CELEX: 62008TJ0037
Izvajanje proračuna
Izterjava
Pobot terjatev
Retroaktivni učinek
Sodba Splošnega sodišča, s katero se Komisiji naloži plačilo odškodnine skupaj z obrestmi
Terjatev, ki je resnična, v fiksnem znesku in zapadla

Dejansko stanje
Ta zadeva se nanaša na odločbo Komisije z dne 16. novembra 2007 o izterjavi zneska 36.551,58 EUR, ki ga tožeča stranka, R. Walton,
dolguje Skupnosti, s pobotom na podlagi člena 73 Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni
uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str.
74; v nadaljevanju: finančna uredba) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
1.
Terjatev Skupnosti do tožeče stranke
Komisija Evropskih skupnosti je oktobra 1999 tožečo stranko zaposlila kot začasnega uslužbenca za obdobje petih let s poskusno
dobo šestih mesecev.
Komisija je z dopisom z dne 3. oktobra 2000 tožečo stranko obvestila, da bo njena pogodba 16. oktobra 2000 odpovedana. Komisija
je v dopisu z dne 22. novembra 2000 navedla, da tožeča stranka Evropski skupnosti dolguje 13.104,14 EUR, ker je neupravičeno
prejela plačo za mesece, v katerih je bila odsotna. V zvezi s tem je tožeči stranki 24. januarja 2001 poslala opomin.
Tožeča stranka je delodajalčevo odpoved pogodbe o zaposlitvi izpodbijala z vložitvijo tožbe pri Splošnem sodišču. To je s
sodbo z dne 9. aprila 2003 v zadevi Walton proti Komisiji (T‑155/01, RecFP, str. I‑A‑121 in II‑595) tožbo zavrnilo, ker je
ugotovilo, da je tožeča stranka s svojim ravnanjem v obdobju od konca junija 2000 do 9. avgusta 2000 sama povzročila odpoved
pogodbe o zaposlitvi.
Komisija je zato menila, da tožeči stranki ni zavezana plačati odškodnine zaradi delodajalčeve odpovedi pogodbe o zaposlitvi.
Tako je v dopisu z dne 23. oktobra 2003 od tožeče stranke zahtevala vračilo odškodnine za delodajalčevo odpoved pogodbe o
zaposlitvi, in sicer zneska 13.815,16 EUR, povečanega za obresti od 11. januarja 2004, ki ji ga je izplačala ob odpovedi pogodbe
o zaposlitvi. Opomin, v katerem je bilo od tožeče stranke zahtevano, da ta znesek vrne, je bil izdan 27. novembra 2003.
Komisija je 27. maja 2005 na podlagi člena 72 finančne uredbe sprejela odločbo, ki je v skladu s členom 256 ES izvršilni naslov,
ki se nanaša na znesek 26.919,30 EUR (ta ustreza vsoti zneskov 13.104,14 EUR in 13.815,16 EUR), povečan za znesek 4813,26 EUR
iz naslova obresti do 31. marca 2005 (h kateremu je treba prišteti 5,06 EUR na vsak dan po tem datumu) (v nadaljevanju: odločba
o prisilni izterjavi).
Tožeča stranka zoper odločbo o prisilni izterjavi ni vložila pravnega sredstva.
2.
Terjatev tožeče stranke do Skupnosti
Tožeča stranka je sestavljala skupino oseb, zaposlenih v tretjih podjetjih, ki so pogodbeno povezana s skupnim podjetjem Joint
European Torus (JET), katerega naloga je bila uresničitev programa „Fusion“, ki je predvideval izdelavo, delovanje in uporabljanje
velike toroidne naprave tipa tokamak in njenih dodatnih instalacij (v nadaljevanju: projekt JET), preden jih je Komisija oktobra 1999
zaposlila kot začasne uslužbence. Splošno sodišče je pri odločanju o odškodninski tožbi, ki jo je vložila ta skupina, razsodilo,
da je Komisija s tem, da tem osebam za opravljanje nalog v podjetju JET ni ponudila pogodb začasnih uslužbencev, kršila statut
tega podjetja in storila napako, s katero je bila podana odgovornost Evropske skupnosti (sodba Splošnega sodišča z dne 5. oktobra 2004
v zadevi Eagle in drugi proti Komisiji, T‑144/02, ZOdl., str. II‑3381; v nadaljevanju: vmesna sodba Eagle).
Splošno sodišče je v vmesni sodbi Eagle, navedeni zgoraj v točki 8, ugotovilo tudi, da sta bili posledici napake Komisije
ti, da so zadevne osebe izgubile resno možnost za zaposlitev kot začasni uslužbenci in da je nastala finančna škoda zaradi
razlike med plačami in ugodnostmi, ki bi jih zainteresirane stranke prejele ali pridobile, če bi delale za projekt JET kot
začasni uslužbenci, na eni strani ter plačami in ugodnostmi, ki so jih dejansko prejele ali pridobile kot zaposlene v tretjih
podjetjih, na drugi strani.
Splošno sodišče je v točki 171 vmesne sodbe Eagle, navedene zgoraj v točki 8, pojasnilo, da se obdobje, za katero so tožeče
stranke upravičene do odškodnine, začne z dnem, ko je začela učinkovati najstarejša pogodba, sklenjena ali podaljšana v obdobju
petih let pred datumom predložitve odškodninskega zahtevka, in se konča na dan, ko je zainteresirana stranka prenehala delati
za projekt JET, če je ta datum pred koncem projekta 31. decembra 1999, ali na zadnjenavedeni dan, če je za projekt JET delala
do njegovega končanja.
Splošno sodišče je v vmesni sodbi Eagle, navedeni zgoraj v točki 8, Komisiji naložilo povrnitev finančne škode, ki so jo utrpele
tožeče stranke v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, med katerimi je tožeča stranka, ker za opravljanje nalog
pri projektu JET niso bile zaposlene kot začasni uslužbenci Komisije. Splošno sodišče je tudi razsodilo, da mu morajo stranke
predložiti s skupnim sporazumom določen znesek odškodnine, dolgovane iz naslova povrnitve te škode. Če sporazuma ne bi bilo,
bi morale tožeče stranke Splošnemu sodišču dati predloge zneskov.
Ker skupnega sporazuma ni bilo, so stranke 28. oktobra 2005 Splošnemu sodišču dale predloge zneskov. Splošno sodišče je s
sodbo z dne 12. julija 2007 Eagle in drugi proti Komisiji (T‑144/02, ZOdl., str. II‑2721) Komisiji naložilo, naj vsaki tožeči
stranki plača odškodnino, ki ustreza znesku, ki je za vsako od njih naveden v prilogi 3 k navedeni sodbi. Razsodilo je tudi,
da se za ta znesek obračunajo obresti po obresti meri 5,25 % od 31. decembra 1999 do dejanskega plačila.
V prilogi 3 k sodbi Eagle in drugi proti Komisiji, navedeni zgoraj v točki 12, je ugotovljeno, da je odškodnina, dolgovana
tožeči stranki na dan 31. decembra 1999, znašala 208.021 funtov šterlingov (GBP).
3.
Pobot terjatev
Komisija je v prilogi k predlogom zneskov z dne 28. oktobra 2005, ki so bili vloženi v postopku ocene škod v zadevi, v kateri
je bila izdana sodba Eagle in drugi proti Komisiji, navedeni zgoraj v točki 12, prvič postavila vprašanje morebitnega pobota
odškodnine, ki jo Skupnost morda dolguje tožeči stranki na podlagi navedene sodbe, in terjatve, ki jo ima Skupnost do zainteresirane
stranke. Tožeča stranka je 21. decembra 2005 v dopisu Komisijo zaprosila, naj predloži pojasnila glede tega morebitnega pobota.
Komisija je na to prošnjo odgovorila z dopisom z dne 22. decembra 2005.
Tožeče stranke v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Eagle in drugi proti Komisiji, navedena zgoraj v točki 12, so v predlogih
zneskov z dne 19. februarja 2007 oporekale možnosti Komisije, da pobota terjatve, ki jih ima Skupnost do tožeče stranke, in
zneske, ki jih je Skupnost dolgovala tožeči stranki.
Komisija je po vložitvi teh novih predlogov zneskov izjavila, da ne vztraja pri predlogu, naj se o morebitnem pobotu odloči
v okviru zadeve, v kateri je bila pozneje izdana sodba Eagle in drugi proti Komisiji, navedena zgoraj v točki 12. Splošno
sodišče je to izjavo upoštevalo v točki 19 sodbe Eagle in drugi proti Komisiji, navedene zgoraj v točki 12.
Tožeča stranka je po sodbi Eagle in drugi proti Komisiji, navedeni zgoraj v točki 12, 19. julija 2007 Komisijo zaprosila,
naj potrdi pravilnost njenih izračunov zneskov, dolgovanih tožeči stranki. Komisija je 31. julija 2007 po e-pošti odgovorila,
da se s temi zneski strinja, vendar pa ima pridržek v zvezi z izračunom dnevnih obresti.
Komisija je v dopisu z dne 24. septembra 2007 navedla, da namerava pobotati znesek, ki ga dolguje tožeči stranki. Tožeča stranka
je v dopisu z dne 25. oktobra 2007 odgovorila, da Komisija nima pravice izvesti takega pobota. Komisija je v dopisu z dne
25. oktobra 2007 odgovorila, da se ne strinja s stališčem tožeče stranke.
Komisija je v dopisu z dne 9. novembra 2007, ki ga je tožeča stranka prejela 13. novembra 2007, sporočila, da bo pobotala
terjatve in da bo znesek 36.551,58 EUR, ki ga tožeča stranka dolguje Skupnosti, odštela od zneska 421.749,73 EUR, ki ga Skupnost
dolguje tožeči stranki. Znesek 36.551,58 EUR sestavljajo znesek 13.104,14 EUR, naveden v opominu z dne 24. januarja 2001,
znesek 13.815,16 EUR, naveden v opominu z dne 27. novembra 2003, in obresti na ta zneska, ki znašajo 9632,28 EUR. Iz priloge
k dopisu z dne 9. novembra 2007 izhaja, da te obresti pokrivajo obdobje od zapadlosti obeh opominov do 8. novembra 2007. Znesek
421.749,73 EUR sestavlja odškodnina 208.021 GBP skupaj z obrestmi.
Komisija je 16. novembra 2007 sprejela izpodbijano odločbo in tožeči stranki izplačala skupni znesek 385.198,15 EUR (to je
znesek 421.749,73 EUR, od katerega je odštet znesek 36.551,58 EUR).

Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 23. januarja 2008 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–        izpodbijano odločbo razglasi za nično;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        zavrže tožbo kot nedopustno, ali podredno, zavrne tožbo kot neutemeljeno;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo
1.
Dopustnost
Komisija trdi, da v obravnavanem primeru ni izpodbojnega akta. Pobot naj bi bil le posledica prej izrečene sodbe, ki je postala
pravnomočna, in prej sprejete odločbe, ki je postala dokončna. Pobot naj torej ne bi bil izpodbojen, zaradi česar naj bi bila
tožba nedopustna.
Spomniti je treba, da je akt, s katerim Komisija izvede izvensodni pobot dolgov in terjatev, ki je posledica različnih pravnih
razmerij z isto osebo, izpodbojni akt v smislu člena 230 ES (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 10. julija 2003 v zadevi
Komisija proti CCRE, C‑87/01 P, Recueil, str. I‑7617, točka 45) in da mora Splošno sodišče v okviru take tožbe preučiti zakonitost
odločbe o pobotu z vidika njegovih učinkov na neobstoj dejanskega izplačila spornih zneskov tožeči stranki (glej v tem smislu
sodbi Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Helkon Media proti Komisiji, T‑122/06, neobjavljena v ZOdl., točka 46,
in z dne 8. julija 2009 v zadevi Komisija proti Atlantic Energy, T‑182/08, neobjavljena v ZOdl., točka 70).
Ker je Komisija v obravnavanem primeru izvedla izvensodni pobot, je tožba, vložena zoper izpodbijano odločbo, dopustna. Zato
je treba ugovor nedopustnosti tožbe, ki ga je vložila Komisija, zavrniti.
2.
Utemeljenost
Tožeča stranka v utemeljitev svojih predlogov navaja štiri tožbene razloge. Prvi se nanaša na zlorabo postopka. Drugi se nanaša
na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj. Tretji se nanaša na to, da napake vplivajo na utemeljitev pobota. Četrti
se nanaša na napake pri izračunu pobota, ki so posledica upoštevanja zamudnih obresti.

Prvi tožbeni razlog: zloraba postopka
Tožeča stranka trdi, da je neprimerno in nepravično, da je Komisija izvedla izvensodni pobot, čeprav bi lahko vprašanje pobota
navajala pred sodišči Skupnosti. Pobot je vprašanje, ki bi moralo biti navajano in obravnavano v fazi pred postopkom. Ni mogoče
sprejeti, da je Komisija obšla kontradiktorno razpravo in sodni nadzor s tem, da je po razglasitvi sodbe Eagle in drugi proti
Komisiji, navedene zgoraj v točki 12, ravnala prepozno in enostransko.
Tožeča stranka meni, da je vprašanje pobota v postopkih v zvezi z odškodninskimi tožbami vsaj v angleškem pravu sredstvo obrambe,
ki ga je treba pravilno navajati pred sodiščem, ki obravnava zadevo. Sicer bi bilo mogoče zahtevane zneske in morebitne sodno
pripisane zneske zmanjšati ali celo črtati.
Najprej je treba spomniti, da je izpodbijana odločba odločba o izterjavi s pobotom, sprejeta na podlagi člena 73 finančne
uredbe in člena 83 Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje
finančne uredbe, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES, Euratom) št. 1248/2006 z dne 7. avgusta 2006 (UL L 227,
str. 3) (v nadaljevanju: podrobna pravila za izvajanje).
Nato je treba ugotoviti, da postopek, ki ga določa finančna uredba, ki vodi do sprejetja odločbe o izterjavi terjatve s pobotom,
ne določa, da mora Komisija predhodno pred sodiščem izraziti svoj namen, da bo pobotala terjatve.
Člen 73(1) finančne uredbe namreč določa, da računovodja s pobotom izterja zneske terjatev, ki jih je pravilno ugotovil odgovorni
odredbodajalec in ki jih imajo Skupnosti do vsakega dolžnika, ki ima sam do Skupnosti terjatev, ki je resnična, v fiksnem
znesku in zapadla.
Poleg tega člen 71 finančne uredbe določa, da mora odgovorni odredbodajalec najprej ugotoviti terjatev, in sicer tako, da
preveri, ali dolg obstaja, določi ali preveri resničnost in znesek dolga ter preveri pogoje, pod katerimi je terjatev zapadla.
Člen 79 podrobnih pravil za izvajanje določa, da mora odredbodajalec med drugim zagotoviti, da je „terjatev nedvomna“ in da
ni z ničimer pogojena. Zagotoviti mora tudi, da je terjatev v „fiksnem znesku“, natančno izražena v denarju in da je „zapadla“,
torej da zanjo ni določen noben plačilni rok. Poleg tega člen 80 podrobnih pravil za izvajanje določa, da ugotovitev zneska
terjatev temelji na dokazilih, ki potrjujejo upravičenost Skupnosti.
Na podlagi člena 71(2) finančne uredbe je treba vsako terjatev „v fiksnem znesku in zapadlo, ki se potrdi kot resnična“, ugotoviti
z nalogom za izterjavo računovodji, ki ga pripravi odgovorni odredbodajalec. Poleg tega je v skladu s členom 78(2) podrobnih
pravil za izvajanje nalog za izterjavo ravnanje, s katerim odredbodajalec da navodilo računovodji, da izterja ugotovljeni
znesek terjatve.
Komisija je zato upravičeno trdila, da ni bila zavezana omeniti pobota kot sredstvo obrambe v postopku v zvezi z zadevo, v
kateri je bila izdana sodba Eagle in drugi proti Komisiji, navedena zgoraj v točki 12.
Poleg tega je treba ugotoviti, da Komisija s tem, da se je odločila izvesti izterjavo s pobotom na podlagi člena 73 finančne
uredbe, nikakor ni posegla v procesne pravice tožeče stranke. Ta je namreč lahko uveljavila svoje procesne pravice na tri
načine. Prvič, tožeča stranke je imela možnost vložiti pritožbo zoper sodbo Walton proti Komisiji, navedeno zgoraj v točki
4, da bi izpodbijala ugotovitev, da je njeno ravnanje pomenilo odpoved pogodbe o zaposlitvi. Drugič, imela je možnost izpodbijati
sklep o prisilni izterjavi. Tretjič, imela je možnost vložiti ničnostno tožbo zoper sklep Komisije z dne 16. novembra 2007
o izterjavi s pobotom zneska 36.551,58 EUR, ki ji ga je dolgovala tožeča stranka (glej točko 25 zgoraj), kar je v obravnavanem
primeru tudi storila.
Tožeča stranka zato Komisiji ne more upravičeno očitati, da je obšla vse oblike sodnega nadzora zakonitosti pobota terjatev.
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev Komisija ni „zlorabila postopka“. Prvi tožbeni razlog je zato treba zavrniti kot neutemeljen.

Drugi tožbeni razlog: kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj
Tožeča stranka trdi, da ji je Komisija vzbudila legitimno pričakovanje, da ji bo v celoti izplačala zneske, navedene v preglednici,
poslani po e-pošti 31. julija 2007 (glej točko 17 zgoraj).
Spomniti je treba, da se ima v skladu z ustaljeno sodno prakso pravico sklicevati na načelo varstva legitimnih pričakovanj
vsak posameznik, ki je v položaju, iz katerega je razvidno, da mu je institucija Skupnosti vzbudila utemeljena pričakovanja.
Načeloma se na kršitev tega načela ne more sklicevati nihče, ki mu uprava ni dala natančnih zagotovil (sodbi Sodišča z dne
24. novembra 2005 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C‑506/03, neobjavljena v ZOdl., točka 58, in z dne 22. junija 2006 v združenih
zadevah Belgija in Forum 187 proti Komisiji, C‑182/03 in C‑217/03, ZOdl., str. I‑5479, točka 147; sodba Splošnega sodišča
z dne 23. oktobra 2002 v združenih zadevah Diputación Foral de Álava in drugi proti Komisiji, od T‑346/99 do T‑348/99, Recueil,
str. II‑4259, točka 93).
Komisija v obravnavanem primeru ni nikoli dala natančnih zagotovil, da terjatev ne bo pobotala. E-sporočilo z dne 31. julija 2007,
na katero se sklicuje tožeča stranka, namreč ne vsebuje nobene obljube ali zagotovila v tem smislu. V tem e-sporočilu so le
natančni izračuni, ki so v celoti uporabljivi za tožeče stranke v postopku v zadevi, v kateri je bila izdana soba Eagle in
drugi proti Komisiji, navedena zgoraj v točki 12. To e-sporočilo se ni nanašalo na poseben primer spora med Komisijo in tožečo
stranko in ni vsebovalo nobenega namiga glede načina izterjave terjatev Skupnosti. Zadevno e-sporočilo torej tožeči stranki
ni moglo vzbuditi legitimnega pričakovanja, da Komisija ne bo izvedla pobota.
Enako izhaja iz izjave, ki jo je dala Komisija po njenih novih predlogih zneskov v postopku v zvezi z zadevo, v kateri je
bila izdana sodba Eagle in drugi proti Komisiji, navedena zgoraj v točki 12. Komisija je v tej izjavi, ki jo je Splošno sodišče
upoštevalo v točki 19 navedene sodbe, pojasnila, da ne vztraja pri vprašanju pobota, ki ga je postavila v navedenem postopku,
in da Splošnemu sodišču o tem vprašanju ni treba odločiti. Vendar taka izjava ne pomeni, da se je Komisija odrekla uveljavljanju
pravice izvesti izterjavo s pobotom terjatev, ki jih ima Skupnost do tožeče stranke, zunaj tega postopka.
Tožeča stranka torej ni navedla nobene izrecne zagotovitve ali obljube, ki bi ji lahko vzbudila legitimno pričakovanje, da
Komisija ne bo izvedla izterjave s pobotom. Drugi tožbeni razlog je zato treba zavrniti kot neutemeljen.

Tretji tožbeni razlog: kršitve v zvezi z utemeljitvijo pobota
Tožeča stranka izpodbija zakonitost pobota terjatev, ki ga je izvedla Komisija. Glede opomina Komisije z dne 24. januarja 2001
trdi, da je bil starejši od sodbe Walton proti Komisiji, navedene zgoraj v točki 4, in utemeljen na predpostavki delodajalčeve
odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Poleg tega trdi, da ker je Splošno sodišče menilo, da sklep o odpovedi pogodbe ni imel učinka,
te odločbe ni bilo mogoče uporabiti kot podlago za izdajo opomina. Tožeča stranka zato sklepa, da je opomin Komisije z dne
24. januarja 2001 ničen in brez učinka.
Tožeča stranka podredno opozarja, da opomin Komisije z dne 24. januarja 2001 ni bil poznejši od odločbe o ugotovitvi terjatve
v smislu člena 71 finančne uredbe, tako da pogoji za pobot v smislu člena 73 iste uredbe niso bili izpolnjeni.
Tožeča stranka glede opomina Komisije z dne 27. novembra 2003 trdi, da ga ni mogoče uporabiti za utemeljitev pobota, ker tožeča
stranka ni imela dostopa do dveh opomb v spisu, na kateri napotuje ta opomin. Dejstvo, da je Komisija zavrnila posredovanje
teh opomb, pomeni tudi kršitev določb člena 60(4) finančne uredbe v povezavi z določbami členov 48, 49 in 80 podrobnih pravil
za izvajanje. Ta napačna uporaba prava nazadnje vodi do razveljavitve terjatve v skladu s členom 88 podrobnih pravil za izvajanje.
Tožeča stranka tako v bistvu izpodbija obstoj terjatev, ki jih je Komisija uveljavljala v okviru pobota.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da so bili zadevni zneski navedeni v opominih Komisije z dne 24. januarja 2001 in z dne
27. novembra 2003 ter v odločbi o prisilni izterjavi.
Ne da bi bilo treba odločiti, ali so opomina Komisije z dne 24. januarja 2001 in z dne 27. novembra 2003 ali odločba o prisilni
izterjavi izpodbojni akti v smislu člena 230 ES, je treba vsekakor ugotoviti, da tožeča stranka v roku dveh mesecev, določenem
v tem členu, ni vložila nobene tožbe za razglasitev ničnosti navedenih aktov.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da tožeča stranka v okviru te tožbe ni mogla izpodbijati terjatev, ki temeljijo na opominih
Komisije z dne 24. januarja 2001 in z dne 27. novembra 2003 ter na odločbi o prisilni izterjavi.
Tretji tožbeni razlog je treba zato zavreči kot nedopusten.

Četrti tožbeni razlog: napake pri izračunu pobota v delu, ki se nanaša na obresti
Tožeča stranka izpodbija podrobna pravila za pobot, ki jih uporablja Komisija, glede upoštevanja zamudnih obresti. Meni, da
bi bilo treba pri takem pobotu upoštevati datume, ko so zapadli zneski, ki jih je tožeča stranka domnevno dolgovala Komisiji,
brez upoštevanja zamudnih obresti.
Tožeča stranka opozarja, da bi ji Komisija v skladu s sodbo Eagle in drugi proti Komisiji, navedeno zgoraj v točki 12, morala
izplačati glavnico najpozneje 31. decembra 1999. Po tem datumu so ji bile dolgovane obresti po obrestni meri 5,25 %. Terjatve
Skupnosti do tožeče stranke so nastale pozneje, to je z datumom zapadlosti opominov, in sicer 31. marca 2001 in 11. januarja 2004.
Komisija bi torej morala izvesti pobot dvakrat. Tožeča stranka meni, da bi Komisija morala pobotati, prvič, znesek 13.104,14 EUR,
ki ga je tožeča stranka dolgovala Skupnosti, z zneskom, ki ga je Skupnost dolgovala tožeči stranki 31. marca 2001, in drugič,
znesek 13.815,16 EUR, ki ga je tožeča stranka dolgovala Skupnosti, z zneski, ki jih je Skupnost še vedno dolgovala tožeči
stranki 11. januarja 2004.
Glede tega tožeča stranka trdi, da Komisija ni ravnala tako s tem, da je pobotala celotne zneske, ki vključujejo zamudne obresti.
Zatrjuje, da je Komisija omogočila, da so terjatve Skupnosti do tožeče stranke naraščale po višji obrestni meri od tiste,
ki je veljala za terjatve, ki jih je imela tožeča stranka do Skupnosti, ker so bile obrestne mere, ki jih je zahtevala Skupnost,
višje od tistih, ki so bile določene s sodbo Eagle in drugi proti Komisiji, navedeno zgoraj v točki 12. Komisija je tako imela
finančni interes, da podaljša trajanje postopka izterjave.
Tožeča stranka s tem tožbenim razlogom v bistvu trdi, da je njena terjatev do Skupnosti starejša od terjatve Skupnosti do
tožeče stranke in da mora imeti pobot retroaktivni učinek. Meni, da ima pobot učinek prenehanja terjatev s trenutkom, ko so
pogoji za pobot izpolnjeni.
Komisija meni, da so bile terjatve Skupnosti do tožeče stranke resnične in v fiksnem znesku pred terjatvijo tožeče stranke.
Zneski, ki jih je tožeča stranka dolgovala Skupnosti, so bili znani leta 2000. Komisija meni, da so terjatve Skupnosti do
tožeče stranke postale resnične in bile v fiksnem znesku najpozneje avgusta 2005, ko se je iztekel rok za vložitev tožbe zoper
odločbo o prisilni izterjavi. Po drugi strani je znesek, ki ga Skupnost dolguje tožeči stranki, postal znan šele julija 2007.
Dejstvo, da znesek, določen tožeči stranki, vsebuje obresti od 31. decembra 1999, ni upoštevno, ker skupni znesek obresti
ni mogel biti izračunan, preden je bila znana glavnica.
Na prvem mestu je treba spomniti, da so pogoji za izvedbo izterjave s pobotom terjatve in s tem povezani postopek določeni
v finančni uredbi in zgoraj navedenih podrobnih pravilih za izvajanje (glej točke od 30 do 34 zgoraj).
Iz člena 73(1), drugi pododstavek, finančne uredbe ter členov 79 in 83 podrobnih pravil za izvajanje izhaja, da morajo biti
vzajemne terjatve Evropske unije in druge stranke, da bi jih bilo mogoče pobotati, prvič, resnične, kar pomeni, da niso z
ničimer pogojene, drugič, v fiksnem znesku, kar pomeni, da so natančno izražene v denarju, in tretjič, zapadle, kar pomeni,
da zanje ni določen noben plačilni rok.
Določiti je torej treba trenutek, v katerem so bili ti pogoji izpolnjeni za vsako zadevno terjatev v obravnavanem primeru.
Glede terjatve Skupnosti do tožeče stranke je ugotovljeno, da je Komisija poslala prvi opomin 24. januarja 2001 in drugi opomin
27. novembra 2003 in da tožeča stranka ni plačala zahtevanih zneskov v rokih, določenih v teh opominih, ki sta tekla do 31. marca 2001
oziroma do 11. januarja 2004. Terjatev Skupnosti je bila torej ob izteku teh rokov vsekakor resnična, v fiksnem znesku in
zapadla.
Glede terjatve tožeče stranke do Skupnosti je najprej treba ugotoviti, da je sestavljena iz odškodnine, katere plačilo tožeči
stranki je bilo Komisiji naloženo z vmesno sodbo Eagle, navedeno zgoraj v točki 8, v kateri je Splošno sodišče ugotovilo,
da so bili glede tožeče stranke izpolnjeni pogoji za nastanek odgovornosti Skupnosti. Nato je treba spomniti, da ob razglasitvi
vmesne sodbe Splošno sodišče ni moglo določiti zneska odškodnine, dolgovane tožeči stranki, in da je bilo treba postopek nadaljevati,
zato da bi se določil natančni znesek. Nazadnje, ta znesek je bil znan šele na dan razglasitve sodbe Eagle in drugi proti
Komisiji, navedene zgoraj v točki 12, to je 12. julija 2007. Iz tega je razvidno, da je bila terjatev tožeče stranke do Skupnosti
v fiksnem znesku šele na ta dan.
Čeprav je v teh okoliščinah sicer res, da v izreku te sodbe ni določen znesek, ki ga dolguje Skupnost na ta dan, ker je s
tem izrekom dovoljeno, da obresti tečejo do dejanskega plačila odškodnine, pa ostane dejstvo, da je terjatev tožeče stranke
do Skupnosti postala resnična, bila v fiksnem znesku in zapadla 12. julija 2007.
Zato je treba trditev tožeče stranke, da je njena terjatev starejša od terjatev, ki jih ima Skupnost do nje, zavrniti.
Na drugem mestu je treba ne glede na neobstoj izrecne določbe v zvezi s tem ugotoviti, da ima pobot, določen v finančni uredbi,
retroaktivni učinek, kot trdi tožeča stranka, tako da povzroči prenehanje zadevnih terjatev ob izpolnitvi pogojev za pobot.
V skladu s sistemom, ki je uveden s členom 73 finančne uredbe in členom 83 podrobnih pravil za izvajanje, mora namreč računovodja
izvesti pobot po tem, ko obvesti dolžnika, kadar se ta za pobot ne odloči prostovoljno.
Retroaktivni učinek pobota na dan, ko je za računovodjo nastopila obveznost, v skladu s sistemi pobota, ki jih priznavajo
pravni redi večine držav članic, tako omogoča izognitev temu, da dolžnik nosi morebitne škodljive posledice, zlasti glede
zamudnih obresti, dolgovanih ob izteku roka med trenutkom, ko so izpolnjeni pogoji za pobot, in trenutkom, ko se pobot dejansko
izvede.
V obravnavanem primeru Komisija ni izvedla pobota z učinkom na dan 12. julij 2007, ko so bili izpolnjeni pogoji za pobot,
določeni v členu 73 finančne uredbe, ampak na dan 8. novembra 2007, to je preden je bil poslan dopis z dne 9. novembra 2007.
Iz priloge k temu dopisu namreč izhaja, da pobotani zneski vključujejo obresti, ki so nastale po 12. juliju 2007.
Torej je Komisija kršila člen 73 finančne uredbe, kot je razlagan zgoraj v točkah 64 in 65. Zato je treba četrtemu tožbenemu
razlogu delno ugoditi, tako da se izpodbijana odločba razglasi za nično v delu, v katerem so v pobotane zneske všteti zneski,
ki ustrezajo obrestim, nastalim po 12. juliju 2007.

Stroški
V skladu s členom 87(3) Poslovnika lahko Splošno sodišče razdeli stroške ali odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške,
če stranke ne uspejo v enem ali več delih predlogov.
Ker je bilo tožbi deloma ugodeno, bodo zadevne okoliščine pravično presojene tako, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:
1.
Odločba Komisije z dne 16. novembra 2007 se razglasi za nično v delu, v katerem so v zneske, ki se pobotajo, vštete obresti,
nastale po 12. juliju 2007.
2.
Vsaka stranka nosi svoje stroške.
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 8. novembra 2011.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Jezik postopka: angleščina.