CELEX: 62011CJ0213
Iekšējais tirgus
Direktīva 98/34/EK
Tehniskie standarti un noteikumi
Informācijas sniegšanas kārtība tehnisko standartu un noteikumu jomā
Spēļu ar maziem laimestiem automāti
Aizliegums grozīt, pagarināt un izsniegt darbības atļaujas
Jēdziens “tehniskie noteikumi"

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā (
OV L 204, 37. lpp.
), kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK (
OV L 363, 81. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 98/34”), 1. panta 11. punktu.
Šie lūgumi ir iesniegti tiesvedībās starp
Fortuna sp. z o.o
. (turpmāk tekstā – “
Fortuna
”),
Grand sp. z o.o
. (turpmāk tekstā – “
Grand
”), kā arī
Forta sp. z o.o
. (turpmāk tekstā – “
Forta
”) un
Dyrektor Izby Celnej w Gdyni
(Gdiņas Muitas kameras direktors, turpmāk tekstā – “
DICG
”) saistībā ar pēdējā minētā atteikumu grozīt, pagarināt un izsniegt atkarībā no katra konkrētā gadījuma atļaujas uzsākt un īstenot ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 98/34 1. panta 1.–5. un 11. punktā ir noteikts:
“Šajā direktīvā piemēro šādus terminus:
1)
“prece” – jebkura rūpnieciski ražota prece un jebkurš lauksaimniecības produkts, tostarp zivju produkcija;
2)
“pakalpojums” – jebkāds Informācijas sabiedrības pakalpojums, tas ir, jebkāds pakalpojums, ko parasti sniedz par atlīdzību no attāluma, ar elektroniskiem līdzekļiem un pēc pakalpojumu saņēmēja individuāla pieprasījuma;
3)
“tehniski parametri” – parametri, kas ietverti dokumentā, kurš nosaka preces nepieciešamās īpašības, piemēram, kvalitātes līmeni, darbību, drošību vai izmērus, ieskaitot prasības, kas piemērojamas precei saskaņā ar nosaukumu, ar kuru preci pārdod, terminoloģiju, simboliem, pārbaudēm un pārbaužu metodēm, iesaiņojumu, marķēšanu vai etiķetēšanu un atbilstības novērtēšanas procedūrām;
[..]
4)
“citas prasības” – prasība[s], kas nav tehniski parametri, kas izvirzītas precei, lai īpaši aizsargātu patērētājus vai vidi, un kas ietekmē tās dzīves ciklu pēc laišanas tirgū, piemēram, izmantošanas, atkārtotas izmantošanas, atkārtotas izlietošanas vai iznīcināšanas nosacījumi, ja šādi nosacījumi var būtiski ietekmēt preces sastāvu vai īpašības, vai tās realizāciju;
5)
“noteikumi par pakalpojumiem” – vispārīga rakstura prasība attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas uzsākšanu un veikšanu 2. punkta nozīmē, jo īpaši, noteikumi, kas skar pakalpojumu sniedzēju, pakalpojumus un pakalpojumu saņēmēju, izņemot noteikumus, kas nav paredzēti šajā punktā noteiktajiem pakalpojumiem;
[..]
11)
“tehniskie noteikumi” – tehniski parametri un citas prasības vai noteikumi par pakalpojumiem, ietverot attiecīgus administratīvus noteikumus, kuru ievērošana ir obligāta,
de jure
vai
de facto
, tirdzniecības, pakalpojumu sniegšanas, pakalpojumu sniedzēja izveidošanas vai izmantošanas gadījumā kādā dalībvalstī vai lielā tās daļā, kā arī dalībvalstu normatīvie un administratīvie akti, izņemot 10. pantā minētos, kas aizliedz preces ražošanu, ievešanu, tirdzniecību vai izmantošanu vai kas aizliedz pakalpojumu sniegšanu vai izmantošanu, vai uzņēmumu kā pakalpojumu sniedzēju.
[..]”
Atbilstoši šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmajai un trešajai daļai:
“Saskaņā ar 10. pantu dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu jebkuru tehnisko noteikumu projektu, izņemot gadījumus, ja tas pārņem visu starptautiskā vai Eiropas standarta tekstu. Šajā gadījumā pietiek ar informāciju par attiecīgo standartu; tās paziņo Komisijai pamatojumu šādu tehnisku noteikumu pieņemšanas vajadzībai, ja tas jau nav paskaidrots projektā.
[..]
Dalībvalstis atkārtoti dara zināmu projektu saskaņā ar iepriekšminētajiem nosacījumiem, ja tās izdara izmaiņas projektā, kas būtiski izmaina tā darbības sfēru [piemērošanas jomu], saīsinot īstenošanai [sākotnēji] paredzētos termiņus, pievienojot parametrus [specifikācijas] vai prasības vai padarot pēdējās ierobežojošākas.”
Valsts tiesības
Līdz 2009. gada 31. decembrim ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību uzsākšana un īstenošana bija regulēta grozītajā 1992. gada 29. jūlija Likumā par spēlēm un derībām (
Ustawa o grach i zakĺadach wzajemnych
) (2004. gada
Dz. U
., Nr. 4, 27. pozīcija; turpmāk tekstā – “Likums par spēlēm un derībām”).
Šī likuma 2. panta 2.b punktā bija noteikts:
“Spēļu automātos spēlējamās spēles ar maziem laimestiem ir spēles mehāniskās, elektromehāniskās vai elektroniskās ierīcēs ar naudas vai priekšmetu laimestiem, kuru gadījumā atsevišķa laimesta vērtība nevar būt lielāka par EUR 15 un maksimālās likmes dalībai spēlē vērtība nedrīkst būt lielāka par EUR 0,07.”
Saskaņā ar minētā likuma normām šādu spēļu automātu īpašniekiem, lai viņi varētu tos izmantot, bija jāsaņem kompetentās teritoriālās nodokļu iestādes izdotas atļaujas. Tās šo spēļu automātu īpašniekiem tika izsniegtas uz sešiem gadiem un pēc viņu lūguma varēja tikt pagarinātas vēl uz sešiem gadiem.
Šī paša likuma 7. panta 1.a punktā bija paredzēts:
“Spēļu automātu ar maziem laimestiem ierīkošana ir atļauta tikai spēļu ar maziem laimestiem automātiem paredzētās atrašanās vietās.”
Likuma par spēlēm un derībām 30. pantā bija noteikts:
“Spēļu ar maziem laimestiem automāti var tikt ierīkoti ēdināšanas, tirdzniecības un pakalpojumu sniegšanas telpās, kas atrodas vismaz 100 metru attālumā no skolām, izglītības un audzināšanas iestādēm, aprūpes iestādēm un reliģiskiem objektiem.”
2010. gada 1. janvārī stājās spēkā 2009. gada 19. novembra Azartspēļu likums (
Ustawa o grach hazardowich
) (
Dz. U
. Nr. 201, 1540. pozīcija; turpmāk tekstā – “Azartspēļu likums”), ar kuru tika aizstāts Likums par spēlēm un derībām.
Azartspēļu likuma 14. panta 1. punktā ir noteikts:
“Rulešu, kāršu spēļu, metamo kauliņu spēļu un spēļu automātos spēlējamo spēļu organizēšana ir atļauta tikai spēļu kazino.”
Šī likuma 129. pantā ir paredzēts:
“1.   Personām, kurām ir tikušas izsniegtas atļaujas līdz šī likuma spēkā stāšanās brīdim, ikviena ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem vai ar spēļu automātu spēļu zālēm saistīta darbība ir jāveic saskaņā ar agrāk spēkā esošajām tiesību normām līdz šo atļauju termiņa beigām, ciktāl šajā likumā nav paredzēts citādi.
2.   Procedūras atļauju īstenot ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem vai ar spēļu automātu spēļu zālēm saistītu darbību izsniegšanai, kas ir uzsāktas un vēl nav pabeigtas līdz šī likuma spēkā stāšanās brīdim, tiek izbeigtas.
3.   Spēļu automātos spēlējamās spēles ar maziem laimestiem ir spēles mehāniskās, elektromehāniskās vai elektroniskās ierīcēs ar naudas vai priekšmetu laimestiem, kuru gadījumā atsevišķa laimesta vērtība nevar būt lielāka par 60 zlotiem un maksimālās likmes dalībai spēlē vērtība nedrīkst būt lielāka par 0,5 zlotiem.”
Azartspēļu likuma 135. pantā ir noteikts:
“1.   129. panta 1. punktā minētajās atļaujās, ņemot vērā 2. un 3. punktu un ņemot vērā šajā likumā noteiktos principus izmaiņu veikšanai koncesijās un atļaujās, kas izsniegtas personām, kuras veic 6. panta 1.–3. punktā minēto darbību, izdarīt izmaiņas var iestādes, kuras ir bijušas kompetentas izsniegt atļaujas līdz šī likuma spēkā stāšanās brīdim. 56. un 57. pantā ietvertie noteikumi ir piemērojami pēc analoģijas.
2.   Veicot izmaiņas atļaujā, nedrīkst tikt mainītas spēļu rīkošanas vietas, izņemot, ja tiek samazināts vietu, kur var spēlēt spēļu automātos spēlējamās spēles ar maziem laimestiem, skaits.
[..]”
Saskaņā ar šī likuma 138. panta 1. punktu atļaujas, kas minētas šī likuma 129. panta 1. punktā, nevar tikt pagarinātas.
Pamattiesvedība un prejudiciālie jautājumi
Prasītājas pamatlietā ir sabiedrības, kuru saimnieciskā darbība cita starpā ietver spēļu automātu ierīkošanu un izmantošanu. Šajā nolūkā
Fortuna
,
Grand
un
Forta
pērk spēļu automātus Savienības tirgū.
Fortuna
ir saņēmusi likumīgu atļauju šādas darbības veikšanai, kas tai tika izsniegta 2003. gada 1. novembrī uz sešiem gadiem un vēlāk ar 2009. gada 14. septembra lēmumu pagarināta. Šī atļauja attiecas uz vairākām spēļu automātu atrašanās vietām.
Fortuna
iesniedza lūgumu grozīt tās atļauju, lai noteiktu kādu no vietām, kur tiek izmantoti spēļu automāti. Ar 2010. gada 3. februāra lēmumu, kas vēlāk tika apstiprināts ar 2010. gada 14. aprīļa lēmumu,
DICG
, atsaucoties uz Azartspēļu likuma 135. panta 2. punktu, kurā ir aizliegts izdarīt jebkādas izmaiņas attiecībā uz vietām, kur tiek organizētas spēles, grozot lēmumu par atļaujas piešķiršanu, izņemot gadījumus, ja runa ir par spēļu automātu atrašanās vietu skaita samazināšanu, šo lūgumu noraidīja.
Grand
ir saņēmusi likumīgu atļauju spēļu automātu ierīkošanai un izmantošanai, kas tika izsniegta 2004. gada 6. augustā uz sešiem gadiem. Atļauja attiecās arī vairākām spēļu atrašanās vietām.
Grand
iesniedza lūgumu pagarināt tās atļauju vēl uz sešiem gadiem. Ar 2010. gada 24. februāra lēmumu, kas vēlāk tika apstiprināts ar 2010. gada 18. maija lēmumu,
DICG
, atsaucoties uz Azartspēļu likuma 138. panta 1. punktu, kurā ir aizliegts pagarināt atļaujas īstenot ar spēļu ar maziem laimestiem automātiem saistītu darbību, šo lūgumu noraidīja.
2008. gada 10. decembrī
Forta
iesniedza lūgumu piešķirt atļauju ierīkot un izmantot spēļu ar maziem laimestiem automātus Pomerānijas provincē. Šis lūgums, kurš sākotnēji attiecās uz 112 spēļu automātu ar maziem laimestiem atrašanās vietām, beigu beigās attiecās uz 80 vietām. Ar 2010. gada 12. februāra lēmumu, kas vēlāk tika apstiprināts ar 2010. gada 19. aprīļa lēmumu,
DICG
, piemērojot Azartspēļu likuma 129. panta 2. punktu, konstatēja, ka vairs nav jāturpina attiecīgā procedūra. Saskaņā ar šo tiesību normu ir jāizbeidz procedūras, kas ir uzsāktas un vēl nav pabeigtas līdz šī jaunā likuma spēkā stāšanās brīdim un kas attiecas uz tādiem lūgumiem piešķirt atļauju īstenot ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem vai ar spēļu automātu spēļu zālēm saistītu darbību, kuri iesniegti saskaņā ar Likumu par spēlēm un derībām.
Katra prasītāja pamatlietā cēla prasību
Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku
[Gdaņskas provinces Administratīvā tiesa] par lēmumiem, kas tos skāra, apgalvojot, ka administrācija, lai pamatotu savus lēmumus, nevarot atsaukties uz Azartspēļu likuma normām, jo par šo likumu neesot ticis paziņots Komisijai, kaut arī tas ietver “tehniskus noteikumus” Direktīvas 98/34 izpratnē. Prasītājas pamatlietā tāpat apgalvo, ka no šī likuma izrietošie ierobežojumi attiecībā uz spēļu ar maziem laimestiem automātu izmantošanu ievērojami ierobežojot šo spēļu automātu tirdzniecību Eiropas Savienībā. Aizliegums grozīt un pagarināt agrāk izsniegtas atļaujas, tāpat kā aizliegums izsniegt jaunas atļaujas izmantot šādus spēļu automātus padarot pēdējos minētos faktiski neizmantojamus.
Iesniedzējtiesa precizē, ka Tiesas judikatūra preču aprites un pakalpojumu sniegšanas brīvības jomā, ciktāl runa ir par azartspēlēm, ļauj tai autonomi izvērtēt, vai Azartspēļu likumā paredzētā sistēma ir saderīga ar šīm brīvībām. Taču tā jautā, vai persona var atsaukties uz šī likuma normām, kaut arī par tām nav ticis paziņots Komisijai saskaņā ar Direktīvā 98/34 paredzēto procedūru.
Šādos apstākļos
Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
Lietā C-213/11:
“Vai Direktīvas [98/34] 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie “tehniskajiem noteikumiem”, kuru projekti saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punktu ir jādara zināmi Komisijai, ir pieskaitāma tiesību norma, atbilstoši kurai ir aizliegts izdarīt izmaiņas atļaujās veikt ar spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem saistītu darbību nolūkā mainīt spēļu organizēšanas vietu?”
Lietā C-214/11:
“Vai Direktīvas [98/34] 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie “tehniskajiem noteikumiem”, kuru projekti saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punktu ir jādara zināmi Komisijai, ir pieskaitāma tiesību norma, atbilstoši kurai ir aizliegts pagarināt atļaujas veikt ar spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem saistītu darbību?”
Lietā C-217/11:
“Vai Direktīvas [98/34] 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pie “tehniskajiem noteikumiem”, kuru projekti saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punktu ir jādara zināmi Komisijai, ir pieskaitāma tiesību norma, atbilstoši kurai ir aizliegts izsniegt atļaujas veikt ar spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem saistītu darbību?”
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 9. jūnija rīkojumu lietas C-213/11, C-214/11 un C-217/11 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesam, kā arī sprieduma taisīšanai.
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem jautājumiem iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi valsts tiesību akti kā Azartspēļu likums, ar kuriem spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem izmantošana vietās, kas nav kazino vai spēļu zāles, var tikt ierobežota vai pat pakāpeniski padarīta neiespējama, ir uzskatāmi par “tehniskiem noteikumiem” minētās tiesību normas izpratnē, par kuru projektiem ir jāpaziņo saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmo daļu.
Vispirms ir jāatgādina, ka Tiesa jau ir spriedusi, ka pasākumi, saskaņā ar kuriem visās sabiedriskajās un privātajās telpās, izņemot kazino, ir aizliegts uzstādīt jebkādas elektriskās, elektromehāniskās un elektroniskās spēles, ir uzskatāmi par tehniskiem noteikumiem Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta izpratnē (2006. gada 26. oktobra spriedums lietā
C-65/05 Komisija/Grieķija, Krājums, I-10341. lpp.
, 61. punkts).
Šādos apstākļos tāds pasākums kā Azartspēļu likuma 14. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru spēļu automātus ir atļauts uzstādīt tikai spēļu kazino, ir jākvalificē kā “tehnisks noteikums” Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta izpratnē.
Pēc šāda sākotnēja precizējuma ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Direktīva 98/34 ir paredzēta, lai ar preventīvu kontroli aizsargātu preču brīvu apriti, kas ir viens no Eiropas Savienības pamatiem, un šāda kontrole ir lietderīga, jo tehniskie noteikumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, var radīt šķēršļus tirdzniecībai starp dalībvalstīm, bet šādi šķēršļi ir pieļaujami tikai tad, ja tie ir nepieciešami obligātu, uz sabiedrības interešu aizsardzību vērstu prasību izpildei (skat. 1996. gada 30. aprīļa spriedumu lietā
C-194/94
CIA Security International
,
Recueil
, I-2201. lpp.
, 40. un 48. punkts; 2005. gada 8. septembra spriedumu lietā
C-303/04
Lidl Italia
, Krājums, I-7865. lpp.
, 22. punkts, kā arī 2011. gada 9. jūnija spriedumu lietā
C-361/10
Intercommunale Intermosane
un
Fédération de l’industrie et du gaz
, Krājums, I-5079. lpp.
, 10. punkts).
Šādā kontekstā ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru no Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkta izriet, ka jēdziens “tehniskie noteikumi” – papildus informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu kategorijai šī 1. panta 2. un 5. punkta izpratnē, proti, kategorijai, kura tomēr neattiecas uz pamatlietu, jo valsts tiesību normas pamatlietā attiecas uz spēļu ar maziem laimestiem automātiem kā “precēm” minētā 1. panta 1. punkta izpratnē, – ir iedalāms trīs kategorijās, proti, pirmkārt, “tehniskajos parametros” saskaņā ar šīs direktīvas 1. panta 3. punktu, otrkārt, “citās prasībās”, kādas ir noteiktas minētās direktīvas 1. panta 4. punktā, un, treškārt, aizliegumā preci ražot, ievest, tirgot vai izmantot, kas noteikts šīs pašas direktīvas 1. panta 11. punktā (skat. 2005. gada 21. aprīļa spriedumu lietā
C-267/03
Lindberg
, Krājums, I-3247. lpp.
, 54. punkts; 2007. gada 8. novembra spriedumu lietā
C-20/05
Schwibbert
, Krājums, I-9447. lpp.
, 34. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Intercommunale Intermosane
un
Fédération de l’industrie et du gaz
, 11. punkts).
Vispirms ir jāprecizē, ka, lai valsts pasākums ietilptu Direktīvas 98/34 1. panta 11. punktā paredzētajā tehnisko noteikumu pirmajā kategorijā, proti, lai uz to attiektos jēdziens “tehniskie parametri”, šajā pasākumā noteikti ir jābūt atsaucei uz pašu preci vai tās iepakojumu un līdz ar to jābūt norādītām īpašībām, kurām jāpiemīt precei (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Intercommunale Intermosane
un
Fédération de l’industrie et du gaz
, 15. punkts).
Ir pietiekami konstatēt, ka Azartspēļu likuma pārejas noteikumi attiecas uz atļaujām veikt ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību. Tie neattiecas uz spēļu ar maziem laimestiem automātiem vai uz to iepakojumu kā tādu un līdz ar to nenosaka to īpašības.
Tādējādi pamatlietā minētajās valsts tiesību normās nav ietverti tehniskie parametri Direktīvas 98/34 izpratnē.
Turpinot, no Tiesas judikatūras izriet, ka Direktīvas 98/34 1. panta 11. punktā paredzētā trešā tehnisko noteikumu kategorija, kas cita starpā attiecas uz izmantošanas aizliegumu, nozīmē, ka attiecīgo valsts tiesību normu piemērošanas joma ievērojami pārsniedz atsevišķus iespējamos attiecīgās preces izmantošanas ierobežojumus un tādējādi šīs normas nav vienkāršs attiecīgās preces izmantošanas aizliegums (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lindberg
, 76. punkts).
Šī [tehnisko noteikumu] trešā kategorija it īpaši attiecas uz valsts pasākumiem, kas pieļauj tikai ļoti ierobežotu izmantošanu, ko var saprātīgi sagaidīt no attiecīgās preces (iepriekš minētais spriedums lietā
Lindberg
, 77. punkts).
Šajā sakarā, kaut arī pamatlietā apskatāmā Azartspēļu likuma pārejas noteikumi patiešām ietver noteiktus ierobežojumus attiecībā uz atļauju īstenot ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību izsniegšanu, pagarināšanu un grozīšanu, ir jāatzīmē, ka saskaņā ar šī likuma 129. panta 1. punktu personām, kurām atļaujas tikušas izsniegtas līdz minētā likuma spēkā stāšanās brīdim, ikviena ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistīta darbība ir jāveic saskaņā ar agrāk spēkā esošajām tiesību normām līdz šo atļauju termiņa beigām.
Tādējādi šāda tiesību norma atļauj turpināt veikt ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību un līdz ar to turpināt izmantot šādu spēļu automātus arī pēc Azartspēļu likuma spēkā stāšanās. Jākonstatē, ka šādā kontekstā šī likuma pārejas noteikumi nevar tikt uzskatīti par valsts pasākumiem, kas pieļauj tikai ļoti ierobežotu spēļu ar maziem laimestiem automātu izmantošanu.
Visbeidzot, Tiesa ir atzinusi, ka, lai attiecīgos valsts pasākumus varētu kvalificēt kā “citas prasības” Direktīvas 98/34 1. panta 4. punkta izpratnē, tiem ir jābūt kā “nosacījumiem”, kas var būtiski ietekmēt attiecīgās preces saturu, raksturu vai tirdzniecību (šajā ziņā skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Lindberg
, 72. punkts, kā arī lietā
Intercommunale Intermosane
un
Fédération de l’industrie et du gaz
, 20. punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka Azartspēļu likuma pārejas noteikumi ietver nosacījumus, kuri var ietekmēt spēļu ar maziem laimestiem automātu tirdzniecību. Aizliegums izsniegt, pagarināt vai izdarīt izmaiņas atļaujās veikt ar spēļu automātos spēlējamām spēlēm ar maziem laimestiem saistītu darbību ārpus kazino var tieši ietekmēt spēļu ar maziem laimestiem automātu tirdzniecību.
Šādā kontekstā iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šādi aizliegumi, kuru ievērošana ir obligāta
de jure
, lai varētu izmantot spēļu ar maziem laimestiem automātus, var būtiski ietekmēt šo automātu raksturu vai tirdzniecību (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lindberg
, 78. punkts).
Iesniedzējtiesas veicamās pārbaudes laikā tai cita starpā ir jāņem vērā fakts, ka spēļu automātu ar maziem laimestiem atļauto atrašanās vietu samazināšana vienlaikus nozīmē arī spēļu kazino un tajos izmantojamo spēļu automātu skaita ierobežošanu.
Tāpat iesniedzējtiesai būs jāpārbauda, vai spēļu ar maziem laimestiem automāti var tikt ieprogrammēti vai pārprogrammēti tā, lai tos varētu izmantot kazino kā azartspēles, kas ļauj iegūt lielākus laimestus, un kuriem līdz ar to varētu būt lielāks spēlētāja atkarības risks (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Lindberg
, 79. punkts); tas varētu būtiski ietekmēt spēļu automātu raksturu.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīvas 98/34 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi valsts tiesību akti kā Azartspēļu likums, ar kuriem spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem izmantošana vietās, kas nav kazino vai spēļu zāles, var tikt ierobežota vai pat pakāpeniski padarīta neiespējama, var tikt uzskatīti par “tehniskiem noteikumiem” minētās tiesību normas izpratnē, par kuru projektiem ir jāpaziņo saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmo daļu, ciktāl ir konstatēts, ka šīs tiesību normas ir nosacījumi, kas var būtiski ietekmēt attiecīgās preces raksturu vai tirdzniecību; tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvas 98/34/EK, kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu un Informācijas sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā, tās redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/96/EK, 1. panta 11. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tādi valsts tiesību akti kā 2009. gada 19. novembra Azartspēļu likums (
Ustawa o grach hazardowich
), ar kuriem spēļu automātos spēlējamo spēļu ar maziem laimestiem izmantošana vietās, kas nav kazino vai spēļu zāles, var tikt ierobežota vai pat pakāpeniski padarīta neiespējama, var tikt uzskatīti par “tehniskiem noteikumiem” minētās tiesību normas izpratnē, par kuru projektiem ir jāpaziņo saskaņā ar šīs direktīvas 8. panta 1. punkta pirmo daļu, ciktāl ir konstatēts, ka šīs tiesību normas ir nosacījumi, kas var būtiski ietekmēt attiecīgās preces raksturu vai tirdzniecību; tas ir jāizvērtē iesniedzējtiesai.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – poļu.