CELEX: 62009CJ0401
Odvolanie
Prípustnosť
Splnomocnenie
Konzorcium
Verejné zákazky
Rokovacie konanie
Služby poradenstva a rozvoja v oblasti informatiky
Zamietnutie ponuky
Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa
Záujem na konaní
Dôvod vylúčenia
Povolenie stanovené vnútroštátnym právom
Povinnosť odôvodnenia

Svojím odvolaním Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ďalej len „Evropaïki
Dynamiki“) navrhuje zrušiť uznesenie Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 2. júla 2009, Evropaïki Dynamiki/ECB (T‑279/06,
ďalej len „napadnuté uznesenie“), ktorým tento súd zamietol jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutí Európskej centrálnej
banky (ECB), ktorými táto banka zamietla jej ponuku podanú v rámci rokovacieho konania na poskytovanie služieb poradenstva
a rozvoja v oblasti informatiky a uzavrela zmluvu s vybranými uchádzačmi.

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 19. júla 2005 ECB uverejnila oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania v dodatku
Úradného vestníka Európskej únie
(Ú. v. EÚ S 137), ktoré sa týkalo rokovacieho konania na poskytovanie služieb poradenstva a rozvoja v oblasti informatiky
s predbežným výberom vhodných uchádzačov. Toto rokovacie konanie malo viesť k výberu dvoch podnikateľov s cieľom poskytovať
služby v prospech ECB na základe rámcových zmlúv.
Dňa 29. augusta 2005 Evropaïki Dynamiki podala prihlášku na účet konzorcia E2Bank, ktorého ďalším účastníkom bola Engineering
Ingegneria Informatica SpA. Výberová komisia ECB vybrala spomedzi 23 podaných prihlášok 7 uchádzačov vrátane tohto konzorcia.
Dňa 22. decembra 2005 ECB doručila súťažné podklady vybraným uchádzačom a vyzvala ich, aby predložili svoje ponuky. Tieto
súťažné podklady obsahovali výzvu na predloženie ponuky a päť príloh vrátane návrhu rámcovej zmluvy.
Bod 2.4 prílohy 3 výzvy na predloženie ponuky stanovoval povinnosť pre uchádzačov, aby získali povolenie podľa nemeckého zákona
o dočasnom pridelení zamestnancov (Arbeitnehmerüberlassungsgesetz, ďalej len „AÜG“), a uvádzal, že musia uviesť, že sa zaväzujú
mať povolenie na dočasné pridelenie zamestnancov (Arbeitnehmerüberlassungsgenehmigung, ďalej len „vyžadované povolenie“) v čase
podpisu zmluvy.
ECB dostala v stanovenej lehote päť ponúk vrátane ponuky konzorcia E2Bank. Táto ponuka, ktoré bola považovaná za úplnú, obsahovala
okrem iného záväzok dvoch členov konzorcia E2Bank získať vyžadované povolenie pred podpisom zmluvy. Ako dôkaz o tomto záväzku
bola poskytnutá kópia dvoch žiadostí o povolenie, ktoré boli podané 3. a 6. februára 2006 na príslušných nemeckých orgánoch.
Po vyhodnotení ponúk sa výberová komisia ECB rozhodla zaslať pozvánku na rokovanie trom najlepšie umiestneným uchádzačom.
Konzorcium E2Bank sa umiestnilo na štvrtom mieste.
Po rokovaniach vedených v priebehu apríla 2006 sa uvedená výberová komisia rozhodla pokračovať v rokovaniach len s dvomi uchádzačmi,
lebo tretí uchádzač so sídlom v Indii nebol schopný rozptýliť obavy ECB týkajúce sa získania vyžadovaného povolenia. Rokovania
vedené s dvomi zostávajúcimi uchádzačmi boli ukončené v priebehu júna 2006.
Listom z 11. júla 2006 Evropaïki Dynamiki vyjadrila pochybnosti o legalite predmetného postupu uzavretia zmluvy, pričom okrem
iného uviedla, že povinnosť byť držiteľom vyžadovaného povolenia predstavuje diskrimináciu voči uchádzačom so sídlom mimo
Nemecka.
Po tom, čo bola listom z 31. júla 2006 informovaná o rozhodnutí o uzavretí dvoch rámcových zmlúv s dvomi vybranými uchádzačmi,
Evropaïki Dynamiki si listom z 1. augusta 2006 vyžiadala podrobnejšie informácie o vyhodnotení ponúk, požiadala ECB, aby prehodnotila
svoje rozhodnutie, a ohlásila svoj zámer predložiť vec Súdu prvého stupňa v prípade zamietnutia tejto žiadosti. Výberová komisia
ECB usúdila, že tento list predstavuje formálne odvolanie, a postúpila ho odvolaciemu orgánu ECB, ktorý listom z 18. augusta
2006 informoval Evropaïki Dynamiki o zamietnutí tohto odvolania.

Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnuté uznesenie
Dňa 9. októbra 2006 Evropaïki Dynamiki podala žalobu na Súd prvého stupňa smerujúcu k zrušeniu rozhodnutí ECB, ktorými táto
banka neprijala jej ponuku a uzavrela zmluvu s vybranými uchádzačmi. Na podporu svojej žaloby Evropaïki Dynamiki uviedla osem
dôvodov.
Súd prvého stupňa zamietol námietku neprípustnosti vznesenú ECB, založenú na údajnom nedostatku záujmu žalobkyne na konaní,
a preskúmal v prvom rade ôsmy dôvod žaloby založený na protiprávnosti požiadavky, podľa ktorej uchádzači musia byť držiteľmi
vyžadovaného povolenia.
V prvej časti tohto žalobného dôvodu Evropaïki Dynamiki vytýkala ECB, že zaviedla túto požiadavku svojvoľne a zvýhodnila dodávateľov
služieb so sídlom v Nemecku.
V druhej časti svojho ôsmeho žalobného dôvodu Evropaïki Dynamiki tvrdila, že podľa AÜG sa vyžadované povolenie udelí zahraničným
podnikom iba vtedy, ak majú v štáte svojho sídla povolenie týkajúce sa dočasného pridelenia zamestnancov. Podľa gréckej právnej
úpravy pritom také povolenie možno udeliť len podnikom, ktoré vykonávajú výlučne činnosť dočasného prideľovania zamestnancov.
Nemohla tak získať toto povolenie v Grécku a v dôsledku toho ani vyžadované povolenie.
V tretej časti tohto žalobného dôvodu Evropaïki Dynamiki uviedla, že požiadavka, podľa ktorej uchádzači musia byť držiteľmi
vyžadovaného povolenia, je v rozpore s právnou úpravou Únie týkajúcou sa verejných zákaziek, a teda predstavuje porušenie
slobody poskytovať služby zakotvenej v článku 49 ES.
Vo štvrtej časti uvedeného žalobného dôvodu Evropaïki Dynamiki tvrdila, že uvedená požiadavka je diskriminačná a predstavuje
porušenie zásady transparentnosti.
V napadnutom uznesení Súd prvého stupňa na úvod uviedol, že ECB rovnako ako inštitúcie Únie disponuje širokou mierou voľnej
úvahy, čo sa týka skutočností, ktoré je potrebné zohľadniť na účely prijatia rozhodnutia o uzavretí verejnej zmluvy, a že
preskúmanie, ktoré uskutočňuje Súd prvého stupňa, sa musí obmedziť na overenie toho, či nedošlo k vážnej a zjavnej chybe.
Pokiaľ ide o prvú časť ôsmeho dôvodu žaloby, Súd prvého stupňa najprv konštatoval, že Evropaïki Dynamiki nespochybnila ani
legalitu skutočnosti, že rámcovú zmluvu upravuje nemecké právo, ani podriadenie akéhokoľvek sporu, ktorý by vznikol zo zmluvného
vzťahu medzi ECB a zmluvným partnerom, výlučnej príslušnosti Amtsgericht/Landgericht Frankfurt am Main (Obvodný/Krajinský
súd vo Frankfurte nad Mohanom). Ďalej Súd prvého stupňa pripomenul, že poskytovanie služieb na základe rámcovej zmluvy si
vyžaduje, aby ECB dostala k dispozícii pracovníkov, čo vedie k tomu, že jej zmluvný partner musí byť držiteľom vyžadovaného
povolenia. Rovnako pripomenul, že podľa judikatúry Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovný súd) sa pôsobnosť požiadavky, ktorú
stanovuje AÜG, neobmedzuje na sprostredkovateľské agentúry, ale uplatní sa aj na spoločnosti z odvetvia informačných technológií,
ktoré prideľujú svojich zamestnancov k iným spoločnostiam. Čo sa napokon týka tvrdenia, podľa ktorého pri uzavretí zmluvy
týkajúcej sa pridelenia experta k ECB v máji 2006 nebolo potrebné nijaké povolenie, Súd prvého stupňa rozhodol, že prípadné
skoršie porušenie AÜG zo strany ECB neznamená, že táto banka nemusí správne uplatniť uvedený zákon v rámci aktuálneho rokovacieho
konania.
Preto Súd prvého stupňa dospel k záveru, že ECB sa nedopustila chybného výkladu ani uplatnenia AÜG, keď usúdila, že poskytnutie
predmetných služieb podlieha povinnosti byť držiteľom vyžadovaného povolenia, a že ECB pri stanovení tejto požiadavky ani
nekonala svojvoľne, ani nezvýhodnila uchádzačov so sídlom v Nemecku. V dôsledku toho rozhodol, že prvej časti ôsmeho žalobného
dôvodu zjavne chýba akýkoľvek právny základ.
Pokiaľ ide o druhú časť ôsmeho žalobného dôvodu, Súd prvého stupňa uviedol, že v rámci žaloby o neplatnosť podanej podľa článku
230 ES nie je príslušný na skúmanie otázky, či vzájomné pôsobenie dvoch vnútroštátnych právnych poriadkov skutočne predstavuje
prekážku slobodného poskytovania služieb, ktorú zakazuje článok 49 ES. Súd prvého stupňa pripomenul, že na spochybnenie zlučiteľnosti
rozhodnutia, ktorým sa zamietalo vydanie vyžadovaného povolenia, s právom Spoločenstva mohla Evropaïki Dynamiki podať na vnútroštátny
súd žalobu o neplatnosť namierenú proti predmetným rozhodnutiam vnútroštátnych orgánov. V dôsledku toho rozhodol, že druhá
časť ôsmeho žalobného dôvodu je zjavne neprípustná.
Čo sa týka tretej časti uvedeného žalobného dôvodu, Súd prvého stupňa najprv pripomenul, že Evropaïki Dynamiki nepoukázala
na žiadnu právnu normu, ktorá by ECB umožňovala, aby sa v prejednávanej veci vyhla teritoriálnemu účinku nemeckého práva,
a že inštitúcie sú povinné zabezpečiť, aby podmienky stanovené v dokumentoch týkajúcich sa verejnej zmluvy nepodnecovali potenciálnych
uchádzačov do porušovania vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa uplatní na ich činnosť, a potom konštatoval, že ECB nemožno
vytýkať, že uplatnila ustanovenia nemeckého práva.
Ďalej Súd prvého stupňa zdôraznil, že keď Evropaïki Dynamiki tvrdí, že ECB nemala trvať na predložení vyžadovaného povolenia,
tento podnik v skutočnosti spochybňuje zlučiteľnosť AÜG s článkom 49 ES, ako aj so smernicou Európskeho parlamentu a Rady
96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (Ú. v. ES L 18, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/002,
s. 431) a so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných
zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd.
06/007, s. 132). Pritom na preskúmanie legality vnútroštátnej právnej úpravy so zreteľom na právo Spoločenstva mala Evropaïki
Dynamiki podať žalobu na vnútroštátny súd, ktorý by tak mohol Súdnemu dvoru položiť prejudiciálnu otázku.
Napokon Súd prvého stupňa uviedol, že Evropaïki Dynamiki sa nemôže platne opierať o judikatúru, na ktorú poukazuje. V tomto
ohľade pripomenul, že jednak vo veci, ktorá viedla k rozsudku z 20. septembra 1988, Beentjes (31/87, Zb. s. 4635), verejný
obstarávateľ zohľadnil dodatočné kritérium, ktoré vnútroštátna právna úprava neukladala, a jednak rozsudok z 3. októbra 2006,
FKP Scorpio Konzertproduktionen (C‑290/04, Zb. s. I‑9461), sa týkal prejudiciálnych otázok, ktoré sa vzťahovali na zlučiteľnosť
ustanovení vnútroštátneho práva s právom Spoločenstva. Preto Súd prvého stupňa zamietol tretiu časť ôsmeho žalobného dôvodu
ako čiastočne zjavne nedôvodnú a čiastočne zjavne neprípustnú.
Pokiaľ ide o štvrtú časť uvedeného žalobného dôvodu, Súd prvého stupňa uviedol, že vzhľadom na to, že podmienka, podľa ktorej
uchádzači mali byť držiteľmi vyžadovaného povolenia, bola jasne stanovená vo viacerých dokumentoch týkajúcich sa rokovacieho
konania a Evropaïki Dynamiki nemala nijaké ťažkosti pri výklade spornej požiadavky, rozsudok zo 16. októbra 2003, Traunfellner
(C‑421/01, Zb. s. I‑11941), ktorý sa týka zásady transparentnosti a povinnosti uviesť minimálne podmienky v súťažných podkladoch,
nie je na riešenie sporu, ktorý mu bol predložený, vôbec relevantný.
Čo sa týka rozsudkov z 12. decembra 2002, Universale‑Bau a i. (C‑470/99, Zb. s. I‑11617), a z 9. februára 2006, La Cascina
a i. (C‑226/04 a C‑228/04, Zb. s. I‑1347), Súd prvého stupňa pripomenul, že podľa prvého z týchto rozsudkov musí postup uzavretia
verejnej zmluvy vo všetkých svojich štádiách vrátane štádia užšieho výberu uchádzačov rešpektovať tak zásadu rovnosti zaobchádzania
s potenciálnymi uchádzačmi, ako aj zásadu transparentnosti. Uviedol, že druhý z týchto rozsudkov sa týka prejudiciálnych otázok,
ktoré sa vzťahujú na zlučiteľnosť ustanovení vnútroštátneho práva s právom Spoločenstva, najmä so zreteľom na zásady zákazu
diskriminácie a transparentnosti.
Súd prvého stupňa pritom rozhodol, že Evropaïki Dynamiki nemôže platne tvrdiť, že nebola dostatočne informovaná o spornej
požiadavke, takže sa nemôže úspešne dovolávať porušenia zásady transparentnosti. Pokiaľ ide o údajné porušenie zásady zákazu
diskriminácie, zdôraznil, že uvedená požiadavka sa týkala všetkých uchádzačov. Preto Súd prvého stupňa zamietol štvrtú časť
ôsmeho žalobného dôvodu ako čiastočne zjavne nedôvodnú a čiastočne zjavne neprípustnú.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa zamietol ôsmy dôvod žaloby ako čiastočne zjavne neprípustný a čiastočne zjavne nedôvodný.
Pokiaľ ide o prvý až siedmy dôvod žaloby, Súd prvého stupňa ich odmietol ako zjavne neprípustné.
V tomto ohľade Súd prvého stupňa uviedol, že Evropaïki Dynamiki sa jednak nepodarilo preukázať, že povinné kritérium stanovené
predmetnými dokumentmi týkajúcimi sa rokovacieho konania, podľa ktorého uchádzači musia byť držiteľmi vyžadovaného povolenia,
bolo protiprávne, a jednak táto spoločnosť vo svojich písomných podaniach výslovne uznala, že vyžadované povolenie nemohla
v Nemecku získať v nijakom prípade. Podľa Súdu prvého stupňa tak Evropaïki Dynamiki nemohla vyvodiť nijakú výhodu z okolnosti,
že niektorý z prvého až siedmeho žalobného dôvodu by sa mohol ukázať ako dôvodný. Aj keby totiž rozhodnutia o zamietnutí jej
ponuky a o uzavretí zmluvy s inými uchádzačmi museli byť zrušené na základe uvedených dôvodov, nič by sa nezmenilo na tom,
že Evropaïki Dynamiki sa nepodarilo preukázať protiprávnosť dôvodu vylúčenia, na ktorý prihliadla ECB, takže táto banka by
mohla nahradiť napadnuté rozhodnutia iba novým rozhodnutím, ktorým by neprijala ponuku Evropaïki Dynamiki na základe tohto
dôvodu vylúčenia.
Súd prvého stupňa pripomenul, že žalobca nemôže mať legitímny záujem na zrušení rozhodnutia, pri ktorom je už teraz isté,
že by voči nemu mohlo byť iba opätovne potvrdené. Preto konštatoval, že Evropaïki Dynamiki v dôsledku zamietnutia ôsmeho dôvodu
žaloby už nemá legitímny záujem na uvádzaní ďalších dôvodov smerujúcich k zrušeniu rozhodnutí o zamietnutí jej ponuky a o uzavretí
zmluvy s inými uchádzačmi. Súd prvého stupňa rovnako pripomenul, že žalobný dôvod smerujúci k zrušeniu je neprípustný pre
chýbajúci záujem žalobcu na konaní, pokiaľ by aj za predpokladu, že tomuto dôvodu treba vyhovieť, nemohlo zrušenie napadnutého
aktu na základe uvedeného dôvodu poskytnúť žalobcovi zadosťučinenie.
V dôsledku toho Súd prvého stupňa zamietol žalobu ako čiastočne zjavne neprípustnú a čiastočne zjavne nedôvodnú.

Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
Evropaïki Dynamiki, ktorá koná na účet konzorcia E2Bank, vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnuté uznesenie,
–        zrušil akty, ktorými ECB vylúčila konzorcium E2Bank z konania a uzavrela zmluvu s iným uchádzačom, a
–        zaviazal ECB na náhradu trov konania vrátane trov, ktoré vznikli v prvostupňovom konaní.
ECB navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zamietol odvolanie a
–        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

O prípustnosti odvolania
ECB sa domnieva, že odvolanie je neprípustné, keďže bolo podané v mene a na účet konzorcia E2Bank bez toho, aby bolo na tento
účel vystavené splnomocnenie. Uvádza, že Evropaïki Dynamiki podala žalobu o neplatnosť pred Súdom prvého stupňa v mene a na
účet tohto konzorcia a že pripojila splnomocnenie, ktoré podpísal zástupca Engineering Ingegneria Informatica SpA, spoločnosti
tvoriacej súčasť uvedeného konzorcia, avšak rozsah tohto splnomocnenia bol obmedzený na konanie pred Súdom prvého stupňa a toto
splnomocnenie neoprávňovalo splnomocnenca na podanie odvolania na Súdny dvor.
Evropaïki Dynamiki uvádza, že posledný odsek tohto splnomocnenia ho neobmedzuje na konanie pred Súdom prvého stupňa, ale zahŕňa
vyčerpanie všetkých dostupných právnych prostriedkov.
V tomto ohľade treba konštatovať, že podľa prvého odseku uvedeného splnomocnenia je Evropaïki Dynamiki síce oprávnená uskutočniť
všetky potrebné právne úkony na účet konzorcia E2Bank pred Súdom prvého stupňa.
Druhý odsek rovnakého splnomocnenia však spresňuje, že toto splnomocnenie zostane platné, kým to bude potrebné na ukončenie
všetkých právnych úkonov v súlade s uplatniteľnými právnymi predpismi.
Za týchto okolností treba na predmetné splnomocnenie nazerať tak, že pokrýva aj toto odvolanie podané na Súdny dvor.
Odvolanie je teda prípustné.

O veci samej
Na podporu svojho odvolania uvádza Evropaïki Dynamiki štyri dôvody.

O prvom odvolacom dôvode založenom na porušení článku 114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa
V tomto odvolacom dôvode Evropaïki Dynamiki tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil článok 114 svojho rokovacieho poriadku, keď
usúdil, že námietka neprípustnosti vznesená ECB je prípustná, hoci nebola predložená samostatným podaním.
ECB usudzuje, že tento odvolací dôvod nie je dôvodný, keďže článok 114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyžaduje, aby
námietka neprípustnosti bola predložená samostatným podaním, iba ak sa Súdu prvého stupňa navrhuje, aby rozhodol o tejto otázke
oddelene od preskúmania veci samej.
V tomto ohľade je namieste hneď konštatovať, že článok 114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa nijako nevyžaduje, aby
každá námietka neprípustnosti bola vznesená samostatným podaním.
Naopak, vznesenie takej námietky samostatným podaním je nevyhnutné len vtedy, ak účastník konania, ktorý ju vznáša, chce súdu
navrhnúť, aby rozhodol o prípustnosti žaloby pred prejednaním veci samej.
Námietku neprípustnosti teda možno vzniesť vo vyjadrení k žalobe a Súd prvého stupňa ju môže preskúmať pri rozhodovaní o žalobe.
Z toho vyplýva, že prvý dôvod odvolania musí byť zamietnutý.

O druhom odvolacom dôvode založenom na porušení pravidiel týkajúcich sa záujmu na konaní
V tomto odvolacom dôvode Evropaïki Dynamiki tvrdí, že Súd prvého stupňa mal preskúmať prvý až siedmy dôvod žaloby, aj keď
zamietol ôsmy dôvod, a že nesprávne konštatoval, že jej chýba záujem na konaní. Domnieva sa, že pojem záujem na konaní musí
byť vykladaný extenzívne, ako to vyplýva z judikatúry Súdneho dvora i z ustanovení smernice Rady 89/665/EHS z 21. decembra
1989 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania
v rámci verejného obstarávania tovarov a prác (Ú. v. ES L 395, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 246).
ECB tvrdí, že konštatovanie o chýbajúcom záujme na konaní je namieste vtedy, ak by zrušenie napadnutého rozhodnutia nemohlo
poskytnúť navrhovateľovi zadosťučinenie. Domnieva sa, že po zamietnutí ôsmeho žalobného dôvodu Súd prvého stupňa správne zamietol
prvých sedem žalobných dôvodov, ktoré Evropaïki Dynamiki predložila, pretože aj keby boli dôvodné, zmluva by nemohla byť uzavretá
s konzorciom E2Bank, lebo to nebolo držiteľom vyžadovaného povolenia a nemohlo ho v nijakom prípade získať.
V tomto ohľade treba konštatovať, že Súd prvého stupňa s odkazom na judikatúru Súdneho dvora správne uviedol, že jednak žalobca
nemôže mať legitímny záujem na zrušení rozhodnutia, pri ktorom je už teraz isté, že by voči nemu mohlo byť iba opätovne potvrdené
(pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 1987, Souna/Komisia, 432/85, Zb. s. 2229, bod 20), a jednak žalobný dôvod smerujúci
k zrušeniu je neprípustný pre chýbajúci záujem na konaní, pokiaľ by aj za predpokladu, že tomuto dôvodu treba vyhovieť, nemohlo
zrušenie napadnutého aktu na základe tohto dôvodu poskytnúť žalobcovi zadosťučinenie (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho
dvora z 15. marca 1973, Marcato/Komisia, 37/72, Zb. s. 361, body 2 až 8).
Z toho vyplýva, že Súdu prvého stupňa nemožno vytýkať, že po zamietnutí ôsmeho dôvodu žaloby Evropaïki Dynamiki usúdil, že
nie je potrebné vysloviť sa k jej ďalším siedmim dôvodom, ktoré žalobkyni neumožňujú dosiahnuť nápravu v rámci tejto žaloby.
Pokiaľ ide o tvrdenie Evropaïki Dynamiki, podľa ktorého si táto spoločnosť v každom prípade zachovala záujem na konaní vo
vzťahu k prvým siedmim dôvodom svojej žaloby vzhľadom na to, že mala možnosť získať vyžadované povolenie prostredníctvom dcérskej
spoločnosti so sídlom v Nemecku, je potrebné uviesť, že Evropaïki Dynamiki nepoukázala na takú možnosť pred Súdom prvého stupňa.
Možnosť predložiť po prvýkrát tvrdenie, ktoré nebolo predložené pred Súdom prvého stupňa, by viedla k tomu, že táto spoločnosť
by mohla predložiť Súdnemu dvoru, ktorého právomoc v odvolacom konaní je obmedzená, spor v širšom rozsahu, než ktorým sa zaoberal
Súd prvého stupňa. V rámci odvolacieho konania je pritom právomoc Súdneho dvora obmedzená na posúdenie právneho riešenia žalobných
dôvodov a tvrdení prejednávaných na prvom stupni (pozri rozsudok z 21. septembra 2010, Švédsko a i./API a Komisia, C‑514/07 P,
C‑528/07 P a C‑532/07 P, Zb. s. I‑8533, bod 126 a citovanú judikatúru). Toto tvrdenie je preto neprípustné.
Druhý dôvod odvolania musí byť teda zamietnutý.

O treťom odvolacom dôvode založenom na nepovinnom charaktere vyžadovaného povolenia
V tomto odvolacom dôvode Evropaïki Dynamiki tvrdí, že Súd prvého stupňa chybne usúdil, že uchádzači povinne musia byť držiteľmi
vyžadovaného povolenia. Dodáva, že nemecké právo v prejednávanej veci nevyžaduje získanie takého povolenia a že s ECB uzavrela
iné zmluvy bez toho, aby bola jeho držiteľkou. Rovnako uvádza, že skutočnosť, že ECB vyžadovala toto povolenie, je v rozpore
s právom Únie v oblasti verejných zmlúv i s článkom 49 ES.
ECB uvádza, že povinnosť uchádzačov byť držiteľom vyžadovaného povolenia nezaviedla ona, ale ide o povinnú podmienku vyplývajúcu
z nemeckého práva.
V tomto ohľade treba pripomenúť, že odvolanie musí presným spôsobom uvádzať napádané časti rozhodnutia Súdu prvého stupňa,
ktorého zrušenie sa navrhuje, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa tento návrh osobitne opiera (pozri najmä rozsudok z 23. apríla
2009, AEPI/Komisia, C‑425/07 P, Zb. s. I‑3205, bod 25 a citovanú judikatúru). Tejto požiadavke nezodpovedá odvolací dôvod,
ktorý neobsahuje ani argumentáciu osobitne smerujúcu k vymedzeniu nesprávnosti, ktorú má napadnuté rozhodnutie obsahovať,
ale obmedzuje sa na zopakovanie tvrdení už predložených Súdu prvého stupňa. Taký odvolací dôvod totiž v skutočnosti predstavuje
návrh smerujúci len k opätovnému preskúmaniu žaloby podanej na Súd prvého stupňa, čo nepatrí do právomoci Súdneho dvora (pozri
najmä rozsudok z 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia, C‑131/03 P, Zb. s. I‑7795, bod 50 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci je namieste uviesť, že Súd prvého stupňa, ako vyplýva z bodov 52 až 94 napadnutého uznesenia a z bodov
12 až 27 tohto rozsudku, dôkladne analyzoval údajnú protiprávnosť požiadavky, podľa ktorej uchádzači musia byť držiteľmi vyžadovaného
povolenia.
Pritom je nutné konštatovať, že kritika, ktorú Evropaïki Dynamiki formulovala v rámci tohto dôvodu odvolania, sa netýka presne
jednotlivých úvah, ktoré viedli Súd prvého stupňa v napadnutom uznesení k zamietnutiu ôsmeho žalobného dôvodu, ktorý mu bol
predložený. Ako uvádza aj generálny advokát v bode 57 svojich návrhov, Evropaïki Dynamiki v tomto dôvode odvolania, ktorý
v podstate preberá uvedený ôsmy žalobný dôvod, v zásade opakuje kritiku, ktorú pred Súdom prvého stupňa uvádzala proti rozhodnutiu
ECB, ako je vyjadrené v dokumentoch týkajúcich sa spornej zmluvy, uložiť v prejednávanej veci uchádzačom povinnosť byť držiteľom
vyžadovaného povolenia.
Preto musí byť tretí odvolací dôvod odmietnutý ako neprípustný.

O štvrtom odvolacom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
V tomto odvolacom dôvode Evropaïki Dynamiki tvrdí, že Súd prvého stupňa neuplatnil relevantné ustanovenia, ktoré ho mali viesť
k zrušeniu napadnutého rozhodnutia, a že v každom prípade ECB neposkytla platné odôvodnenie ani dostatočné informácie na podporu
tohto rozhodnutia. Evropaïki Dynamiki odkazuje v nadpise tohto odvolacieho dôvodu na článok 253 ES, článok 12 ods. 1 smernice
Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001,
s. 322), článok 100 ods. 2 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa
vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74), a článok 149 ods. 2
nariadenia Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia
Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych
spoločenstiev (Ú. v. ES L 357, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 145), pričom sa zdá, že okrem iného uvádza, že napadnuté uznesenie
porušuje tieto ustanovenia práva Únie.
ECB uvádza, že tento odvolací dôvod je neprípustný, a subsidiárne, že je nedôvodný.
Pokiaľ ide po prvé o ustanovenia práva Únie, ktoré Evropaïki Dynamiki uvádza v rámci tohto odvolacieho dôvodu, treba konštatovať,
že táto spoločnosť sa obmedzuje na ich spomenutie bez toho, aby preukázala ich uplatniteľnosť v prejednávanej veci a uviedla,
v čom malo napadnuté uznesenie porušiť tieto ustanovenia. Z judikatúry pritom vyplýva, že samotné abstraktné označenie odvolacieho
dôvodu, ktoré nepodporujú presnejšie údaje, nespĺňa povinnosť odôvodniť uvedené odvolanie (pozri v tomto zmysle uznesenia
z 29. novembra 2007, Weber/Komisia, C‑107/07 P, body 24 a 25, ako aj z 10. februára 2009, Correia de Matos/Komisia, C‑290/08 P,
body 18 a 19).
Čo sa po druhé týka ďalších tvrdení Evropaïki Dynamiki založených na skutočnosti, že Súd prvého stupňa neodpovedal na jej
tvrdenie, podľa ktorého samotné predloženie známok týkajúcich sa vyhodnotenia ponúk nepostačuje na odôvodnenie rozhodnutia
ECB uzavrieť zmluvu s vybranými uchádzačmi, treba pripomenúť, že Súd prvého stupňa obmedzil svoje posúdenie na žalobný dôvod
týkajúci sa protiprávnosti požiadavky, podľa ktorej uchádzači museli byť držiteľmi vyžadovaného povolenia. Po zamietnutí tohto
žalobného dôvodu Súd prvého stupňa správne odmietol, ako to vyplýva z bodu 50 tohto rozsudku, ďalších sedem žalobných dôvodov,
okrem iného piaty a šiesty žalobný dôvod, ktoré boli založené jednak na porušení zásad transparentnosti a riadnej správy vecí
verejných a povinnosti odôvodnenia a jednak na nesprávnom posúdení pri vyhodnotení ponuky žalobkyne, ako zjavne neprípustné
bez toho, aby vecne skúmal jej tvrdenia.
V dôsledku toho musí byť štvrtý dôvod odvolania zamietnutý v celom rozsahu.
Keďže žiaden z dôvodov, ktoré uvádzala Evropaïki Dynamiki, nebol prijatý, je namieste odvolanie zamietnuť.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku na konanie
o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže ECB navrhla zaviazať Evropaïki Dynamiki na náhradu trov konania a Evropaïki Dynamiki nemala úspech vo svojich dôvodoch,
je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: angličtina.