CELEX: 62012CJ0166
Predlog za sprejetje predhodne odločbe
Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom za uradnike
Uredbi (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 in (ES, Euratom) št. 723/2004
Uradniki Unije
Pokojninske pravice, pridobljene v nacionalnem sistemu
Prenos v pokojninski sistem Unije
Metoda izračuna
Pojem ‚kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic‘

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11(2) Priloge VIII k Uredbi Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 o določitvi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti ter posebnih ukrepov, ki se začasno uporabljajo za uradnike Komisije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 2, str. 5), kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 723/2004 z dne 22. marca 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 2, str. 130, v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), in člena 4(3) PEU.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med R. Často in Česká správa sociálního zabezpečení (uprava Češke republike za socialno varnost, v nadaljevanju: ČSSZ) glede izračuna kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic, ki jih je pridobil v nacionalnem pokojninskem sistemu in ki se lahko za njegov račun prenesejo v pokojninski sistem Unije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, ki je bil spremenjen z Uredbo Sveta št. 571/92 z dne 2. marca 1992 o spremembi Kadrovskih predpisov za uradnike Evropskih skupnosti (
UL L 62, str. 1
), je določal:
„Uradnik, ki začne delati [za] Skupnosti po tem, ko:
—
je prenehal delati v državni upravi ali v nacionalni ali mednarodni organizaciji;
ali
—
je opravljal dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
ima ob zaposlitvi pravico Skupnostim plačati bodisi aktuarski ekvivalent bodisi pavšal za odkup pravic do starostne pokojnine, ki jih je pridobil na podlagi takega dela ali dejavnosti.
[…]“
Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 723/2004, določa:
„Uradnik, ki začne delati [za] Skupnosti po tem, ko:
—
je prenehal delati v državni upravi ali v nacionalni ali mednarodni organizaciji; ali
—
je opravljal dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
ima po tem, ko se zaposli, vendar preden izpolni pogoje za plačilo starostne pokojnine v smislu člena 77 Kadrovskih predpisov, pravico Skupnostim plačati na dejanski datum prenosa ažurirano kapitalizirano vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih na podlagi takega dela ali dejavnosti.
V takem primeru institucija, v kateri je uradnik zaposlen, ob upoštevanju njegove osnovne plače, starosti in deviznega tečaja na dan, ko se za prenos zaprosi, s pomočjo splošnih izvedbenih določb določi število let pokojninske dobe, ki se mu za prejšnje zaposlitve priznajo v novem pokojninskem zavarovanju na podlagi prenesenega kapitalskega zneska, po odbitku zneska povečanja vrednosti kapitala med datumom, ko se za prenos zaprosi in dejanskim datumom prenosa.
Uradniki lahko tako ureditev uporabijo samo enkrat za vsako državo članico in zadevni pokojninski sklad.“
Člen 6 Odločbe Komisije z dne 28. aprila 2004 o splošnih določbah za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom (
Informations administratives
št. 60‑2004 z dne 9. junija 2004) določa:
„Vsak znesek za prenos, ki ga dolguje pokojninski sklad, iz katerega izhaja uslužbenec, mora biti potrjen kot ažurirana kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih pred začetkom dela za Skupnosti, ali v primeru zahteve na podlagi člena 11(3) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, pred njegovo ponovno zaposlitvijo.
Znesek za prenos mora ustrezati celoti te vrednosti. Lahko ustreza pravicam, pridobljenim iz dopolnjenih obdobij dela v več upravah ali organizacijah ali na podlagi več dejavnosti kot zaposlena ali samozaposlena oseba.“
Češko pravo
V skladu s členi od 3 do 5 zakona št. 589/1992 o prispevkih za socialno varnost in prispevkih za državno zaposlovalno politiko, kakor je bil spremenjen, delodajalci in delojemalci vplačujejo prispevke v češki sistem starostnega pokojninskega zavarovanja. Stopnja prispevka za delodajalce je med letoma 1996 in 2003 znašala 19,5 %, od leta 2004 pa 21,5 % osnove za odmero, pri čemer se osnova za odmero teh delodajalčevih prispevkov izračuna kot vsota osnov za odmero vseh delavcev zadevnega delodajalca. Delojemalci so morali v tem obdobju vplačevati 6,5 % osnove za odmero.
Iz členov od 33 do 36 zakona št. 155/1995 o pokojninskem zavarovanju, kakor je bil spremenjen (v nadaljevanju: zakon št. 155/1995), izhaja, da se pri izračunu višine starostne pokojnine seštejeta osnovni znesek, ki je enak za vse upravičene vlagatelje zahtevkov, in spremenljivi znesek, odvisen od skupne zavarovalne dobe vlagatelja zahtevka in od njegove osnove za izračun.
V skladu s členom 34(1) navedenega zakona znaša višina spremenljivega zneska za vsako polno leto zavarovalne dobe 1,5 % mesečne osnove za izračun. Obdobja, v katerih običajno ni bilo nobenega upoštevnega dohodka (tako imenovane nadomestne zavarovalne dobe), kot je obdobje za nego in varstvo mladoletnih otrok, za študij itd., se v zavarovalni dobi priznajo po 80‑odstotni stopnji.
V skladu s členom 15 zakona št. 155/1995 se osnova za izračun določi po osebni osnovi delojemalca za odmero. V skladu s členom 16 tega zakona je ta enaka povprečju mesečnih dohodkov, ažuriranih na dan izračuna, ki so predmet plačil prispevkov za pokojninsko zavarovanje, za celotno zavarovalno dobo, vendar največ za zadnjih 30 let. Pri osebni osnovi za odmero do vključno 10.000 čeških kron (CZK) osnova za izračun ustreza osebni osnovi za odmero. Zneski nad to vsoto in do 24.800 CZK se vštejejo v osnovo za izračun po 30‑odstotni stopnji, zneski nad to vsoto pa po 10‑odstotni stopnji.
Nadomestne zavarovalne dobe se štejejo v zavarovalno dobo. Pri izračunu osebne osnove za odmero se upoštevno obdobje skrajša za tako imenovana „izključena“ obdobja, ki se v bistvenem pokrivajo z nadomestnimi zavarovalnimi dobami.
V skladu s členom 105a(1) in (4) zakona št. 155/1995, s katerim naj bi se prenesle določbe Kadrovskih predpisov, so zavarovanci, ki postanejo uradniki ali drugi uslužbenci Skupnosti in ki prenehajo opravljati pridobitno dejavnost v Češki republiki, upravičeni do prenosa pokojninskih pravic, pridobljenih v tej državi, v pokojninski sistem Skupnosti, če se jim v češkem sistemu pokojninskega zavarovanja ne zagotovijo pokojnine, pri čemer „[p]okojninske pravice […] pomenijo znesek denarja, določenega kot aktuarski ekvivalent glede na dopolnjeno zavarovalno dobo in osnovo za odmero.“
Uredba vlade št. 587/2006 o podrobnejših pravilih za recipročni prenos pokojninskih pravic v zvezi s pokojninskim sistemom Skupnosti (v nadaljevanju: vladna uredba št. 587/2006) vsebuje podrobne določbe o prenosu pokojninskih pravic češkega uradnika, ki je začel delati za Skupnost. V členu 2 tako določa pravila za izračun zneska, ki se prenese kot pokojninska pravica, pridobljena v Češki republiki:
„1.   Višina pokojninskih pravic, pridobljenih v Češki republiki in namenjenih prenosu, se izračuna kot zmnožek vrednosti na enoto odložene pokojnine ter vsote pričakovanega spremenljivega zneska starostne pokojnine in sorazmernega deleža osnovnega zneska starostne pokojnine.
2.   Pričakovani spremenljivi znesek starostne pokojnine se izračuna po postopku v skladu s členom 34(1) zakona o pokojninskem zavarovanju tako, da se zavarovalna doba in osnova za izračun določita na referenčni datum; za referenčni datum se šteje dan vložitve zahtevka za prenos pokojninskih pravic pri pristojni instituciji Evropskih skupnosti […] Za določitev osebne osnove za odmero se obdobje vključitve v pokojninski sistem Skupnosti obravnava kot izključeno obdobje. […]
3.   Sorazmerni del osnovnega zneska starostne pokojnine se izračuna kot zmnožek osnovnega zneska starostne pokojnine, veljavnega na referenčni datum, količnika, ki izraža razmerje med dolžino zavarovalne dobe, dopolnjene v češkem sistemu pokojninskega zavarovanja na referenčni datum, in seštevkom obdobij zavarovanja, dopolnjenih v češkem sistemu pokojninskega zavarovanja na referenčni datum in obdobij zavarovanja od tega datuma do datuma, ko je tisti, ki zahteva prenos pokojninskih pravic […], dosegel upokojitveno starost v skladu z določbami, veljavnimi na referenčni datum. […]
4.   Vrednost na enoto odložene pokojnine se določi glede na starost prosilca na referenčni datum […], na podlagi tablice umrljivosti, veljavne na referenčni datum, in 70 % vrednosti na referenčni datum veljavne najvišje tehnične obrestne mere, določene s posebno zakonodajo za zavarovanje. […]
5.   Za določitev vrednosti na enoto odložene pokojnine se uporabijo tablice umrljivosti ministrstva za delo in socialne zadeve, ki so enotne za moške in ženske ter se vsakokrat določijo za obdobje petih zaporednih koledarskih let.
6.   Znesek denarja, izračunan v skladu z odstavki od 1 do 5, se poveča za znesek, ki ustreza obrestim na znesek, izračunan v skladu z odstavki od 1 do 5, za obdobje od referenčnega datuma do datuma pred dnevom prenosa zneska denarja […] na račun pokojninskega sistema Evropskih skupnosti. […]“
Priloga k vladni uredbi št. 587/2006 vsebuje formulo za izračun vrednosti na enoto odložene pokojnine. Najvišja tehnična obrestna mera je določena v členu 12(1), prvi stavek, vladne uredbe št. 434/2009 v odvisnosti od donosa državnih obveznic.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
R. Časta, uradnik Evropske komisije, je bil, preden je 1. decembra 2006 začel opravljati to službo, zavarovan v češkem sistemu pokojninskega zavarovanja. V ta sistem so se vplačevali ustrezni prispevki.
R. Časta je 28. novembra 2008 pri Komisiji na podlagi člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom zahteval prenos svojih pokojninskih pravic, pridobljenih v Češki republiki.
Ta zahteva je bila posredovana ČSSZ, ki je 8. februarja 2011 izdala odločbo, s katero je ponudila prenos zneska v višini 523.584 CZK, namreč zneska, izračunanega v skladu z nacionalno ureditvijo. Ta znesek je bil nižji od polovice vseh prispevkov, ki so bili do takrat vplačani v češki pokojninski sistem za račun R. Časte.
R. Časta je vložil ugovor zoper navedeno odločbo. Po njegovem mnenju je metoda izračuna, določena s češko ureditvijo, v nasprotju z določbami člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v povezavi s tistimi iz člena 4(3) PEU. Trdil je, da bi se moral znesek za prenos približati skupnemu znesku vplačanih prispevkov oziroma bi ga moral presegati. R. Časta je zatrjeval tudi kršitev načela enakega obravnavanja. Poleg tega je izpodbijal to, da se pri izračunu njegovih pokojninskih pravic ni upoštevalo obdobje, v katerem je vplačeval prispevke v pokojninski sistem Unije.
ČSSZ je z odločbo z dne 10. maja 2011 ta ugovor zavrnila. R. Časta je 12. maja 2011 pri sodišču Krajský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi) vložil tožbo za razglasitev ničnosti te odločbe.
V teh okoliščinah je Krajský soud v Praze prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Kako je treba razumeti pojem „kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic“ iz člena 11(2) Priloge VIII [h Kadrovskim predpisom]? Ali ta pojem zajema raven pokojninskih pravic tako v obliki aktuarskega ekvivalenta kot v obliki pavšala za odkup pravic iz člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, kot je bilo določeno pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 723/2004, ali pa se nanaša zgolj na enega od teh pojmov, in če ni tako, kako se razlikuje od teh pojmov?
2.
Ali člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom v povezavi s členom 4(3) [PEU] preprečuje uporabo metode za izračun pokojninskih pravic, določene v členu 105a(1) zakona št. 155/1995 o pokojninskem zavarovanju in v vladni uredbi št. 587/2006 […]? Ali je v zvezi s tem pomembno, da v določenem primeru ta metoda za izračun privede do določitve pokojninskih pravic za prenos v pokojninski sistem [Unije] na ravni, ki je celo nižja od polovice zneska prispevkov, ki jih je uradnik vplačeval v nacionalni pokojninski sistem?
3.
Ali je treba sodbo [z dne 16. decembra 2004 v zadevi My (
C-293/03, ZOdl., str. I-12013
)] razlagati tako, da je treba za izračun pokojninskih pravic, namenjenih prenosu v pokojninski sistem [Unije], z aktuarsko metodo glede na zavarovalno dobo v osebno osnovo za odmero prav tako vključiti obdobje, v katerem je uradnik [Unije] pred datumom vložitve zahtevka za prenos pokojninskih pravic že vplačeval prispevke v pokojninski sistem [Unije]?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom razlagati tako, da lahko država članica določi znesek kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic z aktuarskim ekvivalentom ali pavšalom za odkup pravic, kakor sta bila določena v tem členu Kadrovskih predpisov, preden je bil z Uredbo št. 723/2004 spremenjen, ali pa mora uporabiti le eno od teh metod.
Člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom je v različici, preden je bil z Uredbo št. 723/2004 spremenjen, ki je izhajala iz Uredbe št. 571/92, določal, da ima uradnik, ki začne delati v Skupnostih, potem ko je prenehal delati v državni upravi ali v nacionalni ali mednarodni organizaciji ali potem ko je opravljal dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba, ob zaposlitvi pravico Skupnostim plačati aktuarski ekvivalent ali pavšal za odkup pravic do starostne pokojnine, ki jih je pridobil na podlagi takega dela ali dejavnosti.
Ta določba je državam članicam glede izpolnitve obveznosti sprejetja nacionalnih ukrepov, potrebnih za to, da se uradnikom institucij zagotovi možnost prenosa pravic do starostne pokojnine v pokojninski sistem Skupnosti, ponujala možnost izbire. Ker s tem države članice niso bile zavezane uradnikom priznati možnost izbire med prenosom aktuarskega ekvivalenta in prenosom pavšala za odkup pravic, so lahko uporabile eno od teh dveh metod izračunavanja (glej v tem smislu sodbo z dne 17. decembra 1987 v zadevi Komisija proti Luksemburgu,
315/85, Recueil, str. 5391
, točke od 20 do 22).
Ta svoboda izbire, ki so jo imele na voljo države članice, je bila razširjena s spremembo Kadrovskih predpisov z Uredbo št. 723/2004, v skladu s katero navedeni člen 11(2) Priloge VIII določa, da ima uradnik, ki začne delati za Skupnostih po tem, ko se zaposli, vendar preden izpolni pogoje za plačilo starostne pokojnine v smislu člena 77 teh predpisov, pravico v pokojninski sistem Skupnosti plačati na dejanski datum prenosa ažurirano kapitalizirano vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih na podlagi svojega predhodnega dela ali dejavnosti.
Zakonodajalec Unije je namreč, odkar je uporabil zgolj pojem „kapitalizirana vrednost pridobljenih pokojninskih pravic“, dovolil državam članicam, da za določitev zneska za prenos v pokojninski sistem Unije uporabijo metodo po lastni izbiri, če ta znesek materialno pomeni pokojninske pravice, pridobljene na podlagi dotedanjega dela ali dejavnosti zadevnega uradnika.
Države članice zato lahko uporabijo bodisi metodo, imenovano „aktuarski ekvivalent“, s katero se izračuna trenutna vrednost prihodnje in morebitne pokojninske dajatve, katere znesek je navadno zmanjšan, da se upošteva predčasnost izplačila in tveganje smrti pred zapadlostjo, bodisi metodo, imenovano „pavšal za odkup pravic“, po kateri se ta znesek izračuna tako, da se seštejejo prispevki, ki sta jih plačala zavarovanec in njegov delodajalec, h katerim se lahko dodajo obresti (v zvezi s tema metodama glej sodbo z dne 18. marca 1982 v zadevi Bodson,
212/81, Recueil, str. 1019
, točki 7 in 8), bodisi še katero drugo metodo.
V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom razlagati tako, da država članica lahko določi znesek kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic tako, da se opre bodisi na metodo aktuarskega ekvivalenta, bodisi na metodo pavšala za odkup pravic, bodisi na katero drugo metodo, če znesek za prenos materialno pomeni pokojninske pravice, pridobljene na podlagi dotedanjega dela ali dejavnosti zadevnega uradnika.
Drugo vprašanje
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in člen 4(3) PEU razlagati tako, da nasprotujeta temu, da bi se uporabila metoda izračunavanja kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem pokojninskem sistemu na podlagi dotedanjega dela ali dejavnosti, kot je opredeljena s češko ureditvijo, in ali na odgovor na to vprašanje vpliva, da ta metoda privede do določitve zneska kapitalizirane vrednosti za prenos v pokojninski sistem Unije v višini, ki ne dosega niti polovice prispevkov, ki sta jih uradnik in njegov prejšnji delodajalec vplačala v nacionalni pokojninski sistem.
Da bi se zagotovila koordinacija nacionalnih pokojninskih sistemov in pokojninskega sistema Unije, je treba opraviti dve zaporedni operaciji, pri čemer se z drugo kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem sistemu, pretvori v leta pokojninske dobe, ki jih je treba upoštevati v pokojninskem sistemu Unije. To pretvorbo opravijo institucije Unije v skladu s splošnimi določbami za izvajanje navedenega člena 11, ki jih določijo te institucije. To operacijo ureja pravo Unije.
Nasprotno pa je za prvo operacijo izključno pristojen nacionalni organ, ki upravlja pokojninski sistem, v katerega je bila zainteresirana oseba vključena pred začetkom dela za Unijo, pri čemer se s to operacijo določi kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem sistemu na podlagi ustrezne ureditve zadevne države članice (glej sodbo z dne 9. novembra 1989 v združenih zadevah Bonazzi-Bertottilli in drugi proti Komisiji,
75/88, 146/88 in 147/88, Recueil, str. 3599
, točka 17).
V zvezi z različnimi nacionalnimi ureditvami je treba poudariti, da ni bil cilj zakonodajalca Unije, da bi s členom 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom uskladil različne nacionalne določbe s področja pokojnin, ki so zelo raznolike in zapletene (glej zgoraj navedeno sodbo Komisija proti Luksemburgu, točka 21). Poleg tega, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 43 sklepnih predlogov, je iz členov 48 PDEU in 153(4) PDEU razvidno, da pravo Unije priznava pravico držav članic, da določijo temeljna načela svojih sistemov socialne varnosti.
Iz navedenega izhaja, da imajo države članice široko diskrecijsko pravico, kadar sprejemajo svojo nacionalno ureditev za izvajanje člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom.
To velja še posebej za metodo, po kateri države članice določijo znesek kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem sistemu in namenjenih temu, da se upoštevajo v pokojninskem sistemu Unije, pri čemer pa mora biti ta metoda določena v skladu z značilnostmi načel in pravil, ki urejajo njihov pokojninski sistem.
Na splošno imajo države članice možnost uvesti med drugim naložbeni pokojninski sistem, v katerem se zagotavlja starostna pokojnina, ki je sorazmerna s prispevki, ali pa nasprotno sistem, ki temelji na neki meri solidarnosti in s katerim se predvideva, da pokojnine, ki se izplačujejo v okviru takega sistema, niso nujno sorazmerne s prispevki.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se v nacionalnem pokojninskem sistemu iz postopka v glavni stvari zneski pokojnin, do katerih so upravičeni upokojenci, izračunajo po formuli, s katero se upoštevata celotno obdobje plačevanja prispevkov za pokojninsko zavarovanje in višina dohodkov, vendar zadnjenavedena komponenta po močno degresivni stopnji. V tem sistemu višji dohodek res vodi do višje pokojnine, vendar se del plače nad določenimi pragovi upošteva le v omejenem obsegu.
V takem dokladnem sistemu, ki je izrazito solidaren, pa je očitno, da kapitalizirana vrednost pridobljenih pokojninskih pravic ni enaka celoti prispevkov, ki sta jih vplačala delodajalec in njegov delojemalec iz naslova pokojninskega zavarovanja tega delojemalca.
Če izračun kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic logično izhaja iz značilnosti, načel in pravil pokojninskega sistema, ki velja v državi članici, ni mogoče dvomiti o skladnosti te metode s pravom Unije. Samo v primeru, da načini izračuna te kapitalizirane vrednosti znatno odstopajo, v korist ali škodo uradnika, od značilnosti načel in pravil nacionalnega pokojninskega sistema, lahko ureditev zadevne države članice pomeni oviro za prosto gibanje delavcev, zagotovljeno s členom 45 PDEU, ali je v nasprotju z obveznostmi iz člena 4(3) PEU.
Poudariti je treba, da je na eni strani uslužbenec Unije v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča delavec migrant (glej zgoraj navedeno sodbo My, točka 37 in navedena sodna praksa, in sodbi z dne 16. februarja 2006 v zadevi Öberg,
C-185/04, ZOdl., str. I-1453
, točka 12, in z dne 4. julija 2013 v zadevi Gardella, C‑233/12, točka 25) in da na drugi strani obveznost držav članic omogočiti prenos, v pokojninski sistem Unije, pokojninskih pravic, ki so jih uradniki Unije pridobili na podlagi svojega dotedanjega dela, in v zvezi s tem opredeliti metodo izračuna, spada na področje uporabe člena 4(3) PEU (glej v tem smislu sodbo z dne 17. julija 1997 v zadevi Komisija proti Španiji,
C-52/96, Recueil, str. I-4637
, točka 9).
Zdi se, da nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, kakor je predstavljena v točkah 11 in 12 te sodbe, ne odstopa od značilnosti načel in pravil nacionalnega pokojninskega sistema. Vendar mora nacionalno sodišče preveriti, ali je to dejansko tako, zlasti če bi tožeča stranka predložila resne indice, iz katerih izhaja nasprotno, v primeru, da nacionalni predpisi omogočajo prenos pokojninskih pravic v drug nacionalni sistem ali v sistem mednarodne organizacije, pa mora preveriti tudi, ali je izračun zneska za prenos v pokojninski sistem Unije manj ugoden kot izračun zneska za prenos v take druge sisteme. Zgolj to, da uporabljena metoda izračuna privede do zneska za prenos, ki je manjši od polovice prispevkov, ki sta jih uradnik in njegov prejšnji delodajalec vplačala v nacionalni pokojninski sistem, samo po sebi ni tak indic. Poleg tega iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ni razvidno, da bi nacionalni predpisi omogočali prenos pokojninskih pravic v drug nacionalni ali mednarodni sistem.
Poleg tega uradnik, ki zahteva prenos svojih pokojninskih pravic, pridobljenih v pokojninskem sistemu države članice, v pokojninski sistem Unije, ne more uspešno uveljavljati prepovedane diskriminacije glede na uradnike Unije iz drugih držav članic, ki je posledica uporabe drugačne metode izračuna kapitalizirane vrednosti za prenos. V takem primeru bi bila namreč razlika v obravnavanju posledica pristojnosti držav članic, da same oblikujejo svoje pokojninske sisteme, in njihove diskrecijske pravice v zvezi s tem.
V teh okoliščinah je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in člen 4(3) PEU razlagati tako, da ne nasprotujeta uporabi metode izračunavanja kapitalizirane vrednosti do tedaj pridobljenih pokojninskih pravic, kot je opredeljena s češko ureditvijo, tudi kadar ta metoda privede do določitve zneska kapitalizirane vrednosti za prenos v pokojninski sistem Unije v višini, ki ne dosega niti polovice prispevkov, ki sta jih uslužbenec in njegov prejšnji delodajalec vplačala v nacionalni pokojninski sistem.
Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in člen 4(3) PEU razlagati tako, da je treba pri izračunu zneska kapitalizirane vrednosti do tedaj pridobljenih pokojninskih pravic, ki je namenjen za prenos v pokojninski sistem Unije, upoštevati obdobje, v katerem je uradnik že bil vključen v ta sistem.
Prvič, v zvezi z zgoraj navedeno sodbo My, na katero se je predložitveno sodišče sklicevalo v tretjem vprašanju, je treba poudariti, da je Sodišče v točki 49 te sodbe razsodilo, da člen 4(3) PEU v povezavi s Kadrovskimi predpisi nasprotuje nacionalni ureditvi, ki ne omogoča upoštevanja delovne dobe, ki jo je državljan Unije dopolnil v okviru zaposlitve pri instituciji Unije, za pridobitev pravice do starostne pokojnine po svojem nacionalnem sistemu.
Vendar pa, medtem ko je šlo v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba My, za upoštevanje delovne dobe, dopolnjene pri institucijah Unije, za pridobitev pravice do starostne pokojnine v nacionalnem pokojninskem sistemu, tožeča stranka v postopku v glavni stvari pred predložitvenim sodiščem zahteva, naj se v zadevni državi članici delovna doba, dopolnjena v okviru zaposlitve kot uradnik pri Komisiji, upošteva za določitev zneska za prenos iz nacionalnega pokojninskega sistema v pokojninski sistem Unije.
Ker se položaj, v katerem je bila izrečena zgoraj navedena sodba My, razlikuje od položaja v zadevi v glavni stvari, dejstev iz te sodbe ni mogoče uporabiti za odgovor na tretje vprašanje.
Drugič, iz člena 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom je nedvomno razvidno, da so pokojninske pravice, za katere ima uradnik pravico, da jih iz pokojninskega sistema, ki velja v državi članici, prenese v pokojninski sistem Unije, le tiste, ki so bile pridobljene na podlagi dela ali dejavnosti, opravljanega pred začetkom dela za Unijo.
Ta določba je poleg tega pojasnjena v Odločbi Komisije z dne 28. aprila 2004 o splošnih določbah za izvajanje členov 11 in 12 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom, ki v členu 6, prvi odstavek, določa, da „[mora biti] vsak znesek za prenos, ki ga dolguje pokojninski sklad, iz katerega izhaja uslužbenec, […] potrjen kot aktualizirana kapitalizirana vrednost pokojninskih pravic, pridobljenih pred začetkom dela [za] Skupnosti“.
Glede na navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 11(2) Priloge VIII h Kadrovskim predpisom in člen 4(3) PEU razlagati tako, da pri izračunu zneska kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem pokojninskem sistemu, ki je namenjen za prenos v pokojninski sistem Unije, ni treba upoštevati obdobja, v katerem je uradnik že bil vključen v pokojninski sistem Unije.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Člen 11(2) Priloge VIII k Uredbi Sveta (EGS, Euratom, ESPJ) št. 259/68 z dne 29. februarja 1968 o določitvi Kadrovskih predpisov za uradnike in pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropskih skupnosti ter posebnih ukrepov, ki se začasno uporabljajo za uradnike Komisije, kakor je bil spremenjen z Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 723/2004 z dne 22. marca 2004, je treba razlagati tako, da država članica lahko določi znesek kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic tako, da se opre bodisi na metodo aktuarskega ekvivalenta, bodisi na metodo pavšala za odkup pravic, bodisi na katero drugo metodo, če znesek za prenos materialno pomeni pokojninske pravice, pridobljene na podlagi dotedanjega dela ali dejavnosti zadevnega uradnika.

2.
Člen 11(2) Priloge VIII k Uredbi št. 259/68, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 723/2004, in člen 4(3) PEU je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta uporabi metode izračunavanja kapitalizirane vrednosti do tedaj pridobljenih pokojninskih pravic, kot je opredeljena s češko ureditvijo, tudi kadar ta metoda privede do določitve zneska kapitalizirane vrednosti za prenos v pokojninski sistem Unije v višini, ki ne dosega niti polovice prispevkov, ki sta jih uslužbenec in njegov prejšnji delodajalec vplačala v nacionalni pokojninski sistem.

3.
Člen 11(2) Priloge VIII k Uredbi št. 259/68, kakor je bil spremenjen z Uredbo št. 723/2004, in člen 4(3) PEU je treba razlagati tako, da pri izračunu zneska kapitalizirane vrednosti pokojninskih pravic, pridobljenih v nacionalnem pokojninskem sistemu, ki je namenjen za prenos v pokojninski sistem Unije, ni treba upoštevati obdobja, v katerem je uradnik že bil vključen v pokojninski sistem Unije.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.