CELEX: 62012CJ0322
Četrta direktiva 78/660/EGS
Člen 2(3)
Načelo prikazovanja resnične in poštene slike
Člen 2(5)
Obveznost opustitve
Člen 32
Metoda vrednotenja na podlagi izvirne vrednosti
Nabavna cena, ki je očitno nižja od dejanske vrednosti

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago načela prikazovanja resnične in poštene slike sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družb, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), Četrte direktive Sveta z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, ki temelji na členu (44(2)(g) ES) (78/660/EGS) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 17, zvezek 1, str. 21; v nadaljevanju: Četrta direktiva).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med État belge in družbo GIMLE SA (v nadaljevanju: GIMLE) zaradi računovodskega obravnavanja pridobitve delnic, ki so bile mesec po pridobitvi prodane naprej po ceni, ki je bila 3400 krat višja od nabavne cene.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 2, od (3) do (5), Četrte direktive določa:
„3.   Letni računovodski izkazi prikazujejo resnično in pošteno sliko sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družbe.
4.   Kjer uporaba te direktive ne bi zadoščala za prikaz resnične in poštene slike v smislu odstavka 3, je treba predložiti dodatne podatke.
5.   Kadar je v izjemnih primerih uporaba določbe te direktive nezdružljiva z obveznostmi, določenimi v odstavku 3, je treba to določbo opustiti, da bi prikazali resnično in pošteno sliko v smislu odstavka 3. Vsako takšno opustitev je treba razkriti v pojasnilih k računovodskim izkazom skupaj z razlago vzrokov zanjo in z ugotovitvijo njenega vpliva na sredstva, obveznosti, finančno stanje in na dobiček ali izgubo. Države članice lahko opredelijo izjemne primere in določijo ustrezna izjemna pravila.“
Člen 31(1)(c) navedene direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da se postavke, prikazane v [letnih računovodskih izkazih], vrednotijo v skladu z naslednjimi splošnimi načeli:
[…]
(c)
vrednotenje se mora opraviti na preudarni osnovi, še zlasti:
(aa)
vključijo se lahko le dobički na dan bilance stanja,
[…]“
Člen 32 navedene direktive določa:
„Postavke, prikazane v letnih računovodskih izkazih, se vrednotijo v skladu s členi [od] 34 do 42, ki temeljijo na načelu nabavne cene ali proizvodnih stroškov.“
Belgijsko pravo
Predložitveno sodišče trdi, da je bil s členi 3, prvi odstavek, 4 in 16, prvi odstavek, kraljeve uredbe z dne 8. oktobra 1976 o letnih računovodskih izkazih podjetij, v različici, ki se uporablja za spor o glavni stvari (v nadaljevanju: kraljeva uredba), v nacionalno pravo prenesen člen 2, od (3) do (5), Četrte direktive.
Na podlagi člena 3, prvi odstavek, kraljeve uredbe morajo letni računovodski izkazi resnično in pošteno prikazovati sredstva in obveznosti, finančno stanje in dobiček ali izgubo podjetja.
Člen 4 kraljeve uredbe določa, da se letni računovodski izkazi pripravijo v skladu z določbami navedene uredbe in da je treba, če uporaba določb te uredbe ne zadošča za uskladitev s členom 3 te uredbe, v pojasnilih k letnim računovodskim izkazom navesti dodatne podatke.
V skladu s členom 16, prvi odstavek, te uredbe je treba izjemoma, kadar z uporabo pravil vrednotenja iz poglavja, v katerem je ta člen, ne bi bilo doseženo spoštovanje člena 3, odstopiti od uporabe teh pravil in uporabiti navedeni člen 3.
Člen 20 kraljeve uredbe določa, da se brez poseganja v uporabo členov 16, 27, 27a in 34 te uredbe sredstva ovrednotijo po njihovi nabavni vrednosti in se v bilanco vpišejo pod to vrednostjo, od katere se odštevata amortizacija in zmanjšanje vrednosti v zvezi z njimi, in da je treba z nabavno vrednostjo razumeti bodisi nabavno ceno, ki je opredeljena v členu 21, bodisi proizvodne stroške, ki so opredeljeni v členu 22, bodisi vrednost vložka, ki je opredeljena v členu 23 te uredbe.
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Dejansko stanje, kot izhaja iz predložitvene odločbe, je mogoče povzeti tako.
Družbo GIMLE, ki je delniška družba belgijskega prava, sta 26. novembra 1998 ustanovila A. Sjôwall in B. Larsson, švedska državljan in državljanka s prebivališčem v Združenem kraljestvu. Družba GIMLE se ukvarja zlasti s pridobivanjem deležev v vseh družbah in z njihovim upravljanjem.
Družba GIMLE je 27. novembra 1998 pridobila 50 delnic družbe švedskega prava TV-Shop Europe AB, ki jo je prav tako ustanovil A. Sjôwall, za znesek 5000 švedskih kron (SEK), torej 100 SEK za delnico. Družba GIMLE je iste delnice 4. januarja 1999, torej 38 dni pozneje, prodala družbi švedskega prava Electronic Retailing AB za ceno 17.000.000 SEK, torej po ceni 340.000 SEK za delnico. Družba GIMLE je po tej prodaji obračunala dobiček v znesku 74.776.696 belgijskih frankov (BEF) (1.853.668 EUR), ki je ustrezal razliki med prodajno in nabavno ceno teh delnic.
Vendar pa je z davčnega vidika za to vrsto dobička, realiziranega s prodajo delnic, v Belgiji veljala oprostitev, tako da družba GIMLE tega dobička ni prijavila kot obdavčljiv dohodek v napovedi za odmero davka od dohodkov pravnih oseb za leto odmere 2000 (dohodki v letu 1999).
Davčna uprava pa je z odločbo o popravku z dne 19. novembra 2002 vseeno menila, da je družba GIMLE prejela obdavčljiv dohodek na podlagi dobička zaradi nakupa teh delnic, torej „po odtoku denarnih sredstev, nadomeščenih z delnicami, katerih dejanska vrednost je višja od plačane cene“. Davčna uprava je s tem domnevala, da dejanska vrednost delnic ob njihovi pridobitvi 27. novembra 1998 ni ustrezala njihovi nabavni ceni (100 SEK za delnico), ampak ceni, ki so jo imele ob prodaji dne 4. januarja 1999 (340.000 SEK za delnico). Zato je davčna uprava od dobička 74.776.696 BEF (1.853.668 EUR) odmerila davek od dohodkov pravnih oseb.
Prvostopenjsko sodišče v Bruslju – ki je odločalo o tožbi družbe GIMLE zoper odločbo z dne 18. julija 2003, s katero je davčna uprava zavrnila njen ugovor – je to tožbo razglasilo za dopustno in utemeljeno. Zato je to sodišče preklicalo sporno plačilo davka in État belge naložilo, naj skupaj z zamudnimi obrestmi vrne ves znesek, ki ga je neupravičeno prejela.
Pritožba, ki jo je vložila État belge pri pritožbenem sodišču v Bruslju zoper sodbo na prvi stopnji, je bila zavrnjena. To sodišče ni zanikalo pravilnosti presoje dejanskega stanja s strani État belge, da je bila nabavna cena delnic iz postopka v glavni stvari očitno nižja od njihove dejanske vrednosti, ki je ustrezala ceni, po kateri so bile prodane 38 dni pozneje. Vendar je navedeno sodišče menilo, da ta presoja ni bila upoštevna, ker na podlagi členov 3, prvi odstavek, 4 in 16, prvi odstavek, kraljeve uredbe družba GIMLE teh delnic ni bila dolžna obračunati po njihovi dejanski vrednosti, ampak po njihovi izvirni nabavni vrednosti. Natančneje, to sodišče je ugotovilo, da člen 16 navedene uredbe določa, da je treba zanemariti izvirno nabavno vrednost in upoštevati dejansko vrednost zgolj v „izjemnih“ primerih, in da lahko podjetja na podlagi člena 4, drugi odstavek, navedene uredbe pošteno in resnično sliko svojega premoženja prikažejo tako, da v pojasnilih k letnim računovodskim izkazom navedejo „dodatne podatke“, ne da bi jim bilo treba odstopiti od enotnega pravila vrednotenja glede na izvirno vrednost. Zato je pritožbeno sodišče v Bruslju potrdilo sodbo na prvi stopnji in razsodilo, da je État belge pri izračunu davka, ki naj bi ga dolgovala družba GIMLE, napačno upoštevala dobiček v znesku 74.776.696 BEF.
État belge je zoper sodbo pritožbenega sodišča v Bruslju vložila kasacijsko pritožbo, v okviru katere je zatrjevala, da členi 3, prvi odstavek, 4 in 16, prvi odstavek, kraljeve uredbe ne določajo samo, da je treba v pojasnilih k letnim računovodskim izkazom navesti dodatne podatke, ampak tudi, da je treba odstopiti od načela obračunavanja sredstev po nabavni ceni, če – kot v zadevi iz postopka v glavni stvari – plačana cena očitno ne ustreza dejanski vrednosti zadevnih sredstev in zato izkrivljeno prikazuje sredstva in obveznosti, finančno stanje in dobiček ali izgubo podjetja.
Ker je kasacijsko sodišče menilo, da je v okviru kasacijske pritožbe belgijske države potrebna razlaga člena 2, od (3) do (5), Četrte direktive, je prekinilo odločanje in Sodišču postavilo to vprašanje za predhodno odločanje:
„Ali je treba člen 2 [od (3) do (5)], Četrte direktive […] razlagati tako, da ne določa samo, da je treba v pojasnilih k letnim računovodskim izkazom navesti dodatne podatke, ampak tudi, da je treba, če [nabavna] cena očitno ne ustreza dejanski vrednosti zadevnih sredstev in zato izkrivljeno prikazuje [sredstva in obveznosti], finančno stanje in dobiček ali izgubo podjetja, odstopiti od načela obračunavanja sredstev po nabavni ceni in ta nemudoma obračunati po njihovi vrednosti ob nadaljnji prodaji, če jo je mogoče šteti za njihovo dejansko vrednost?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Stališča, ki so bila predložena Sodišču
Družba GIMLE, belgijska in nemška vlada ter Evropska komisija so Sodišču predložile pisna stališča. Družba GIMLE, nemška vlada in Komisija menijo, da je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti nikalno. Samo belgijska vlada je zavzela nasprotno stališče.
Družba GIMLE in nemška vlada poudarjata, da metoda vrednotenja iz člena 32 Četrte direktive temelji na izvirni vrednosti sredstev, ki je predstavljena z nabavno ceno ali proizvodnimi stroški v zvezi z njimi. Dodajata, da je mogoče od te metode odstopiti le v primerih, ki so izčrpno določeni v členu 33 navedene direktive.
Komisija ob sklicevanju na sodbi z dne 27. junija 1996 v zadevi Tomberger (
C-234/94, Recueil, str. I-3133
, točka 17) in z dne 14. septembra 1999 v zadevi DE + ES Bauunternehmung (
C-275/97, Recueil, str. I-5331
, točka 26) opozarja, da je načelo prikazovanja resnične in poštene slike, ki je določeno v členu 2(3) Četrte direktive, osnovni cilj te direktive. Zadevni subjekti, ki so Sodišču predložili stališča, pa se ne strinjajo glede obsega člena 2(5) navedene direktive, ki določa, da je treba opustiti določbo navedene direktive, če bi se v izjemnih primerih pokazalo, da njena uporaba ni združljiva z načelom prikazovanja resnične in poštene slike.
Družba GIMLE, nemška vlada in Komisija trdijo, da pridobitev sredstva po ceni, ki je nižja od njegove dejanske vrednosti, ne more pomeniti „izjemnega primera“ v smislu člena 2(5) Četrte direktive, ki bi upravičeval odstop od načela vrednotenja na podlagi izvirne vrednosti, ki je določeno v členu 32 navedene direktive. Glede tega družba GIMLE poudarja, da to, da je zakonodajalec Unije izbral metodo, ki temelji na izvirni vrednosti, pomeni, da ovrednotenja v okviru računovodstva v podjetjih le redko kažejo dejansko vrednost sredstev. Nemška vlada dodaja, da se s to metodo neizogibno ustvarjajo prikrite rezerve, ki so včasih zelo velike, če je nabavna cena nižja od dejanske vrednosti sredstva, vendar da so te prikrite rezerve združljive z načelom preudarnosti, ki je določeno v členu 31(1)(c) navedene direktive.
Belgijska vlada nasprotno meni, da pojem „izjemen primer“ iz člena 2(5) Četrte direktive zajema položaj, v katerem je nabavna cena sredstva tako kot v zadevi iz postopka v glavni stvari, očitno nižja od dejanske vrednosti sredstva, ker bi se z uporabo nabavne cene prikazovala izkrivljena slika finančnega stanja podjetja. Glede tega se belgijska vlada po analogiji sklicuje na točko 32 zgoraj navedene sodbe DE + ES Bauunternehmung, v kateri naj bi Sodišče razsodilo, da so „izjemni primeri“ iz člena 31(2) Četrte direktive tisti, v katerih ločeno vrednotenje ne bi, kolikor je mogoče resnično in pošteno, prikazovalo dejanskega finančnega stanja zadevne družbe.
Presoja Sodišča
Predložitveno sodišče z vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu sprašuje, ali načelo prikazovanja resnične in poštene slike, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), Četrte direktive, nalaga, da je treba odstopiti od načela obračunavanja sredstev na podlagi njihove nabavne cene ali proizvodnih stroškov, ki je določeno v členu 32 navedene direktive, in ta sredstva ovrednotiti na podlagi njihove dejanske vrednosti, če so nabavna cena ali proizvodni stroški teh sredstev očitno nižji od njihove dejanske vrednosti.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se spor o glavni stvari nanaša na računovodsko obravnavanje pridobitve delnic, ki so bile mesec po pridobitvi prodane naprej po ceni, ki je bila 3400 krat višja od nabavne cene.
Iz te odločbe je razvidno tudi, da je temelj spora o glavni stvari davčne narave, ker bi v primeru, da bi bile delnice ob pridobitvi obračunane po njihovi dejanski vrednosti, belgijski organi lahko zadevni družbi odmerili davek od dobička, ki je nastal z razliko med dejansko vrednostjo teh delnic in njihovo nabavno ceno.
Glede tega je Sodišče že imelo priložnost pojasniti, da namen Četrte direktive ni določiti pogoje, pod katerimi so letni računovodski izkazi družb lahko ali morajo biti podlaga za to, da davčni organi držav članic določijo davčno osnovo in znesek davkov, tudi davka od dohodkov pravnih oseb, ki je predmet zadeve iz postopka v glavni stvari. Nasprotno, nikakor ni izključeno, da lahko države članice za davčne namene kot referenčno podlago uporabijo letne računovodske izkaze (sodba z dne 7. januarja 2003 v zadevi BIAO,
C-306/99, Recueil, str. I-1
, točka 70), in z nobeno določbo Četrte direktive državam članicam ni prepovedano, da na davčnem področju popravijo učinke računovodskih pravil iz te direktive zaradi določitve obdavčljivega dobička, ki bi bolj ustrezal gospodarski realnosti.
Opozoriti je treba, da se želi s Četrto direktivo zagotoviti usklajenost nacionalnih določb o prikazu in vsebini letnih računovodskih izkazov in letnih poročil ter o metodah vrednotenja zaradi varstva članov in tretjih oseb. V ta namen je v tretji uvodni izjavi te direktive navedeno, da je njen namen zgolj vzpostaviti minimalne pravne zahteve glede obsega finančnih podatkov, ki morajo biti na razpolago javnosti (zgoraj navedena sodba BIAO, točka 69).
V Četrti direktivi je ta uskladitev vsebine letnih računovodskih izkazov utemeljena na načelu prikazovanja „resnične in poštene slike“, katerega spoštovanje je osnovni cilj te direktive (zgoraj navedene sodbe Tomberger, točka 17; DE + ES Bauunternehmung, točka 26, in BIAO, točka 72). V skladu s tem načelom, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), navedene direktive, morajo letni računovodski izkazi prikazovati resnično in pošteno sliko sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družbe.
Člen 2, od (3) do (5), Četrte direktive, ki določa načelo prikazovanja resnične in poštene slike, je v oddelku 1 te direktive z naslovom „Splošne določbe“. V oddelku 7 navedene direktive z naslovom „Pravila vrednotenja“ so opredeljena pravila vrednotenja postavk, prikazanih v letnih računovodskih izkazih, med katerimi so splošna načela, določena v členu 31 navedene direktive.
Sodišče je že imelo priložnost pojasniti, da je treba pri uporabi načela prikazovanja resnične in poštene slike, kolikor je mogoče, upoštevati splošna načela iz člena 31 Četrte direktive, med katerimi je načelo preudarnosti, ki je določeno v členu 31(1)(c) navedene direktive, še posebej pomembno (zgoraj navedena sodba Tomberger, točka18).
Na podlagi določb člena 31(1)(c) Četrte direktive, v katerih je določeno načelo preudarnosti, upoštevanje vseh elementov – dobičkov, odhodkov, prihodkov, morebitnih obveznosti in izgub – ki so dejansko povezani z zadevnim računovodskim letom, zagotavlja spoštovanje načela prikazovanja resnične in poštene slike (zgoraj navedeni sodbi Tomberger, točka 22, in BIAO, točka 123). Natančneje, v navedenem odstavku 1(c)(aa) je določeno, da se lahko vključijo le dobički na dan bilance stanja.
Načelo prikazovanja resnične in poštene slike je treba razumeti tudi ob upoštevanju načela, ki je določeno v členu 32 Četrte direktive, na podlagi katerega se postavke, prikazane v letnih računovodskih izkazih, vrednotijo na podlagi nabavne cene ali proizvodnih stroškov sredstev.
Na podlagi te določbe resnična in poštena slika, ki jo morajo prikazovati letni računovodski izkazi družb, temelji na vrednotenju sredstev ne po njihovi dejanski vrednosti, ampak po njihovi izvirni vrednosti.
Res je sicer, da člen 2(5) Četrte direktive določa, da kadar je v izjemnih primerih uporaba določbe te direktive nezdružljiva z obveznostmi, določenimi v odstavku 3 navedenega člena 2, je treba to določbo opustiti, da bi prikazali resnično in pošteno sliko v smislu odstavka 3.
Na podlagi člena 2(5) navedene direktive je tako mogoče, da bo treba v izjemnih primerih opustiti člen 32 te direktive, ki določa vrednotenje sredstev po nabavni ceni ali proizvodnih stroških, če bi se s to metodo prikazovala izkrivljena slika sredstev in obveznosti, finančnega stanja in dobička ali izgube družbe.
Vendar pa je treba ugotoviti, da, kot poudarjajo družba GIMLE, nemška vlada in Komisija, podcenjenost sredstev v poslovnih knjigah družb kot taka ne more pomeniti „izjemnega primera“ v smislu člena 2(5) Četrte direktive.
Možnost, da so nekatera sredstva v poslovnih knjigah družb podcenjena, če je njihova nabavna cena nižja od njihove dejanske vrednosti, je namreč zgolj nujna posledica tega, da se je zakonodajalec Unije v členu 32 Četrte direktive odločil za metodo vrednotenja, ki ne temelji na dejanski vrednosti sredstev, ampak na njihovi izvirni vrednosti.
Poleg tega, kot poudarja nemška vlada, je podcenjenost nekaterih sredstev, kot so delnice, v poslovnih knjigah družbe zaradi njihovega vrednotenja po nabavni ceni ali proizvodnih stroških združljiva z načelom preudarnosti, ki je določeno v členu 31(1)(c) Četrte direktive. Natančneje, z vrednotenjem teh sredstev po njihovi dejanski vrednosti bi bil v poslovnih knjigah družbe prikazan dobiček, ki bi ustrezal razliki med dejansko vrednostjo in nabavno ceno teh sredstev, kar bi bilo v nasprotju s členom 31(1)(c)(aa) navedene direktive, v skladu s katerim se lahko vključijo le dobički na dan bilance stanja.
Poleg tega Komisija pravilno navaja, da État belge v času transakcij iz postopka v glavni stvari ni sprejela izbirnih določb na podlagi členov 2(5) ali 33 Četrte direktive. Komisija tudi pravilno poudarja, da mora družba, ki ve, da bo realizirala velik dobiček na podlagi zaveze o prihodnji prodaji sredstva, na podlagi člena 2(4) te direktive predložiti dodatne podatke o tem.
Ob upoštevanju vseh zgornjih preudarkov je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da na podlagi načela prikazovanja resnične in poštene slike, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), Četrte direktive, ni mogoče odstopiti od načela obračunavanja sredstev na podlagi njihove nabavne cene ali proizvodnih stroškov, ki je določeno v členu 32 navedene direktive, in ta sredstva ovrednotiti na podlagi njihove dejanske vrednosti, če so nabavna cena ali proizvodni stroški teh sredstev očitno nižji od njihove dejanske vrednosti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:

Na podlagi načela prikazovanja resnične in poštene slike, ki je določeno v členu 2, od (3) do (5), Četrte direktive Sveta z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb, ki temelji na členu [44(3)(2) ES] (78/660/EGS), ni mogoče odstopiti od načela obračunavanja sredstev na podlagi njihove nabavne cene ali proizvodnih stroškov, ki je določeno v členu 32 navedene direktive, in ta sredstva ovrednotiti na podlagi njihove dejanske vrednosti, če so nabavna cena ali proizvodni stroški teh sredstev očitno nižji od njihove dejanske vrednosti.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.