CELEX: 62009CJ0401
Recurs
Admisibilitate
Procură
Consorțiu
Achiziții publice
Procedură de negociere
Servicii de consultanță informatică și de dezvoltare informatică
Respingerea ofertei
Regulamentul de procedură al Tribunalului
Interesul de a exercita acțiunea
Motiv de excludere
Autorizație prevăzută de dreptul intern
Obligație de motivare

Prin recursul formulat, Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (denumită
în continuare „Evropaïki Dynamiki”) solicită anularea Ordonanței Tribunalului de Primă Instanță al Comunităților Europene
din 2 iulie 2009, Evropaïki Dynamiki/BCE (T‑279/06, denumită în continuare „ordonanța atacată”), prin care s‑a respins acțiunea
având ca obiect anularea deciziilor Băncii Centrale Europene (BCE) de a nu selecta oferta prezentată de recurentă în cadrul
procedurii de negociere pentru prestarea de servicii de consultanță informatică și de dezvoltare informatică și de a atribui
contractul de achiziție ofertanților selectați.

Istoricul cauzei
La 19 iulie 2005, BCE a publicat în suplimentul la
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
(JO S 137) un anunț de participare cu privire la o procedură de negociere, cu preselecție, pentru prestarea de servicii de
consultanță informatică și de dezvoltare informatică. Această procedură de negociere viza selectarea a două întreprinderi
în vederea prestării de servicii în beneficiul BCE, în executarea unor contracte‑cadru.
La 29 august 2005, Evropaïki Dynamiki a prezentat o candidatură în numele consorțiului E2Bank, celălalt membru al acestuia
fiind Engineering Ingegneria Informatica SpA. Comisia de atribuire a BCE a ales, dintre cele 23 de candidaturi primite, 7
candidați, printre care acest consorțiu.
La 22 decembrie 2005, BCE a notificat candidaților selectați caietul de sarcini și i‑a invitat să își prezinte ofertele. Caietul
de sarcini cuprindea invitația de participare la procedură și cinci anexe, inclusiv proiectul de contract‑cadru.
Punctul 2.4 din anexa 3 la invitația de participare la procedură prevedea obligația ofertanților de a obține autorizația prevăzută
de Legea germană privind furnizarea de forță de muncă temporară (Arbeitnehmerüberlassungsgesetz, denumită în continuare „AÜG”)
și indica faptul că aceștia trebuie să menționeze că se angajează să obțină autorizația de a furniza forță de muncă temporară
(Arbeitnehmerüberlassungsgenehmigung, denumită în continuare „autorizația cerută”) la momentul semnării contractului.
BCE a primit cinci oferte în termenul stabilit, printre care cea a consorțiului E2Bank. Această ofertă, care a fost considerată
completă, cuprindea în special angajamentul celor doi membri ai consorțiului E2Bank de a obține, înainte de semnarea contractului,
autorizația cerută. În dovedirea acestui angajament, au fost prezentate în copie două cereri de autorizare depuse la autoritățile
germane competente la 3 și la 6 februarie 2006.
După ce a evaluat ofertele, comisia de atribuire a BCE a decis să adreseze o invitație la negociere ofertanților clasați pe
primele trei locuri. Consorțiul E2Bank ocupa poziția a patra.
În urma negocierilor purtate în luna aprilie 2006, comisia de atribuire menționată a decis să nu continue negocierile decât
cu doi dintre ofertanți, întrucât al treilea, stabilit în India, nu fusese în măsură să răspundă preocupării BCE referitoare
la obținerea autorizației cerute. Negocierile continuate cu cei doi ofertanți rămași s‑au finalizat în cursul lunii iunie
2006.
Printr‑o scrisoare din 11 iulie 2006, Evropaïki Dynamiki a pus în discuție legalitatea procedurii de atribuire a contractului
de achiziții în cauză, invocând, printre altele, faptul că obligația de a deține autorizația cerută constituia o discriminare
la adresa ofertanților care nu sunt stabiliți în Germania.
După ce a fost informată, printr‑o scrisoare din 31 iulie 2006, cu privire la decizia de atribuire a celor două contracte‑cadru
celor doi ofertanți selectați, Evropaïki Dynamiki a solicitat, printr‑o scrisoare din 1 august 2006, informații suplimentare
privind evaluarea ofertelor, a cerut BCE să își reconsidere decizia și a anunțat că intenționează să formuleze o acțiune la
Tribunal în cazul respingerii contestației sale. Comisia de atribuire a BCE a considerat această scrisoare ca fiind o contestație
în sens formal și a înaintat‑o organismului competent cu soluționarea contestațiilor din cadrul BCE, care, printr‑o scrisoare
din 18 august 2006, a informat societatea Evropaïki Dynamiki cu privire la respingerea contestației.

Procedura în fața Tribunalului și ordonanța atacată
La 9 octombrie 2006, Evropaïki Dynamiki a formulat o acțiune la Tribunal, solicitând anularea deciziilor BCE de respingere
a ofertei sale și de atribuire a contractului de achiziții publice ofertanților selectați. În susținerea acțiunii sale, Evropaïki
Dynamiki a invocat opt motive.
După ce a respins excepția de inadmisibilitate ridicată de BCE, întemeiată pe pretinsa lipsă a interesului reclamantei de
a exercita acțiunea, Tribunalul a examinat, în primul rând, cel de al optulea motiv al acțiunii, referitor la caracterul nelegal
al cerinței potrivit căreia ofertanții trebuiau să dețină autorizația cerută.
Prin intermediul primului aspect al acestui motiv, Evropaïki Dynamiki impută BCE faptul că a introdus în mod arbitrar această
cerință și că i‑a favorizat pe furnizorii de servicii stabiliți în Germania.
Prin intermediul celui de al doilea aspect al celui de al optulea motiv invocat, Evropaïki Dynamiki susținea că, potrivit
AÜG, autorizația cerută nu se acordă întreprinderilor străine decât dacă acestea dispun, în statul în care sunt stabilite,
de un permis pentru furnizarea de forță de muncă temporară. Or, potrivit reglementării elene, un asemenea permis nu ar putea
fi acordat decât întreprinderilor care desfășoară exclusiv activitatea de furnizare de forță de muncă temporară. Astfel, i‑ar
fi imposibil să obțină acest permis în Grecia și, în consecință, să beneficieze de autorizația cerută.
Prin intermediul celui de al treilea aspect al acestui motiv, Evropaïki Dynamiki invocă faptul că cerința potrivit căreia
ofertanții trebuiau să dețină autorizația cerută contravine reglementării Uniunii referitoare la achizițiile publice și constituie,
prin urmare, o încălcare a libertății de prestare a serviciilor, prevăzută la articolul 49 CE.
Prin intermediul celui de al patrulea aspect al motivului menționat, Evropaïki Dynamiki susținea că respectiva cerință este
discriminatorie și constituie o încălcare a principiului transparenței.
În ordonanța atacată, Tribunalul a arătat, cu titlu introductiv, că BCE, la fel ca instituțiile Uniunii, dispune de o largă
putere de apreciere în ceea ce privește elementele care trebuie luate în considerare în vederea adoptării unei decizii de
a atribui un contract de achiziții publice, iar controlul exercitat de Tribunal trebuie să se limiteze la a verifica lipsa
unei erori grave și vădite.
În ceea ce privește primul aspect al celui de al optulea motiv al acțiunii, Tribunalul a constatat, mai întâi, că Evropaïki
Dynamiki nu contesta nici legalitatea faptului că dreptul german guvernează contractul‑cadru, nici atribuirea oricărui litigiu
rezultat din raporturile contractuale dintre BCE și cocontractant în competența exclusivă a Amtsgericht/Landgericht Frankfurt
am Main (Tribunalul Cantonal/Regional din Frankfurt am Main). În continuare, Tribunalul a amintit că prestarea serviciilor
furnizate în executarea contractului‑cadru necesită punerea la dispoziția BCE, cu titlu profesional, a unor lucrători, ceea
ce impunea cocontractantului acesteia din urmă să dețină autorizația cerută. Tribunalul a mai amintit că, potrivit jurisprudenței
Bundesarbeitsgericht (Curtea Federală pentru Litigii de Muncă), domeniul de aplicare al cerinței prevăzute de AÜG nu este
limitat la agențiile de plasare a forței de muncă, ci aceasta se aplică și societăților din sectorul tehnologiilor informației
care detașează personal propriu la alte societăți. În sfârșit, în ceea ce privește afirmația potrivit căreia, cu prilejul
încheierii, în luna mai 2006, a unui contract referitor la punerea la dispoziția BCE a unui expert, nu fusese solicitată nicio
autorizație, Tribunalul a statuat că o eventuală încălcare anterioară a AÜG de către BCE nu o exonera pe aceasta de obligația
de a aplica în mod corect legea respectivă în cadrul prezentei proceduri de negociere.
Prin urmare, Tribunalul a concluzionat că BCE nu comisese nicio eroare în interpretarea sau în aplicarea AÜG atunci când considerase
că furnizarea serviciilor în cauză era supusă obligației de a deține autorizația cerută și că, prin stabilirea acestei condiții,
BCE nici nu acționase în mod arbitrar, nici nu favorizase ofertanții stabiliți în Germania. În consecință, Tribunalul a considerat
că primul aspect al celui de al optulea motiv era în mod vădit neîntemeiat.
În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al optulea motiv, Tribunalul a arătat că, în cadrul unei acțiuni în anulare
formulate în temeiul articolului 230 CE, nu este competent să verifice dacă interacțiunea dintre două legislații naționale
constituie efectiv un obstacol în calea liberei prestări a serviciilor, interzis de articolul 49 CE. Tribunalul a amintit
că, pentru a putea contesta compatibilitatea cu dreptul comunitar a deciziei prin care se refuză acordarea autorizației cerute,
Evropaïki Dynamiki ar fi putut formula în fața instanțelor naționale o acțiune în anularea deciziilor autorităților naționale
vizate. În consecință, Tribunalul a hotărât că al doilea aspect al celui de al optulea motiv era vădit inadmisibil.
În ceea ce privește al treilea aspect al motivului menționat, după ce a amintit mai întâi că Evropaïki Dynamiki nu invocase
nicio normă juridică de natură să permită BCE să se sustragă, în speță, aplicării teritoriale a dreptului german și că instituțiile
sunt obligate să se asigure că exigențele prevăzute în documentele referitoare la achizițiile publice nu încurajează ofertanții
potențiali să încalce legislația națională aplicabilă activității lor, Tribunalul a constatat că nu se poate imputa BCE faptul
că a aplicat dispozițiile dreptului german.
În continuare, Tribunalul a subliniat că, atunci când invocă faptul că BCE nu ar fi trebuit să solicite autorizația cerută,
Evropaïki Dynamiki contestă în realitate compatibilitatea AÜG cu articolul 49 CE, precum și cu Directiva 96/71/CE a Parlamentului
European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii (JO 1997, L 18,
p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 29) și cu Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie
2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii
(JO L 134, p. 114, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 116). Or, pentru a controla conformitatea legislației naționale cu dreptul
comunitar, Evropaïki Dynamiki ar fi trebuit să formuleze o acțiune în fața instanței naționale, care ar fi putut astfel să
adreseze Curții o întrebare preliminară.
În sfârșit, Tribunalul a arătat că Evropaïki Dynamiki nu se poate întemeia în mod valabil pe jurisprudența pe care o invocă.
Tribunalul a amintit, în această privință, că, pe de o parte, în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 20 septembrie 1988,
Beentjes (31/87, Rec., p. 4635), autoritatea contractantă luase în considerare un criteriu suplimentar, care nu fusese impus
de legislația națională, iar pe de altă parte, Hotărârea din 3 octombrie 2006, FKP Scorpio Konzertproduktionen (C‑290/04,
Rec., p. I‑9461), privea întrebări preliminare referitoare la compatibilitatea dispozițiilor dreptului național cu dreptul
comunitar. Prin urmare, Tribunalul a respins al treilea aspect al celui de al optulea motiv, în parte ca vădit neîntemeiat
și în parte ca vădit inadmisibil.
În ceea ce privește al patrulea aspect al respectivului motiv, Tribunalul a arătat că, întrucât condiția potrivit căreia ofertanții
trebuie să dețină autorizația cerută era prevăzută în mod clar în mai multe documente referitoare la procedura de negociere,
iar Evropaïki Dynamiki nu avusese nicio dificultate în interpretarea cerinței în litigiu, Hotărârea din 16 octombrie 2003,
Traunfellner (C‑421/01, Rec., p. I‑11941), care se referă la principiul transparenței și la obligația de a stabili condiții
minimale în caietul de sarcini, nu era relevantă pentru soluționarea litigiului cu care era sesizat.
În ceea ce privește Hotărârea din 12 decembrie 2002, Universale‑Bau și alții (C‑470/99, Rec., p. I‑11617), și Hotărârea din
9 februarie 2006, La Cascina și alții (C‑226/04 și C‑228/04, Rec., p. I‑1347), Tribunalul a amintit că, potrivit primei hotărâri,
procedura de atribuire a unui contract de achiziții publice trebuie să respecte, în toate etapele sale, în special în etapa
selecției candidaților într‑o procedură restrânsă, atât principiul egalității de tratament între ofertanții potențiali, cât
și principiul transparenței. Tribunalul a arătat că a doua hotărâre privește întrebări preliminare referitoare la compatibilitatea
dispozițiilor dreptului național cu dreptul comunitar, în special în raport cu principiile nediscriminării și transparenței.
Or, Tribunalul a statuat că Evropaïki Dynamiki nu poate susține în mod valabil că nu a fost suficient informată cu privire
la cerința în litigiu, astfel încât nu poate invoca în mod util încălcarea principiului transparenței. În ceea ce privește
pretinsa încălcare a principiului nediscriminării, Tribunalul a subliniat că cerința menționată îi viza pe toți ofertanții.
Prin urmare, Tribunalul a respins al patrulea aspect al celui de al optulea motiv, în parte ca vădit neîntemeiat și în parte
ca vădit inadmisibil.
În consecință, Tribunalul a respins al optulea motiv al acțiunii, în parte ca vădit inadmisibil și în parte ca vădit neîntemeiat.
În ceea ce privește primele șapte motive ale acțiunii, Tribunalul le‑a respins ca vădit inadmisibile.
În această privință, Tribunalul a arătat, pe de o parte, că Evropaïki Dynamiki nu reușise să probeze caracterul nelegal al
criteriului imperativ, prevăzut de documentele referitoare la procedura de negociere în cauză, potrivit căruia ofertanții
trebuie să dețină autorizația cerută și, pe de altă parte, că această societate recunoscuse în mod expres în înscrisurile
sale că nu putea obține în niciun caz autorizația cerută în Germania. Astfel, potrivit Tribunalului, Evropaïki Dynamiki nu
putea profita de împrejurarea că unul sau mai multe dintre primele șapte motive se puteau dovedi întemeiate. Astfel, chiar
dacă deciziile de respingere a ofertei sale și de atribuire a contractului de achiziții publice altor ofertanți ar trebui
să fie anulate în temeiul motivelor menționate, nu ar fi mai puțin adevărat că Evropaïki Dynamiki nu a reușit să dovedească
nelegalitatea motivului de excludere reținut de BCE, astfel încât aceasta din urmă nu ar putea înlocui deciziile atacate decât
printr‑o nouă decizie de respingere a ofertei Evropaïki Dynamiki din cauza acestui motiv de excludere.
Tribunalul a reamintit că un reclamant nu ar putea avea un interes legitim în anularea unei decizii cu privire la care este
deja sigur că nu ar putea decât să fie confirmată din nou în ceea ce îl privește. Tribunalul a constatat, așadar, că Evropaïki
Dynamiki, ca urmare a respingerii celui de al optulea motiv al acțiunii sale, nu mai avea un interes legitim de a invoca alte
motive de anulare a deciziei de respingere a ofertei sale și a deciziei de atribuire a contractului de achiziții publice unor
alți ofertanți. Tribunalul a amintit de asemenea că un motiv de anulare este inadmisibil, din cauza lipsei interesului reclamantului
de a exercita acțiunea, în situația în care, chiar admițând că acest motiv ar fi întemeiat, anularea actului atacat în temeiul
respectivului motiv nu ar fi de natură să îi dea câștig de cauză reclamantului.
Prin urmare, Tribunalul a respins acțiunea, în parte ca vădit inadmisibilă și în parte ca vădit neîntemeiată.

Procedura în fața Curții și concluziile părților
Prin recursul formulat, Evropaïki Dynamiki, care acționează în numele consorțiului E2Bank, solicită Curții:
–        anularea ordonanței atacate;
–        anularea actelor prin care BCE a exclus consorțiul E2Bank de la procedură și a atribuit contractul de achiziții publice unui
alt ofertant și
–        obligarea BCE la plata cheltuielilor de judecată, inclusiv a celor aferente procedurii în primă instanță.
BCE solicită Curții:
–        respingerea recursului și
–        obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată.

Cu privire la admisibilitatea recursului
BCE apreciază că recursul este inadmisibil, în măsura în care este formulat în numele și pe seama consorțiului E2Bank, fără
să fi fost dată o procură în acest sens. BCE arată că Evropaïki Dynamiki formulase acțiunea în anulare la Tribunal în numele
și pe seama consorțiului și că anexase la acțiune o procură semnată de un reprezentant al Engineering Ingegneria Informatica
SpA, societate care făcea parte din consorțiul menționat, dar că întinderea acestei procuri era limitată la procedura declanșată
în fața Tribunalului și nu îl autoriza pe beneficiarul său să formuleze un recurs în fața Curții.
Evropaïki Dynamiki susține că ultimul paragraf al procurii nu o limitează la procedura în fața Tribunalului, ci include epuizarea
tuturor căilor legale posibile.
În această privință, trebuie să se constate că este cert că, în temeiul primului paragraf al procurii menționate, Evropaïki
Dynamiki este împuternicită să întreprindă toate acțiunile legale necesare în numele consorțiului E2Bank în fața Tribunalului.
Totuși, al doilea paragraf al procurii precizează că aceasta va rămâne valabilă atât cât va fi necesar pentru finalizarea
tuturor acțiunilor legale, astfel cum sunt prevăzute de dispozițiile aplicabile.
În aceste condiții, trebuie să se considere că procura în cauză vizează și prezentul recurs formulat în fața Curții.
Prin urmare, recursul este admisibil.

Cu privire la fond
În susținerea recursului, Evropaïki Dynamiki invocă patru motive.

Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului
Prin intermediul acestui motiv, Evropaïki Dynamiki susține că Tribunalul a încălcat articolul 114 din Regulamentul de procedură
propriu, în măsura în care a apreciat drept admisibilă excepția de inadmisibilitate invocată de BCE, cu toate că aceasta nu
a fost formulată prin înscris separat.
BCE consideră că acest motiv este neîntemeiat, din moment ce articolul 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului impune
ca cererea prin care se invocă o excepție de inadmisibilitate să fie formulată prin înscris separat numai când prin aceasta
se solicită Tribunalului să se pronunțe cu privire la acest incident separat de examinarea fondului cauzei.
În această privință, este necesar să se constate de la bun început că articolul 114 din Regulamentul de procedură al Tribunalului
nu impune în niciun fel ca orice excepție de inadmisibilitate să fie formulată prin act separat.
Dimpotrivă, formularea unei asemenea excepții prin act separat nu este necesară decât dacă partea care o invocă înțelege să
solicite instanței să se pronunțe asupra admisibilității acțiunii fără a intra în dezbaterea fondului.
Astfel, o excepție de inadmisibilitate poate fi invocată prin memoriul în apărare și poate fi examinată de Tribunal atunci
când acesta soluționează acțiunea.
Rezultă că primul motiv de recurs trebuie respins.

Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea regulilor privind interesul de a exercita acțiunea
Prin intermediul acestui motiv, Evropaïki Dynamiki susține că Tribunalul ar fi trebuit să analizeze primele șapte motive ale
acțiunii chiar dacă îl respinsese pe al optulea și că acesta a constatat în mod greșit lipsa interesului de a exercita acțiunea.
Recurenta consideră că noțiunea de interes de a exercita acțiunea trebuie interpretată în sens larg, astfel cum ar decurge
atât din jurisprudența Curții, cât și din prevederile Directivei 89/665/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1989 privind coordonarea
actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind aplicarea procedurilor care vizează căile de atac față de atribuirea
contractelor de achiziții publice de produse și a contractelor publice de lucrări (JO L 395, p. 33, Ediție specială, 06/vol. 1,
p. 237).
BCE susține că trebuie constatată lipsa interesului de a exercita acțiunea atunci când anularea deciziei contestate nu poate
da câștig de cauză reclamantului. Aceasta consideră că, după ce a respins al optulea motiv, Tribunalul a respins în mod justificat
și primele șapte motive invocate de Evropaïki Dynamiki în fața sa, întrucât, chiar dacă acestea ar fi fost întemeiate, contractul
de achiziții publice nu ar fi putut fi încheiat cu consorțiul E2Bank, deoarece acesta nu deținea autorizația cerută și în
niciun caz nu putea să o obțină.
În această privință, trebuie să se constate că Tribunalul a arătat în mod întemeiat, referindu‑se la jurisprudența Curții,
pe de o parte, că un reclamant nu poate avea un interes legitim în anularea unei decizii cu privire la care este deja sigur
că nu ar putea decât să fie confirmată din nou în ceea ce îl privește (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 mai 1987,
Souna/Comisia, 432/85, Rec., p. 2229, punctul 20) și, pe de altă parte, că un motiv de anulare este inadmisibil pentru motivul
că interesul de a exercita acțiunea lipsește atunci când, chiar admițând că el ar fi întemeiat, anularea actului atacat pe
baza acestui motiv nu ar fi de natură să îi dea reclamantului câștig de cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din
15 martie 1973, Marcato/Comisia, 37/72, Rec., p. 361, punctele 2-8).
Rezultă că Tribunalului nu i se poate imputa faptul că a considerat, după ce a respins al optulea motiv al acțiunii societății
Evropaïki Dynamiki, că nu mai era necesar să se pronunțe cu privire la celelalte șapte motive ale acestei acțiuni, care nu
ar fi permis societății Evropaïki Dynamiki să aibă câștig de cauză în acțiunea sa.
În ceea ce privește argumentul societății Evropaïki Dynamiki potrivit căruia ar fi păstrat, în orice caz, interesul de a exercita
acțiunea în raport cu primele șapte motive ale acțiunii sale, dată fiind posibilitatea pe care ar fi avut‑o de a obține autorizația
cerută prin intermediul unei sucursale stabilite în Germania, trebuie remarcat faptul că Evropaïki Dynamiki nu a invocat o
asemenea posibilitate în fața Tribunalului. A i se permite să invoce pentru prima dată în fața Curții un argument pe care
nu l‑a invocat în fața Tribunalului ar însemna să i se permită sesizarea Curții, a cărei competență în materie de recurs este
limitată, cu un litigiu mai extins decât cel pe care l‑a judecat Tribunalul. Or, în cadrul unui recurs, competența Curții
este limitată la aprecierea soluției legale care a fost dată motivelor și argumentelor dezbătute în primă instanță (a se vedea
Hotărârea din 21 septembrie 2010, Suedia și alții/API și Comisia, C‑514/07 P, C‑528/07 P și C‑532/07 P, Rep., p. I‑8533, punctul
126 și jurisprudența citată). Acest argument este, prin urmare, inadmisibil.
În consecință, al doilea motiv al recursului trebuie respins.

Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe caracterul facultativ al autorizației cerute
Prin intermediul acestui motiv, Evropaïki Dynamiki susține că Tribunalul a considerat în mod greșit că deținerea de către
ofertanți a autorizației cerute avea un caracter imperativ. Recurenta adaugă că dreptul german nu impunea în speță obținerea
unei asemenea autorizații și că ea a încheiat alte contracte cu BCE fără să dețină respectiva autorizație. Recurenta mai susține
că faptul că BCE a solicitat autorizația contravine dreptului Uniunii în materie de achiziții publice, precum și articolului
49 CE.
BCE susține că nu ea este cea care a introdus obligația ofertanților de a deține autorizația cerută și că deținerea acesteia
constituie o condiție imperativă care decurge din dreptul german.
În acest sens, trebuie amintit că o cerere de recurs trebuie să indice cu precizie elementele criticate din decizia Tribunalului
a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod specific această cerere (a se vedea în special
Hotărârea din 23 aprilie 2009, AEPI/Comisia, C‑425/07 P, Rep., p. I‑3205, punctul 25 și jurisprudența citată). Nu îndeplinește
această cerință motivul de recurs care, fără să cuprindă măcar o argumentare care să identifice în mod specific eroarea care
ar vicia decizia atacată, se limitează să reitereze argumente deja prezentate în fața Tribunalului. Astfel, un asemenea motiv
reprezintă în realitate o cerere prin care nu se urmărește decât reexaminarea unui motiv prezentat în fața Tribunalului, ceea
ce nu este de competența Curții (a se vedea în special Hotărârea din 12 septembrie 2006, Reynolds Tobacco și alții/Comisia,
C‑131/03 P, Rec., p. I‑7795, punctul 50 și jurisprudența citată).
În cazul de față, este necesar să se arate că, astfel cum rezultă de la punctele 52-94 din ordonanța atacată și 12-27 din
prezenta hotărâre, Tribunalul a analizat în mod amănunțit pretinsa nelegalitate a cerinței potrivit căreia ofertanții trebuie
să dețină autorizația cerută.
Or, trebuie să se constate că criticile formulate de Evropaïki Dynamiki în cadrul prezentului motiv de recurs nu vizează în
mod precis elemente din raționamentul Tribunalului care a condus, în cadrul ordonanței atacate, la respingerea celui de al
optulea motiv prezentat în fața sa. Prin acest motiv de recurs, care, astfel cum a remarcat și avocatul general la punctul
57 din concluzii, reia în esență al optulea motiv menționat, Evropaïki Dynamiki reiterează criticile prezentate în fața Tribunalului
cu privire la decizia BCE, astfel cum aceasta este transpusă în documentele aferente procedurii de achiziții publice în litigiu,
de a impune în speță ofertanților obligația de a deține autorizația cerută.
Prin urmare, al treilea motiv al recursului trebuie respins ca inadmisibil.

Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe o încălcare a obligației de motivare
Prin intermediul acestui motiv, Evropaïki Dynamiki susține că Tribunalul nu a aplicat dispozițiile relevante care l‑ar fi
condus la anularea deciziei atacate și că, în orice caz, BCE nu ar fi prezentat o justificare valabilă, nici informații suficiente
în susținerea acestei decizii. Referindu‑se în titlul acestui motiv la articolul 253 CE, la articolul 12 alineatul (1) din
Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții
publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), la articolul 100 alineatul (2) din Regulamentul (CE,
Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților
Europene (JO L 248, p. 1, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198) și la articolul 149 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom)
nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002
al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 357, p. 1, Ediție
specială, 01/vol. 04, p. 3), Evropaïki Dynamiki pare să invoce, în plus, încălcarea, prin ordonanța atacată, a acestor dispoziții
ale dreptului Uniunii.
BCE susține că acest motiv este inadmisibil și, în subsidiar, că acesta este neîntemeiat.
În ceea ce privește, în primul rând, dispozițiile dreptului Uniunii invocate de Evropaïki Dynamiki în cadrul acestui motiv,
trebuie să se constate că aceasta din urmă se limitează să le menționeze, fără a demonstra aplicabilitatea lor în cauza de
față și fără a stabili în ce mod ordonanța atacată ar încălca aceste dispoziții. Or, rezultă din jurisprudență că simpla menționare
abstractă a unui motiv într‑un recurs, nesusținută de indicații mai exacte, nu respectă obligația de a motiva respectivul
recurs (a se vedea în acest sens Ordonanța din 29 noiembrie 2007, Weber/Comisia, C‑107/07 P, punctele 24 și 25, precum și
Ordonanța din 10 februarie 2009, Correia de Matos/Comisia, C‑290/08 P, punctele 18 și 19).
În ceea ce privește, în al doilea rând, celelalte argumente ale societății Evropaïki Dynamiki, întemeiate pe faptul că Tribunalul
nu a răspuns argumentului său potrivit căruia simpla prezentare a notelor referitoare la evaluarea ofertelor nu era suficientă
pentru a justifica decizia BCE de atribuire a contractului de achiziții publice ofertanților selectați, trebuie amintit că
Tribunalul s‑a limitat să analizeze motivul referitor la nelegalitatea cerinței potrivit căreia ofertanții trebuiau să dețină
autorizația cerută. După ce a respins acest motiv, Tribunalul a respins în mod întemeiat, astfel cum rezultă de la punctul
50 din prezenta hotărâre, celelalte șapte motive ale acțiunii, în special pe al cincilea și pe al șaselea, întemeiate, pe
de o parte, pe încălcarea principiilor transparenței și bunei administrări, precum și a obligației de motivare și, pe de altă
parte, pe erorile de apreciere făcute cu ocazia evaluării ofertei reclamantei, ca fiind vădit inadmisibile, fără a examina
pe fond argumentele acesteia din urmă.
Prin urmare, al patrulea motiv de recurs trebuie respins în întregime.
Dat fiind faptul că niciunul dintre motivele invocate de Evropaïki Dynamiki nu a fost admis, este necesar să se respingă recursul.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului
118 din același regulament, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât
BCE a solicitat obligarea Evropaïki Dynamiki la plata cheltuielilor de judecată, iar Evropaïki Dynamiki a căzut în pretenții,
se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară și hotărăște:
1)
Respinge recursul.
2)
Obligă Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE la plata cheltuielilor de
judecată.
Semnături
*
Limba de procedură: engleza.