CELEX: 62013TJ0508
Ochranná známka Spoločenstva
Námietkové konanie
Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva HALAL MALAYSIA
Nezapísaná skoršia obrazová ochranná známka HALAL MALAYSIA
Relatívny dôvod zamietnutia
Neexistencia práv k označeniu nadobudnutých v súlade s právom členského štátu pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva
Článok 8 ods. 4 nariadenia (ES) č. 207/2009
Používanie skoršej ochrannej známky ako značky
Režim žaloby podľa common law týkajúcej sa neoprávneného používania označenia (action for passing off)
Neexistencia ‚goodwillʻ

Okolnosti predchádzajúce sporu
Dňa 25. mája 2010 Paola Vergamini, vedľajšia účastníčka konania pred odvolacím senátom ÚHVT, podala podľa nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 78, s. 1
) na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva.
Prihlasovanou ochrannou známkou je nasledujúce obrazové označenie:
Tovary a služby, pre ktoré bol zápis požadovaný, patria do tried 5, 18, 25, 29, 30, 31, 32 a 43 v zmysle usporiadania Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb na účely zápisu ochranných známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a v rámci každej z týchto tried zodpovedajú nasledujúcemu opisu:
—
trieda 5: „farmaceutické, zverolekárske výrobky; hygienické výrobky na lekárske použitie; dietetické látky prispôsobené na lekárske účely, potrava pre dojčatá; náplasti, obväzový materiál; dezinfekčné prostriedky; prípravky na ničenie hmyzu; fungicídy, herbicídy“,
—
trieda 18: „usne, koženky a výrobky z týchto materiálov nezahrnuté v iných triedach; koža, surové kože; kufre a cestovné tašky; dáždniky, slnečníky a vychádzkové palice; biče, postroje a sedlárske výrobky“,
—
trieda 25: „odevy, obuv a pokrývky hlavy“,
—
trieda 29: „mäso, ryby, hydina a zverina; mäsové výťažky; konzervované, sušené a tepelne spracované ovocie a zelenina; rôsoly, džemy, marmelády, ovocné zaváraniny, ovocné pretlaky; vajcia, mlieko a mliečne výrobky; jedlé oleje a tuky“,
—
trieda 30: „káva, čaj, kakao, cukor, ryža, maniok, ságo, kávové náhradky; múka a výrobky z obilia, chlieb, pekárske a cukrárske výrobky, zmrzliny; med, melasový sirup; kvasnice, prášky do pečiva; soľ, horčica; ocot, omáčky ako chuťové prísady; korenie; ľad“,
—
trieda 31: „poľnohospodárske, záhradkárske a lesné produkty a obilniny, ktoré nie sú zahrnuté v iných triedach; živé zvieratá; čerstvé ovocie a zelenina; semená, rastliny a kvety; potrava pre zvieratá, slad“,
—
trieda 32: „pivo; minerálne a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné nápoje a ovocné šťavy; sirupy a iné prípravky na výrobu nápojov“,
—
trieda 43: „reštauračné služby (strava); prechodné ubytovanie“.
Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola zverejnená vo
Vestníku ochranných známok Spoločenstva
č. 127/2010 z 13. júla 2010.
Dňa 13. októbra 2010 žalobca Government of Malaysia podal námietku podľa článku 41 nariadenia č. 207/2009 proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky v celom jej rozsahu.
Na podporu námietky boli prednesené dôvody uvedené v článku 8 ods. 1 písm. a) a b) a v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009.
Námietka bola založená na obrazovom označení uvedenom nižšie, ktoré je na účely článku 8 ods. 1 písm. a) a b) podľa žalobcu všeobecne známe v zmysle článku 8 ods. 2 písm. c) uvedeného nariadenia vykladaného v spojení s článkom 6a Parížskeho dohovoru na ochranu priemyslového vlastníctva z 20. marca 1883 v revidovanom a doplnenom znení a na účely článku 8 ods. 4 tohto nariadenia nezapísanou ochrannou známkou v Spojenom kráľovstve a žalobca si nárokuje na jej používanie pre sortiment výrobkov a služieb vrátane potravín:
Dňa 16. decembra 2011 námietkové oddelenie zamietlo námietku v celom rozsahu. V prvom rade sa domnievalo, že všeobecná známosť skoršieho označenia v zmysle článku 8 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 207/2009 nebola preukázaná v žiadnom členskom štáte Európskej únie. V druhom rade na základe kritérií uplatňovania článku 8 ods. 4 uvedeného nariadenia dospelo k záveru, že dôkazy predložené žalobcom neboli dostatočné na to, aby bolo možné dospieť k záveru, že ku dňu podania prihlášky prihlasovanej ochrannej známky nezapísaná ochranná známka žalobcu nadobudla „goodwill“ (silu príťažlivosti pre klientelu) požadovanú v Spojenom kráľovstve.
Dňa 14. februára 2012 žalobca podal na ÚHVT podľa článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009 odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.
Rozhodnutím z 27. júna 2013 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie.
Pokiaľ ide o dôvod námietky uvedený v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, odvolací senát sa najskôr domnieval, že nebolo preukázané, že trestný čin neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve sa vzťahuje na označenia, ktoré fungujú ako značky. Uviedol však, že vzhľadom na takzvanú „extenzívnu“ formu žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia uznanú vnútroštátnou judikatúrou, ktorá umožňuje viacerým hospodárskym subjektom disponovať právami k označeniu, ktoré má na trhu dobrú povesť, sa možno odvolávať na uvedený trestný čin, pokiaľ ide o nadobudnutý „goodwill“ označenia, ktoré funguje ako značka. Ďalej sa domnieval, že dôkazy predložené žalobcom neboli dostatočné na to, aby umožnili za okolností prejednávanej veci dospieť bez rizika omylu k záveru, že obchodné činnosti vytvorili „goodwill“ požadovaný v príslušnej skupine verejnosti. Napokon dospel k záveru, že ak neexistuje dôkaz o uvedenom „goodwill“, ktorý je jednou z kumulatívnych podmienok tohto trestného činu, námietku založenú na uvedenom ustanovení nemožno prijať.
Pokiaľ ide o dôvod námietky stanovený v článku 8 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia č. 207/2009, odvolací senát sa v podstate domnieval, že žalobca nepreukázal všeobecnú známosť skoršieho označenia v Únii, a najmä, že žiaden z predložených dôkazov dostatočne nepreukazoval, že príslušná skupina verejnosti rozpoznávala toto označenie k relevantnému dátumu, a síce k 25. máju 2010.
Návrhy účastníkov konania
Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie,
—
zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
Právny stav
O prípustnosti tvrdení ÚHVT
Žalobca v replike tvrdí, že nové skutočnosti uvedené ÚHVT v jeho vyjadrení k žalobe sú neprípustné vzhľadom na článok 135 ods. 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu z 2. mája 1991, ako aj na judikatúru. Uvádza najmä nasledujúce tvrdenia:
—
jeho používanie skoršieho označenia nezodpovedá požiadavkám článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009,
—
„goodwill“ požadovaný podľa práva Spojeného kráľovstva na účely trestného činu neoprávneného používania označenia existuje len vtedy, ak je majetkom podniku a v konkrétnom prípade patrí dovozcom, distribútorom a malopredajcom,
—
judikatúra z roku 1984 stanovila minimálnu hodnotu predajov, ktorá je podľa práva Spojeného kráľovstva nutná, pokiaľ ide o žalobu týkajúcu sa neoprávneného používania označenia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že cieľom žalôb podaných na Všeobecný súd je kontrola zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov ÚHVT v zmysle článku 65 nariadenia č. 207/2009. Okrem toho článok 135 ods. 4 rokovacieho poriadku z 2. mája 1991 stanovuje, že účastníci konania nemôžu svojimi vyjadreniami meniť predmet konania pred odvolacím senátom.
V prejednávanej veci sa odvolací senát v napadnutom rozhodnutí obmedzil len na konštatovanie, že skoršie označenie nenadobudlo „goodwill“, ktorý sa podľa práva Spojeného kráľovstva požaduje, pokiaľ ide o žalobu týkajúcu sa neoprávneného používania označenia, pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, a nepreskúmal ostatné podmienky stanovené v článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. Keďže otázku, či sa skoršie označenie používalo v obchodnom styku, ktorého dosah nebol len miestny, odvolací senát vecne nepreskúmal, Všeobecnému súdu neprislúcha, aby ju preskúmaval po prvýkrát v rámci svojho preskúmania zákonnosti napadnutého rozhodnutia [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. decembra 2011, Völkl/ÚHVT – Marker Völkl (VÖLKL), T‑504/09, Zb.,
EU:T:2011:739
, bod 63 a citovanú judikatúru]. Toto tvrdenie je teda neprípustné.
Pokiaľ ide o ďalšie tvrdenia ÚHVT o podmienkach žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve, treba konštatovať, že ich cieľom je doplniť otázky preskúmané odvolacím senátom, a preto ich treba vyhlásiť za prípustné.
O veci samej
Žalobca na podporu svojej žaloby uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009. Tento žalobný dôvod sa rozdeľuje na dve časti.
Úvodné poznámky
Podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 majiteľ označenia môže namietať proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva, ak toto označenie spĺňa štyri podmienky. Toto označenie sa musí používať v obchodnom styku, musí mať väčší ako len miestny dosah, právo na toto označenie musí byť získané v súlade s právom členského štátu, v ktorom sa označenie používalo pred podaním prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, a napokon toto označenie musí priznávať jeho majiteľovi možnosť zakázať použitie neskoršej ochrannej známky. Tieto štyri podmienky obmedzujú počet iných označení, ako sú ochranné známky, na ktoré sa možno odvolávať na účely namietania platnosti ochrannej známky Spoločenstva na celom území Únie podľa článku 1 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 [pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. marca 2009, Moreira da Fonseca/ÚHVT – General Óptica (GENERAL OPTICA), T‑318/06 až T‑321/06, Zb.,
EU:T:2009:77
, bod 32]. Tieto podmienky sú kumulatívne, takže ak označenie nespĺňa niektorú z týchto podmienok, nie je prípustná námietka, ktorá by sa zakladala na existencii nezapísanej ochrannej známky alebo iných označení používaných v obchodnom styku v zmysle článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 [rozsudok z 30. júna 2009, Danjaq/ÚHVT – Mission Productions (Dr. No), T‑435/05, Zb.,
EU:T:2009:226
, bod 35].
Prvé dve podmienky, teda podmienky týkajúce sa použitia a významu uvádzaného označenia, ktorý musí byť väčší ako len miestny, vyplývajú zo samotného znenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009, a musia sa teda vykladať v duchu práva Únie. Nariadenie č. 207/2009 teda stanovuje jednotné pravidlá týkajúce sa použitia týchto označení a ich významu, ktoré sú v súlade so zásadami, ktorými sa riadi systém zavedený týmto nariadením (rozsudok GENERAL OPTICA, už citovaný v bode 20 vyššie,
EU:T:2009:77
, bod 33).
Naopak, zo znenia časti vety „pokiaľ podľa… práva členského štátu, ktorým sa spravuje dané označenie“ vyplýva, že ďalšie dve podmienky uvedené následne v článku 8 ods. 4 písm. a) a b) nariadenia č. 207/2009 sú podmienkami stanovenými uvedeným nariadením, ktoré sa na rozdiel od predchádzajúcich posudzujú vzhľadom na kritériá stanovené právom, ktorým sa riadi uvádzané označenie. Tento odkaz na právo, ktorým sa spravuje uvádzané označenie, je úplne odôvodnený, keďže nariadenie č. 207/2009 priznáva označeniam mimo systému ochrannej známky Spoločenstva možnosť odvolávať sa na ne proti ochrannej známke Spoločenstva. Preto výlučne právo členského štátu, ktorým sa spravuje uvádzané označenie, umožňuje zistiť, či je toto označenie skoršie ako ochranná známka Spoločenstva a či môže odôvodňovať zákaz použitia neskoršej ochrannej známky (rozsudok GENERAL OPTICA, už citovaný v bode 20 vyššie,
EU:T:2009:77
, bod 34).
Namietateľ je povinný preukázať, že predmetné označenie patrí do pôsobnosti práva dotknutého členského štátu a umožňuje zakázať používanie neskoršej ochrannej známky [pozri analogicky rozsudok z 12. júna 2007, Budějovický Budvar/ÚHVT – Anheuser-Busch (BUDWEISER), T‑53/04 až T‑56/04, T‑58/04 a T‑59/04,
EU:T:2007:167
, bod 74].
O prvej časti jediného žalobného dôvodu týkajúceho sa nesprávneho výkladu trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve
Táto prvá časť pozostáva z troch výhrad.
Pokiaľ ide o prvú výhradu, podľa ktorej odvolací senát nesprávne vyložil a uplatnil podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve, keď neuznal, že na skoršiu ochrannú známku sa vzťahovala „klasická forma“ uvedeného trestného činu, žalobca na jednej strane tvrdí, že odvolací senát nepripustil, že preukázal, že tento trestný čin sa uplatňuje na označenia, ktoré fungujú ako značky, a na druhej strane, že posúdil námietku podľa hypotézy, že bola založená na tom istom trestnom čine v jeho „extenzívnej“ forme, čo malo v prejednávanej veci negatívny vplyv na posúdenie skutkového stavu a dôkazov.
Žalobca navyše spresňuje, že v „klasickej“ forme trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve dobrá povesť a „goodwill“ týkajúce sa dotknutej ochrannej známky patria výlučne prihlasovateľovi. Naopak, v „extenzívnej“ forme uvedeného trestného činu dobrá povesť a „goodwill“ týkajúce sa dotknutej ochrannej známky nepatria výlučne prihlasovateľovi, ale sú rozdelené medzi viaceré nezávislé subjekty v nejakom odvetví, pričom každý z nich má právo v plnom rozsahu uplatňovať svoje práva voči tretím osobám.
Žalobca dodáva, že námietka bola založená na „klasickej“ forme trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve, lebo boli splnené tri podmienky uvedeného trestného činu v tejto forme, a to nadobudnutý „goodwill“, klamlivá prezentácia a ujma spôsobená „goodwill“. Okrem toho neexistujú pochybnosti o tom, že tento trestný čin sa uplatňuje na značky.
ÚHVT nesúhlasí s touto argumentáciou.
Na úvod treba uviesť, že žalobca na pojednávaní uviedol, že medzičasom zapísal a oznámil svoju značku podľa článku 6b Parížskeho dohovoru na ochranu priemyslového vlastníctva.
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že keďže ÚHVT nemôže brať do úvahy skutkové okolnosti, ktoré účastníci konania neuviedli v konaní pred ním, zákonnosť týchto rozhodnutí nemôže byť spochybňovaná na základe takýchto skutkových okolností. Preto Všeobecný súd nemôže rovnako vziať do úvahy dôkazy uplatnené s cieľom preukázať tieto skutkové okolnosti (rozsudok z 18. júla 2006, Rossi/ÚHVT, C‑214/05 P, Zb.,
EU:C:2006:494
, bod 52). Na druhej strane treba uviesť, že zo znenia článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že tento článok sa uplatňuje len na základe námietky majiteľa nezapísanej ochrannej známky alebo iného označenia používaného v obchodnom styku, ktorý má väčší ako iba miestny dosah.
V prejednávanej veci je právom členského štátu, ktoré sa uplatňuje na nezapísanú skoršiu ochrannú známku, Trade Marks Act 1994 (zákon Spojeného kráľovstva o ochranných známkach), ktorého článok 5 ods. 4 stanovuje:
„Ochranná známka nemôže byť zapísaná, ak je jej používanie v Spojenom kráľovstve ohrozené:
a)
z dôvodu akéhokoľvek právneho predpisu [najmä podľa práva týkajúceho sa neoprávneného používania označenia (law of passing off)], ktorý chráni nezapísanú ochrannú známku alebo každé iné označenie používané v obchodnom styku…“
Z článku 5 ods. 4 Trade Marks Act 1994 v zmysle jeho výkladu vnútroštátnymi súdmi vyplýva, že namietateľ musí v súlade s právnym režimom žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia upravenej právom Spojeného kráľovstva preukázať, že sú splnené tri podmienky, konkrétne nadobudnutý „goodwill“, klamlivá prezentácia a ujma spôsobená „goodwill“ [rozsudok z 18. januára 2012, Tilda Riceland Private/ÚHVT – Siam Grains (BASmALI), T‑304/09, Zb.,
EU:T:2012:13
, bod 19].
V prejednávanej veci teda treba najskôr preskúmať, čí skoršie označenie, ktoré žalobca prezentuje ako značku, ktorá odlišuje certifikované výrobky od výrobkov, ktoré nie sú certifikované, môže slúžiť za základ žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia upravenej právom Spojeného kráľovstva. Podľa odvolacieho senátu žalobca nepreukázal, že trestný čin neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve sa týka označení, ktoré fungujú ako značka, ako mu prináležalo.
V tejto súvislosti Všeobecný súd už dospel k záveru, že z vnútroštátnej judikatúry vyplýva, že označenie určené na označovanie výrobkov alebo služieb môže v zmysle práva uplatniteľného na žalobu týkajúcu sa neoprávneného používania označenia nadobudnúť na trhu dobrú povesť [rozsudky z 11. júna 2009, Last Minute Network/ÚHVT – Last Minute Tour (LAST MINUTE TOUR), T‑114/07 a T‑115/07, Zb.,
EU:T:2009:196
, bod 84, a BASmALI, už citovaný v bode 32 vyššie,
EU:T:2012:13
, bod 28].
Okrem toho už bolo rozhodnuté, že z vnútroštátnej judikatúry uvedenej najmä v bode 34 vyššie vyplýva, že označenie, ktoré slúži na označenie tovarov alebo služieb, mohlo nadobudnúť dobrú povesť na trhu podľa práva uplatniteľného na žalobu týkajúcu sa neoprávneného používania označenia aj napriek tomu, že ho používalo viacero subjektov v rámci svojej obchodnej činnosti. Táto „extenzívna“ forma žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia, uznaná vnútroštátnymi súdmi umožňuje viacerým subjektom vlastniť práva k označeniu, ktoré nadobudlo na trhu dobrú povesť (rozsudok BASmALI, už citovaný v bode 32 vyššie,
EU:T:2012:13
, bod 28).
Preto v prejednávanej veci treba dospieť k záveru, že v rozsahu, v akom skoršie označenie slúži na označenie tovarov a služieb, ktoré certifikuje, môže ako značka nadobudnúť „goodwill“ požadovaný právom Spojeného kráľovstva v súvislosti s trestným činom neoprávneného používania označenia.
Kladie sa však ešte otázka, či žalobca ako správca certifikačného systému musí byť jediným majiteľom „goodwill“ spojeného s predajom výrobkov a služieb označených predmetnou značkou.
Všeobecný súd sa domnieva, že verejnoprávne subjekty môžu byť tiež chránené žalobou týkajúcou sa neoprávneného používania označenia v rozsahu, v akom ich činnosti môžu vytvoriť goodwill. Ak uvedené subjekty používajú určité označenie, ktoré im výlučne patrí, môžu sa odvolávať na „goodwill“ súvisiaci s uvádzaním výrobkov a služieb označených týmto označením na trh. Rovnako ak tieto subjekty používajú akékoľvek označenie spoločne s inými subjektmi, na „goodwill“ sa môžu odvolávať tak tieto verejné subjekty, ako aj dotknuté subjekty. V každom prípade sa v prejednávanej veci mohol vytvoriť „goodwill“.
V prípadoch, keď skoršie označenie používa viacero subjektov, vlastníctvo „goodwill“ treba posúdiť s ohľadom na okolnosti veci. V dôsledku toho na určenie, či žalobca je jediným vlastníkom „goodwill“, treba posúdiť silu príťažlivosti značky pre klientelu.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že žalobca detailne vysvetlil fungovanie svojho certifikačného systému, pokiaľ ide o kontrolu, či dotknuté výrobky spĺňajú požiadavky šárie, funkciu týkajúcu sa preskúmania výrobných postupov vyvinutých osobami, ktoré sa chceli stať oprávnenými používateľmi jeho ochrannej známky, a funkciu kontroly jeho používania týmito osobami, aby sa uistil, že sú dodržané normy kvality jeho systému. Tieto vysvetlenia vedú podľa neho k záveru, že súhlas, ktorý dáva používateľom, pokiaľ ide o použitie jeho ochrannej známky a certifikačného systému, z právneho hľadiska zodpovedá licencii na používanie. Domnieva sa, že títo používatelia sú len osobami, ktorým bola udelená licencia, pričom nenadobúdajú ani vlastnícke právo k ochrannej známke, ani práva k dobrej povesti alebo „goodwill“, ktoré s ňou súvisia. Na pojednávaní žalobca zdôrazňoval, že ani „goodwill“, ani dobrá povesť sa nepoužili.
Podľa žalobcu sa teda odvolací senát dopustil nesprávneho posúdenia, keď dospel k záveru, že „goodwill“ týkajúci sa skoršej ochrannej známky používal spoločne s oprávnenými používateľmi a že námietka bola založená na „extenzívnej“ forme trestného činu neoprávneného používania označenia. Odvolací senát sa teda pri určení správnej činnosti, na ktorú sa vzťahoval „goodwill“, dopustil chyby.
Všeobecný súd sa v prejednávanej veci domnieva, že s ohľadom na žalobcov certifikačný systém týkajúci sa kontroly, či dotknuté výrobky spĺňajú požiadavky šárie, na jeho funkciu týkajúcu sa preskúmania výrobných postupov vyvinutých tretími osobami, ktoré sa chceli stať oprávnenými používateľmi jeho značky, a jeho funkciu kontroly používania značky oprávnenými používateľmi, aby sa uistil, že sú dodržané normy kvality, ktoré stanovil, treba žalobcu považovať za majiteľa „goodwill“.
Keď si spotrebitelia výrobkov a používatelia služieb všimnú značku udelenú žalobcom, sú informovaní o ich súlade s režimom halal podľa kontrolného systému garantovaného v Malajzii. Okrem toho značka označuje verejný charakter pochádzajúci od vlády, ktorý o tom informuje spotrebiteľa, čo posilňuje jej výlučné vlastníctvo majiteľom a nie vlastníctvo, na ktorom sa podieľa s ostatnými subjektmi, a to ani s tými, ktoré sú oprávnené ju používať.
Z bodu 41 napadnutého rozhodnutia, ako aj z posúdenia odvolacím senátom však vyplýva, že existencia „goodwill“ požadovaného Spojeným kráľovstvom v súvislosti s trestným činom neoprávneného používania označenia tak v jeho „extenzívnej“, ako aj „klasickej“ forme nebola preukázaná.
Pokiaľ ide o certifikačný systém halal uvedený žalobcom, je potrebné okrem toho uviesť, že odvolací senát nespochybnil jeho existenciu.
Odvolací senát trval na skutočnosti, že žiaden dôkaz, či už sám osebe, alebo v spojení s inými dôkazmi, neumožňoval dospieť k určitým a priamym záverom, pokiaľ ide o údajné vnímanie žalobcovej značky spotrebiteľom v Spojenom kráľovstve, a v dôsledku toho o nadobudnutí „goodwill“ požadovaného v príslušnej skupine verejnosti, ktorá kúpila konečný certifikovaný výrobok.
Naopak, žalobca zdôraznil, že ÚHVT pripustil, že dôkazy predložené pred odvolacím senátom potvrdzovali nepochybné používanie označenia, čo potvrdzovalo existenciu „goodwill“.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že nepochybné používanie označenia, ako bolo konštatované v bode 41 napadnutého rozhodnutia, nutne nedokazuje existenciu „goodwill“, to znamená, že nepochybné používanie určeného označenia sa môže rovnať jeho používaniu, avšak nie v takej miere, aby malo silu príťažlivosti pre zákazníkov, ktorí by v tomto prípade uskutočnili svoju voľbu v závislosti od dobrej povesti, ktorú žalobca prípadne získal. V dôsledku toho bez ohľadu na „klasickú“ alebo „extenzívnu“ formu trestného činu neoprávneného používania označenia v prejednávanej veci žalobca nepreukázal existenciu „goodwill“ svojej značky, to znamená silu príťažlivosti pre klientelu.
Žiaden dôkaz predložený žalobcom nedokazuje, že spotrebiteľ skutočne poznal značku žalobcu tak, aby mala pre neho väčší význam než ostatné označenia uvedené na výrobkoch, na ktorých bola uvedená.
Z toho vyplýva, že žalobca nepreukázal akýkoľvek „goodwill“ značky, ktorý je jednou z kumulatívnych podmienok trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve. V dôsledku toho prípadný omyl odvolacieho senátu, ktorý spočíva v uplatnení „extenzívnej“ formy uvedeného trestného činu namiesto „klasickej“ formy, nemôže v nijakom prípade vyvrátiť napadnuté rozhodnutie.
Prvú výhradu treba v dôsledku toho zamietnuť.
V rámci druhej výhrady žalobca tvrdí, že odvolací senát nesprávne vyžadoval na účely splnenia prvej podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve minimálny „požadovaný“ alebo „nevyhnutný“„goodwill“.
Pokiaľ ide o posúdenie existencie „goodwill“ skoršej nezapísanej ochrannej známky a jeho dostatočného charakteru, žalobca zdôrazňuje, že jeho rozsah musí byť posúdený súdom. V prípade, že sa tento rozsah bude považovať za obmedzený, môže byť pre navrhovateľa neoprávneného používania označenia ťažšie poskytnúť dôkaz o tom, že ostatné podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia sú splnené.
Žalobca sa v podstate domnieva, že odvolací senát mal na účely overenia, či bola splnená prvá podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia, posúdiť rozsah dobrej povesti a „goodwill“ nezapísanej skoršej ochrannej známky a ďalej mal posúdiť, či boli splnené ostatné podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia v Spojenom kráľovstve.
ÚHVT namieta voči tejto argumentácii.
Pokiaľ ide o požiadavku minimálnej úrovne „goodwill“, treba konštatovať, že súdy v Spojenom kráľovstve sú veľmi opatrné, pokiaľ ide o rozhodnutie, že podnik môže mať zákazníkov, ale nie „goodwill“ [rozsudok z 9. decembra 2010, Tresplain Investments/ÚHVT – Hoo Hing (Golden Elephant Brand), T‑303/08, Zb.,
EU:T:2010:505
, body 110 až 115].
Treba tiež vziať do úvahy, že na rozdiel od toho, čo žalobca uviedol, odvolací senát nevyžadoval minimálnu úroveň „goodwill“ jeho značky, keď potvrdil, že distribúcia výrobkov označených touto značkou bola obmedzená a nebola primeraná, a to bez ohľadu na takúto minimálnu úroveň.
Odvolací senát sa sústredil na skutočnosť, že predložené dôkazy mu neumožňovali bez nebezpečenstva omylu dospieť k záveru, že obchodné činnosti vytvorili „goodwill“ požadovaný v príslušnej skupine verejnosti. Navyše treba dospieť k záveru, že keď uvedený odvolací senát odkázal v bode 37 napadnutého rozhodnutia na určitý „goodwill“, to znamená na „dostatočný goodwill“, chcel len odkázať na potrebu existencie „goodwill“ žalobcovho označenia vo vzťahu k jeho zákazníkom, aby mohla byť jeho žaloba týkajúca sa neoprávneného používania označenia úspešná.
Navyše treba konštatovať, že ÚHVT na pojednávaní vyhlásil, že nepovažuje pravidlo
de minimis
za relevantné, a sledoval tak rovnaké odôvodnenie ako odvolací senát, ktorý v bode v bode 33 napadnutého rozhodnutia uviedol „bez ohľadu na prípadnú minimálnu úroveň“. Odvolací senát sa teda len domnieval, že rozsah preukázaného „goodwill“ bol skôr obmedzený a nebol primeraný, nezávisle od prípadnej minimálnej úrovne, aby za okolností prejednávanej veci mohol bez nebezpečenstva omylu dospieť k záveru, že obchodné činnosti vytvorili „goodwill“ požadovaný v príslušnej skupine verejnosti.
Z uvedeného na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, vyplýva, že odvolací senát od neho nikdy nežiadal preukázanie minimálnej úrovne „goodwill“ jeho značky. Odvolací senát len žiadal dôkaz o existencii „goodwill“ ako prvej podmienky trestného činu neoprávneného používania označenia, lebo ak nie je táto podmienka splnená, netreba podľa súdov Spojeného kráľovstva preskúmať ostatné podmienky uvedeného trestného činu a žalobu týkajúcu sa neoprávneného používania označenia treba hneď zamietnuť [vec Assos of Switzerland Roger Maier v. Asos Asos.com (2013) EWHC 2831 (ch)].
Preto sa musí druhá výhrada zamietnuť.
Pokiaľ ide o tretiu výhradu týkajúcu sa údajne nesprávnej definície príslušnej skupiny verejnosti, žalobca uvádza, že v rámci žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia treba vziať do úvahy dobrú povesť a „goodwill“ získané u všetkých jej zákazníkov, to znamená tak u profesionálov, ako aj koncových spotrebiteľov. Odvolací senát však nezohľadnil dotknutých profesionálnych zákazníkov, medzi ktorých v prejednávanej veci patrili maloobchodníci, veľkoobchodníci a dovozcovia so sídlom v Spojenom kráľovstve, lebo kúpili výrobky označené nezapísanou skoršou ochrannou známkou.
Žalobca tvrdí, že propagácia a reklama jeho certifikačného postupu a nákup jeho výrobkov maloobchodníkmi a veľkoobchodníkmi, ako aj dovozy podnikmi nachádzajúcimi sa v Spojenom kráľovstve svedčia o existencii „goodwill“ jeho značky.
ÚHVT voči tejto argumentácii namieta.
Pokiaľ ide o príslušnú skupinu verejnosti, treba pripomenúť, že z vnútroštátnej judikatúry vyplýva, že klamlivý charakter prezentácie výrobkov a služieb žalovaného sa má v rámci žaloby týkajúcej sa neoprávneného používania označenia posúdiť z hľadiska zákazníkov osoby, ktorá podáva uvedenú žalobu, to znamená zákazníkov žalobcu (rozsudok LAST MINUTE TOUR, už citovaný v bode 34 vyššie,
EU:T:2009:196
, bod 60).
Vlastníctvo chránené žalobou týkajúcou sa neoprávneného používania označenia sa totiž nevzťahuje na slovo alebo meno, ktorého používanie tretími osobami je obmedzené, ale na zákazníkov, ktorí sú sporným používaním poškodzovaní, keďže dobrá povesť ochrannej známky je jednak tým, čo priťahuje zákazníkov, a jednak kritériom, ktoré umožňuje odlíšiť už existujúci podnik od nového podniku (rozsudok LAST MINUTE TOUR, už citovaný v bode 34 vyššie,
EU:T:2009:196
, bod 61).
Odvolací senát v prejednávanej veci odkázal v bode 33 napadnutého rozhodnutia na „zákazníkov namietateľa, ktorí kupujú certifikovaný výrobok ako výrobok, [ktorý je] halal“. Treba uviesť, že odvolací senát nikdy netvrdil, že príslušnú skupinu verejnosti tvorili len koncoví spotrebitelia. Treba konštatovať, že sprostredkovatelia, to znamená maloobchodníci, veľkoobchodníci a dovozcovia, kupovali výrobky označené žalobcovou značkou, a predstavovali tak z rovnakého dôvodu ako koncoví spotrebitelia „zákazníkov namietateľa“, a neboli teda vylúčení z pojmu príslušná skupina verejnosti.
Všeobecný súd navyše uvádza, že odvolací senát preskúmal dôkazy predložené žalobcom, to znamená zoznam malajských vývozcov a európskych dovozcov, colné vyhlásenia o náklade, faktúru týkajúcu sa tohto nákladu, ako aj faktúry adresované maloobchodníkom. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, z uvedeného vyplýva, že odvolací senát vzal tiež do úvahy profesionálnych zákazníkov.
Tretia výhrada musí byť v dôsledku toho zamietnutá.
O druhej časti jediného žalobného dôvodu týkajúceho sa nesprávneho posúdenia dôkazov predložených na preukázanie dobrej povesti a „goodwill“ skoršej ochrannej známky v Spojenom kráľovstve
Žalobca uvádza, že pri posúdení dôkazov, ktoré predložil odvolaciemu senátu, odvolací senát nezohľadnil význam, ktorý profesionálni a koncoví zákazníci, či už moslimovia, alebo nie, prikladajú jeho ochrannej známke, ani rozsahu tejto známky v Spojenom kráľovstve, ani o jeho celosvetovej a medzinárodnej aktivite.
Podľa žalobcu odvolací senát nesprávne neprihliadal k hlavnému cieľu spotrebiteľov jeho ochrannej známky a jeho certifikačného programu, to znamená moslimských spotrebiteľov, a v dôsledku toho napadnuté rozhodnutie v žiadnom okamihu nepredpokladalo „goodwill“ jeho značky, pokiaľ ide o týchto spotrebiteľov, pre ktorých je povaha halal určitého výrobku rozhodujúcim a hlavným faktorom rozhodnutia o kúpe.
Navyše odvolací senát identifikoval množstvo reklám v dennej tlači, ktoré boli staršie ako prihláška ochrannej známky Spoločenstva a z ktorých sa väčšina týkala malajského vývozného trhu, pričom tieto reklamy boli uverejnené a šírené v Spojenom kráľovstve. V dôsledku toho reklamy uverejnené v týchto novinách nepochybne vytvorili určitú formu dobrej povesti a „goodwill“ predmetnej značky v príslušnej skupine verejnosti a subjektov v Spojenom kráľovstve.
ÚHVT nesúhlasí s touto argumentáciou.
Treba uviesť, ako odvolací senát uviedol v bode 29 napadnutého rozhodnutia, že existencia „goodwill“ je v zásade preukázaná predložením dôkazu o obchodných a reklamných činnostiach, účtoch zákazníkov atď. Dôkaz o serióznych obchodných činnostiach, ktoré vedú k získaniu dobrej povesti a rozvoju klientely, vo všeobecnosti stačí na preukázanie „goodwill“.
V tejto súvislosti Všeobecný súd v prvom rade považuje za vhodné preskúmať spôsob, akým profesionáli a koncoví spotrebitelia, či už moslimovia, alebo nie, vnímajú žalobcovu značku. V druhom rade treba preskúmať dôkazy, ako sú články, podujatia, informácie o jeho činnosti na medzinárodnej úrovni, ktorých cieľom je preukázať rozsah ochrannej známky v Spojenom kráľovstve.
Po prvé, pokiaľ ide o vnímanie akéhokoľvek označenia, ktoré vyjadruje rešpekt určitých výrobkov, ktoré sú v súlade so šáriou, moslimskými spotrebiteľmi, treba uviesť, že tento typ označenia priťahuje osobitne pozornosť uvedených spotrebiteľov. Títo zákazníci však budú dávať v prvom rade pozor na samotný výrobok a rozlišujúcu ochrannú známku, ktorá ho identifikuje, a až potom sa uistia, či tento výrobok spĺňa režim halal a budú hľadať označenie, ktoré to osvedčuje, to znamená buď nezapísanú skoršiu ochrannú známku, alebo iné rovnocenné označenie. Vzhľadom na to si tí istí spotrebitelia najskôr všimnú ostatné označenia, ktoré výrobok alebo služba má, a až potom si všimnú žalobcovu značku.
Treba preto rovnako ako odvolací senát uviesť, že dôkazy predložené žalobcom nepreukazujú, že moslimskí spotrebitelia poznali predmetnú značku a že táto značka mohla ovplyvniť ich rozhodnutia o kúpe.
ÚHVT na pojednávaní tvrdil, že na trhu halal bol v roku 2010 v Spojenom kráľovstve dosiahnutý významný obrat z dôvodu prítomnosti významného moslimského spoločenstva. Malajské výrobky označené žalobcovou značkou však nie sú jedinými výrobkami halal vyrobenými vo svete a nie sú ani jedinými výrobkami halal uvádzanými na trh v Spojenom kráľovstve. Z tohto dôvodu bola existencia dôkazu, najmä obratu, že moslimskí spotrebitelia v Spojenom kráľovstve poznali špecifickú žalobcovu značku a aktívne vyhľadávali medzi výrobkami výrobky halal, na ktorých bola táto značka uvedená, nevyhnutná na to, aby bolo možné konštatovať existenciu „goodwill“ uvedenej značky.
Pokiaľ ide o vnímanie žalobcovej značky nemoslimskými spotrebiteľmi, treba uviesť, že žalobca na pojednávaní uviedol, že keďže Spojené kráľovstvo je multikulturálnou spoločnosťou, všetci vrátane uvedených spotrebiteľov veľmi dobre poznali význam slova „halal“.
Podľa žalobcu nemoslimskí spotrebitelia interpretujú jeho značku nielen ako symbol súladu so šáriou, ale aj ako symbol kvality. V tejto súvislosti odkazuje na reklamné slogany v dennej tlači ako „The mark of Quality, Hygiene & Safety“, „Peace of mind for non-Muslims too“ a „Besides the Brand, There’s One Symbol You Can Trust“. Na pojednávaní spresnil, že uvedené noviny boli prístupné všade vo svete v papierovej a elektronickej podobe a nemali k nim prístup len predplatitelia, ako nesprávne uviedol odvolací senát v bode 38 napadnutého rozhodnutia. V dôsledku toho odvolací senát dospel nesprávne k záveru, že spotrebitelia, ktorí nedodržiavali režim halal, nebrali do úvahy skoršiu ochrannú známku, a bolo teda ťažšie preukázať jej „goodwill“. Žalobca tiež odkazuje na množstvo článkov uverejnených v týchto novinách a na viacerých internetových stránkach. Nakoniec uvádza, že sa v Spojenom kráľovstve zúčastnil dvoch podujatí, počas ktorých prezentoval svoju značku.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry článok 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 sa netýka „riadneho“ používania označenia uplatňovaného na podporu námietky a že nič v znení článku 42 ods. 2 a 3 uvedeného nariadenia nenaznačuje, že požiadavka dôkazu riadneho používania sa vzťahuje aj na takéto označenie. Aby označenie uvádzané na podporu námietky mohlo byť prekážkou zápisu nového označenia, musí byť skutočne používané dostatočne významným spôsobom v obchodnom styku (rozsudok z 29. marca 2011, Anheuser‑Busch/Budějovický Budvar, C‑96/09 P, Zb.,
EU:C:2011:189
, bod 159].
Pokiaľ ide o moment, ku ktorému treba preukázať „goodwill“, podľa článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 je relevantným dátumom dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, proti ktorej bola podaná námietka (rozsudok Golden Elephant Brand, už citovaný v bode 56 vyššie,
EU:T:2010:505
, bod 99). Relevantným dátumom je preto v prejednávanej veci 25. máj 2010. Všeobecný súd však konštatuje, že pokiaľ ide o relevantné obdobie, viacero dôkazov predložených žalobcom nemôže byť zohľadnených.
V prejednávanej veci treba v každom prípade konštatovať, že odvolací senát sa správne domnieval, že žalobca nepredložil dôkaz o významnom používaní uvedenej značky. Dôkazy predložené žalobcom totiž nestačia na preukázanie sily príťažlivosti jeho značky pre klientelu a v dôsledku toho „goodwill“ uvedenej značky. Žalobca nepredkladá dôkazy, ktoré by umožňovali pochopiť vnímanie tejto značky príslušnou skupinou verejnosti. Žalobca preukazuje, že svoju značku propagoval a šíril, ale nepredkladá dôkazy o jej vnímaní moslimskými a nemoslimskými spotrebiteľmi.
Napokon treba v tejto súvislosti zdôrazniť, podobne ako ÚHVT, že zo všetkých organizácií halal, od ktorých žalobca žiadal, aby potvrdili svoju informovanosť o jeho značke, len jediná organizácia odpovedala, čo nepochybne nestačí na preukázanie „goodwill“ uvedenej značky.
V druhom rade treba určiť, či odvolací senát správne preskúmal dôkazy, ktoré mali preukázať rozsah skoršej nezapísanej ochrannej známky v Spojenom kráľovstve.
Po prvé treba uviesť, že pokiaľ ide o obrat týkajúci sa „Global Halal food market“ (svetový trh s potravinami halal), žalobca predložil skutočné číselné údaje týkajúce sa rokov 2004, 2005 a 2009 a predpokladané číselné údaje na rok 2010 týkajúce sa najmä Francúzska a Spojeného kráľovstva.
Tak ako ale zdôrazňuje odvolací senát v bode 34 napadnutého rozhodnutia, tieto číselné údaje majú len malú dôkaznú silu, lebo neumožňujú zistiť, aký percentuálny podiel z predaja výrobkov pripadá v priebehu relevantného obdobia na predaj výrobkov označených skorším označením. Dotknutý dokument uvádza, že „väčšina výrobkov“ je označená skoršou ochrannou známkou, že počet podnikov certifikovaných v Malajzii ako halal „každý rok stúpa…“ a že potenciál týchto podnikov, ktoré vyvážajú do sveta, najmä do Európy, je „veľmi veľký“. Z dôvodu ich nepresnosti ich teda nemožno zohľadniť, lebo v rámci článku 8 ods. 4 nariadenia č. 207/2009 riadne používanie skoršieho označenia nemožno preukázať pravdepodobnosťami alebo domnienkami [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2013, Dimian/ÚHVT – Bayer Design Fritz Bayer (Baby Bambolina), T‑581/11,
EU:T:2013:553
, bod 29].
Po druhé, pokiaľ ide o zoznam malajských vývozcov a európskych dovozcov, žalobca uviedol v súvislosti so Spojeným kráľovstvom tri subjekty. Tiež predložil vývozné colné vyhlásenie týkajúce sa 1892 potravinových obalov, vydané jednému dovozcovi, z 10. mája 2008. Značka sa nachádza na 1600 obaloch výrobku. Okrem toho poskytol jednu obchodnú faktúru vydanú v prospech iného dovozcu z 5. mája 2010, ktorá sa týkala 14 rôznych výrobkov, z ktorých jeden bol označený značkou na 85 obaloch.
Najskôr, pokiaľ ide o faktúru vystavenú v prospech vývozcu a datovanú 5. mája 2010, odvolací senát sa v bode 35 napadnutého rozhodnutia správne domnieval, že vzhľadom na dátum tejto faktúry sa kladie otázka, či výrobky, na ktoré sa odkazuje, boli prístupné spotrebiteľom v Spojenom kráľovstve pred relevantným obdobím, teda pred dátumom podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva. V každom prípade a aj za predpokladu zohľadnenia tejto faktúry možno vziať do úvahy len 85 obalov výrobku, na ktorých je zobrazená žalobcova značka. 85 obalov však predstavuje zjavne nedostatočný počet na preukázanie, že uvedená značka bola známa v príslušnej skupine verejnosti.
To isté platí v prípade 1600 obalov výrobku dovezeného inou spoločnosťou. Žalobca predložil dôkaz o predaji v Spojenom kráľovstve, len pokiaľ ide o celkový počet 1685 výrobkov, ktoré mali obaly s jeho značkou, v priebehu rokov 2008 a 2010 – s neistotou v súvislosti s dátumom predaja, pokiaľ ide o 85 výrobkov v roku 2010, ako odvolací senát správne uviedol v bode 35 napadnutého rozhodnutia. Takéto množstvo je však zanedbateľné a nestačí na preukázanie známosti uvedenej značky v príslušnej skupine verejnosti.
Po tretie, pokiaľ ide o zoznam maloobchodníkov, treba uviesť, že žalobca uviedol supermarkety v Birminghame (Spojené kráľovstvo), Manchestri (Spojené kráľovstvo), Londýne (Spojené kráľovstvo), Croydone (Spojené kráľovstvo), Romforde (Spojené kráľovstvo), Enfielde (Spojené kráľovstvo), Surrey (Spojené kráľovstvo), obchodné domy v Londýne, Birminghame a Manchestri, ako aj reťazce supermarketov na rôznych miestach Spojeného kráľovstva.
Pokiaľ ide o obchodné domy, žalobca uvádza propagáciu malajskej kuchyne, ktorú uskutočnila malajská agentúra propagácie obchodu od 11. do 19. septembrom 2010. V tejto súvislosti cituje článok nazvaný „Our food a hit at Selfridges“ (Úspech našich výrobkov v Selfridges) uverejnený v dennej tlači 15. septembra 2010, v ktorom sa výslovne uvádza, že uvedená propagácia začala v sobotu, to znamená 11. septembra 2010. Treba však konštatovať, ako zdôrazňuje odvolací senát v bode 36 napadnutého rozhodnutia, že tento článok nedokazuje rozsah prípadného predaja pred obdobím, ktoré je relevantné v prejednávanej veci. Aj za predpokladu, že uvedený článok sa týkal propagácie 22000 potravinových výrobkov šestnástimi spoločnosťami, táto skutočnosť neumožňuje určiť, či boli uvedené na trh pred relevantným obdobím, alebo po ňom.
Navyše, pokiaľ ide o jeden reťazec supermarketov, žalobca uviedol týždeň propagačných akcií v roku 2007 týkajúcich sa reklamnej kampane na návštevu Malajzie. Treba však konštatovať, ako správne zdôraznil odvolací senát v bode 36 napadnutého rozhodnutia, že žalobca nepredložil dôkazy, pokiaľ ide o propagované výrobky, a ani pokiaľ ide o otázku, či sa tieto výrobky týkali jeho značky, čo neumožňuje určiť, či skutočne došlo k predaju týchto výrobkov.
Treba tiež uviesť, že zoznam maloobchodníkov a obrázky niekoľkých výrobkov predaných týmito maloobchodníkmi, na ktorých bola žalobcova značka, neumožňujú určiť skutočný rozsah jej uvádzania na trh a známosti v príslušnej skupine verejnosti. Okrem toho tento zoznam tiež neumožňuje zistiť dátum uvedenia uvedených výrobkov na trh.
Po štvrté treba uviesť, že pokiaľ ide o obe udalosti uvedené v bode 80 vyššie, ktorých sa žalobca zúčastnil, žalobca predložil dva obrázky, na ktorých bol po prvé prospekt nazvaný „Malaysia – Your Reliable Trading Partner“ (Malajzia – váš spoľahlivý obchodný partner) a po druhé jeho stánok v roku 2007. Ako zdôraznil odvolací senát v bode 37 napadnutého rozhodnutia, tieto obrázky neumožňujú zistiť dosah, ktorý mala žalobcova účasť na týchto dvoch udalostiach na profesionálov a koncových spotrebiteľov v Spojenom kráľovstve.
V rámci druhej časti jediného žalobného dôvodu teda nemožno prijať tvrdenia žalobcu, ktoré preložil, aby preukázal, že odvolací senát nesprávne posúdil dôkazy predložené na účely dokázania „goodwill“ nezapísanej skoršej ochrannej známky v Spojenom kráľovstve.
Vzhľadom na uvedené treba konštatovať, že odvolací senát správne rozhodol, že v prejednávanej veci nebol predložený dôkaz o existencii „goodwill“ nezapísanej skoršej ochrannej známky v Spojenom kráľovstve. V dôsledku toho treba žalobu v celom rozsahu zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania, ktoré vznikli ÚHVT, v súlade s návrhom ÚHVT.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Žaloba sa zamieta.

2.
Government of Malaysia je povinný nahradiť trovy konania.

Prek
Labucka
Kreuschitz
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 18. novembra 2015.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.