CELEX: 62010CJ0139
Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose
Reglamentas (EB) Nr. 44/2001
Egzekvatūra
Atsisakymo pagrindai
Teismo sprendimo, kurį prašoma pripažinti vykdytinu, vykdymas kilmės valstybėje narėje

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos
ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42) 45 straipsnio aiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp pagal Nyderlandų teisę įsteigtos
Prism Investments BV
(toliau –
Prism Investments
) ir J. A. van der Meer, veikiančio kaip
Arilco Holland B.V.
(toliau –
Arilco Holland
), kuri yra pagal Belgijos teisę įsteigtos bendrovės
Arilco Opportune NV
(toliau –
Arilco Opportune
) dukterinė bendrovė Nyderlanduose, bankroto administratorius, dėl Belgijos teismo priimto sprendimo, kuriuo priteista sumokėti
pinigų sumą, vykdymo Nyderlanduose.

Teisinis pagrindas
Reglamento Nr. 44/2001 šešioliktoje ir septynioliktoje konstatuojamosiose dalyse teigiama:
„16)      Tarpusavio pasitikėjimas, vykdant teisingumą Bendrijoje, pateisina valstybėje narėje priimtų teismo sprendimų automatišką
pripažinimą, nepradedant jokio proceso, išskyrus tuos atvejus, kai kyla ginčas.
17)      Vadovaujantis tuo pačiu tarpusavio pasitikėjimo principu, vienoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo vykdymo kitoje
valstybėje narėje procesas turi būti veiksmingas ir greitas. Tuo tikslu teismo sprendimas turėtų būti paskelbtas vykdytinu
automatiškai, formaliai patikrinus pateiktus dokumentus, nepaliekant teismui jokios galimybės savo iniciatyva nurodyti bet
kokį sprendimo nevykdymo pagrindą pagal šį reglamentą.“
Reglamento Nr. 44/2001 III skyriuje, kurį sudaro 32–56 straipsniai, nustatomos normos dėl vienoje valstybėje narėje priimtų
sprendimų pripažinimo ir vykdymo kitose valstybėse narėse.
Reglamento Nr. 44/2001 34 punkte numatyta:
„Teismo sprendimas nėra pripažįstamas:
1)      jei toks pripažinimas yra aiškiai prieštaraujantis valstybės narės, kurioje siekiama jį pripažinti, viešajai tvarkai;
2)      jei jis buvo priimtas atsakovui nedalyvaujant procese, ir jei atsakovas neturėjo galimybės laiku ir tinkamu būdu gauti bylos
iškėlimo arba lygiaverčio dokumento, kad galėtų susitarti dėl savo gynybos, išskyrus jei atsakovas nepradėjo proceso siekdamas
apskųsti tokį sprendimą, kai tai jam buvo įmanoma padaryti;
3)      jei jis yra nesuderinamas su sprendimu, priimtu dėl ginčo tarp tų pačių šalių prašomoje sprendimo pripažinimo valstybėje narėje;
4)      jei jis yra nesuderinamas su anksčiau priimtu kitoje valstybėje narėje teismo sprendimu dėl ieškinio tuo pačiu pagrindu tarp
tų pačių šalių, jei ankstesnis sprendimas atitinka sprendimų pripažinimo sąlygas prašomoje pripažinti valstybėje narėje.“
Reglamento 35 straipsnyje nustatyta:
„1.      Be to, sprendimas nėra pripažįstamas, jei jis prieštarauja II skyriaus 3, 4 ar 6 skirsniams, arba 72 straipsnyje numatytu
atveju.
2.      Nagrinėdamas pirmiau minėtoje dalyje numatytus jurisdikcijos pagrindus, prašomas teismas ar kompetentinga institucija yra
įpareigotas kilmės valstybės narės teismo faktų aiškinimu.
3.      Priklausomai nuo 1 dalies, kilmės valstybės narės teismo jurisdikcija gali nebūti [negali būti] peržiūrima. 34 straipsnio
1 punkte minimas viešosios tvarkos kriterijus negali būti taikomas taisyklėms dėl jurisdikcijos.“
Egzekvatūros procedūra reglamentuojama Reglamento Nr. 44/2001 III skyriaus 2 skirsnyje, kuriame yra 38–52 straipsniai.
Pagal šio reglamento 38 straipsnio 1 dalį:
„Valstybėje narėje priimtas ir joje turintis būti vykdomas teismo sprendimas vykdomas kitoje valstybėje narėje, kai suinteresuotos
šalies prašymu jis buvo paskelbtas vykdytinu toje kitoje valstybėje narėje.“
Reglamento 40 straipsnio 3 dalies tekstas yra toks:
„Prie prašymo pridedami 53 straipsnyje nurodyti dokumentai.“
Reglamento 41 straipsnyje nustatyta:
„Sprendimas paskelbiamas vykdytinu iš karto, kai užbaigiami 53 straipsnyje nurodyti formalumai, jo neperžiūrint 34 ir 35 straipsniuose
nurodyta tvarka. Šalis, kurios atžvilgiu sprendimas yra vykdytinas, šiame bylos proceso etape neturi jokios teisės pateikti
prašymo.“
Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnyje numatyta:
„1.      Bet kuri šalis gali apskųsti nutartį, susijusią su prašymu dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu.
2.      Skundas turi būti pateiktas III priedo sąraše nurodytam teismui.
3.      Skundas nagrinėjamas pagal konfliktų sprendimo tvarką reglamentuojančias taisykles.
4.      Jeigu šalis, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą, neatvyksta į apeliacinį teismą, nagrinėjantį bylą, susijusią su pareiškėjo
pateikta apeliacija, 26 straipsnio 2–4 dalys taikomos netgi tuomet, kai šalies, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti sprendimą,
nuolatinė gyvenamoji vieta yra bet kurioje valstybėje narėje.
5.      Skundas dėl sprendimo paskelbimo vykdytinu turi būti priimtas per vieną mėnesį nuo įteikimo. Jeigu šalies, kurios atžvilgiu
prašoma vykdyti sprendimą, nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, kitoje nei valstybė narė, kurioje sprendimas
buvo paskelbtas vykdytinu, laikotarpis, per kurį jį galima apskųsti, yra du mėnesiai ir skaičiuojamas nuo jo įteikimo minėtai
šaliai asmeniškai arba nuo pristatymo į jos gyvenamąją vietą dienos. Šis laikotarpis negali būti pratęstas remiantis atstumu.“
Reglamento 44 straipsnyje numatyta:
„Teismo sprendimas dėl skundo gali būti užginčytas tik pateikus IV priede nurodytą skundą.“
Šio reglamento 45 straipsnyje nustatyta:
„1      Teismas, kuriam pateikiamas 43 arba 44 straipsnyje nurodytas skundas, vykdymo reikalavimą atmeta arba patenkina [gali atsisakyti
pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą] tik esant vienai iš priežasčių, nustatytų 34 ir 35 straipsniuose.
Teismas nutartį priima iš karto.
2.      Užsienio teismo priimtas sprendimas iš esmės negali būti peržiūrimas jokiomis aplinkybėmis.“
Reglamento Nr. 44/2001 III skyriaus 3 skirsnyje, kuriame yra 53–56 straipsniai, nustatomos pripažinimui ir egzekvatūrai taikomos
bendrojo pobūdžio nuostatos.
Reglamento 53 straipsnyje nustatoma:
„1.      Šalis, kuri prašo pripažinimo arba kreipiasi dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, pateikia teismo sprendimo kopiją,
atitinkančią sąlygas, būtinas jos autentiškumui patvirtinti.
2.      Šalis, kuri kreipiasi dėl teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, taip pat pateikia 54 straipsnyje nurodytą pažymėjimą, nepažeisdama
55 straipsnio.“
Reglamento 54 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės, kurioje buvo priimtas teismo sprendimas, teismas arba kompetentinga institucija bet kurios suinteresuotosios
šalies prašymu išduoda šio reglamento V priede nurodytą standartinės formos pažymėjimą.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
1990 m. Suomijos bankas LSP paskolino
Arilco Opportune
11 500 000 EUR sumą.
Arilco Opportune
šią sumą paskolino savo Nyderlanduose esančiai dukterinei bendrovei
Arilco Holland
. Tada ši šiuos pinigus pervedė kelioms pagal Nyderlandų teisę įsteigtoms bendrovėms, tarp kurių buvo
Prism Investments
. Ji gavo 1 048 232,30 EUR.
2002 m. sausio 14 d.
Tribunal de commerce de Bruxelles
(Briuselio komercinis teismas, Belgija) sprendimu iš
Arilco Opportune
buvo priteista sumokėti LSP 1990 m. pasiskolintą sumą.
Arilco Opportune
šį sprendimą apskundė
Cour d’appel de Bruxelles
(Briuselio apeliacinis teismas). Per apeliacinę procedūrą
Arilco Holland
pareiškė ieškinį trečiajam asmeniui, kuriuo siekė prisiteisti iš
Prism Investments
1 048 232,30 EUR sumą. 2006 m. gruodžio 5 d. sprendimu
Cour d’appel de Bruxelles
, be kitų dalykų, patenkino šį prašymą.
2007 m. rugpjūčio 1 d.
Rechtbank‘s-Hertogenbosch
(Hertogenboso teismas, Nyderlandai) sprendimu
Arilco Holland
buvo pripažinta bankrutavusia, o J. A. van der Meer paskirtas jos administratoriumi.
2007 m. rugsėjo 3 d. jis paprašė
Rechtbank‘s-Hertogenbosch
laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo Reglamento Nr. 44/2001 38 straipsnio pagrindu pripažinti 2006 m. gruodžio
5 d.
Cour d’appel de Bruxelles
sprendimą dėl 1 048 232,30 EUR sumos priteisimo iš
Prism Investments
vykdytinu. Šis prašymas patenkintas 2007 m. rugsėjo 20 d. nutartimi.
Tada
Prism Investments
pateikė
Rechtbank‘s-Hertogenbosch
skundą pagal Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnį, prašydama panaikinti šią nutartį dėl egzekvatūros. Ji, be kita ko, teigė,
kad Belgijos teismo sprendimas buvo įvykdytas Belgijoje įskaitymo būdu.
2008 m. liepos 22 d. nutartimi
Rechtbank‘s-Hertogenbosch
atmetė
Prism Investments
skundą, nes, be kitų dalykų, nusprendė, kad remiantis Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnio nuostatomis nutartis pripažinti
teismo sprendimą vykdytinu gali būti panaikinta tik esant vienam iš pagrindų, nustatytų šio reglamento 34 ir 35 straipsniuose.
Jis pažymėjo, kad nagrinėjamų prievolių įvykdymas nėra toks pagrindas ir į jį galima atsižvelgti ne vykstant apeliacinei procedūrai
dėl teismo sprendimo pripažinimo vykdytinu, o tik vėlesnėje pačio vykdymo stadijoje.

Prism Investments
padavė kasacinį skundą dėl šios nutarties
Hoge Raad der Nederlanden
(Nyderlandų Aukščiausiasis teismas). Grįsdama savo kasacinį skundą ji teigė, kad egzekvatūros išdavimas akivaizdžiai prieštarauja
viešajai tvarkai Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnyje vartojama prasme, atsižvelgiant į jo 34 straipsnio 1 dalį, nes Belgijoje
įvykdžius teismo sprendimą jis neteko poveikio ir vykdymas Nyderlanduose negali būti teisiškai pagrįstas.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą
Hoge Raad der Nederlanden
šiuos argumentus pripažino nepagrįstais. Jis mano, kad gynybos pagrindas, jog valstybėje narėje priimtas sprendimas yra įvykdytas,
nėra susijęs nė su vienu iš šio reglamento 34 ir 35 straipsniuose nurodytų atsisakymo pagrindų ir, konkrečiai tariant, su
viešosios tvarkos pažeidimu.
Vis dėlto nacionalinis teismas kelia klausimą, ar Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad teismas,
kuriam pateikiamas 43 arba 44 straipsnyje nurodytas skundas, gali atmesti arba panaikinti egzekvatūrą dėl kitų nei 34 ir 35 straipsniuose
numatytų pagrindų. Konkrečiai tariant, jam kyla klausimas, ar pagrindą, susijusį su teismo sprendimo įvykdymu kilmės valstybėje
narėje, galima nurodyti ne tik vykstant ginčui dėl jo vykdymo, bet ir per egzekvatūros procedūrą.
Tokiomis aplinkybėms
Hoge Raad der Nederlanden
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsniu draudžiama teismui, kuris nagrinėja Reglamento Nr. 44/2001 43 ar 44 straipsnyje nurodytą
skundą, atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą dėl Reglamento Nr. 44/2001 34 ir 35 straipsnyje
nenurodyto pagrindo, kuriuo remiamasi vykdytinu pripažinto sprendimo vykdymo atžvilgiu ir kuris atsirado po šio sprendimo
priėmimo, pavyzdžiui, pagrindo, jog šis sprendimas yra įvykdytas?“

Dėl prejudicinio klausimo
Norint atsakyti į prejudicinį klausimą, visų pirma reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš Reglamento Nr. 44/2001 šešioliktos
ir septynioliktos konstatuojamųjų dalių, jame numatyta pripažinimo ir vykdymo sistema yra grindžiama tarpusavio pasitikėjimu
dėl teisingumo vykdymo Europos Sąjungoje. Toks pasitikėjimas reikalauja, kad vienoje valstybėje narėje priimti teismo sprendimai
būtų ne tik visiškai pripažįstami kitoje valstybėje narėje, bet ir kad procedūra, kuria siekiama juos padaryti vykdytinus
kitoje valstybėje, taip pat būtų veiksminga ir greita.
Remiantis reglamento septyniolikta konstatuojamąja dalimi per tokią procedūrą turi būti tik formaliai patikrinami dokumentai,
būtini norint sprendimą pripažinti vykdytinu toje valstybėje narėje.
Tam pagal Reglamento Nr. 44/2001 53 straipsnį šalis, kuri kreipiasi dėl teismo sprendimo pripažinimo vykdytinu, turi pateikti
teismo sprendimo kopiją, atitinkančią sąlygas, būtinas jos autentiškumui patvirtinti, ir kilmės valstybės narės valdžios institucijų
išduotą pažymėjimą. Pagal reglamento 40 straipsnio 3 dalį šiuos dokumentus ji turi pridėti prie savo prašymo.
Be to, kaip matyti iš reglamento 41 straipsnio, valstybės narės, kurioje prašoma pripažinti sprendimą, valdžios institucijos,
priimdamos nutartį, kuria sprendimas pripažįstamas vykdytinu, per pirmąjį procedūros etapą turi tik patikrinti, ar tenkinami
šie formalūs reikalavimai. Todėl per tokią procedūrą jos visiškai negali nagrinėti jokių bylos, išspręstos sprendimu, kurį
prašoma įvykdyti, faktinių ir teisinių aplinkybių.
Tai, kad kontrolė yra ribota, grindžiama šios procedūros tikslu, kuris yra ne pradėti naują procesą, bet remiantis valstybių
narių tarpusavio pasitikėjimu dėl teisingumo vykdymo leisti, kad kitos valstybės narės nei ta, kur prašoma sprendimą vykdyti,
teismo priimtas sprendimas būtų vykdomas vykdymo valstybėje integruojant jį į jos teisinę sistemą. Ši procedūra leidžia sprendimui,
priimtam kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje prašoma jį vykdyti, turėti tokį patį poveikį kaip ir nacionalinis vykdytinas
sprendimas.
Pagal Reglamento Nr. 44/2001 43 straipsnį nutartis, kuria kitoje valstybėje nei ta, kur prašoma vykdyti teismo sprendimą,
priimtas sprendimas pripažįstamas vykdytinu, gali būti skundžiama. Pagrindai, kuriais galima grįsti skundą, yra aiškiai išdėstyti
Reglamento Nr. 44/2001 34 ir 35 straipsniuose, į kuriuos yra daroma nuoroda reglamento 45 punkte.
Šis pagrindų sąrašas, kurio elementai remiantis nusistovėjusia teismo praktika turi būti aiškinami siaurai, yra baigtinis
(žr. 2009 m. balandžio 28 d. Sprendimo
Apostolides
, C‑420/07, Rink. p. I‑3571, 55 punktą).
Šiuo atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad ieškovės pagrindinėje byloje nurodytas nutarties pripažinti
sprendimą vykdytinu panaikinimo pagrindas, susijęs su sprendimo įvykdymu kilmės valstybėje narėje, t. y. Belgijoje, nėra vienas
iš pagrindų, kurio atžvilgiu valstybė narė, kur prašoma sprendimą vykdyti, šiuo atveju Nyderlandai, gali atlikti kontrolę.
Tai, kad šiuo pagrindu nebuvo remiamasi Belgijos teisme, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės.
Be to, kaip išvados 47 punkte pažymėjo generalinė advokatė, argumentas, kuriuo ieškovė remiasi egzekvatūros atžvilgiu, yra
grindžiamas ginčijamos prievolės įvykdymu įskaitymo būdu. Savo rašytinėse pastabose J. A. van der Meer, veikiantis kaip
Arilco Holland
bankroto administratorius, išsamiai ginčija įskaitymą. Atsakymas į klausimą, ar tenkinamos įskaitymo sąlygos, nebus nei paprastas,
nei greitas, todėl gali prireikti rimtos procedūros su reikalavimu, kurio atžvilgiu galbūt buvo atliktas įskaitymas, susijusiems
faktams išsiaiškinti, o tai būtų sunkiai suderinama su Reglamentu Nr. 44/2001 siekiamais tikslais.
Jungtinės Karalystės vyriausybė pažymi, kad bet kuriuo atveju siekiant egzekvatūros procedūros tikslų nagrinėjamas sprendimas
turi būti vykdytinas ne tik tuo metu, kai priimamas pirminis sprendimas, bet taip pat ir tuomet, kai priimama nutartis pripažinti
sprendimą vykdytinu valstybėje narėje, kurioje to prašoma. Reglamento Nr. 44/2001 tikslams ir jo 38 straipsniui prieštarautų
tai, jei šios valstybės narės teismas turėtų palikti galioti nutartį pripažinti teismo sprendimą vykdytinu, net jei sprendimas
buvo įvykdytas kilmės valstybėje narėje ir nebegali būti joje vykdomas.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad jokia Reglamento Nr. 44/2001 nuostata neleidžia atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu
arba panaikinti tokį pripažinimą, nes tokia aplinkybė nepanaikina sprendimo vykdomojo dokumento pobūdžio, kuris yra esminė
teismo sprendimo savybė.
Tačiau sprendimui tapus nevykdytinu valstybėje narėje, kur priimtas, jis negali būti pripažintas vykdytinu valstybėje, kur
jį prašoma vykdyti. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, sprendimo vykdytinumas valstybėje narėje, kur jis priimtas,
yra privaloma sąlyga, kad šis sprendimas būtų vykdomas valstybėje narėje, kur prašoma jį pripažinti vykdytinu (žr. 1999 m.
balandžio 29 d. Sprendimo
Coursier
, C‑267/97, Rink. p. I‑2543, 23 punktą). Šiuo atžvilgiu pripažinimu iš esmės siekiama sprendimams suteikti tokią galią ir
veiksmingumą, kokį jie turi valstybėje narėje, kurioje buvo priimti (žr. 1988 m. vasario 4 d. Sprendimo
Hoffmann
, 145/86, Rink. p. 645, 10 ir 11 punktus), tačiau nėra jokios priežasties sprendimui, jį vykdant, suteikti teises, kurių jis
neturi valstybėje narėje, kur buvo priimtas, arba poveikį, kurio tokio tipo sprendimas neturėtų, jei būtų priimtas valstybėje
narėje, kur jį prašoma pripažinti (žr. minėto Sprendimo
Apostolides
66 punktą).
Vis dėlto, kaip išvados 18 punkte pažymėjo generalinė advokatė, teismo sprendimo įvykdymas nepanaikina jo vykdytinumo ir per
kitoje valstybėje narėje vykstančią jo egzekvatūros procedūrą nesuteikia jam teisinio poveikio, kurio jis neturėtų kilmės
valstybėje narėje. Tokio sprendimo poveikio pripažinimas valstybėje narėje, kurioje prašoma jį vykdyti, kuris ir yra egzekvatūros
procedūros dalykas, susijęs su pačiomis to sprendimo savybėmis, neatsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, susijusias
su iš jo kylančių prievolių įvykdymu.
Tačiau toks pagrindas gali būti pateiktas nagrinėti kompetentingam valstybės narės, kurioje prašoma vykdyti sprendimą, teismui.
Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią teismo praktiką užsienio teismo sprendimą integravus į valstybės narės, kurioje prašoma jį
vykdyti, teisinę sistemą nacionalinės tos valstybės vykdymo normos jam taikomos taip pat kaip ir nacionalinių teismų priimtiems
sprendimams (žr. 1985 m. liepos 2 d. Sprendimo
Deutsche Genossenschaftsbank
, 148/84, Rink. p. 1981, 18 punktą; 1985 m. spalio 3 d. Sprendimo
Capelloni ir Aquilini
, 119/84, Rink. p. 3147, 16 punktą ir minėto Sprendimo
Hoffmann
27 punktą).
Vokietijos vyriausybė teigia, kad dėl su proceso autonomija susijusių priežasčių reikėtų manyti, jog gynybos argumentus dėl
sprendimo įvykdymo pateikiant apeliacinio skundo dėl egzekvatūros stadijoje būtų galima išvengti papildomos vykdymo procedūros
stadijos valstybėje narėje, kur prašoma jį vykdyti. Jos teigimu, priešingu atveju sprendimas po formalaus tyrimo, žinoma,
būtų pripažintas vykdytinu, tačiau jo priverstinį vykdymą paskui reikėtų nutraukti. Jeigu gynybos argumentai būtų pateikiami
tik apeliacinės procedūros dėl egzekvatūros stadijoje, tai padidintų šios procedūros veiksmingumą ir skolininkas nepatektų
į situaciją, kai sprendimas, kuriuo priteisiama skola, yra pripažįstamas vykdytinu, nors jis negali būti vykdomas.
Tačiau, kaip pabrėžta šio sprendimo 27–30 punktuose, kadangi per egzekvatūros procedūrą yra formaliai patikrinami ieškovo
pateikti dokumentai, Reglamento Nr. 44/2001 43 ar 44 straipsnyje nurodyto skundo pagrindas, kaip antai pagrindas dėl sprendimo
įvykdymo kilmės valstybėje narėje, pakeistų šios procedūros esmę, padarytų ją ilgesnę, o tai prieštarautų šio reglamento septynioliktoje
konstatuojamojoje dalyje nurodytam veiksmingumo ir greitumo tikslui.
Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 45 straipsnis turi
būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama teismui, kuriam pateikiamas 43 arba 44 straipsnyje nurodytas skundas, atsisakyti
pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą dėl 34 ir 35 straipsniuose nenumatytų pagrindų, pavyzdžiui,
dėl to, kad sprendimas yra įvykdytas kilmės valstybėje narėje.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse
bylose pripažinimo ir vykdymo 45 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama teismui, kuriam pateikiamas 43 arba
44 straipsnyje nurodytas skundas, atsisakyti pripažinti sprendimą vykdytinu arba panaikinti tokį pripažinimą dėl 34 ir 35 straipsniuose
nenumatytų pagrindų, pavyzdžiui, dėl to, kad sprendimas yra įvykdytas kilmės valstybėje narėje.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.