CELEX: 62011CJ0059
Poľnohospodárstvo
Smernice 98/95/ES, 2002/53/ES, 2002/55/ES a 2009/145/ES
Platnosť
Zelenina
Predaj osiva zeleniny, ktoré sa nenachádza v spoločnom úradnom katalógu odrôd zeleniny na vnútroštátnom trhu s osivom
Nerešpektovanie systému týkajúceho sa predbežného povolenia na uvádzanie na trh
Medzinárodná zmluva o genetických zdrojoch rastlín pre výživu a poľnohospodárstvo
Zásada proporcionality
Sloboda podnikania
Voľný pohyb tovaru
Rovnosť zaobchádzania

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu:
—
smernice Rady 98/95/ES zo 14. decembra 1998, ktorou sa vzhľadom na konsolidáciu vnútorného trhu, geneticky modifikované odrody rastlín a genetické zdroje rastlín menia a dopĺňajú smernice 66/400EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 66/403/EHS, 69/208/EHS, 70/457/EHS a 70/458/EHS o obchodovaní s osivom repy, osivom krmovín, osivom obilnín, so sadivom zemiakov, s osivom olejnín a priadnych rastlín a s osivom zelenín a o spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlín (
Ú. v. ES L 25, 1999, s. 1
; Mim. vyd. 03/024, s. 334),
—
smernice Rady 2002/53/ES z 13. júna 2002 o spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlinných druhov (
Ú. v. ES L 193, s. 1
; Mim. vyd. 03/036, s. 281),
—
smernice Rady 2002/55/ES z 13. júna 2002 o obchodovaní s osivom zelenín (
Ú. v. ES L 193, s. 33
; Mim. vyd. 03/036, s. 313) a
—
smernice Komisie 2009/145/ES z 26. novembra 2009, ktorou sa stanovujú určité výnimky pre schvaľovanie krajových odrôd a odrôd zeleniny, ktoré sa tradične pestovali v určitých oblastiach a regiónoch a sú ohrozené genetickou eróziou, a odrôd zeleniny, ktoré nemajú vlastnú hodnotu pre komerčné pestovanie plodín, ale sú vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach, a pre uvádzanie osiva týchto krajových odrôd a odrôd na trh (
Ú. v. EÚ L 312, s. 44
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi združením Association Kokopelli (ďalej len „Kokopelli“) a Graines Baumaux SAS (ďalej len „Baumaux“) v súvislosti s uvádzaním odrôd zeleniny na trh.
Právny rámec
Medzinárodná zmluva o genetických zdrojoch rastlín pre výživu a poľnohospodárstvo
Rozhodnutím Rady 2004/869/ES z 24. februára 2004 bolo v mene Európskeho spoločenstva schválené uzavretie Medzinárodnej zmluvy o genetických zdrojoch rastlín pre výživu a poľnohospodárstvo (
Ú. v. EÚ L 378, s. 1
, ďalej len „medzinárodná zmluva“).
Cieľom medzinárodnej zmluvy podľa článku 1 je „zachovanie a trvalo udržateľné využívanie rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo a čestné a spravodlivé delenie sa o výhody, ktoré vyplývajú z ich využívania, v súlade s Dohovorom o biologickej diverzite pre trvalo udržateľné poľnohospodárstvo a potravinovú bezpečnosť“.
Článok 5 medzinárodnej zmluvy stanovuje:
„5.1   Každá zmluvná strana musí podľa vnútroštátnej legislatívy a v spolupráci s inými zmluvnými stranami, ak je to možné, podporovať integrovaný prístup k skúmaniu, uchovávaniu a trvalo udržateľnému využívaniu rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo a najmä primerane
…
c)
propagovať alebo podporovať, ak je to možné, úsilie farmárov a miestnych komunít, riadiť a uchovávať na farmách ich rastlinné genetické zdroje pre výživu a poľnohospodárstvo;
…“
Článok 6 medzinárodnej zmluvy stanovuje:
„6.1   Zmluvné strany rozpracujú a dodržiavajú patričnú politiku a zákonné opatrenia, ktoré podporujú trvalo udržateľné využívanie rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo.“
V súlade s článkom 7 ods. 7.1 medzinárodnej zmluvy „každá zmluvná strana musí primerane integrovať činnosti uvedené v článkoch 5 a 6 do svojho poľnohospodárstva a politiky rozvoja vidieka a do programov a spolupracovať s inými zmluvnými stranami, priamo alebo cez [Organizáciu Spojených národov pre výživu a poľnohospodárstvo (FAO)], a s inými relevantnými medzinárodnými organizáciami pri uchovávaní a trvalo udržateľnom využívaní rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo“.
Podľa článku 9 medzinárodnej zmluvy:
„9.1   Zmluvné strany uznávajú enormný prínos toho, čo urobili miestne a domorodé komunity a farmári všetkých regiónov sveta, najmä tí, ktorí sú v centrách pôvodu a diverzity plodín a budú pokračovať v prácach na uchovávanie a vývoj rastlinných genetických zdrojov, ktoré predstavujú základ produkcie potravín a poľnohospodárstva na celom svete.
…
9.3   Nič v tomto článku sa nesmie interpretovať tak, že by obmedzovalo akékoľvek práva, ktoré majú farmári pri uchovávaní, využívaní, vymieňaní a predávaní na farme uchovávaných semien/rozmnožovacieho materiálu, čo primerane podlieha vnútroštátnemu právu.“
Právo Únie
Smernica 2002/55
Smernica 2002/55 stanovuje spoločný katalóg odrôd zeleniny.
Odôvodnenia 2 až 4 a odôvodnenie 12 tejto smernice majú takéto znenie:
„(2)
Výroba osiva zeleniny zaujíma dôležité miesto v poľnohospodárstve spoločenstva.
(3)
Uspokojivé výsledky v oblasti pestovania zeleniny vo veľkom rozsahu závisia od použitia vhodného osiva.
(4)
Zvýšená produktivita vo výrobe zeleniny v spoločenstve sa dosiahne výberom odrôd, obchodovanie s ktorými členské štáty schválili po uplatnení jednotných pravidiel, ktoré sú tak prísne, ako je len možné.
…
(12)
Osivo odrôd zapísaných do spoločného katalógu odrôd nesmie byť v spoločenstve nijako obchodne obmedzované s ohľadom na odrodu.“
Podľa článku 1 smernice 2002/55 sa táto smernica „bude uplatňovať na výrobu s ohľadom na obchodovanie a obchodovanie s osivom zeleniny v spoločenstve“.
Článok 3 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty ustanovia, že osivo zeleniny nemožno certifikovať, kontrolovať ako štandardné osivo a obchodovať s ním, pokiaľ príslušná odroda nie je úradne schválená v jednom alebo viacerých členských štátoch.“
Pokiaľ ide o zaradenie odrôd do oficiálnych katalógov, článok 4 ods. 1 a 4 uvedenej smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby akúkoľvek odrodu bolo možné prijať iba v tom prípade, že je odlišná, stála a dostatočne vyrovnaná [homogénna –
neoficiálny preklad
].
…
4.   V záujme uchovávania genetických zdrojov rastlín, ako je uvedené v článku 44(2), členské štáty sa môžu odchýliť od podmienok schválenia stanovených v prvom pododseku odseku 1 do takej miery, ako sú špecifické podmienky ustanovené v súlade s postupom uvedeným v článku 46 s ohľadom na požiadavky článku 44(3).“
Článok 5 smernice 2002/55 znie:
„1.   Odroda sa považuje za odlišnú, či už je jej pôvod prirodzený alebo umelý[,] alebo pôvodná odroda, z ktorej bola odvodená[,] je jasne odlišná v jednom alebo viacerých dôležitých znakoch od akejkoľvek inej odrody známej v spoločenstve.
Znaky musí byť možné presne rozoznať a presne definovať.
…
2.   Odroda sa považuje za stálu, ak po opakovanom množení alebo zvláštnom množiteľskom cykle alebo na konci každého cyklu (v prípadoch, kedy šľachtiteľ definoval konkrétny cyklus množenia alebo zvláštny množiteľský cyklus) stále zodpovedá popisu jej základných znakov.
3.   Odroda sa považuje za dostatočne vyrovnanú [homogénnu –
neoficiálny preklad
], ak sú rastliny, ktoré ju tvoria, podobné alebo geneticky zhodné, čo sa znakov, braných ako celok, posudzovaných pre tieto potreby týka, s výnimkou veľmi malého množstva odchýlok, pričom sa prihliada na charakteristické znaky reprodukčných systémov daných rastlín.“
Článok 44 ods. 2 a 3 smernice 2002/55 stanovuje:
„2.   Špecifické podmienky na zohľadnenie vývoja vo vzťahu k zachovaniu rastlinných genetických zdrojov na pôvodnom mieste a ich znesiteľné využívanie počas pestovania osiva a obchodovania sa ustanovia v súlade s postupom ustanoveným v článku 46(2):
a)
krajové odrody a odrody, ktoré sa tradične pestovali v určitých častiach a regiónoch a boli ovplyvnené genetickou eróziou bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia nariadenia rady (ES) č. 1467/94 z 20. júna 1994, ktoré sa týka uchovávania, popisovania, zbierania a využívania genetických zdrojov v poľnohospodárstve [
Ú. v. ES L 159, s. 1
; Mim. vyd. 03/016, s. 208];
b)
odrody bez vnútornej hodnoty pre produkciu komerčnej plodiny, ale s významom pre pestovanie v určitých podmienkach.
3.   Špecifické podmienky uvedené v odseku 2 zahrnú najmä nasledovné body:
a)
v prípade odseku 2, bod a) krajové odrody a odrody sa budú akceptovať v súlade s ustanoveniami tejto smernice. Vezmú sa na vedomie najmä výsledky neoficiálnych testov a poznatkov získaných z praktických skúseností počas pestovania, reprodukcie a využívania a podrobné popisy odrôd a im zodpovedajúce názvy, ako sa oznámia príslušnému členskému štátu, ak sú dostatočné[,] môžu mať za následok udelenie výnimky z požiadaviek úradného skúšania. Pri prijatí takejto variety alebo odrody sa v spoločnom katalógu uvedie ako ‚konzervovaná odroda [odroda na zachovanie genofondu –
neoficiálny preklad
]‘[;]
b)
v prípade odseku 2, bod a) a b) vhodné obmedzenia množstva.“
Podľa článku 48 smernice 2002/55:
„1.   Špecifické podmienky sa môžu ustanoviť v súlade s postupom uvedeným v článku 46(2) na zohľadnenie vývoja v oblastiach:
…
b)
podmienky, za ktorých sa môže obchodovať s osivom vo vzťahu k uchovaniu rastlinných genetických zdrojov na pôvodnom mieste a ich prijateľné[mu] využívani[u], ktoré zahrnie zmesi druhov, ktoré patria medzi druhy podľa článku 1 smernice rady [2002/53] a sú pridružené do prirodzených alebo poloprirodzených habitatov [biotopov –
neoficiálny preklad
] a sú ohrozené genetickou eróziou.
…
2.   Špecifické podmienky uvedené v odseku 1b) zahrnú najmä nasledovné body:
a)
v prípade osiva týchto druhov sa uvedie proveniencia schválená príslušným orgánom v každom členskom štáte pre obchodovanie s osivom v stanovených oblastiach;
b)
vhodné kvantitatívne obmedzenia.“
Smernica 2009/145
Smernicou 2009/145 sa na účely zachovania genetických zdrojov rastlín zavádza článok 4 ods. 4, článok 44 ods. 2 a článok 48 ods. 1 písm. b) smernice 2002/55.
Podľa odôvodnení 1 až 3 a odôvodnenia 14 smernice 2009/145:
„(1)
Význam otázok biodiverzity a ochrany genetických zdrojov rastlín v posledných rokoch stúpol, ako vyplýva z vývoja na medzinárodnej úrovni, ako aj na úrovni Spoločenstva. Medzi príklady tohto vývoja patrí rozhodnutie Rady 93/626/EHS z 25. októbra 1993 o uzavretí Dohovoru o biologickej diverzite [
Ú. v. ES L 309, s. 1
; Mim. vyd. 11/019, s. 126], rozhodnutie [2004/869], rozhodnutie [nariadenie –
neoficiálny preklad
] Rady (ES) č. 870/2004 z 24. apríla 2004, ktorým sa zavádza program Spoločenstva na udržiavanie, opis, zber a využívanie genetických zdrojov v poľnohospodárstve a ruší nariadenie (ES) č. 1467/94 [(
Ú. v. EÚ L 162, s. 18
; Mim. vyd. 03/045, s. 167)] a nariadenie Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) [
Ú. v. EÚ L 277, s. 1
]. V rámci smernice [2002/55] by mali byť stanovené osobitné podmienky, aby sa zohľadnili tieto otázky v súvislosti s uvádzaním osiva zeleniny na trh.
(2)
Aby sa zabezpečilo zachovanie
in situ
a trvalo udržateľné využívanie genetických zdrojov rastlín, mali by sa krajové odrody a odrody, ktoré sa tradične pestovali v určitých oblastiach a regiónoch a sú ohrozené genetickou eróziou (ďalej len ‚odrody na zachovanie genofondu‘), pestovať a uvádzať na trh aj vtedy, ak nespĺňajú všeobecné požiadavky na schvaľovanie odrôd a uvádzanie osiva na trh. Okrem všeobecného cieľa chrániť genetické zdroje rastlín spočíva osobitný záujem o zachovanie týchto odrôd v skutočnosti, že sú mimoriadne dobre prispôsobené určitým miestnym podmienkam.
(3)
Aby sa zabezpečilo trvalo udržateľné využívanie genetických zdrojov rastlín, odrody, ktoré nemajú vlastnú hodnotu pre komerčné pestovanie plodín, ale sú vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach (odrody vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach), by sa mali pestovať a uvádzať na trh aj vtedy, ak nespĺňajú všeobecné požiadavky na schvaľovanie odrôd a uvádzanie osiva na trh. Okrem všeobecného cieľa chrániť genetické zdroje rastlín spočíva osobitný záujem o udržanie týchto odrôd v skutočnosti, že sú vhodné na pestovanie v určitých klimatických, pedologických a agrotechnických podmienkach (ako ručné ošetrovanie, viacnásobný zber úrody).
…
(14)
Komisia by mala po troch rokoch posúdiť, či sú opatrenia stanovené touto smernicou, najmä ustanovenia týkajúce sa množstvových obmedzení [množstevných obmedzení –
neoficiálny preklad
] pre uvádzanie na trh osiva odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach, účinné.“
Článok 1 smernice 2009/145 stanovuje:
„1.   Pokiaľ ide o druhy zeleniny, na ktoré sa vzťahuje smernica [2002/55], touto smernicou sa stanovujú niektoré výnimky týkajúce sa zachovania
in situ
a trvalo udržateľného využívania genetických zdrojov rastlín prostredníctvom pestovania a uvádzania na trh:
a)
na zápis krajových odrôd a odrôd zeleniny, ktoré sa tradične pestovali v určitých oblastiach a regiónoch a ktorým hrozí genetická erózia, do národných katalógov odrôd jednotlivých druhov zeleniny, ako sa stanovuje v smernici [2002/55], ďalej len ‚odrody na zachovanie genofondu‘;
b)
na zápis odrôd, ktoré nemajú vlastnú hodnotu pre komerčné pestovanie plodín, ale sú vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach, do katalógov uvedených v písm. a), ďalej len ‚odrody vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach‘; a
c)
na uvádzanie osiva takýchto odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach na trh.
2.   Ak nie je v tejto smernici uvedené inak, uplatňuje sa smernica [2002/55].“
Článok 35 smernice 2009/145 stanovuje:
„Komisia do 31. decembra 2013 zhodnotí vykonávanie tejto smernice.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Kokopelli je neziskové združenie, ktoré predáva osivá tradičných odrôd zeleniny a kvetov pochádzajúce z biologického poľnohospodárstva a ktoré svojim členom ponúka odrody zeleniny pestované vo Francúzsku veľmi málo.
Baumaux v rámci svojej činnosti vyrába a uvádza na trh osivá kvetov a zeleniny. Táto spoločnosť podala v roku 2005 žalobu proti združeniu Kokopelli z dôvodu nekalej hospodárskej súťaže, ktorou sa domáhala najmä paušálnej náhrady škody vo výške 50000 eur, ako aj zastavenia akejkoľvek reklamy súvisiacej s odrodami, ktoré Kokopelli uvádzalo na trh.
Rozsudkom zo 14. januára 2008 Tribunal de grande instance de Nancy zaviazal združenie Kokopelli na náhradu škody spoločnosti Baumaux, ktorá jej vznikla v dôsledku nekalej hospodárskej súťaže. Uvedený súd konštatoval, že Kokopelli a Baumaux, ktoré pôsobia v odvetví tradičných alebo zberateľských osív, uvádzajú na trh 233 rovnakých alebo podobných výrobkov určených tej istej klientele amatérskych záhradníkov, teda že sa nachádzali v konkurenčnom postavení. Tento súd preto konštatoval, že združenie Kokopelli sa tým, že predávalo osivá zeleniny, ktoré sa nenachádzajú ani v spoločnom francúzskom katalógu, ani v európskom katalógu odrôd druhov zeleniny, dopustilo nekalej súťaže.
Kokopelli sa proti tomuto rozsudku odvolalo na Cour d’appel de Nancy.
Za týchto okolností Cour d’appel de Nancy rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Sú smernice Rady 98/95/ES, 2002/53/ES a 2002/55/ES a smernica Komisie 2009/145 platné z hľadiska nasledujúcich základných práv a zásad Európskej únie, a to práva na slobodný výkon hospodárskej činnosti, zásady proporcionality, zásady rovnosti alebo zákazu diskriminácie, zásady voľného pohybu tovaru, a z hľadiska záväzkov prijatých v zmysle [medzinárodnej zmluvy] najmä v rozsahu, v akom ukladajú obmedzenia výroby a uvádzania tradičných osív a sadeníc na trh?“
O prejudiciálnej otázke
O prípustnosti
Baumaux sa domnieva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný, lebo Kokopelli nemôže napadnúť platnosť sporných smerníc vzhľadom na skutočnosť, že tieto smernice neukladajú jednotlivcom nijaké práva ani povinnosti. Kokopelli môže napadnúť len platnosť vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá preberá tieto smernice.
Baumaux navyše zastáva názor, že odkaz na smernicu 98/95 nie je relevantný pre vyriešenie sporu vo veci samej. Ani smernica 2002/53 nie je relevantná, pretože sa týka výlučne obchodu s odrodami poľnohospodárskych rastlín, zatiaľ čo zo skutkových okolností v tomto spore vyplýva, že Kokopelli zrejme uvádza na trh výlučne osivá zeleniny. Baumaux dodáva, že vzhľadom na skutočnosť, že smernica 2009/145 bola prijatá až po tom, čo podala žalobu proti združeniu Kokopelli, jej platnosť nemá nijaký vplyv na vyriešenie uvedeného sporu.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že ak sa pred vnútroštátnym súdom namieta otázka platnosti aktu prijatého inštitúciami Európskej únie, je záležitosťou tohto súdu zvážiť, či rozhodnutie o tom je pre vyhlásenie jeho rozsudku potrebné, a teda požiadať Súdny dvor, aby rozhodol o tejto otázke. Keďže otázky položené vnútroštátnym súdom sa týkajú platnosti právneho predpisu Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (rozsudok z 8. júla 2010, Afton Chemical,
C-343/09, Zb. s. I-7027
, bod 13 a citovaná judikatúra).
Súdny dvor môže odmietnuť rozhodovať o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom, iba pokiaľ je zjavné, že výklad alebo posúdenie platnosti právneho predpisu Únie, o ktoré žiada vnútroštátny súd, nemajú nijakú súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej, alebo pokiaľ ide o hypotetický problém (rozsudok Afton Chemical, už citovaný, bod 14).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že smernica 2002/53 sa týka spoločného katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlinných druhov. Keďže z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že spor vo veci samej sa týka uvádzania odrôd zeleniny združením Kokopelli na trh, skúmať platnosť uvedenej smernice nie je potrebné.
Ďalej treba tiež spresniť, že smernica 98/95 je právnym aktom, ktorým boli zmenené smernice Rady 66/400/EHS zo 14. júna 1966 o obchodovaní s osivom repy [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 125, s. 2290
), smernice 66/401/EHS zo 14. júna 1966 o obchodovaní s osivom krmovín [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 125, s. 2298
), smernice 66/402/EHS zo 14. júna 1966 o obchodovaní s osivom obilnín [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 125, s. 2309
), smernice 66/403/EHS zo 14. júna 1966 o obchodovaní so sadivom zemiakov [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 125, s. 2320
), smernice 69/208/EHS o obchodovaní s osivom olejnín a priadnych rastlín [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 169, s. 3
), smernice 70/457/EHS z 29. septembra 1970 o spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlín [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 225, s. 1
) a smernice 70/458/EHS z 29. septembra 1970 o obchodovaní s osivom zeleniny [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 225, s. 7
) a že ustanovenia týchto uvedených smerníc boli kodifikované smernicami 2002/53 a 2002/55. Za týchto podmienok nie je potrebné preskúmať ani smernicu 98/95.
Pokiaľ ide o smernicu 2009/145, je nesporné, že bola prijatá v roku 2009, teda po tom, čo spoločnosť Baumaux podala proti združeniu Kokopelli žalobu z dôvodu nekalej hospodárskej súťaže. Ako však uviedla aj generálna advokátka v bode 48 svojich návrhov, preskúmanie platnosti tejto smernice by mohlo byť pre vnútroštátny súd užitočné na vyriešenie sporu vo veci samej.
Nie je preto až také zjavné, že posúdenie platnosti smerníc 2002/55 a 2009/145 nemá nijakú súvislosť s realitou ani s predmetom sporu vo veci samej alebo že by sa týkalo hypotetického problému.
Okrem toho treba pripomenúť, že v komplexnom systéme opravných prostriedkov a konaní zavedenom Zmluvou o FEÚ s cieľom zabezpečiť preskúmanie zákonnosti aktov inštitúcií, kde fyzické alebo právnické osoby nemôžu z dôvodu podmienok prípustnosti stanovených vo štvrtom odseku článku 263 ZFEÚ priamo napadnúť opatrenia Únie so všeobecnou platnosťou, môžu sa v závislosti od prípadu dovolávať neplatnosti takýchto aktov buď nepriamo pred súdom Únie podľa článku 277 ZFEÚ, alebo pred vnútroštátnymi súdmi a požiadať ich, keďže tieto súdy samotné nemajú právomoc vyhlásiť uvedené akty za neplatné, aby podali v tejto súvislosti návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor (rozsudok Afton Chemical, už citovaný, bod 18).
Pritom je potrebné konštatovať, že žaloba združenia Kokopelli o neplatnosť smerníc 2002/55 a 2009/145, podaná na základe článku 230 ES a 263 ZFEÚ, nie je zjavne prípustná. Kokopelli má preto právo dovolávať sa neplatnosti týchto smerníc v rámci žaloby podanej podľa vnútroštátneho práva, aj keď nepodalo žalobu o neplatnosť proti týmto smerniciam na súde Únie v stanovenej lehote (pozri v tomto zmysle rozsudok Afton Chemical, už citovaný, body 19 až 25).
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že otázka položená vnútroštátnym súdom je prípustná v rozsahu, v akom sa dotýka platnosti smerníc 2002/55 a 2009/145.
O veci samej
Uvedenou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta na platnosť smerníc 2002/55 a 2009/145 so zreteľom na zásady slobodného výkonu hospodárskej činnosti, proporcionality, rovnosti zaobchádzania a voľného pohybu tovaru, ako aj so zreteľom na záväzky Únie, ktoré jej vyplývajú z medzinárodnej zmluvy.
O porušení zásady proporcionality
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že zásada proporcionality, ktorej vytýkané porušenie treba preskúmať v prvom rade, je jednou zo všeobecných zásad práva Únie a vyžaduje, aby prostriedky stanovené v ustanovení práva Únie boli primerané na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných dotknutou právnou úpravou a nešli nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie (rozsudky zo 6. decembra 2005, ABNA a i.,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04, Zb. s. I-10423
, bod 68; zo 7. júla 2009, S.P.C.M. a i.,
C-558/07, Zb. s. I-5783
, bod 41, ako aj z 8. júna 2010, Vodafone a i.,
C-58/08, Zb. s. I-4999
, bod 51).
Čo sa týka preskúmania požiadaviek uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku súdom, treba pripomenúť, že normotvorca Únie disponuje v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky širokou mierou voľnej úvahy, ktorá zodpovedá politickej zodpovednosti, ktorú jej priznávajú články 40 ZFEÚ a 43 ZFEÚ, a že Súdny dvor viackrát rozhodol, že iba zjavná neprimeranosť opatrenia, ktoré bolo vydané v tejto oblasti, vo vzťahu k cieľu, ktorý chce príslušná inštitúcia dosiahnuť, môže mať vplyv na zákonnosť takého opatrenia s právom (pozri rozsudky z 5. októbra 1994, Nemecko/Rada,
C-280/93, Zb. s. I-4973
, body 89 a 90; z 13. decembra 1994, SMW Winzersekt,
C-306/93, Zb. s. I-5555
, bod 21, ako aj z 2. júla 2009, Bavaria a Bavaria Italia,
C-343/07, Zb. s. I-5491
, bod 81).
Ak nevyhnutnosť sledovaných cieľov môže odôvodniť obmedzenia, ktoré predstavujú negatívne, ba až závažné dôsledky pre niektoré hospodárske subjekty (rozsudok zo 17. júla 1997, Affish,
C-183/95, Zb. s. I-4315
, s. 42), treba v rámci posudzovania obmedzení súvisiacich s rôznymi možnými opatreniami preskúmať, či normotvorca Únie zohľadnil okrem hlavného sledovaného cieľa v plnej miere existujúce záujmy (rozsudok z 12. januára 2006, Agrarproduktion Staebelow,
C-504/04, Zb. s. I-679
, bod 37).
V tejto veci treba preskúmať, či systém schvaľovania osív odrôd zeleniny stanovený smernicami 2002/55 a 2009/145 porušuje zásadu proporcionality. Podľa článku 3 ods. 1 smernice 2002/55 možno totiž certifikovať, kontrolovať ako štandardné osivo a obchodovať s osivom zeleniny, len pokiaľ ide o osivá, ktorých príslušná odroda bola úradne schválená aspoň v jednom členskom štáte. Pritom na to, aby odroda mohla byť zaradená do úradného katalógu, musí byť podľa článku 4 ods. 1 tejto smernice odlišná, stála a dostatočne homogénna.
Kokopelli tvrdí, že nemôže uvádzať osivo „tradičných“ odrôd zeleniny na trh, lebo tieto odrody vzhľadom na ich osobitné vlastnosti nespĺňajú kritérium odlišnosti, stálosti ani homogénnosti, a tak sú nedôvodne vylúčené z úradného katalógu.
V tejto súvislosti z odôvodnení 2 až 4 smernice 2002/55 vyplýva, že prvým cieľom predpisov týkajúcich sa schvaľovania osiva odrôd zeleniny je zlepšenie pestovania zeleniny v Únii. Tento cieľ je výslovne súčasťou cieľov spoločnej hospodárskej politiky stanovenej v článku 39 ods. 1 písm. a) ZFEÚ.
Na účely zabezpečenia zvýšenia produktivity uvedeného pestovania sa zostavenie spoločného katalógu odrôd zeleniny na základe vnútroštátnych katalógov v rámci jednotných a čo možno najprimeranejších pravidiel, pokiaľ ide o výber odrôd schválených na obchodovanie, javí ako záruka uvedeného cieľa.
Takýto systém schvaľovania, ktorý vyžaduje, aby osivá boli odlišné, stále a homogénne, umožňuje využívanie vhodných odrôd, a preto zvýšenú produktivitu poľnohospodárstva založenú na spoľahlivosti vlastností uvedených osív.
Navyše v súlade s článkom 1 smernice 2002/55 sa táto smernica vzťahuje na výrobu s ohľadom na obchodovanie, ako aj obchodovanie s osivom zeleniny v Únii. Jej odôvodnenie 12 spresňuje, že osivo odrôd zapísaných do spoločného katalógu odrôd nesmie byť v Únii nijako obchodne obmedzované, čo sa týka odrody.
Smernica 2002/55 takisto upravuje vnútorný trh s osivom odrôd zeleniny tým, že zabezpečuje jeho voľný pohyb v rámci Únie. V tejto veci systém schvaľovania stanovený uvedenou smernicou svojou povahou prispieva k dosiahnutiu tohto cieľa, lebo takýto systém zabezpečuje, že osivo uvádzané na trh v rôznych členských štátoch zodpovedá tým istým požiadavkám.
Z článku 4 ods. 4 smernice 2002/55 tiež vyplýva, že cieľom tejto smernice je ochrana genetických zdrojov rastlín. Členské štáty sa teda môžu odchýliť od kritérií schvaľovania uvedených v článku 4 ods. 1 tejto smernice na základe postupu uvedeného v jej článku 44 ods. 3 a článku 46 ods. 2.
Okrem toho takýto dočasný systém schvaľovania stanovený smernicou 2009/145, ktorý sa uplatňuje na osivo krajových odrôd a odrôd, ktoré sa tradične pestujú v osobitných oblastiach a regiónoch a sú ohrozené genetickou eróziou (odrody na zachovanie genofondu), ako aj na osivo odrôd bez vnútornej hodnoty pre produkciu komerčnej plodiny, ale s významom pre pestovanie v určitých podmienkach, sa svojou povahou javí ako vhodný na zabezpečenie ochrany genetických zdrojov rastlín.
Z toho vyplýva, že samotný systém schvaľovania stanovený smernicami 2002/55 a 2009/145 umožňuje dosiahnuť ciele, ktoré tieto smernice sledujú.
Pokiaľ ide o otázku, či tento systém ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov, Kokopelli zastáva názor, že uvedený systém predstavuje ten najobmedzenejší spôsob úpravy výkonu hospodárskej činnosti.
Rada Európskej únie uvádza, že združenie Kokopelli neuviedlo dôvody, pre ktoré sa domnieva, že uvedený systém schvaľovania je vzhľadom na sledované ciele zjavne neprimeraný. Táto inštitúcia sa v každom prípade domnieva, že iné, menej obmedzujúce opatrenia, akým je uvádzanie etikiet, nie je natoľko účinným prostriedkom na zabezpečenie cieľa produktivity stanoveného smernicou 2002/55, pretože by umožňovalo predaj a vysievanie prípadne poškodeného osiva alebo osiva, ktorým nemožno dosiahnuť optimálnu poľnohospodársku výrobu.
V tejto súvislosti treba uviesť, že na účely zabezpečenia zvýšenej poľnohospodárskej produktivity musia osivá uvádzané na vnútorný trh poskytovať nevyhnutné záruky na optimálne využitie poľnohospodárskych zdrojov.
Za týchto okolností treba konštatovať, že normotvorca Únie sa mohol domnievať, že systém schvaľovania stanovený smernicou 2002/55 je potrebný na to, aby poľnohospodárski výrobcovia dosiahli z hľadiska výnosu spoľahlivú a kvalitnú produktivitu.
Článok 5 ods. 1 smernice 2002/55 totiž v prvom rade vyžaduje, že na to, aby sa odroda zeleniny považovala za odlišnú, či už je pôvod odrody, z ktorej bola odvodená, prirodzený, alebo umelý, musí sa v jednom alebo vo viacerých dôležitých znakoch jasne líšiť od akejkoľvek inej odrody známej v Únii. Tento odlišný znak poskytuje poľnohospodárskym výrobcom informácie potrebné v súvislosti so samotnými znakmi jednotlivých osív a umožňuje im výber, ktorý im zabezpečí optimálny výnos.
Ďalej článok 5 ods. 2 tejto smernice uvádza, že odroda sa považuje za stálu, ak po opakovanom množení alebo zvláštnom množiteľskom cykle alebo na konci každého cyklu, v prípadoch, keď šľachtiteľ definoval konkrétny cyklus množenia alebo zvláštny množiteľský cyklus, stále zodpovedá opisu jej základných znakov. Uvedené kritérium týkajúce sa stálosti tak zaručuje, že vlastné kvalitatívne znaky určitého schváleného osiva sa počas rokov nemenia.
Napokon podľa článku 5 ods. 3 uvedenej smernice požiadavka homogénnosti odkazuje na situáciu, v ktorej sú rastliny tvoriace určitú odrodu podobné alebo geneticky zhodné, pokiaľ ide o znaky ako celok posudzované pre tieto potreby, pričom sa prihliada na charakteristické znaky reprodukčných systémov využívaných na tieto účely. Kritérium týkajúce sa homogénnosti, ktoré tým, že zaručuje, že všetky osivá predané pod daným názvom majú rovnaké genetické znaky, vedie k optimálnemu výnosu.
Povinnosť zápisu do úradných katalógov, ako aj s tým súvisiace kritériá schvaľovania umožňujú opis odrody a overenie jej stálosti a homogénnosti, aby sa zaručilo, že osivo odrody má kvalitatívne znaky potrebné na zabezpečenie vyššej poľnohospodárskej výroby spoľahlivej dlhodobej kvality.
Za týchto okolností a najmä vzhľadom na širokú voľnú úvahu, ktorou disponuje normotvorca Únie v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, ktorá zavádza výber hospodárskej povahy, v rámci čoho je vyzvaný uskutočniť celkové posúdenie a hodnotenie, sa môže tento normotvorca oprávnene domnievať, že iné opatrenia, akými je napríklad uvádzanie etikiet, nebude viesť k rovnakému výsledku ako právna úprava v predmetnej veci, ktorá stanovuje systém predbežného schvaľovania osiva odrôd zeleniny, a že táto právna úprava je preto vzhľadom na ciele, ktoré má uvedený normotvorca v úmysle dosiahnuť, primeraná.
Menej obmedzujúce opatrenie, akým je uvádzanie etikiet, by nebolo až takým účinným opatrením, pretože by umožňovalo predaj a tým aj vysievanie prípadne poškodeného osiva alebo osiva, ktorým sa nedá dosiahnuť optimálna poľnohospodárska výroba. Z toho vyplýva, že spornú právnu úpravu nemožno považovať za zjavne neprimeranú uvedeným cieľom.
Z toho vyplýva, že normotvorca Únie neporušil zásadu proporcionality, lebo aj keď táto právna úprava môže mať negatívne, ba až závažné dôsledky pre niektoré hospodárske subjekty, treba konštatovať, že so zreteľom na ciele, ktoré sleduje systém schvaľovania stanovený smernicami 2002/55 a 2009/145, ktorého cieľom je najmä zabezpečiť zvýšenú poľnohospodársku produktivitu a voľný pohyb schválených osív, uvedený systém chráni tak hospodárske záujmy poľnohospodárskych výrobcov, ako aj záujmy podnikateľov, ktoré uvádzajú schválené osivá na trh.
Pokiaľ ide o podnikateľov, akým je združenie Kokopelli, ponúkajúce na predaj „tradičné odrody“, ktoré nespĺňajú podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 a článku 5 smernice 2002/55, treba pripomenúť že uvedená smernica v článku 44 ods. 2 a článku 48 ods. 1 písm. b) pripúšťa stanovenie špecifických podmienok týkajúcich sa schvaľovania a obchodovania, pokiaľ ide o odrody na zachovanie genofondu a odrody vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach.
Osobitne článok 44 ods. 3 písm. a) smernice 2002/55 stanovuje, že osivá odrôd na zachovanie genofondu možno zaradiť do katalógu Únie bez úradného preskúmania najmä na základe výsledkov neoficiálnych testov a poznatkov získaných počas ich pestovania. Okrem toho článok 44 ods. 3 písm. b) tejto smernice stanovuje, že na konzervačné odrody a na odrody, ktoré boli vytvorené na to, aby zodpovedali podmienkam osobitného pestovania, sa musia uplatniť vhodné obmedzenia množstva. V tejto súvislosti bola smernica 2009/145 prijatá na základe uvedených článkov smernice 2002/55.
Smernice 2002/55 a 2009/145 zohľadňujú hospodárske záujmy podnikateľov, akým je Kokopelli, pretože nevylučujú „tradičné odrody“ z obchodovania. Hoci smernica 2002/145 v prípade odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach ukladá územné, množstevné a podmieňujúce obmedzenia, tieto obmedzenia spadajú do kontextu zachovania genetických zdrojov.
Navyše, ako uvádzajú inštitúcie, ktoré predložili písomné pripomienky, normotvorca Únie nemal v úmysle uvoľniť obchod odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach, ale sa snažil o zjednodušenie pravidiel schvaľovania, pričom sa chcel vyhnúť vytvoreniu súbežného trhu s týmito osivami, ktorý by mohol narušiť vnútorný trh s osivom odrôd zeleniny.
Treba okrem toho pripomenúť, že článok 35 smernice 2009/145 vyžaduje, aby Komisia do 31. decembra 2013 zhodnotila vykonávanie tejto smernice. Odôvodnenie 14 tejto smernice potvrdzuje, že Komisia musí po troch rokoch posúdiť, či sú opatrenia stanovené touto smernicou, najmä ustanovenia týkajúce sa množstevných obmedzení na uvádzanie osiva odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach na trh, účinné. Uvedenú smernicu možno preto zmeniť podľa výsledkov uskutočnených posúdení.
Normotvorca Únie sa mohol teda z právneho hľadiska domnievať, že vhodný spôsob na zosúladenie cieľov, ktoré sledujú smernice 2002/55 a 2009/145 a sú spomenuté v bodoch 43 až 49 tohto rozsudku, ako aj záujmov všetkých dotknutých hospodárskych subjektov spočíva v zavedení systému schvaľovania všeobecne platného pre obchodovanie so štandardným osivom, ako aj v stanovení osobitných podmienok pestovania a obchodovania v prípade osív odrôd na zachovanie genofondu a odrôd vyšľachtených na pestovanie v určitých podmienkach.
Treba tiež uviesť, že so zreteľom na dôležitosť cieľa produktivity v rámci článku 39 ZFEÚ opatrenia umožňujúce zabezpečiť racionálny vývoj poľnohospodárskej výroby, ako aj optimálne využívanie výrobných faktorov, akými sú dotknuté opatrenia, hoci môžu mať pre niektorých podnikateľov negatívne hospodárske dôsledky, sa vzhľadom na hospodárske záujmy uvedených podnikateľov nezdajú byť zjavne neprimerané vo vzťahu k sledovanému cieľu.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že smernice 2002/55 a 2009/145 neporušujú zásadu proporcionality.
O porušení zásady rovnosti zaobchádzania
Podľa ustálenej judikatúry zásada rovnosti zaobchádzania alebo zákazu diskriminácie vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (pozri rozsudky zo 17. októbra 1995, Fishermen’s Organisations a i.,
C-44/94, Zb. s. I-3115
, bod 46; z 9. septembra 2004, Španielsko/Komisia,
C-304/01, Zb. s. I-7655
, bod 31, a z 8. novembra 2007, Španielsko/Rada,
C-141/05, Zb. s. I-9485
, bod 40, ako aj z 15. mája 2008, Španielsko/Rada,
C-442/04, Zb. s. I-3517
, bod 35).
Kokopelli tvrdí, že systém schvaľovania stanovený smernicami 2002/55 a 2009/45 zakladá neodôvodnené rozdielne zaobchádzanie s osivami odrôd na zachovanie genofondu a štandardných odrôd, ktoré možno zaradiť do úradných katalógov. Vzhľadom na uvedený systém totiž združenie Kokopelli údajne nemôže obchodovať s osivom na zachovanie genofondu.
Treba uviesť, že so zreteľom na ich vlastné znaky sa štandardné osivá a osivá odrôd na zachovanie genofondu nachádzajú v rozdielnych situáciách. Osivo odrôd na zachovanie genofondu totiž v zásade nezodpovedá požiadavkám stanoveným v článku 4 ods. 1 a článku 5 smernice 2002/55. Tradične sa tieto odrody pestujú v určitých oblastiach a regiónoch a sú ohrozené genetickou eróziou.
Systém schvaľovania zavedený smernicami 2002/55 a 2009/145 práve s prihliadnutím na vlastné znaky jednotlivých odrôd stanovuje jednak všeobecné pravidlá týkajúce sa obchodovania so štandardnými osivami a jednak osobitné podmienky pestovania a obchodovania, pokiaľ ide o osivo odrôd na zachovanie genofondu.
Uvedené osobitné podmienky spadajú totiž do kontextu zachovania
in situ
a trvalo udržateľného využívania genetických zdrojov.
V tejto súvislosti odôvodnenia 2 a 3 smernice 2009/145 uvádzajú, že okrem všeobecného cieľa chrániť genetické zdroje rastlín osobitný záujem o zachovanie týchto odrôd v skutočnosti spočíva v tom, že sú mimoriadne dobre prispôsobené určitým miestnym podmienkam a že ich možno pestovať v špecifických klimatických podmienkach.
Z toho vyplýva, že smernica 2002/55, ako aj smernica 2009/145, ktorá bola prijatá na jej vykonanie, tým, že stanovujú osobitné podmienky na pestovanie a obchodovanie, pokiaľ ide o osivo odrôd na zachovanie genofondu, normotvorca Únie riešil rozdielne situácie rozdielne. Z tohto dôvodu uvedené smernice neporušujú zásadu rovnosti zaobchádzania.
O nedodržaní zásady slobodného výkonu podnikateľskej činnosti
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že právo slobodne vykonávať hospodársku činnosť je súčasťou všeobecných zásad práva Únie. Tieto zásady však nie sú absolútnymi zásadami, ale treba ich posudzovať vzhľadom na ich spoločenskú úlohu. Preto je možné obmedziť uplatňovanie práva na slobodný výkon hospodárskej činnosti pod podmienkou, že tieto obmedzenia skutočne zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu Únie a z hľadiska sledovaného cieľa nie sú neprimeraným a neprípustným zásahom do samotnej podstaty takto zabezpečených práv (pozri najmä rozsudky z 11. júla 1989, Schräder HS Kraftfutter,
265/87, Zb. s. 2237
, bod 15, ako aj z 12. júla 2005, Alliance for Natural Health a i.,
C-154/04 a C-155/04, Zb. s. I-6451
, bod 126).
V tejto veci je nepopierateľné, že systém schvaľovania osiva odrôd zeleniny stanovený smernicami 2002/55 a 2009/145 môže predstavovať obmedzenie slobodného výkonu podnikateľskej činnosti obchodníkov s tradičným osivom, medzi ktorých patrí Kokopelli.
Pravidlá uvedené v článkoch 3 až 5 smernice 2002/55 pritom majú za cieľ zlepšiť produktivitu pestovania zeleniny v Únii, vytvoriť vnútorný trh s osivami zeleniny tak, že sa zabezpečí ich voľný pohyb v Únii, ako aj zachovať genetické zdroje rastlín, čo predstavuje ciele všeobecného záujmu. Ako vyplýva z odôvodnenia tohto rozsudku v súvislosti s vytýkaným porušením zásady proporcionality, nezdá sa, že tieto pravidlá a opatrenia, ktoré zakotvujú, sú nevhodné na dosiahnutie týchto cieľov, a prekážku slobodného výkonu hospodárskej činnosti, ktorú takéto opatrenia zavádzajú, nemožno vzhľadom na sledované ciele považovať za neprimeraný zásah do práva na výkon tejto slobody.
O nedodržaní zásady voľného pohybu tovaru
Treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že zákaz množstevných obmedzení, ako aj opatrení s rovnocenným účinkom uvedený v článku 34 ZFEÚ sa vzťahuje nielen na vnútroštátne opatrenia, ale aj na opatrenia orgánov Únie (pozri rozsudky zo 17. mája 1984, Denkavit Nederland,
15/83, Zb. s. I-2171
, bod 15, a Alliance for Natural Health a i., už citovaný, bod 47).
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že systém schvaľovania stanovený smernicami 2002/55 a 2009/145, ako vyplýva aj z bodov 43 až 47 tohto rozsudku, prispieva k zlepšeniu produktivity pestovania zeleniny v Únii a k vytvoreniu vnútorného trhu s osivom zeleniny zabezpečením ich voľného pohybu v rámci Únie. Uvedený systém preto skôr podporuje voľný pohyb tovaru, ako ho obmedzuje.
O nedodržaní medzinárodnej zmluvy
Podľa článku 1 medzinárodnej zmluvy má táto zmluva za cieľ zachovanie a trvalo udržateľné využívanie rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo.
V tejto súvislosti Kokopelli zastáva názor, že systém schvaľovania stanovený smernicou 2002/55 je v rozpore s ustanoveniami medzinárodnej zmluvy.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že podľa článku 216 ods. 2 ZFEÚ, ak sú medzinárodné dohody uzavreté Úniou, sú pre inštitúcie Únie záväzné, a preto majú prednosť pred aktmi Únie (rozsudok z 21. decembra 2011, Air Transport Association of America a i.,
C-366/10, Zb. s. I-13755
, bod 50).
Platnosť dotknutého aktu Únie so zreteľom na právne normy medzinárodného práva možno posudzovať vtedy, ak sú pre Úniu tieto právne normy záväzné a ak povaha, ako aj účel danej medzinárodnej zmluvy tomu nebránia a tieto právne predpisy sú z hľadiska ich obsahu bezpodmienečné a dostatočne presné (pozri v tomto zmysle rozsudok Air Transport Association of America a i., už citovaný, body 51 až 54).
V tejto súvislosti treba uviesť, že medzinárodná zmluva je pre Úniu ako zmluvnú stranu záväzná. Ako však uviedla generálna advokátka v bode 53 svojich návrhov, v tejto zmluve sa nenachádza nijaké ustanovenie, ktoré by bolo obsahovo bezpodmienečné a dostatočne presné na to, aby spochybnilo platnosť smerníc 2002/55 a 2009/145.
Článok 5 ods. 5.1 medzinárodnej zmluvy najmä stanovuje, že každá zmluvná strana musí podľa vnútroštátnej legislatívy a v spolupráci s inými zmluvnými stranami, ak je to možné, podporovať integrovaný prístup ku skúmaniu, k uchovávaniu a k trvalo udržateľnému využívaniu rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo a najmä primerane prijímať určité množstvo opatrení.
Navyše v súlade s článkom 6 tejto zmluvy zmluvné strany rozpracujú a dodržiavajú patričnú politiku a zákonné opatrenia, ktoré podporujú trvalo udržateľné využívanie rastlinných genetických zdrojov pre výživu a poľnohospodárstvo.
Tieto ustanovenia ponechávajú na členské štáty, aby posúdili opatrenia, ktoré treba prijať v každom jednotlivom prípade.
Okrem toho článok 9 medzinárodnej zmluvy, na ktorý poukazuje Kokopelli, stanovuje, že zmluvné strany uznávajú enormný prínos toho, čo urobili miestne a domorodé komunity a farmári všetkých regiónov sveta, najmä tí, ktorí sú v centrách pôvodu a diverzity plodín a budú pokračovať v prácach na uchovávanie a vývoj rastlinných genetických zdrojov, ktoré predstavujú základ produkcie potravín a poľnohospodárstva na celom svete.
Článok 9 ods. 9.3 tejto zmluvy stanovuje, že nič v tomto článku sa nesmie interpretovať tak, že by obmedzovalo akékoľvek práva, ktoré majú farmári pri uchovávaní, využívaní, vymieňaní a predávaní uchovávaných semien či rozmnožovacieho materiálu na farme, čo primerane podlieha vnútroštátnemu právu.
Ani uvedený článok preto neobsahuje dostatočne podmienenú a presnú povinnosť, ktorá by dovoľovala spochybniť platnosť smerníc 2002/55 a 2009/145.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že preskúmaním položenej otázky nebola zistená nijaká skutočnosť, ktorá by mala vplyv na platnosť smerníc 2002/55 a 2009/145.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

Preskúmaním položenej otázky nebola zistená nijaká skutočnosť, ktorá by mala vplyv na platnosť smernice Rady 2002/55/ES z 13. júna 2002 o obchodovaní s osivom zelenín a smernice Komisie 2009/145/ES z 26. novembra 2009, ktorou sa stanovujú určité výnimky pre schvaľovanie krajových odrôd a odrôd zeleniny, ktoré sa tradične pestovali v určitých oblastiach a regiónoch a sú ohrozené genetickou eróziou, a odrôd zeleniny, ktoré nemajú vlastnú hodnotu pre komerčné pestovanie plodín, ale sú vyšľachtené na pestovanie v určitých podmienkach, a pre uvádzanie osiva týchto krajových odrôd a odrôd na trh.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.