CELEX: 62007TJ0387
EAKR
Taloudellisen tuen alentaminen
Kaikenkattava paikallista investointia koskeva tuki Portugalille
Kumoamiskanne
Todelliset menot
Välityslauseke

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin
toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 24.6.1988 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2052/88 (EYVL L 185, s.
9), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2081/93 (EYVL L 193, s. 5; jäljempänä
asetus N:o 2052/88), määritellään EY 158 artiklassa määrätyn taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta koskevan politiikan
toteuttamista koskevat säännöt.
Asetuksen N:o 2052/88 4 artiklan 1 kohdan mukaan yhteisön toiminta täydentää vastaavaa kansallista toimintaa tai myötävaikuttaa
siihen. Se perustuu kiinteisiin neuvotteluihin komission, asianomaisen jäsenvaltion ja tämän kansallisella tasolla nimeämien
toimivaltaisten kansallisten, alueellisten, paikallis- tai muiden viranomaisten ja toimielinten välillä – mukaan lukien kullekin
jäsenvaltiolle tyypillisten institutionaalisten sääntöjen ja olemassa olevan käytännön mukaisesti talouselämän osapuolet ja
työmarkkinaosapuolet –, jolloin kaikki osapuolet pyrkivät yhteistyössä samaan päämäärään. Näitä neuvotteluja kutsutaan jäljempänä
”yhteistyöhön osallistumiseksi”. Yhteistyöhön osallistumiseen kuuluvat toiminnan valmistelu ja rahoitus sekä ennakkoarviointi,
seuranta ja jälkiarviointi.
Asetuksen N:o 2052/88 5 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa säädetään erityisesti, että rakennerahastojen
rahoitustoiminta voidaan toteuttaa sellaisen yleiskattavan tuen myöntämisen muodossa, jota pääsääntöisesti hoitaa jäsenvaltion
yhteisymmärryksessä komission kanssa nimeämä välittäjä ja jonka välittäjä jakaa yksittäisinä avustuksina lopullisille edunsaajille.
Tämän säännöksen toisen alakohdan mukaan tuen antamisen muodot eivät voi poiketa niistä, jotka jäsenvaltio tai sen nimeämä
toimivaltainen viranomainen on vahvistanut ja jotka tämä jäsenvaltio tai sen tarvittaessa tätä tarkoitusta varten nimeämä
toimielin on toimittanut komissiolle.
Asetuksen N:o 2052/88 13 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhteisön EAKR:n kautta myöntämä avustusosuus on korkeintaan
75 prosenttia julkisten menojen kokonaiskustannuksista.
Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin
toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta 19.12.1988 annetussa neuvoston
asetuksessa (ETY) N:o 4253/88 (EYVL L 374, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston asetuksella
(ETY) N:o 2082/93 (EYVL L 193, s. 20; jäljempänä asetus N:o 4253/88) ja asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta Euroopan
aluekehitysrahaston osalta 19.12.1988 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 4254/88 (EYVL L 374, s. 15), sellaisena kuin
se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2083/93 (EYVL L 193, s. 34; jäljempänä asetus N:o 4254/88),
on myös rakennerahastoja koskevia säännöksiä.
Asetuksen N:o 4253/88 14 artiklan 4 kohdassa säädetään, että osapuolten velvollisuudet, jotka aiheutuvat yhteistyöhön osallistumiseen
liittyvästä sopimuksesta, otetaan huomioon tuen myöntämistä koskevissa komission päätöksissä.
Asetuksen N:o 4253/88 16 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkennetaan, että yleiskattavia tukia myönnettäessä välittäjien,
jotka asianomaisen jäsenvaltio on nimennyt yhteisymmärryksessä komission kanssa, on annettava riittävät takuut vakavaraisuudesta
ja niillä on oltava tarpeellinen hallinnollinen suorituskyky komission tarkoittamien toimenpiteiden hoitamiseksi.
Asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan rahoitustuki voidaan suorittaa joko ennakkona tai todellisiin
menoihin liittyvinä lopullisina maksuina. Tämän artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että maksut on suoritettava
lopullisille edunsaajille ilman sellaisia vähennyksiä tai pidätyksiä, jotka saattavat vähentää sen taloudellisen tuen määrää,
johon kyseisillä edunsaajilla on oikeus.
Asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa säädetään EAKR:n myöntämän tuen vähentämisestä siinä tapauksessa, että tuetun toiminnan
täytäntöönpanossa havaitaan sääntöjenvastaisuuksia, ja siinä tarkennetaan, että jokainen aiheettomasti vastaanotettu rahasumma
on palautettava komissiolle ja että rahasummiin, joita ei palauteta, lisätään viivästyskorko.
Asetus N:o 2052/88 ja asetus N:o 4253/88 on kumottu rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annetulla
neuvoston asetuksella (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1). Asetuksen N:o 1260/1999 52 artiklan 1 kohdassa korostetaan erityisesti,
että tämä asetus ei estä jatkamasta tai muuttamasta, mukaan lukien peruuttaminen kokonaan tai osittain, tukitoimea, jonka
komissio on hyväksynyt asetuksen N:o 2052/88 ja asetuksen N:o 4253/88 perusteella.
Asetuksen N:o 4254/88 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan komissio voi uskoa soveliaille välittäjille kaikenkattavan
tuen hallinnon. Kyseisen artiklan 2 kohdassa säädetään kaikenkattavan tuen käyttöä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä,
joista tehdään sopimus komission ja asianomaisen välittäjän kesken yhteisymmärryksessä kyseisen jäsenvaltion kanssa. Näissä
yksityiskohtaisissa säännöissä täsmennetään erityisesti toteutettavien toimenpiteiden laatu, edunsaajien valintaperusteet,
EAKR:n tuen myöntämisen edellytykset ja avustusosuudet sekä kaikenkattavan tuen käytön seurantaan sovellettavat yksityiskohtaiset
säännöt.

Asian tausta

Päätös yhteisön tuen myöntämisestä
Komissio myönsi 28.7.1995 tekemällään, Portugalin tasavallalle osoitetulla päätöksellä K(95) 1769, jota on sittemmin muutettu
12.10.1998 tehdyllä päätöksellä K(98) 2796 ja 15.11.1999 tehdyllä päätöksellä K(99) 3694 (jäljempänä myöntämispäätös), kaikenkattavaa
tukea paikallista investointia varten (jäljempänä investointituki) Caixa Geral de Depósitos SA:lle (jäljempänä Caixa), joka
on tuen hallinnoinnista vastaava välittäjänä toimiva elin, ajanjaksolle 1.1.1994–31.12.1999; tuen toimintalinjana oli ”talouden
alueellinen kehittäminen” Portugalia koskevassa yhteisön tukikehyksessä. EAKR:n maksettavaksi tuleva enimmäismäärä investointitukea
oli 25 miljoonaa euroa.
Investointituki koostui korkotuesta keskipitkille ja pitkäaikaisille lainoille, jotka kunnat olivat ottaneet toteuttaakseen
investointeja, joita rahoitettiin yhdessä Portugalia ohjelmakautena 1994–1999 koskevan yhteisön tukikehyksen toimintaohjelmien
mukaisesti. Komissio maksoi tätä toimintaa varten ennakkomaksuna 20 miljoonaa euroa.
Myöntämispäätöksen 1 artiklan 2 kohdassa säädetään, että investointituen myöntämistä koskevista yksityiskohtaisista säännöistä
määrätään komission ja Caixan välisellä sopimuksella, joka tehdään yhteisymmärryksessä jäsenvaltion kanssa. Tämän päätöksen
2 artiklan 2 kohdan mukaan taloudellisen tuen myöntämistä koskevat yksityiskohtaiset säännöt mainitaan investointitukea koskevassa
rahoitussuunnitelmassa ja sopimuksessa, jotka ovat tämän päätöksen liitteinä.
Tuen myöntämispäätöksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Yhteisön tuki koskee sellaisia [investointituen] kattamiin toimenpiteisiin yhteydessä olevia menoja, joita varten jäsenvaltiossa
on viimeistään 31.12.1999 annettu oikeudellisesti sitovat säännökset ja konkreettisesti myönnetty tarvittavat varat. Päivämääräksi,
johon mennessä näitä toimintoja koskevat menot on otettava vastattaviksi, vahvistetaan 31.12.2001.”
Tuen myöntämispäätöksen 7 artiklan mukaan investointituki on toteutettava yhteisön oikeuden määräysten ja säännösten mukaisesti
ja erityisesti EY:n perustamissopimuksen 6, 30, 48, 52 ja 59 artiklan (joista on tullut EY 12, EY 28, EY 39, EY 43 ja EY 49
artikla), hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamista sääntelevien yhteisön direktiivien sekä rakennerahastoja
koskevien asetusten mukaisesti.

Komission ja Caixan välinen sopimus
Komissio ja Caixa tekivät 15.11.1995 sopimuksen (jäljempänä sopimus), jonka 1 artiklan 1 kohdassa määrätään sen investointituen
myöntämis- ja käyttämisehdoista, jonka myöntämisen komissio on antanut Caixan tehtäväksi ja jolla annetaan korkotukea Caixan
antamille keskipitkille ja pitkäaikaisille lainoille.
Sopimuksen 1 artiklan 2 kohdassa määrätään, että sopimus on voimassa 31.12.1999 asti edunsaajien kanssa tehtyjen sitoumusten
eli sopimusten osalta. Saman kohdan mukaan lainojen maksut, lyhennykset ja ennakkomaksut voidaan suorittaa 31.12.2001 asti,
ja tilinpäätös, loppukertomus, lopullinen todistus ja loppuosan maksamista koskeva pyyntö komissiolle on tehtävä viimeistään
30.6.2002.
Sopimuksen 4 artiklan 2 kohdassa määrätään, että korkotuet, joiden rahoittamiseen EAKR osallistuu, myönnetään enintään kahdeksan
vuoden ajanjaksolle.
Sopimuksen 7 artiklan otsikkona on ”Sitoumukset ja maksut”. Artiklan 2 kohdan mukaan Caixan antamaan lopulliseen todistukseen
investointituen loppuselvitystä, joka on määrätty tehtäväksi 31.12.2001 mennessä, varten on sisällyttävä erityisesti Caixan
esittämä tuen loppuosaa koskeva maksupyyntö komissiolle sekä sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan mukaisesti laskettuja menoja koskeva
lopullinen todistus, ja erityisessä taulukossa on eriteltävä investointituen yhteydessä otettujen ja tosiasiallisesti käytettäväksi
asetettujen lainojen korkoja koskevat, edunsaajille tosiasiallisesti 31.12.2001 mennessä maksetut kaikenkattavat korkotuet
sekä erääntymättömät kaikenkattavat korkotuet, joista on tehty laskelma ja jotka on päivitetty 31.12.2001. Saman 7 artiklan
3 ja 4 kohdan mukaan Caixan on avattava investointituen toteuttamiseksi erityinen tili, jolle ennakkomaksut on talletettava.
Sopimuksen 8 artiklassa määrätään korkotukien laskemisesta. Sopimuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan on niin, että mikäli kaikki
muut edellytykset täyttyvät, komission rahoittamat korkotuet on myönnettävä viimeistään Caixan edunsaajille myöntämien lainojen
ensimmäisten kahdeksan vuoden aikana.
Sopimuksen 8 artiklan 5 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Lainasopimusta tehtäessä Caixan on suoritettava väliaikainen suuntaa-antava laskutoimitus, joka koskee myönnettävien EAKR:n
korkotukien yhteismäärää, joka muodostaa korkotukien enimmäismäärän, investointituen käyttämisen alustavan sisäisen laskelman
tekemiseksi, eikä näitä korkotukia voi missään tapauksessa vielä velottaa [euromääräiseltä] erityistililtä tai vahvistaa komissiolle,
että ne ovat todellisia menoja.
Korkotuet myönnetään, muunnetaan ja veloitetaan lopullisesti [sopimuksen] 7 artiklan 4 kohdassa määrätyltä [euromääräiseltä]
erityistililtä korkojen maksupäivänä jo nostetun lainan tosiasiallisen käytön perusteella käyttämällä komission kuukausittain
julkaisemaa vaihtokurssia Caixan kirjaaman arvopäivän osalta – –
Teknisestä avusta aiheutuneet menot veloitetaan tältä tililtä saman menettelyn mukaisesti sovittuun määrään asti.
Arvopäivänä, joka on maksujen eräpäivä 31.12.2001, Caixa tekee lopullisen laskelman EAKR:n korkotukien jäljellä olevasta osasta
jokaisen lainan osalta, päivittää sen – –, muuntaa sen ja veloittaa sen [euromääräiseltä] erityistililtä.
[Euromääräiseltä] erityistililtä tehdyt tilisiirrot sisältävät tiedon edunsaajan kanssa tehdystä sopimuksesta tai teknisestä
avusta tai etumaksuista tai koroista tai muusta mahdollisesta tilitapahtumasta kuten siirroista tai oikaisuista.
[Euromääräiseltä] erityistililtä näin tehdyt tilisiirrot voidaan vahvistaa komissiolle todellisiksi ja maksetuiksi EAKR:n
menoiksi. Korkotuen kansallinen osuus, joka ei näy tilillä, lasketaan ja muunnetaan [euroiksi] 31.12.2001 todistusta varten
erikseen ja samaa menettelyä sekä sääntöjä noudattaen.
Mikäli edunsaaja ei käytä veloitettua ja todistettua EAKR:n korkotukea mistä tahansa syystä kuten esimerkiksi lainan ennakolta
tapahtuneen takaisinmaksun tai sopimuksen täytäntöön panematta jättämisen vuoksi, Caixa on velvollinen käyttämään kyseistä
veloitusta koskevaa vaihtokurssia ja hyvittämään [euromääräistä] erityistiliä tapahtuman arvopäivänä sekä maksamaan summan
takaisin komissiolle seuraavan kuuden kuukauden aikana, vaikka tämän sopimuksen voimassaolo olisi jo päättynyt ja investointituki
maksettu ja loppuselvitetty.”
Sopimuksen 8 artiklan 6 kohdan mukaan ”komissiolle voidaan 31.12.2001 saakka vahvistaa todellisiksi menoiksi, joiden perusteella
voidaan maksaa uusi ennakkomaksu ja loppusaldon maksu, ainoastaan ne korkotuet, joista edunsaajat ovat tosiasiallisesti hyötyneet
korkojen maksupäivänä. Myös 31.12.2001 seuraavan puolen vuoden aikana tulevien korkotukien jäämät lasketaan ja päivitetään
ja ne voidaan vahvistaa maksuiksi niin, että komissio voi toteuttaa investointituen loppuselvityksen ja maksaa loppuosan.
EAKR:n korkotuet veloitetaan näin ollen [euromääräiseltä] erityistililtä”.
Sopimuksen 17 artiklan 5 kohdan mukaan kaikki sopimukseen tehtävät tai siihen liittyvät osapuolten etukäteen sopimat täydennykset
tai muutokset tehdään kirjallisesti, ja molemmat osapuolet allekirjoittavat ne.
Sopimuksen 18 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Osapuolet sopivat, että tähän sopimukseen sovelletaan Portugalin lakia. Lisäksi osapuolet sitoutuvat EY [238] artiklan nojalla
saattamaan kaikki tämän sopimuksen pätevyyttä, tulkintaa tai täytäntöönpanoa koskevat riidat yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavaksi.”

Kaikenkattavan tuen loppuselvitysmenettely
Caixa toimitti 30.7.2002 sopimuksen 7 artiklan 2 kohdan perusteella tuen loppuselvitystä varten tarvittavat asiakirjat. Caixa
vaati komissiota maksamaan investointituen loppuosan eli 1 992 330,28 euroa ja vahvisti erääntymättömien korkotukien määräksi
8 834 657,94 euroa.
Komissio ilmoitti Caixalle 23.10.2002 päivätyllä kirjeellä, että loppuosaa ei voitu maksaa Portugalin valtiontalouden tarkastusviraston
osoittamien epäkohtien vuoksi.
Caixa ilmoitti komissiolle 27.11.2002 päivätyllä kirjeellä, että Portugalin valtiontalouden tarkastusvirasto suoritti parhaillaan
investointituen tarkastusta, ja esitti näkemyksensä komission huomautuksista.
Caixa korjasi 7.3.2003 ja 20.10.2003 investointituen loppuselvitystä koskevaa pyyntöään ja ilmoitti komissiolle investointituen
loppuosaksi 1 925 858,61 euroa ja EAKR:n vastattavien erääntymättömien korkotukien määräksi 8 768 186,27 euroa.
Komissio ilmoitti Portugalin viranomaisille, että se ei voinut maksaa investointituen loppuosaa. Portugalin tasavalta vastasi
29.6.2004 päivätyllä kirjeellä.
Komissio ilmoitti 16.12.2004 päivätyllä kirjeellä Portugalin viranomaisille, että takaisinperittävä EAKR:n taloudellisen tuen
määrä oli 8 086 424,04 euroa.
Portugalin viranomaiset toistivat 21.2.2005 päivätyllä kirjeellä olevansa eri mieltä komission kanssa ja vastustivat komission
laskemaa loppuosan määrää.
Komissio toisti 18.11.2005 päivätyllä kirjeellään Portugalin viranomaisille, että takaisinperittävä investointituen määrä
oli 8 086 424,04 euroa, ja ehdotti tapaamisen järjestämistä Portugalin viranomaisten kanssa. Portugalin viranomaiset vastasivat
9.1.2006 päivätyllä kirjeellä.
Tapaaminen, johon osallistuivat komission, Portugalin viranomaisten ja Caixan edustajat, järjestettiin 3.5.2006.

Riidanalainen päätös
Komissio teki 31.7.2007 päätöksen K(2007) 3772 (jäljempänä riidanalainen päätös), joka osoitettiin Portugalin tasavallalle
ja jolla alennettiin myöntämispäätöksellä myönnettyä investointitukea koskevaa EAKR:n tukea.
Riidanalaisen päätöksen 3–11 perustelukappaleessa viitataan yksityiskohtaisesti EAKR:n taloudellisen tuen loppuselvitysmenettelyyn
(ks. edellä 26–34 kohta).
Komissio arvioi riidanalaisen päätöksen 12–19 perustelukappaleessa havaitsemiaan sääntöjenvastaisuuksia. Tämän päätöksen 14–16
perustelukappaleessa viitataan myöntämispäätöksen 5 artiklaan sekä sopimuksen 1 artiklan 2 kohtaan ja 4 artiklan 2 kohtaan.
Riidanalaisen päätöksen 17 perustelukappaleen mukaan Caixan esittämän lopullisen todistuksen perusteella EAKR:n tuella rahoitettiin
82 prosenttia kaikista 31.12.2001 asti maksettavista korkotuista. Tämän tilanteen on katsottu olevan vastoin asetuksen N:o
2052/88 13 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan yhteisön tuki ei saa ylittää 75:tä prosenttia kokonaiskustannuksista.
Riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappaleessa komissio toteaa, että asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltio
voi saada komissiolta ainoastaan todellisten menojen mukaisen EAKR:n tukeen perustuvan maksun. Komissio toteaa lisäksi samassa
perustelukappaleessa, että nyt esillä olevassa asiassa osa korkotuista oli maksettava vasta 31.12.2001 jälkeen eli investointitukeen
perustuvien maksujen eräpäivän jälkeen ja näin ollen tämä osa menoista ei ollut aiheutunut vielä kyseisenä päivänä. Jotta
menojen voitaisiin kokonaisuudessaan katsoa tosiasiallisesti aiheutuneen ennen kyseistä päivää, jäsenvaltion olisi pitänyt
suorittaa ennen 31.12.2001 seuraavat toimenpiteet:
–        tallettaa korkotukien, jotka eivät olleet erääntyneet ja jotka oli laskettu ja päivitetty maksettaviksi 31.12.2001 jälkeen,
määrä erityiselle pankkitilille, tai
–        maksaa lopullisille edunsaajille tulevaisuudessa maksettavia korkohyvityksiä vastaava määrä.
Riidanalaisen päätöksen 19 perustelukappaleessa komissio viittaa 29.5.2002 antamaansa ohjeeseen, joka koskee edullisilla ehdoilla
myönnettäviä lainoja koskevien korkotukien maksamista suunnittelukauden lopussa (jäljempänä ohje) ja jossa komission mukaan
täsmennetään, että jäsenvaltiot ovat käyttäneet riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappaleessa mainittuja vaihtoehtoisia
menetelmiä komission suostumuksella ajanjaksolla 1994–1999 ja jopa ennen tätä ajanjaksoa.
Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 27 perustelukappaleessa, että EAKR:n tuen sitä osaa, joka koskee korkotukia, jotka
eivät ole erääntyneet ja jotka on laskettu ja päivitetty, ei tarvitse maksaa ja että näiden 31.12.2001 jälkeen maksettavien
korkotukien kokonaismäärä eli 15 968 612 euroa on tukikelvoton. Kun otetaan huomioon selvitetyt menot ja EAKR:n suostumukset
sellaisina kuin ne on määritelty EAKR:n 16.12.2004 päivätyssä kirjeessä, takaisinperittävä EAKR:n tuen määrä on komission
mukaan 8 086 424,04 euroa.
Riidanalaisen päätöksen 36 perustelukappaleen mukaan sopimuksessa ei tehdä minkäänlaista poikkeusta tukikelpoisiin maksuihin
sovellettavasta eräpäivää koskevasta yleisestä säännöstä.
Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 37 perustelukappaleessa, että se on ”todennut sääntöjenvastaisuuden investointituen
loppuselvityksen yhteydessä ilmoitettujen menojen suuruuden osalta, niin kuin edellä on osoitettu”.
Riidanalaisen päätöksen päätösosan sanamuoto on seuraava:
”1 artikla
[EAKR:n] taloudellista tukea, joka on [myönnetty] tuen [myöntämis]päätöksellä [investointitukea varten], alennetaan 8 086 424,04
eurolla. Jo maksetut 8 086 424,04 euroa on palautettava komissiolle.
[Investointitukea] koskevan EAKR:n tuen enimmäismäärä on 11 913 575,96 euroa.
2 artikla
Portugalin tasavallan on ryhdyttävä tarvittaviin toimenpiteisiin tämän päätöksen saattamiseksi lopullisten edunsaajien tietoon.
3 artikla
Tämä päätös osoitetaan Portugalin tasavallalle.”
Caixa nosti unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 2.11.2007 toimittamallaan kannekirjelmällä EY 238 artiklan nojalla kanteen,
jossa se vaati riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista sekä komission velvoittamista maksamaan investointituen loppuosa
(asia T-401/07).

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Portugalin tasavalta nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 11.10.2007 toimittamallaan
kannekirjelmällä.
Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella unionin yleinen tuomioistuin (kahdeksas jaosto) päätti aloittaa suullisen käsittelyn
ja esittää työjärjestyksensä 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena komissiolle kirjallisia kysymyksiä, joihin komissio
vastasi asetetussa määräajassa.
Unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksannen jaoston puheenjohtajan 17.5.2010 antamalla määräyksellä asiat T-387/07 ja T-401/07
yhdistettiin suullista käsittelyä varten työjärjestyksen 50 artiklan mukaisesti.
Asianosaisten suulliset lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin suullisiin kysymyksiin kuultiin 18.6.2010
pidetyssä istunnossa.
Portugalin tasavalta vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa kanteen kohteena olevan päätöksen 1 artiklan
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        vapauttaa komission toteamalla kanteen perusteettomaksi
–        velvoittaa Portugalin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
Portugalin tasavalta esittää kaksi kanneperustetta. Ensimmäinen koskee riidanalaisen päätöksen perusteluja. Toinen koskee
komission esittämän sääntöjenvastaisuuden puuttumista ja sopimuksen rikkomista.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen riittämättömiä perusteluja
Asianosaisten lausumat
Portugalin tasavalta väittää, että riidanalaisessa päätöksessä esitetään vain yksi perustelu, joka on perustelukappaleen 37
kohdassa ja jonka mukaan komissio vahvistaa todenneensa sääntöjenvastaisuuden investointituen loppuselvityksen yhteydessä
ilmoitettujen menojen suuruuden osalta, ”niin kuin edellä on osoitettu”. Sääntöä, jota Portugalin viranomaisten väitetään
rikkoneen, ei Portugalin tasavallan mukaan ole yksilöity selvästi.
Portugalin tasavalta katsoo, että ainoa sääntöjenvastaisuus, johon Portugalin viranomaisten väitetään syyllistyneen, näyttää
olevan se, että viranomaiset ovat katsoneet ”tukikelpoisiksi” menot, jotka ”eivät ole aiheutuneet” siten, kuin asetuksen N:o
4253/88 21 artiklan 1 kohdan loppuosassa säädetään. Riidanalaisessa päätöksessä komission päättämä tuen alentaminen perustuu
Portugalin tasavallan mukaan siihen, että Portugalin viranomaiset ovat toimineet sääntöjen vastaisesti esittäessään investointituen
loppuselvitystä koskevassa loppuosan maksamispyynnössään menoja, joita ei ole aiheutunut.
Kun otetaan huomioon tämä sääntöjenvastaisuus, asetuksen N:o 2052/88 13 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan rikkominen
on Portugalin tasavallan mukaan vain välitön seuraus siitä, että osa menoista, jotka Portugalin viranomaiset ovat esittäneet,
on todettu tukikelvottomaksi.
Portugalin tasavalta lisää, että termiä ”sääntöjenvastaisuus” siinä asiayhteydessä kuin sitä on käytetty riidanalaisessa päätöksessä,
ei voida ymmärtää laajasti ja että komissio ei voi esittää vastineessaan perusteluna asetuksen N:o 2052/88 13 artiklan 3 kohdassa
olevan säännöksen noudattamatta jättämistä, jota ei ole esitetty riidanalaisessa päätöksessä.
Komissio kiistää Portugalin tasavallan esittämät perustelut.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä
olevan toimenpiteen luonteen mukaisia ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen toimielimen
päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen
laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, ja tällaisia olosuhteita
ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu
tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia
asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen
perustelut EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat
oikeussäännöt (asia C-350/88, Delacre ym. v. komissio, tuomio 14.2.1990, Kok., s. I-395, 15 ja 16 kohta; asia C-367/95 P,
komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok., s. I-1719, 63 kohta ja asia T-272/02, Comune di Napoli v. komissio,
tuomio 31.5.2005, Kok., s. II-1849, 71 kohta).
Kuten edellä 37–43 kohdasta käy ilmi, komissio on oikeudellisesti riittävällä tavalla arvioinut sääntöjenvastaisuuden, johon
Portugalin tasavalta on riidanalaisen päätöksen 12–19 perustelukappaleen, joihin kyseisen päätöksen 37 perustelukappaleessa
viitataan, mukaan syyllistynyt.
Tarkemmin sanoen komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 17 perustelukappaleessa, että Caixan esittämän lopullisen todistuksen
perusteella EAKR:n tuella rahoitettiin 82 prosenttia korkotukien kokonaismäärästä. Komissio täsmentää samassa perustelukappaleessa,
että tämä tilanne on vastoin asetuksen N:o 2052/88 13 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan yhteisön tuki ei saa ylittää 75:tä prosenttia
kokonaiskustannuksista. Riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappaleessa komissio korostaa sitä, että osa korkotuista oli maksettava
vasta 31.12.2001 jälkeen ja että tämä oli eräpäivä investointituen maksuille, ja näin ollen tämä osa menoista ei ollut ”aiheutunut”
vielä kyseisenä päivänä. Tässä samassa perustelukappaleessa todetaan, että asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan mukaan
jäsenvaltio voi saada ainoastaan todellisia menoja vastaavaa EAKR:n tukea.
Lisäksi perusteluista käy ilmi, että Portugalin tasavalta esittää esillä olevan kanneperusteen yhteydessä, että se on selvästi
ymmärtänyt komission todenneen asetuksen N:o 2052/88 13 artiklan 3 kohdan ja asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan säännösten
vastaisen menettelyn sillä perusteella, että osaa korkotuista ei ollut vielä maksettu 31.12.2001 (ks. edellä 54 ja 55 kohta).
Edellä esitetyn perusteella ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.

Toinen kanneperuste, joka koskee komission esittämän sääntöjenvastaisuuden puuttumista ja sopimuksen rikkomista
Tässä kanneperusteessa on kaksi osaa, joista ensimmäinen koskee komission toteaman sääntöjenvastaisuuden puuttumista ja toinen
sopimuksessa olevaa välityslauseketta.
Ensimmäinen osa, joka koskee sääntöjenvastaisuuden puuttumista
–       Asianosaisten lausumat
Portugalin tasavalta väittää, että sopimus, joka on tuen myöntämispäätöksen liitteenä ja on näin ollen erottamaton osa sitä,
on komission ja Caixan välillä tehty sopimus, jossa molemmat osapuolet sopivat säännöistä, joita sovelletaan subjektiivisiin
oikeudellisiin tilanteisiin, jotka nyt esillä olevassa asiassa perustuvat myöntämispäätöksellä myönnettyyn EAKR:n tukeen.
Sopimus on Portugalin tasavallan mukaan vapaaehtoisesti tehty, ja komissio on hyväksynyt sen samalla hallintotoimella kuin
tuen myöntämispäätöksen.
Portugalin tasavallan mukaan asetuksen N:o 4253/88 14 artiklan 4 kohta merkitsee sitä, että sopimuslausekkeet, jotka yleisten
oikeussääntöjen mukaan sisältävät yhden tai useampia osapuolten välillä sovittuja sitoumuksia, otetaan huomioon komission
tekemässä tuen myöntämispäätöksessä. Portugalin tasavalta lisää, että siltä osin kuin asetuksessa N:o 4253/88 oikeutetaan
sopimusosapuolet päättämään soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä ja mahdollisista erityistilanteista, asetuksella
annetaan sopimukselle oikeudellinen merkitys, joka on otettava huomioon kaikissa komission päätöksissä. Näin ollen Portugalin
tasavallan mukaan on mahdollista tehdä poikkeuksia tässä päätöksessä olevista säännöistä, koska tällä päätöksellä on tarkoitus
vahvistaa myönnetyn yhteisrahoituksen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja koska sopimus on tehty sellaisten
osapuolten välillä, joilla on merkittävä osa kaikenkattavan tuen toteuttamisessa.
Portugalin tasavalta korostaa, että sopimus on tärkein oikeudellinen asiakirja. Portugalin tasavallan mukaan riidanalaisen
päätöksen 36 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio siirtää sopimuspuolille toimivallan määritellä tarvittaessa toinen
eräpäivä investointituen maksujen tukikelpoisuuden määräämistä varten.
Portugalin tasavalta katsoo, että komissio ei ole ottanut huomioon korkotukien yhteisrahoituksen toteuttamisen erityisluonnetta
sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaisten, ”enintään lainoja koskevien ensimmäisten kahdeksan vuoden aikana”.
Portugalin tasavalta väittää, että komissio on hallinnollisen menettelyn aikana vaatinut sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan mukaista
ilmoitettuja menoja koskevaa tarkastusta ja erääntymättömien korkotukien laskemista. Komissio on kuitenkin mukauttaakseen
investointitukea tukikelpoisuutta koskevaan määräpäivään eli 31.12.2001 jättänyt huomiotta sopimuksen 8 artiklan 5 kohdassa
tarkoitetun erityismenettelyn ja saman artiklan 6 kohdassa tarkoitetun vahvistetun menettelyn. Tällaisella menettelyllä voitaisiin
vahvistaa ja näin ollen katsoa ennen tukikelpoisuutta koskevaa eräpäivää aiheutuneeksi menoksi asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan
1 kohdan mukaisesti erääntymättömiä korkoja koskevat menot, jotka oli maksettava joka tapauksessa investointitukena.
Portugalin tasavallan mukaan investointituen erityisluonne johtuu siitä, että Caixan esimerkiksi viimeisenä työpäivänä (31.12.1999)
myöntämään, hyväksymään ja allekirjoittamaan lainaan voitiin kohdistaa korkotukien yhteisrahoitus enintään ensimmäisten kahdeksan
lainavuoden aikana. Näin ollen Portugalin tasavalta katsoo, kun otetaan huomioon se, että tukikelpoisuutta koskeva eräpäivä
koski ainoastaan kahta seuraavaa vuotta, että oli löydettävä keino, joka mahdollistaisi jäljellä olevien kuuden vuoden korkotukien
yhteisrahoituksen. Portugalin tasavalta lisää, että mikäli komissio olisi halunnut muuttaa sopimusta, sen olisi tullut toimia
sopimuksen 17 artiklan 5 kohdan määräysten mukaisesti.
Portugalin tasavalta lisää vastauskirjelmässä, että sopimusten alalla komissiolla on tarvittava toimivalta mukauttaa EAKR:n
tuen myöntäminen todelliseen tilanteeseen ja sopia erityisistä ehdoista. Komissio on Portugalin tasavallan mukaan tehnyt myöntämispäätöksen,
hyväksynyt samalla erityisen menettelyn ja käyttänyt neuvotteluvaltuuksiaan muiden osapuolten suostumuksella.
Portugalin tasavallan mukaan sopimuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdassa ei voida ainoastaan katsoa asetettavan tulevien korkotukien
laskentaa koskevat säännöt. Ei ensinnäkään ole vastausta siihen, miksi sopimuksessa on tällainen määräys. Toiseksi sopimuksen
8 artiklan 5 ja 6 kohdassa olevat määräykset ovat jatkoa määräyksille, jotka ovat sopimuksen 7 artiklassa, jonka otsikkona
on ”Sitoumukset ja maksut” ja jonka 2 kohdassa on määrätty menettelyistä, joihin on ryhdyttävä, ja asiakirjoista, jotka on
esitettävä investointituen loppuselvityksen yhteydessä loppuosan maksamista koskevassa pyynnössä. Portugalin tasavallan mukaan
kyseisessä 2 kohdassa velvoitetaan antamaan lopullinen todistus, johon on sisällytettävä erityisesti tosiasiallisesti nostettujen
lainojen korkoja koskevat erääntymättömät yleiset korkotuet, joista on tehty laskelma ja jotka on päivitetty 31.12.2001, sekä
maksettava loppuosa. Lopullisen kokonaissumman saamiseksi on vähennettävä ainoastaan komission suorittamat ennakkomaksut ja
korkojen jäännökset. Portugalin tasavallan mukaan sopimuksen 7 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 5 ja 6 kohdan tarkoitus on
sisällyttää erääntymättömiä korkoja koskevat, tulevaisuudessa maksettavat korkotuet esitettävään loppuosaan.
Komission ehdotuksessa maksaa 31.12.2001 mennessä lopullisille edunsaajille ennakkomaksuna määrä, joka vastaa niitä korkotukia,
joihin edunsaajilla on oikeus lainasopimusten perusteella, jätetään Portugalin tasavallan mukaan huomiotta julkisten menojen
toteuttamista sekä julkista taloutta koskevan oikeuden periaatteet, ja tämä voisi johtaa perusteettomaan etuun kuntien hyväksi.
Tätä ehdotusta ei Portugalin tasavallan mukaan voida hyväksyä, koska se edellyttää kansallista korkotukea, mutta ei yhteisön
varoista suoritettua maksua. Tosiasiassa tämä ehdotus on Portugalin tasavallan mielestä vain fiktio.
Kansallisen korkotuen tallettamisella erityistilille jäljitellään Portugalin tasavallan mukaan vain todellista maksua eikä
sillä taata sitä, että ennalta määrättyjen määräaikojen kuluessa aiheutuviksi tarkoitetut menot, jotka suurelta osin aiheutuvat
pitkän ajan kuluttua, ovat todellisia. Kyseessä on fiktio, koska erääntymättömiä korkotukia vastaava määrä, joka on veloitettu
erityistililtä, on edelleen Portugalin tasavallan ja Caixan hallussa.
Portugalin tasavallan mukaan sillä ei ollut mahdollisuutta maksaa vuoteen 2007 asti sovittua kansallista korkotukea kokonaisuudessaan
yhdellä kertaa. Menojen toteuttaminen riippuu korkotuen sisällyttämisestä budjettiin. Portugalin tasavalta ei voi suorittaa
maksua, jos tarvittavaa budjettia ei ole asianmukaisesti laadittu. Budjetti valmistellaan Portugalin tasavallan mukaan ainoastaan
vuositasolla. Portugalin tasavalta ei ole voinut tehdä mitään muuta kuin sitoutua varaamaan erääntymättömiä korkotukia koskevat
menot budjettiinsa vuositasolla. Komission ehdotuksessa Portugalin viranomaiset on velvoitettu toimimaan contra legem. Portugalin
tasavallan mukaan sopimuksessa määrätään kuitenkin Portugalin lain toissijaisesta soveltamisesta tällaisten tilanteiden ratkaisemiseksi.
Komissio kiistää Portugalin tasavallan esittämät perustelut.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asiakirjoista ilmenee, että Caixa on 30.7.2002 päivätyllä kirjeellä, jota on muutettu 7.3.2003 päivätyllä kirjeellä ja joka
on uusittu 20.10.2003 päivätyllä kirjeellä, osoittanut komissiolle lopullisen todistuksen investointituen loppuselvitystä
varten (ks. edellä 26–29 kohta). Tähän todistukseen sisältyi investointituen loppuosan maksamista koskeva pyyntö ja menoja
koskeva lopullinen todistus, jossa on ilmoitettu erityisesti edunsaajille 31.12.2001 mennessä tosiasiallisesti maksetut yleiset
korkotuet sekä investointituen yhteydessä otettujen lainojen tosiasiallisesti nostettujen summien korkoja koskevat erääntymättömät
yleiset korkotuet, joista on tehty laskelma ja jotka on päivitetty 31.12.2001.
Komissio on todennut riidanalaisessa päätöksessä, että EAKR:n taloudellinen tuki voidaan myöntää vain sellaisten menojen osalta,
jotka ovat aiheutuneet ennen 31.12.2001, joka on myöntämispäätöksen 5 artiklan mukaisesti investointituen perusteella suoritettujen
maksujen eräpäivä. Komissio on näin ollen alentanut investointitukea koskevaa EAKR:n tukea vähentämällä yhteisön rahoitusosuudesta
31.12.2001 jälkeen maksettavia korkotukia vastaavat määrät. Näin tehdessään komissio on pääasiallisesti nojautunut asetuksen
N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohtaan ja väittänyt, että nämä korkotuet eivät ole muodostaneet todellisia menoja määräpäivänä,
jona komission tuli myöntämispäätöksen 5 artiklan mukaisesti ottaa menot vastatakseen.
Portugalin tasavalta kiistää tämän näkemyksen ja tukeutuu pääasiallisesti sopimukseen. Portugalin tasavalta väittää, että
sopimus sisältää erityisen menettelyn, jonka avulla myös 31.12.2001 jälkeen maksettavat korkotuet voidaan ottaa huomioon.
Näin ollen on tutkittava, olisiko nyt esillä olevaan asiaan sovellettavien asetusten säännösten tai sopimuksen perusteella
tullut sisällyttää EAKR:n taloudelliseen tukeen myös 31.12.2001 jälkeen maksettavat korkotuet.
Kyseessä olevien normien välisestä hierarkiasta, jota on laillisuusperiaatteen mukaan noudatettava, on aluksi todettava, että
kyseessä olevat yhteisön asetukset menevät komission päätösten ja sopimuksen edelle. Sopimuksen johdanto-osassa täsmennetään
tältä osin, että sopimus on tehty myöntämispäätöksen perusteella, ja myöntämispäätös on tehty asetuksen N:o 2052/88 ja asetuksen
N:o 4253/88 säännösten mukaisesti. Lisäksi myöntämispäätöksen 7 artiklassa määrätään, että investointituki on toteutettava
yhteisön oikeuden säännösten mukaisesti. On todettava, että myöntämispäätöksessä määrätään investointituen toimeenpanon osalta
komission ja Portugalin tasavallan välisistä suhteista, kun taas komission ja Caixan välisen sopimuksen, jonka teksti on myöntämispäätöksen
liitteenä, 1 artiklan 1 kohdassa määrätään asetuksen N:o 4254/88 6 artiklan 2 kohdan nojalla investointituen myöntämisedellytyksistä
ja sen käyttämisestä.
Edellä esitetystä seuraa, että komission ja välittäjänä toimineen Caixan välillä tehtyä sopimusta, joka on tehty yhteisymmärryksessä
Portugalin tasavallan kanssa, ei voida tulkita niin, että se on investointitukea koskevien yhteisön sääntöjen vastainen. Sopimus
voi kuitenkin olla tekijä, jonka avulla nyt esillä olevassa asiassa voidaan tulkita kyseisiä yhteisön sääntöjä niitä sovellettaessa.
Asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdasta, johon komissio ensisijaisesti vetoaa sulkeakseen pois 31.12.2001 jälkeen maksettavat
korkotuet, on ensinnäkin todettava, että sen sanamuodosta käy selvästi ilmi, että rahoitustukea on myönnettävä yksinomaan
todellisiin menoihin. Tältä osin on todettava, että ”todelliset menot” on yleiskattavan tuen yhteydessä mahdollista määritellä
rakennerahastoja koskevan yhteisön lainsäädännön erityissäännösten perusteella (ks. vastaavasti asia T-176/06, Sviluppo Italia
Basilicata v. komissio, tuomio 8.7.2008, 9–12, 51 ja 52 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa). On siis tutkittava,
mitkä ovat kyseessä olevia korkotukia koskevan järjestelmän osalta ne erityisedellytykset, joiden on täytyttävä, jotta korkotuet
voidaan katsoa todellisiksi menoiksi.
Tältä osin on todettava, että tällaisessa järjestelmässä välittäjä myöntää korkotuetun lainan lopulliselle edunsaajalle. Korkotuet
muodostuvat markkinakorkojen ja lopullisten edunsaajien tosiasiallisesti maksamien korkojen erotusta vastaavasta määrästä.
Korkotuet ovat täten todellisia sillä hetkellä, kun korkomaksut erääntyvät, mikä voi viedä useamman vuoden. Näin ollen korkotuet
seuraavat lopullisten edunsaajien koronmaksuja lainojen voimassaoloajan. Korkotukia koskevat todelliset menot eivät siten
ole vielä olemassa lainasopimusten tekohetkellä. Sopimuksen tekohetkellä olemassa ovat ainoastaan lainasopimuksen osapuolten
velvollisuudet, jotka on erotettava näiden velvollisuuksien täyttämiseksi aiheutuneista todellisista menoista. Näin ollen
korkotuet voidaan yksinomaan asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohtaa sovellettaessa katsoa menoiksi, jotka ovat todellisia,
niitä vastaavien korkoerien maksuhetkellä.
Toiseksi myöntämispäätöksestä on todettava, että sen 5 artiklan ensimmäisessä virkkeessä määrätään, että yhteisön tuki koskee
menoja, jotka liittyvät investointituen kattamiin toimenpiteisiin, joita varten jäsenvaltiossa on viimeistään 31.12.1999 annettu
oikeudellisesti sitovat säännökset ja hyväksytty konkreettisesti tarvittavat varat. Toisessa virkkeessä todetaan, että näitä
toimintoja koskevat menot on otettava vastattaviksi viimeistään 31.12.2001.
Myöntämispäätöksen 5 artiklassa siis eritellään jäsenvaltiota sitovat oikeudelliset säännökset, varojen hyväksyminen ja menojen
vastattavaksi ottaminen.
Oikeudellisesti sitovista säännöksistä on todettava, että on selvää, että ne vastaavat Caixan ja lopullisten edunsaajien välillä
tehtyjä lainasopimuksia. Varojen hyväksymisen osalta on selvää, että kyseessä on lainasopimuksia koskeva komission hyväksyntä.
Lopuksi on todettava näitä toimia koskevien menojen vastattavaksi ottamisesta, että myöntämispäätöksen 5 artiklan ensimmäisessä
virkkeessä komission 31.12.1999 asti hyväksymät lainasopimukset määritellään sellaisiksi, että niihin voidaan myöntää yhteisön
tukea. Tämän artiklan toisessa virkkeessä on siis ollut aiheellista määritellä lainasopimuksista johtuvien menojen vastattavaksi
ottamista koskeva määräpäivä. Tästä on todettava, että termi ”ottaa vastattavaksi” ei tarkoita ainoastaan tosiasiallista vastuun
ottamista kyseisistä menoista. Tämä vastuu seuraa nimittäin jo lainasopimuksista, jotka on pitänyt hyväksyä 31.12.1999 asti
ja jotka on mainittu myöntämispäätöksen 5 artiklan ensimmäisessä virkkeessä. Menojen vastattavaksi ottaminen ei siis koske
lainasopimuksista johtuvaa vastuuta vaan näistä sopimuksista aiheutuneita todellisia menoja. Näin ollen on kysymys korkotuista,
jotka ovat aiheutuneet tosiasiallisesti sillä hetkellä, kun lopulliset edunsaajat ovat maksaneet korkoerät. Siten komission
hyväksymiä lainasopimuksia koskevia korkotukia koskevien todellisten menojen määräpäiväksi on myöntämispäätöksen 5 artiklan
toisessa virkkeessä asetettu 31.12.2001.
Näin ollen, yksinomaan asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan ja myöntämispäätöksen 5 artiklan perusteella 31.12.2001
jälkeen maksettavat korkotuet eivät näytä olevan todellisia menoja, jollei sopimuksen tutkimisesta muuta johdu.
Kolmanneksi on tutkittava sopimuksen osalta se, mahdollistaako sopimuksen soveltaminen kyseessä olevien asetusten säännösten
ja myöntämispäätöksen valossa myös sen, kuten Portugalin tasavalta väittää, että huomioon otetaan myös 31.12.2001 jälkeen
maksettavat korkotuet.
Tästä on todettava, että sopimuksen 4 artiklan 2 kohdassa ja 8 artiklan 1 kohdassa määrättiin, että korkotuet, joiden rahoitukseen
EAKR osallistui, voitiin myöntää enintään kahdeksaksi vuodeksi. Tässä yhteydessä on huomautettava, että investointituki on
myönnetty myöntämispäätöksen 1 artiklan 1 kohdan, ja myöhemmin sopimuksen 1 artiklan 1 kohdan mukaan ajanjaksolle 1.1.1994–31.12.1999.
Lisäksi myöntämispäätöksen 5 artiklan ensimmäisestä virkkeestä ja sopimuksen 1 artiklan 2 kohdan ensimmäisestä virkkeestä
seuraa, että komissio on voinut hyväksyä 31.12.1999 asti Caixan ja lopullisten edunsaajien väliset lainasopimukset, jotka
kuuluivat sopimuksen soveltamisalaan. Näin ollen nämä lainasopimukset voitiin tehdä aina 31.12.1999 asti niin, että niiden
voimassaoloaika on voinut jatkua 31.12.2007 asti. Kun otetaan huomioon, että menojen vastattavaksi ottamista koskeva määräpäivä
on myöntämispäätöksen 5 artiklan toisen virkkeen mukaan ollut 31.12.2001 eli kahdeksan vuotta ensimmäisen mahdollisen lainasopimuksen
tekemisen jälkeen, on mahdollista, että useat lainasopimukset, jotka hyväksyttiin 31.12.1999 mennessä, ovat olleet voimassa
vielä 31.12.2001 jälkeen.
Lisäksi on todettava, että sopimuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan lopullisesta todistuksesta, joka Caixan on pitänyt esittää
komissiolle 31.12.2001 mennessä, on pitänyt käydä ilmi loppuosan maksamista koskeva pyyntö ja lopullinen todistus sopimuksen
8 artiklan 5 kohdan mukaisesti lasketuista menoista eli tässä tapauksessa lainojen tosiasiallisesti nostettujen määrien korkoja
koskevista, edunsaajille tosiasiallisesti 31.12.2001 mennessä maksetuista korkotuista sekä erääntyvistä korkotuista, joista
on tehty laskelma ja jotka on päivitetty 31.12.2001.
Sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan neljännessä alakohdassa täsmennetään, että arvopäivänä 31.12.2001, joka on maksujen eräpäivä,
Caixan oli suoritettava lopullinen laskelma EAKR:n korkotukien jäännösmäärästä jokaista lainaa kohden, päivitettävä se, muunnettava
se ja veloitettava se erityistililtä. Tämän kohdan kuudennen alakohdan mukaan erityistililtä näin suoritetut veloitukset on
voitu vahvistaa komissiolle todellisiksi menoiksi ja EAKR:n tukena maksetuiksi.
Sopimuksen 8 artiklan 6 kohdan mukaan 31.12.2001 asti ainoastaan sellaiset korkotuet, joista edunsaajat ovat tosiasiallisesti
hyötyneet korkojen maksupäivänä, voitiin vahvistaa komissiossa todellisiksi menoiksi, joiden perusteella on voitu maksaa uusi
ennakkomaksu ja loppuosa. Lisäksi tulevien korkotukien jäännöksestä on päivämäärää 31.12.2001 seuraavan puolen vuoden aikana
pitänyt tehdä laskelma, ne on pitänyt päivittää ja ne on voitu vahvistaa maksuiksi sitä varten, että komissio loppuselvittää
investointituen ja maksaa loppuosan. EAKR:n korkotuet on sitten pitänyt veloittaa erityistililtä.
Näin ollen on todettava, että sopimuksen 8 artiklan 5 ja 6 kohdassa on määrätty erityisjärjestelmästä, jonka mukaan myös 31.12.2001
jälkeen maksettaville korkotuille on pääsääntöisesti voitu myöntää investointitukea. Nämä säännökset sisälsivät yhtäältä korkotuet,
joista lopulliset edunsaajat olivat tosiasiallisesti hyötyneet 31.12.2001 asti, ja toisaalta 31.12.2001 jälkeen maksettavat
korkotuet, joista oli tehtävä laskelma ja jotka oli päivitettävä 30.6.2002 asti. Molemmat erät piti myös sisällyttää lopulliseen
todistukseen, joka Caixan tuli esittää komissiolle ennen 30.6.2002, ja siten veloittaa erityistililtä.
On kuitenkin niin, että asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan ja myöntämispäätöksen 5 artiklan valossa nyt esillä olevassa
asiassa Caixan ja Portugalin tasavallan tämän erityisjärjestelmän perusteella suorittamat toimenpiteet eivät ole olleet riittäviä
näissä säännöksissä säädettyjen edellytysten täyttymiseksi, ja siksi 31.12.2001 jälkeen maksettavat korkotuet eivät ole olleet
kyseisenä päivänä todellisia menoja.
On nimittäin selvää, että nyt esillä olevassa asiassa 31.12.2001 jälkeen maksettavista korkotuista on tehty laskelma ja ne
on päivitetty 30.6.2002 asti. Ne on myös sisällytetty komissiolle esitettyyn lopulliseen todistukseen. Caixa tai Portugalin
tasavalta eivät kuitenkaan ole toteuttaneet minkäänlaisia muita toimenpiteitä näiden korkotukien osalta 31.12.2001 mennessä
asetuksen N:o 4235/88 21 artiklan 1 kohdassa ja myöntämispäätöksen 5 artiklassa säädettyjen edellytysten täyttämiseksi, minkä
Caixa on myöntänyt suullisessa käsittelyssä. Näitä korkotukia ei myöskään ole veloitettu erityistililtä.
Tästä seuraa, että Portugalin tasavalta on pitänyt 31.12.2001 jälkeen maksettavia korkotukia investointituen osalta tukikelpoisina
ainoastaan Caixan ja lopullisten edunsaajien välillä tehdyistä lainasopimuksista johtuvien taloudellisten velvoitteiden perusteella.
Kuten asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan tarkastelun yhteydessä on jo todettu, on kuitenkin niin, että termin ”todelliset
menot” osalta pelkästään se, että on olemassa Caixan ja lopullisten edunsaajien välillä olevista lainasopimuksista johtuvia
taloudellisia velvoitteita, ei riitä siihen, että 31.12.2001 jälkeen maksettavat korkotuet voitaisiin katsoa todellisiksi
menoiksi (ks. edellä 82 kohta). Myös myöntämispäätöksen 5 artiklan tarkastelusta seuraa, että menojen vastattavaksi ottaminen
ei koske lainasopimuksista johtuvia Caixan velvoitteita lopullisia edunsaajia kohtaan (ks. edellä 87 kohta).
Tästä on todettava, että myös sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan ensimmäisestä alakohdasta käy ilmi, että lainasopimuksista johtuvien
taloudellisten velvoitteiden olemassaolo ei yksin riitä perusteeksi pitämään näitä korkotukia todellisina menoina. Tässä säännöksessä
tyydytään nimittäin toteamaan, että Caixalla on ollut lainasopimusta toteutettaessa velvollisuus toimittaa väliaikainen suuntaa-antava
laskelma myönnettävien korkotukien yhteismäärästä, ja näitä korkotukia ei ole missään tapauksessa voitu vielä veloittaa erityistililtä
eikä niitä ole voitu vahvistaa todellisiksi menoiksi. Näin ollen sopimuspuolet ovat olleet samaa mieltä siitä, että ainoastaan
korkotukiin liittyvien taloudellisten velvoitteiden, jotka ovat olleet olemassa lainasopimusta toteutettaessa, perusteella
ei voida katsoa, että nämä tulevaisuudessa erääntyvät korkotuet ovat todellisia menoja.
Sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan kuudennessa alakohdassa vahvistetaan edellä 98 ja 99 kohdassa todettu ja määrätään, että erityistililtä
tehtävien tilisiirtojen on sisällettävä tiedonanto, jossa yksilöidään muun muassa kaikki mahdolliset tilitapahtumat. Tässä
säännöksessä korostetaan siis sitä, että erityistililtä suoritettujen tilisiirtojen on tullut perustua tilitapahtumiin, joilla
tilisiirrot voidaan perustella. Näin ollen 31.12.2001 jälkeen maksettavia korkotukia koskevan erityistilin veloittamisen,
jota ei ollut suoritettu kyseisenä päivänä, olisi kuitenkin tullut perustua kyseisenä päivänä toteutettuun tilitapahtumaan.
Tällaista veloitusta ei voida siis perustella yksinomaan lainasopimuksista johtuvien taloudellisten velvoitteiden olemassaololla.
Lisäksi se johtopäätös, jonka mukaan 31.12.2001 jälkeen maksettavia korkotukia koskeva laskelma ja päivitys ja näiden korkotukien
sisällyttäminen lopulliseen todistukseen eivät riitä korkotukien katsomiseksi todellisiksi menoiksi, ei ole ristiriidassa
sopimuksen 8 artiklan 6 kohdan kanssa. Tästä säännöksestä ei nimittäin seuraa se, että 31.12.2001 jälkeen maksettavia korkotukia
pidettäisiin välttämättä maksuina. Sitä vastoin tämän säännöksen mukaan nämä korkotuet on voitu vahvistaa maksuiksi, millä
ei suljeta pois muita edellytyksiä. Tässä säännöksessä todetaan myös, että nämä korkotuet on pitänyt veloittaa erityistililtä,
mikä sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan viidennen alakohdan mukaan olisi edellyttänyt tilitapahtumia, joilla tilisiirrot tältä
tililtä olisi voitu perustella (ks. edellä 100 kohta).
Tästä on todettava lisäksi, että sopimus on sen 1 artiklan 2 kohdan mukaan ollut voimassa lainasopimusten osalta ainoastaan
31.12.1999 asti ja että maksut ja ennakkomaksut voitiin maksaa 31.12.2001 asti. Ei voida katsoa, että yhteisön tukitoimenpide
olisi jatkunut 31.12.2007 saakka eli pitkään sen jälkeen, kun komission ja Caixan välisen, Portugalin tasavallan suostumuksella
tehdyn tuen myöntämismenettelyn määrittelevän sopimuksen voimassaolo on päättynyt, ja sen jälkeen kun Caixa on esittänyt tilinpäätöksen
menoistaan (ks. vastaavasti em. asia Sviluppo Italia Basilicata v. komissio, em. 82 kohta ja 49 kohta).
Sopimuksesta käy ennemminkin ilmi se, että siinä määrätään vain poikkeuksellisesti tapahtumista sopimuksen voimassaolon päättymisen
ja investointituen loppuselvityksen jälkeen. Sopimuksen 8 artiklan 5 kohdan seitsemännessä alakohdassa nimittäin täsmennetään,
että tilanteessa, jossa edunsaaja ei jostain syystä käyttäisi veloitettua ja vahvistettua EAKR:n korkotukea, Caixalla on velvollisuus
hyvittää erityistiliä ja palauttaa maksu komissiolle, ”vaikka tämän sopimuksen voimassaolo olisi jo päättynyt ja investointituki
maksettu ja lakkautettu”.
Komission mukaan riidanalaisen päätöksen 18 perustelukappaleessa mainitut vaihtoehtoiset menetelmät olisivat mahdollistaneet
31.12.2001 jälkeen maksettavien korkotukien vastattavaksi ottamisen joko siten, että erääntymättömien, laskettujen ja päivitettyjen
31.12.2001 jälkeen maksettavien korkotukien määrä talletetaan erityistilille tai lopullisille edunsaajille maksetaan tulevaisuudessa
maksettavia korkotukia vastaava määrä.
Tästä on todettava, että unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole syytä lausua siitä, ovatko nämä vaihtoehtoiset menettelyt
riittäviä, koska edellä esitetystä seuraa se, että Portugalin tasavallan ja Caixan toteuttamat toimenpiteet eivät olleet riittäviä
täyttämään asetuksen N:o 4253/88 21 artiklan 1 kohdan ja myöntämispäätöksen 5 artiklan mukaisia edellytyksiä.
Lopuksi on todettava, että sillä, että komissio on jättänyt ilmoittamatta riidanalaisessa päätöksessä esiintuoduista sääntöjenvastaisuuksista
tuen toteuttamisen yhteydessä – edellyttäen, että komissio on ne tuolloin havainnut – ei ole vaikutusta riidanalaisen päätöksen
lainmukaisuuteen, vaikka komission on asetuksen N:o 4253/88 mukaisen järjestelmän taustalla oleva yhteistyöjärjestelmä huomioon
ottaen kiinnitettävä toimivaltaisten viranomaisten huomio, jos se havaitsee sääntöjenvastaisuuksia (ks. vastaavasti asia C-414/08
P, Sviluppo Italia Basilicata v. komissio, tuomio 25.3.2010, 102 ja 103 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa,).
Kaiken edellä esitetyn perusteella tämän kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
Toinen kanneperuste, joka koskee sopimuksessa olevaa välityslauseketta
–       Asianosaisten lausumat
Portugalin tasavalta korostaa, että kun komissio väitti Caixan toimineen sääntöjen vastaisesti sopimuksen toteuttamisen yhteydessä,
komission olisi pitänyt soveltaa sopimuksessa olevaa välityslauseketta, jonka nojalla asia on EY 238 artiklan mukaisesti saatettava
unionin tuomioistuimen ratkaistavaksi.
Portugalin tasavalta toteaa lisäksi vastauskirjelmässään, että väitettä, jonka mukaan Portugalin tasavalta ei ole sopimuksen
allekirjoittajana oleva osapuoli, ei voida hyväksyä, koska sopimuslausekkeet on hyväksytty yhteisymmärryksessä jäsenvaltion
kanssa yhteistyöhön osallistumista noudattaen.
Se seikka, että komissio on sulkenut pois erääntymättömiä korkoja koskevat todelliset menot eikä ole vedonnut sopimusrikkomukseen,
saa aikaan Portugalin tasavallan mukaan riita-asian, joka koskee sovittujen lausekkeiden tulkintaa.
Komissio kiistää Portugalin tasavallan esittämät perustelut.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On todettava, että Portugalin tasavallan vaatimukset perustuvat siihen välityslausekkeeseen, josta on määrätty Caixan ja komission
välillä ja Portugalin tasavallan kanssa yhteisymmärryksessä tehdyn sopimuksen 18 artiklassa.
Kyseisen artiklan toisessa virkkeessä määrätään, että sopimuspuolet ovat velvollisia saattamaan EY 238 artiklan mukaisesti
unionin tuomioistuinten ratkaistavaksi kaikki valitukset tai osapuolten väliset erimielisyydet, jotka koskevat sopimuksen
pätevyyttä, tulkintaa tai toimeenpanemista (ks. edellä 25 kohta).
Aluksi on todettava, että tämän määräyksen sanamuodosta käy ilmi, että valituksen tai erimielisyyden, joka kuuluu kyseisen
määräyksen soveltamisalaan, on oltava Caixan ja komission välinen, koska ne ovat sopimuksen osapuolia. Koska Portugalin tasavalta
ei ole sopimuspuoli, se ei näin ollen voi vedota siihen, että komissio ei ole välityslausekkeen mukaisesti saattanut asiaa
unionin tuomioistuinten ratkaistavaksi.
Nyt esillä oleva erimielisyys ei myöskään kuulu välityslausekkeen soveltamisalaan. Kuten asetuksen N:o 4253/88 20 artiklan
1 kohdasta ja 21 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, taloudelliset tuet maksetaan sellaisten talousarvioon sisältyvien maksusitoumusten
mukaisesti, jotka on tehty sellaisen päätöksen perusteella, jossa asianomainen toiminta on hyväksytty. Koska kyseessä olevan
tuen suuruus perustuu myöntämispäätökseen, on todettava, että sopimuksesta, jonka tavoitteena on vahvistaa tuen käyttöä koskevat
tietyt yksityiskohtaiset säännöt asetuksen N:o 4254/88 6 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ei voi aiheutua yhteisön taloudellista
vastuuta (ks. vastaavasti asia T-65/04, Nuova Gela Sviluppo v. komissio, tuomio 27.6.2007, 104 ja 105 kohta, ei julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
Kaiken edellä esitetyn perusteella tämän kanneperusteen toinen osa ja tämän johdosta toinen kanneperuste kokonaisuudessaan
sekä koko kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska Portugalin tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava vastaamaan
omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Portugalin tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Julistettiin Luxemburgissa 3 päivänä maaliskuuta 2011.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: portugali.