CELEX: 62009CJ0194
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
Lengvatinis elektros tarifas
Išvada, kad nėra pagalbos
Iš dalies pakeista arba pratęsta priemonė
Sprendimas pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą
Esama arba nauja pagalba
Reglamentas (EB) Nr. 659/1999
1 straipsnio b ir v punktai
Pareiga motyvuoti
Teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai

Apeliaciniu skundu
Alcoa Trasformazioni Srl
(toliau –
Alcoa
) prašo panaikinti 2009 m. kovo 25 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) sprendimą
Alcoa Trasformazioni prieš Komisiją
(T‑332/06, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė
Alcoa
ieškinį dėl Komisijos sprendimo 2006/C 214/03 (OL C 214, p. 5, toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį Italijos Respublikai
buvo pranešta 2006 m. liepos 19 d. laišku, kuriuo buvo pradėta EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatyta procedūra dėl valstybės
pagalbos C 36/06 (ex NN 38/06) – Lengvatinis elektros energijos tarifas daug energijos naudojantiems pramonės sektoriams Italijoje,
dalinio panaikinimo tiek, kiek šis sprendimas susijęs su elektros tiekimo tarifais, nustatytais
Alcoa
aliuminio gamykloms.

Teisinis pagrindas
1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles
(OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 1 straipsnyje „Apibrėžimai“ nustatyta:
„Šiame reglamente:
a)      „pagalba“ – tai bet kuri priemonė, atitinkanti [EB] [87] straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus;
b)      „esama pagalba“ – tai:
i)      visa pagalba, kuri <...> iki Sutarties įsigaliojimo buvo teikiama atitinkamose valstybėse narėse, t. y. individuali pagalba
ir pagalbos sistemos, įgyvendintos iki Sutarties įsigaliojimo ir toliau taikomos;
ii)      patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos ir individuali pagalba;
<...>
v)      pagalba, kuri yra esama pagalba, nes galima nustatyti, ar jos patvirtinimo metu tai nebuvo pagalba, o tokia ji tapo vėliau
dėl bendrosios rinkos vystymosi, ir nebuvo atitinkamos valstybės narės pakeista. Jeigu pagal Bendrijos teisės aktus liberalizavus
veiklą tam tikros priemonės tampa pagalba, po nustatytos liberalizavimo datos esama pagalba jos nebelaikomos;
c)      „nauja pagalba“ – tai visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant
egzistuojančios pagalbos pakeitimus;
<...>
f)       „neteisėta pagalba“ – tai nauja pagalba, įgyvendinta prieštaraujant [EB] [88] straipsnio 3 daliai;
<...>“
Pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999 2 straipsnio 1 dalį: „Suinteresuotoji valstybė narė <...> iš anksto praneša Komisijai apie
bet kuriuos planus skirti naują pagalbą“. Pagal šio reglamento 3 straipsnį nauja pagalba „neskiriama tol, kol Komisija nepriima
tokią pagalbą patvirtinančio sprendimo, arba kol nelaikoma, kad Komisija tokį sprendimą priėmė“.
Šio reglamento 4 straipsnio 1–4 dalyse nustatyta:
„1.      Komisija iš karto patikrina gautą pranešimą. Nepažeisdama 8 straipsnio, Komisija priima sprendimą pagal 2, 3 arba 4 dalis.
2.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisija nustato, kad pranešime nurodyta priemonė nėra pagalba, ji savo išvadą pateikia priimtame
sprendime.
3.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisijai nekyla jokių abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su bendrąja rinka,
tiek kiek minėtoji priemonė priskiriama [EB] [87] straipsnio 1 dalies taikymo sričiai, Komisija nusprendžia, kad minėtoji
priemonė atitinka bendrąją rinką <...>. Šiame sprendime nurodoma išimtis, kuri buvo taikyta pagal Sutartį.
4.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisijai kyla abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su bendrąja rinka, ji
nusprendžia pradėti bylos procesą [procedūrą] pagal [EB] [88] straipsnio 2 dalį (toliau – sprendimas pradėti formalaus tyrimo
procesą [formalią tyrimo procedūrą]).“
To paties reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Sprendime pradėti formalaus tyrimo procesą [formalią tyrimo procedūrą] apibendrinami reikšmingi ginčytini faktai ir teisės
klausimai, pateikiamas pirminis Komisijos atliktas pasiūlytos pagalbos pobūdžio priemonės įvertinimas ir išdėstomos abejonės
dėl pagalbos atitikimo bendrajai rinkai. Sprendime reikalaujama, kad suinteresuotoji valstybė narė ir kitos suinteresuotosios
šalys pateiktų pastabas per nustatytą laikotarpį, kuris paprastai yra ne ilgesnis kaip vienas mėnuo. Deramai pateisintais
atvejais Komisija gali pratęsti nustatytą laikotarpį.“
Pagal Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio 1 dalį „<...> formalaus tyrimo procesas [formali tyrimo procedūra] užbaigiamas
[užbaigiama] priimant sprendimą 2–5 straipsniuose [šio straipsnio 2–5 dalyse] nustatyta tvarka“. Pagal minėtas dalis Komisija
gali nuspręsti, kad pranešime nurodyta priemonė nėra pagalba, pranešime nurodyta pagalba atitinka bendrąją rinką, pranešime
nurodyta pagalba gali būti laikoma atitinkančia bendrąją rinką, jei laikomasi tam tikrų sąlygų, arba pranešime nurodyta pagalba
prieštarauja bendrajai rinkai.
Dėl priemonių, apie kurias nebuvo pranešta, Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Jeigu Komisija turi
iš bet kurio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą, tokią informaciją ji iš karto patikrina“. Šio reglamento
13 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad šis tyrimas užbaigiamas atitinkamai priimant sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą.
Esamoms pagalbos sistemoms taikoma procedūra numatyta Reglamento Nr. 659/1999 17–19 straipsniuose. Pagal šio reglamento 18 straipsnį:
„Jeigu Komisija padaro išvadą, kad atitinkama [esama] pagalbos sistema neatitinka arba daugiau nebeatitinka bendrosios rinkos,
suinteresuotajai valstybei narei ji pateikia rekomendaciją, siūlančią taikyti atitinkamas priemones“. Jeigu suinteresuotoji
valstybė narė nepritaria pasiūlytoms priemonėms, Komisija gali pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal šio reglamento 19 straipsnio
2 dalį.

Ginčo aplinkybės
Skundžiamame sprendime išdėstytus faktus, dėl kurių buvo paduotas ieškinys Teisingumo Teisme ir kurie yra aktualūs priimant
šį sprendimą, galima reziumuoti taip, kaip nurodoma toliau.
Apeliantė
Alcoa
yra pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė, turinti dvi pirminio aliuminio gamyklas, esančias Portovezmėje (Sardinija) ir
Fuzinoje (Veneto regionas). Privatizuojant
Alumix SpA
, pastaroji minėtas gamyklas perleido apeliantei.
Italijos Respublikai išsiųstame pranešime nurodytu Sprendimu 96/C 288/04, kuris paskelbtas 1996 m. spalio 1 d. (OL C 288,
p. 4, toliau – Sprendimas
Alumix
), Komisija baigė 1992 m. gruodžio 23 d. pradėtą procedūrą ir 1994 m. lapkričio 16 d. išplėtė ENEL, istorinio Italijos elektros
tiekėjo, taikomo elektros tiekimo tarifo taikymą šioms dviem gamykloms. Šis tarifas buvo nustatytas 1992 m. liepos 24 d.
Comitato interministeriale dei prezzi
(Tarpministerinis kainų komitetas) sprendimu Nr. 13 (toliau – CIP sprendimas Nr. 13/92). Komisija padarė išvadą, kad šis tarifas,
taikytas iki 2005 m. gruodžio 31 d. pagal 1995 m. gruodžio 19 d. dekreto įstatymo 2 straipsnį (GURI, Nr. 39, 1996 m. vasario
16 d., p. 8, toliau – 1995 m. dekretas įstatymas), nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB sutarties 87 straipsnio
1 dalį.
Šis elektros tarifas grindžiamas ENEL minimaliomis gamybos sąnaudomis ir fiksuotų sąnaudų dalimi.
Komisija padarė išvadą, kad Portovezmėje ir Fuzinoje esančioms gamykloms taikydama tokį tarifą aliuminio gamybai ENEL veikė
kaip normaliomis rinkos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas, nes taikant tokį tarifą elektros energiją buvo galima tiekti
įmonėms, didžiausioms klientėms regionuose, kuriuose buvo didelis elektros gamybos perteklius.
1999 m. gruodžio 29 d.
Autorità per l’energia elettrica e il gas
(Elektros energijos ir dujų gamybos tarnyba) sprendimu Nr. 204/99 elektros tarifo administravimo funkcija buvo perduota vietos
elektros energijos gamintojams. ENEL, vietos elektros energijos tiekėjas,
Alcoa
sąskaitas faktūras už elektros energijos tiekimą išrašydavo pagal standartinį tarifą, o ne 1995 m. dekrete įstatyme nustatytą
tarifą. ENEL paskyrė
Alcoa
kompensaciją, kuri nurodyta jos sąskaitoje faktūroje už elektros energiją; ši kompensacija buvo finansuojama iš parafiskalinių
mokesčių, kuriais buvo apmokestinami visi Italijos elektros energijos vartotojai, ir lygi sąskaitoje faktūroje nurodyto tarifo
ir 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo skirtumui.
2004 m. rugpjūčio 9 d.
Autorità per l’energia elettrica e il gas
sprendimu Nr. 148/04 vietos tiekėjų elektros tarifo administravimo funkcija buvo perduota valstybės įstaigai
Cassa Conguaglio per il settore elettrico
(Išlyginamasis fondas elektros sektoriuje, toliau – Išlyginamasis fondas). Įgyvendindamas šią funkciją Išlyginamasis fondas
iš tų pačių parafiskalinių mokesčių tiesiogiai kompensavo
Alcoa
ENEL tarifo sumos ir 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo skirtumą.
2005 m. Italijos institucijos patvirtino 2005 m. gegužės 14 d. Įstatymą Nr. 80, kuriuo 2005 m. kovo 14 d. Dekretas įstatymas
Nr. 35 (GURI, Nr. 111, 2005 m. gegužės 14 d., p. 4), padarius dalinius pakeitimus, buvo pertvarkytas į įstatymą (GURI, Nr. 91,
2005 m. gegužės 14 d.,
supplemento ordinaro
, toliau – 2005 m. dekretas įstatymas). Pagal jo 11 straipsnio 11 dalį abiem
Alcoa
gamykloms taikomo lengvatinio tarifo taikymo terminas pratęsiamas iki 2010 m. gruodžio 31 dienos. Apie šią nuostatą Komisijai
nebuvo pranešta.
Pagal 2005 m. dekretą įstatymą Elektros energijos ir dujų gamybos tarnyba kasmet peržiūri lengvatinį tarifą. Pagal šios tarnybos
2005 m. spalio 13 d. Sprendimą Nr. 217/05 šis tarifas nuo 2006 m. sausio 1 d. kasmet didinamas, atsižvelgiant į galimus kainų
padidinimus, įregistruotus Europos Amsterdamo (Nyderlandai) ir Frankfurto (Vokietija) biržose, bet ne daugiau kaip 4 % per
metus.
Ginčijamame sprendime Komisija svarstė, ar
Alcoa
taikomas tarifas nėra valstybės pagalba, ir suabejojo dėl jo atitikties bendrajai rinkai pagal EB 87 straipsnio 1 dalį. Ji
nurodė, kad su 2005 m. dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalimi ji susipažino kitoje procedūroje, būtent toje, kurioje buvo
priimtas Sprendimas 2005/C 30/06 (OL C 30, 2005, p. 7, toliau – Sprendimas
Portovesme
), apie kurį Italijos Respublikai buvo pranešta 2004 m. lapkričio mėn. 16 d. laišku – juo buvo pradėta procedūra pagal EB 88 straipsnio
2 dalį dėl valstybės pagalbos C 38/2004 (ex NN 58/04) – Pagalba įmonei
Portovesme Srl
.
Ginčijamo sprendimo motyvuojamosios dalies 40–46 punktuose Komisija nurodė, kad jai reikėjo patikrinti, ar nagrinėjamas tarifas
buvo valstybės pagalba. Komisijos manymu, sumažinus elektros energijos kainą aliuminio gamybos įmonei buvo suteikta didelė
ekonominė lengvata. Šis sumažinimas buvo finansuojamas iš valstybės išteklių, t. y. visų Italijos elektros energijos vartotojų
į Išlyginamąjį fondą mokamo parafiskalinio mokesčio. Dėl minėto sumažinimo kilo grėsmė, kad bus iškreipta konkurencija ir
daromas poveikis prekybai Bendrijos viduje. Iš to ji daro išvadą, kad jam taikoma EB 87 straipsnio 1 dalis.
Komisija ginčijamo sprendimo motyvuojamosios dalies 47 punkte nurodė, kad apie 2005 m. dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalį
jai nebuvo pranešta, todėl nagrinėjama priemonė turi būti laikoma neteisėta pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio f punktą,
ir kad atsižvelgiant į jos ankstesnes išvadas, padarytas Sprendime
Alumix
, pagal kurias
Alcoa
taikomas lengvatinis tarifas nėra esama valstybės pagalba, šios priemonės negalima laikyti esama pagalba.
Tada Komisija ginčijamo sprendimo, susijusio su atitinkamai Fuzinos ir Portovezmės gamykloms suteikta pagalba, motyvuojamosios
dalies 49 ir 78 punktuose suabejojo dėl nagrinėjamos priemonės atitikties bendrajai rinkai.
Galiausiai ginčijamo sprendimo motyvuojamosios dalies 80 ir 81 punktuose Komisija paragino Italijos Respubliką per mėnesį
nuo ginčijamo sprendimo gavimo pateikti savo pastabas ir visą informaciją, kuri būtų naudinga vertinant nagrinėjamą pagalbą.
Ji priminė, kad EB 88 straipsnio 3 dalis turėjo suspenduojamąjį poveikį ir kad pagal Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnį
ji galėjo įpareigoti valstybę narę išieškoti iš gavėjo neteisėtai gautą pagalbą.

Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2006 m. lapkričio 29 d.
Alcoa
pateikė ieškinį Bendrajam Teismui dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kiek jis susijęs su elektros energijos tiekimo tarifu,
taikomu gamykloms Fuzinoje ir Portovezmėje arba, subsidiariai, jo panaikinimo tiek, kiek juo šis tarifas kvalifikuojamas kaip
neteisėta nauja pagalba.
Grįsdama savo ieškinį,
Alcoa
nurodė tris teisinius pagrindus. Pirmiausia, ji nurodė, kad Komisija ginčijamame sprendime jos gamykloms taikomą elektros
tarifą klaidingai pripažino valstybės pagalba, nors minėtas tarifas, atitikęs rinkos tarifą, joms nesuteikė jokios lengvatos.
Antra, ji kaltina Komisiją pažeidus teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principus, nes minėtas sprendimas prieštaravo
Sprendimui
Alumix
. Pagaliau, trečia, ji subsidiariai teigia, kad Komisija klaidingai išnagrinėjo nagrinėjamą priemonę pagal procedūrą, kuri
taikoma naujai, o ne esamai pagalbai.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas ieškinį atmetė.
Kiek tai susiję su pirmuoju pagrindu, jis pirmiausia konstatavo, kad sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą priemonės
kvalifikavimas kaip valstybės pagalbos nėra galutinis ir kad tokio sprendimo teisėtumo kontrolė, kurią vykdo Bendrasis Teismas,
turi apsiriboti patikrinimu, ar Komisija nepadarė akivaizdžių vertinimo klaidų manydama, jog šiuo klausimu ji negalėjo išspręsti
visų problemų atlikdama pirminį nagrinėjamos priemonės vertinimą.
Bendrasis Teismas, pažymėjęs, kad
Alcoa
neginčija Komisijos vertinimo, pagal kurį ištekliai, kuriais remiantis galima finansuoti nagrinėjamą tarifą, yra valstybės
ištekliai, nurodė, jog Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos iš anksto manydama, kad lengvatinis tarifas suteikia
lengvatą
Alcoa
gamykloms. Šiuo klausimu jis taip pat atmetė kaip nesvarbius
Alcoa
argumentus, kad Komisija privalėjo nustatyti, ar nagrinėjamas tarifas atitiko rinkos tarifą ir ar kriterijai, kuriais remdamasi
Komisija padarė išvadą, jog Sprendimu
Alumix
nebuvo suteikta jokia lengvata, tebegaliojo. Bendrasis Teismas atmetė
Alcoa
argumentą, kad Komisija pažeidė savo motyvavimo pareigą, be kita ko, neišnagrinėdama šių kriterijų, ir priminė, jog siekiant
atsakyti į klausimą, ar atitinkamoms gamykloms taikomas tarifas buvo rinkos tarifas, reikia atlikti sudėtingą ekonominį vertinimą,
kurį pagal formalią tyrimo procedūrą turėjo atlikti Komisija.
Dėl antrojo pagrindo Bendrasis Teismas svarstė, ar Komisija, kvalifikuodama lengvatinį tarifą kaip naują pagalbą, pažeidė
teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principus, kuriais, priėmus Sprendimą
Alumix
,
Alcoa
galėjo pasiremti.
Bendrasis Teismas konstatavo, kad tiek iš skundo, tiek iš Sprendimo
Alumix
matyti, jog šis sprendimas susijęs tik su 1995 m. dekretu įstatymu, kuris galiojo tik 10 metų. Jis pridūrė, kad ginčijamame
sprendime Komisija pažymėjo, jog taikomo tarifo termino pratęsimas, apie kurį jai nebuvo pranešta, iki 2010 m. yra valstybės
pagalba. Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija neginčijo jos Sprendime
Alumix
nagrinėjamos priemonės vertinimo, ir padarė išvadą, kad
Alcoa
negalėjo būti tikra, jog Komisija nuspręs, jog jai taikomas tarifas nėra valstybės pagalba.
Dėl trečiojo pagrindo Bendrasis Teismas priminė, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jei esama pagalba turėtų būti pakeista
iš esmės arba prailgintas jos terminas, ji turėtų būti laikoma nauja pagalba. Iš to Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad kai
priemonės, kurios Komisija nelaikė valstybės pagalba, galiojimas pratęstas arba ji iš esmės modifikuota, Komisija gali ją
nagrinėti tik pagal naujai pagalbai taikomas procedūros taisykles.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad šioje byloje nagrinėjama priemonė negali būti laikoma esama pagalba ne tik todėl, kad ji
apima skirtingą laikotarpį nei tas, kuris nagrinėjamas Sprendime
Alumix
, tačiau taip pat dėl to, kad šios priemonės finansavimo tvarka, palyginti su minėtame sprendime nagrinėtos priemonės finansavimo
tvarka, buvo iš dalies pakeista.

Šalių reikalavimai
Savo apeliaciniu skundu
Alcoa
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis susijęs su jos aliuminio gamyklose taikomais elektros tarifais,
subsidiariai,
–        grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis iš naujo ją išnagrinėtų atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo sprendimą,
ir bet kuriuo atveju
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą,
Alcoa
nurodo du pagrindus. Pirmuoju pagrindu siekiama pripažinti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą darydamas išvadą, jog
Komisija galėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą neištyrusi, ar Sprendimo
Alumix
išvados jau nebegaliojo. Antrasis pagrindas susijęs su procedūros, susijusios su nauja pagalba, klaidingu taikymu.
Šie du pagrindai glaudžiai susiję su Sprendimo
Alumix
materialine taikymo sritimi ir galiojimu laiko atžvilgiu, tačiau į tai Bendrasis Teismas neatsižvelgė.
Alcoa
šio sprendimo galiojimą laiko atžvilgiu nagrinėja pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje ir antrojo pagrindo antroje dalyje, o
jo materialinę taikymo sritį aptaria nurodydama argumentą, kad elektros tarifas nebuvo iš esmės pakeistas, – jis pateikiamas
pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje ir antrojo pagrindo trečioje dalyje.
Apeliacinį skundą reikia pradėti nagrinėti nuo šių dalių ir šio argumento vertinimo.

Dėl pirmojo pagrindo ketvirtos dalies ir antrojo pagrindo antros dalies, susijusių su Sprendimo „Alumix“ galiojimu laiko atžvilgiu
Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje, taip pat antrojo pagrindo antroje dalyje
Alcoa
kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis skundžiamo sprendimo 105–107 punktuose manė, kad Sprendimo
Alumix
išvados buvo ribotos laiko atžvilgiu. Darydamas tokią išvadą, Bendrasis Teismas netinkamai aiškino šį sprendimą ir padarė
teisės klaidą.
Alcoa
teigia, pirma, kad Sprendime
Alumix
nėra aiškios nuorodos į 1995 m. dekretą įstatymą, kuriame nustatytas 10 metų elektros tarifo taikymo laikotarpis, ir nenustatomas
joks aiškus ar numanomas jo taikymo laikotarpio apribojimas. Antra,
Alcoa
papildo, kad net jei Sprendimo
Alumix
taikymo laikotarpis buvo ribotas, išvada, kad jame nėra pagalbos, yra bendro galiojimo ir nėra apribota laiko atžvilgiu.
Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas teisingai išnagrinėjo Sprendimą
Alumix
pagal 1995 m. dekretą įstatymą, kuriuo nagrinėjamo tarifo taikymo laikotarpis buvo aiškiai apribotas dešimčia metų.
Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad, nagrinėjant apeliacinį skundą pagal EB 225 straipsnį ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnį, Teisingumo
Teismas nėra kompetentingas nustatyti faktines aplinkybes ir jas vertinti, išskyrus atvejus, kai jos iškraipytos (šiuo klausimu
žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo
Komisija prieš Brazelli Lualdi ir kt
., C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 49 ir 66 punktus bei 2002 m. lapkričio 7 d. Sprendimo
Glencore et Compagnie Continentale prieš Komisiją
, C‑24/01 P ir C‑25/01 P, Rink. p. I‑10119, 65 punktą).
Šiuo klausimu Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 107 punkte pateikiamas vertinimas, kad Sprendimas
Alumix
buvo apribotas laiko atžvilgiu, grindžiamas tam tikromis padarytomis išvadomis. Pirma, šio sprendimo 105 punkte Bendrasis
Teismas konstatavo, kad Sprendime
Alumix
Komisija išreiškė savo poziciją dėl elektros energijos tiekimo tarifo, kurį ENEL taikė
Alcoa
gamykloms laikotarpiu nuo 1996 m. iki 2005 metų. Paskui tame pačiame punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors Sprendime
Alumix
neminimas 1995 m. dekretas įstatymas, kurio 2 straipsnyje įtvirtintas CIP sprendimu Nr. 13/92 patvirtinto tarifo taikymo laikotarpis,
Alcoa
skunde vis tiek aiškiai pasirėmė šiuo dekretu įstatymu, todėl, jo manymu, buvo tinkama cituoti jo ištrauką, kuri atspindėjo
Alcoa
pastabas. Pagal šią ištrauką privatizuojant
Alumix SpA
, siekiant kartu su ENEL nustatyti elektros energijos tarifą dviem aptariamoms gamykloms ir galbūt susitarti dėl ilgalaikio
(10 metų) susitarimo konkurencinėmis kainomis Europos lygmeniu ateityje, reikėjo Italijos vyriausybės palaikymo. Bendrasis
Teismas toliau cituodamas šią ištrauką nurodo, kad CIP sprendime Nr. 13/92 numatytų permokų tvarkymo tvarka turėjo būti panaikinta
nuo 2005 m. gruodžio 31 d. ir kad po šios datos ši tvarka turi būti suderinta su visiems vartotojams taikoma tvarka. Pagaliau
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 14 ir 65 punktuose pažymėjo, kad abiem
Alcoa
gamykloms taikomo elektros tarifo galiojimo laikotarpis 2005 m. dekretu įstatymu buvo pratęstas iki 2010 m. gruodžio 31 dienos.

Alcoa
neginčija šių išvadų ir neteigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktus.
Pažymėtina, kad jei Bendrasis Teismas neiškraipė faktų, jis vienintelis yra kompetentingas juos savarankiškai įvertinti. Todėl
jis galėjo, nepadarydamas teisės klaidos, skundžiamo sprendimo 106 punkte konstatuoti, kad Komisijos vertinimas dėl laikotarpiu
nuo 1996 m. iki 2005 m. taikyto nagrinėjamo elektros tarifo buvo įvykdytas atsižvelgiant į tokias rinkos sąlygas, kurias šiam
laikotarpiui galėjo numatyti Komisija. Bendrasis Teismas taip pat galėjo, nepadarydamas teisės klaidos, šio sprendimo 107 punkte
patvirtinti Komisijos požiūrį pakartodamas jos ginčijamajame sprendime nurodytus teiginius, t. y. kad jos Sprendime
Alumix
patvirtintas minėtas tarifo taikymo laikotarpis buvo ribotas būtent todėl, kad ji rėmėsi tuo momentu susiklosčiusių aplinkybių
ekonominiu vertinimu, dėl to šiuo patvirtinimu negalėjo būti remiamasi siekiant pagrįsti 2005 m. dekrete įstatyme nustatytos
priemonės pratęsimą.
Todėl pirmojo pagrindo ketvirtą dalį ir antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.

Dėl pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje ir antrojo pagrindo trečioje dalyje pateikto argumento, kad Sprendime „Alumix“ nagrinėjamas
elektros tarifas iš esmės nebuvo pakeistas
Šalių argumentai

Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai atmetė kaip nepagrįstą jos argumentą, kad 1999 m. ir 2004 m. daliniai pakeitimai,
susiję su elektros tarifo administravimu, nebuvo esminiai, o vien techninio pobūdžio. Ji mano, kad tai, jog kompensavimą įvykdė
ENEL, o tarifo administravimas buvo perduotas Išlyginamajam fondui, nepakeitė Sprendime
Alumix
padarytos išvados tiek, kad nagrinėjamas tarifas nebūtų pagalba. Šie pakeitimai buvo susiję tik su tarifo nustatymo būdu ir
su tuo, kas jį nustato, o tarifas – svarbiausias dalykas – niekuomet nebuvo pakeistas.
Komisija atsikerta, kad perėjimas nuo situacijos, kai
Alcoa
savo tiekėjui moka pagal Sprendime
Alumix
patvirtintą lengvatinį tarifą, prie situacijos, kai
Alcoa
moka savo tiekėjo laisvai nustatytą kainą prieš gaudama kompensaciją iš Išlyginamojo fondo, kad jos grynosios išlaidos būtų
sumažintos iki minėto lengvatinio tarifo, negali paprasčiausiai būti laikomas daliniais techniniais pakeitimais.
Teisingumo Teismo vertinimas
Skundžiamo sprendimo 64 ir 65 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, darydama preliminarią išvadą dėl
Alcoa
suteiktos lengvatos, Komisija, pirmiausia, pasirėmė 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo galiojimo laikotarpio pratęsimu
iki 2010 m., neperžengiant galimo tarifo padidinimo iki 4 %ribos, ir, antra, šio tarifo administravimo perdavimu Išlyginamajam
fondui, kuris tiesiogiai kompensavo
Alcoa
jos gamykloms taikomo elektros tarifo ir šiame dekrete įstatyme patvirtinto tarifo skirtumą.
Alcoa
neginčija šių dviejų nustatytų faktinių aplinkybių, susijusių su 2005 m. dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalimi padarytais
daliniais pakeitimais, taip pat 2004 m. rugpjūčio 9 d. ir 2005 m. spalio 13 d. Elektros energijos ir dujų gamybos tarnybos
sprendimais Nr. 148/04 ir Nr. 217/05.
Skundžiamo sprendimo 68 punkte Bendrasis Teismas nustatė, kad tokia kompensavimo tvarka susijusi su paties
Alcoa
taikomo lengvatinio tarifo pobūdžiu, todėl Komisija pagrįstai galėjo neatmesti galimybės, kad jis yra lengvata, kuri yra
viena iš sąlygų, kvalifikuojant priemonę kaip pagalbą pagal EB 87 straipsnio 1 dalį.
Šis Bendrojo Teismo vertinimas atspindi Teisingumo Teismo požiūrį, kad dėl pagalbos finansavimo būdo visa pagalbos schema
gali būti nesuderinama su bendrąja rinka, todėl pagalba negali būti nagrinėjama neatsižvelgiant į finansavimo būdo poveikį
(žr. 2003 m. spalio 21 d. Sprendimo
van Calster ir kt.
, C‑261/01 ir C‑262/01, Rink. p. I‑12249, 49 punktą).
Šioje byloje Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 ir 131 punktuose konstatavo, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog
2005 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo, palyginti su 1995 m. dekrete įstatyme nustatytu tarifu, finansavimo tvarka buvo
perėjimas nuo rinkos tarifo prie tarifo, kuris sumažinamas naudojant valstybės išteklius.
Atsižvelgiant į valstybės pagalbos taisykles ir pasekmes, kurių gali atsirasti dėl finansavimo tvarkos dalinių pakeitimų,
nurodomas ginčijamame sprendime, konstatuotina, jog Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos skundžiamo sprendimo 130 punkte
manydamas, kad ginčijamame sprendime nagrinėjama priemonė skyrėsi nuo Sprendime
Alumix
nagrinėjamos priemonės, ir atmesdamas kaip nepagrįstą šio sprendimo 134 punkte nurodytą
Alcoa
argumentą, kad šie daliniai pakeitimai buvo neesminiai.
Todėl pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje ir antrojo pagrindo trečioje dalyje nurodytas
Alcoa
argumentas, susijęs su nurodytų dalinių pakeitimų neesminiu pobūdžiu, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Pirmąjį ir antrąjį pagrindus reikia išnagrinėti atsižvelgiant į šias išvadas.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su nepakankamu atsižvelgimu į Sprendimą „Alumix“
Savo pirmuoju pagrindu
Alcoa
siekia, kad būtų pripažinta, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, manydamas, jog Komisija galėjo pradėti formalią tyrimo
procedūrą neišnagrinėjusi, ar Sprendime
Alumix
padarytos išvados nebegalioja. Šis apeliacinio skundo pagrindas dalijamas į šešias dalis. Pirmoje dalyje
Alcoa
kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad vykdydamas kontrolę jis apsiribojo akivaizdžia klaida, susijusia su ginčijamos priemonės
kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos. Antra dalis susijusi su neatsižvelgimu į teismo praktiką ir teisinio saugumo bei teisėtų
lūkesčių apsaugos principus. Trečia dalimi siekiama, kad būtų pripažinta, jog du pagrindiniai elementai, kuriais Bendrasis
Teismas pasirėmė darydamas išvadą, jog Komisija turėjo teisę pradėti formalią tyrimo procedūrą, yra nepakankami. Ketvirta
dalis, susijusi su Sprendimo
Alumix
galiojimu laiko atžvilgiu, šio sprendimo 43 punkte buvo atmesta kaip nepagrįsta. Penkta dalis susijusi su tinkamo administravimo
ir teisės būti išklausytam principų pažeidimu. Pagaliau šešta dalis susijusi su motyvavimo pareigos taikymo srities pažeidimu.
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su Bendrojo Teismo priežiūra, apribota patikrinimu, ar nebuvo padaryta akivaizdi
vertinimo klaida
–       Šalių argumentai
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje
Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, pirmiausiai skundžiamo sprendimo 61 punkte apribodamas ginčijamojo sprendimo
priežiūrą patikrinimu, ar nebuvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida, kiek tai susiję su nagrinėjamos priemonės kvalifikavimu
kaip valstybės pagalbos. Taip,
Alcoa
teigimu, Bendrasis Teismas nevykdė teisminės priežiūros, nors ji yra esminė priemonė siekiant apsaugoti įmones nuo neteisėtų
formalių tyrimo procedūrų.

Alcoa
atkreipia dėmesį į skirtumą tarp formalios tyrimo procedūros dėl priemonių, dėl kurių buvo konkrečiai nuspręsta, kad jos nėra
pagalba, pradėjimo ir formalios tyrimo procedūros dėl priemonių, dėl kurių tokia išvada nebuvo padaryta, pradėjimo. Ji mano,
kad pirmuoju atveju Komisijai vykdant preliminarų tyrimą ir nurodant motyvus, kad būtų pateisintas formalaus tyrimo procedūros
pradėjimas, taikomi griežtesni reikalavimai.
Komisija atsikerta, kad, kaip ji pati mano, Bendrojo Teismo priežiūros, t. y. būtent tos, kuri taikoma laikinam sprendimui,
lygis buvo pakankamas.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad EB 88 straipsnio 3 dalyje numatyta ir Reglamento Nr. 659/1999 4 ir 5 straipsniuose reglamentuojama pirminė
pagalbos tyrimo stadija, skirta, kad Komisija susidarytų pradinę nuomonę apie dalinį ar visišką nagrinėjamos pagalbos suderinamumą
su bendrąja rinka. Ši stadija skiriasi nuo EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytos bei minėto reglamento 6 ir 7 straipsniuose
reglamentuojamos formalios tyrimo procedūros, skirtos, kad Komisija surinktų visą informaciją apie bylos aplinkybes (žr. 2008 m.
balandžio 15 d. Sprendimo
Nuova Agricast
, C‑390/06, Rink. p. I‑2577, 57 punktą).
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnio, sprendimas pradėti formalią tyrimo procedūrą apima Komisijos preliminarų
siūlomos priemonės vertinimą, kuriuo siekiama nustatyti, ar ji turi pagalbos pobūdį, ir suteikia pagrindo abejoti dėl jos
atitikties bendrajai rinkai.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 58–60 punktuose teisingai priminė parengiamosios stadijos
vaidmenį, pažymėdamas, jog ji skyrėsi nuo formalios tyrimo procedūros.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 58 punkte pirmiausia teisingai priminė, kad Komisija turi pradėti formalią tyrimo procedūrą,
jei, atlikusi pirmą tyrimą, ji negalėjo įsitikinti, jog nagrinėjama priemonė atitinka bendrąją rinką.
Bendrasis Teismas iš to skundžiamo sprendimo 61 punkte teisingai darė išvadą, kad Bendrojo Teismo vykdoma sprendimo pradėti
formalią tyrimo procedūrą teisėtumo priežiūra turi būti būtinai apribota, ir skundžiamo sprendimo 62 punkte teisingai nusprendė,
kad nagrinėjant ieškinį dėl tokio sprendimo, kai ieškovės ginčija Komisijos vertinimą, susijusį su ginčijamos priemonės kvalifikavimu
kaip valstybės pagalbos, Sąjungos teismo priežiūra apribojama patikrinimu, ar Komisija nepadarė akivaizdžių vertinimo klaidų.

Alcoa
argumentas, kad Bendrasis Teismas turėjo atlikti gilesnę analizę ir neapriboti savo priežiūros patikrinimu, ar nebuvo padaryta
akivaizdi vertinimo klaida, šioje byloje, atsižvelgiant į tai, jog egzistuoja ankstesnis Komisijos sprendimas, susijęs su
Alcoa
, t. y. Sprendimas
Alumix
, negali būti priimtas, nes, kaip tai pažymėta šio sprendimo 50 punkte, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog ginčijamajame
sprendime nustatyta nagrinėjama priemonė buvo kita priemonė nei Sprendime
Alumix
nagrinėtoji.
Darytina išvada, kad pirmojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies, susijusios su tuo, kad nebuvo atsižvelgta į teismo praktiką ir teisinio saugumo bei teisėtų
lūkesčių apsaugos principus
–       Šalių argumentai
Neatsižvelgdama į taikomą peržiūros normą,
Alcoa
pirmojo pagrindo antroje dalyje teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą neatsižvelgdamas į teismo praktiką ir teisinio
saugumo bei teisėtų lūkesčių apsaugos principus, pagal kuriuos reikia atsižvelgti į jo ankstesnius sprendimus toje pačioje
byloje.

Alcoa
manymu, iš 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
(C‑47/91, Rink. p. I‑4635) matyti, kad Komisija turėjo atsižvelgti į Sprendimą
Alumix
ir iš naujo išnagrinėti, ar veiksniai, kuriais grindžiamas šis sprendimas, pasikeitė. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo
70 punkte padarė teisės klaidą, manydamas, kad Komisija neturėjo nustatyti, „ar kriterijai, kuriais [ji] pasirėmė Sprendime
Alumix
darydama išvadą, kad lengvata nebuvo suteikta, dar tebegaliojo“.
Alcoa
, remdamasi 2006 m. birželio 22 d. Sprendimu
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
(C‑182/03 ir C‑217/03, Rink. p. I‑5479), priduria, kad ji turėjo teisę pasiremti prielaida, jog Komisijos Sprendime
Alumix
padarytos išvados negalėjo pasikeisti, kol tebegaliojo faktai, kuriais buvo grindžiamas šis sprendimas.
Komisija teigia, kad nebuvo pareigos atsižvelgti į Sprendimą
Alumix
.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
24 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad kai Komisija susiduria su individualia pagalba, kuri tariamai buvo suteikta taikant
iš anksto patvirtintą sistemą, ji jos negali iš karto tirti pagal Sutartį. Prieš pradėdama bet kokią procedūrą, ji privalo
patikrinti, ar pagalba patenka į bendrąją schemą ir ar atitinka ją patvirtinančiame sprendime numatytas sąlygas. Jei Komisija
taip nesielgtų, ji kiekvienos individualios pagalbos tyrimo atveju galėtų pakeisti pagalbos schemą patvirtinantį savo sprendimą
ir pažeisti teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principus.
Tačiau konstatuotina, kad šioje byloje nagrinėjama priemonė, priešingai nei minėtame Sprendime
Italija prieš Komisiją
nagrinėta priemonė, nėra individuali pagalba, patenkanti į bendrąją pagalbos schemą. Kaip pažymėta šio sprendimo 50 punkte,
nagrinėjama priemonė skiriasi nuo nagrinėtosios ankstesniame Komisijos sprendime – Sprendime
Alumix
.
Darytina išvada, kad minėtame Sprendime
Italija prieš Komisiją
padarytos išvados, susijusios su individualios pagalbos priemonėmis, kurios buvo nustatytos pagal bendrąją pagalbos schemą,
nėra svarbios.

Alcoa
teigdama, kad pagal teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus ji galėjo tikėtis, jog Komisija paliks galioti
Sprendime
Alumix
padarytas išvadas, taip pat remiasi minėtu Sprendimu
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
.
Atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, pagal teisinio saugumo principą reikalaujama, kad Sąjungos teisės aktai būtų
patikimi, o jų taikymą asmenys aiškiai numatytų (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
69 punktą ir 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo
Nuova Agricast ir Cofra prieš Komisiją
, C‑67/09 P, Rink. p. I‑0000, 77 punktą). Teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam asmeniui, kuriam
Bendrijos institucija sukėlė pagristų lūkesčių dėl suteiktų konkrečių garantijų. Tačiau jei rūpestingas ir nuovokus ūkio subjektas
galėjo numatyti, jog Bendrijos priemonės priėmimas gali paveikti jo interesus, jis negali remtis šiuo principu priėmus tą
priemonę (žr. minėto Sprendimo
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
147 punktą; 2009 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo
Komisija prieš Koninklijke FrieslandCampina
, C‑519/07 P, Rink. p. I‑8495, 84 punktą bei 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Kahla Thüringen Porzellan prieš Komisiją
, C‑537/08 P, Rink. p. I‑0000, 63 punktą).
Iš minėto Sprendimo
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
71 punkto matyti, kad šiame sprendime Komisija pakeitė nagrinėjamos priemonės vertinimą vien dėl to, jog nusprendė griežčiau
taikyti Sutarties taisykles, susijusias su valstybės pagalba. Šio sprendimo 161 ir 167 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė,
kad ieškovės galėjo tikėtis, jog Komisijos sprendimas, susijęs su ankstesniu vertinimu, joms suteikia reikiamo laiko veiksmingai
atsižvelgti į šį vertinimo pakeitimą, ir padarė išvadą, kad pagrindas, susijęs su teisėtų lūkesčių principo pažeidimu, buvo
pagrįstas.
Tačiau ši teismo praktika šioje byloje netaikytina, nes, kaip Bendrasis Teismas teisingai pažymėjo skundžiamo sprendimo 107 punkte,
ginčijamame sprendime Komisija neginčija jos Sprendime
Alumix
išnagrinėtos priemonės vertinimo. Bendrasis Teismas tuo pačiu klausimu šiame punkte aiškiai – ir teisingai – nurodė, kad Komisija
suteikė pagrindo abejonėms dėl 2005 m. dekrete įstatyme patvirtinto elektros tarifo, pirma, atsižvelgiant į tai, jog jos Sprendime
Alumix
padarytų išvadų galiojimo laikas buvo ribotas, jos buvo grindžiamos tuo metu susiklosčiusiomis aplinkybėmis, ir, antra, atsižvelgiant
į šiame sprendime nustatyto tarifo dalinius pakeitimus.
Todėl Sprendimas
Alumix
negalėjo sukelti teisėtų lūkesčių, kad Komisijos šiame sprendime padarytos išvados bus taikomos ir 2005 m. dekrete įstatyme
nustatytam tarifui.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepažeidė
Alcoa
teisėtų lūkesčių skundžiamo sprendimo 70 punkte nustatydamas, jog Komisija neturėjo patikrinti, ar kriterijai, kuriais remdamasi
ji Sprendime
Alumix
padarė išvadą, jog lengvata nebuvo suteikta, dar galiojo.
Dėl kaltinimo, kad buvo pažeistas teisinio saugumo principas, pažymėtina, jog
Alcoa
šį principą tik nurodė, tačiau nepateikė skundžiamo sprendimo motyvų arba Bendrojo Teismo analizės, pagrindžiančių šio principo
pažeidimą. Todėl šis kaltinimas turi būti atmestas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su tuo, jog nepakako veiksnių, kuriais remiantis būtų galima pateisinti formalios
tyrimo procedūros pradėjimą
–       Šalių argumentai
Pateikdama pirmojo pagrindo trečią dalį
Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 67 ir 68 punktuose padarė teisės klaidą, iš esmės dėl dviejų veiksnių darydamas
išvadą, jog Komisija galėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą dėl nustatytų elektros energijos tiekimo tarifų. Pirmasis iš
šių veiksnių yra minėtų tarifų finansavimas iš valstybės išteklių, antrasis –
Alcoa
išlaidų kompensavimas pagal Išlyginamojo fondo nustatytą tvarką, pagal kurią sumažinamas galutinis elektros energijos tiekimo
tarifas, kurį
Alcoa
turėtų sumokėti, jei nesinaudotų minėta tvarka.
Alcoa
teigia, kad šie du veiksniai yra nepakankami, nes jie egzistavo dar priimant Sprendimą
Alumix,
tačiau tai nesukliudė Komisijai padaryti išvados, kad nagrinėjamos priemonės nebuvo pagalba. Šiuo klausimu ji pažymi, pirma,
kad ENEL lengvatinius tarifus, kurie tuomet jai buvo taikomi, nustatė valstybė, kuri 100 % kontroliavo ENEL, vadinasi, ji
šiuos tarifus finansavo, ir, antra, kad šie tarifai nulėmė – vien formaliai – bendrai taikomų tarifų „sumažinimą“.
Komisija mano, kad pirmojo pagrindo trečioje dalyje
Alcoa
tik pakartoja kitus argumentus.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Konstatuotina, kad
Alcoa
, apibūdindama, kaip ji mano, bendras 1995 m. dekretu įstatymu ir 2005 m. dekretu įstatymu nustatytų tarifų savybes, nenurodo
pirmajame dekrete nustatytų tarifų 1999 ir 2004 metais padarytų pakeitimų, kurie neginčijami.
Taigi ji nenurodo, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 15, 65 ir 66 punktų, kad tarifas, kuris jai buvo taikomas pagal 1995 m.
dekretą įstatymą, buvo pakeistas tarifu, kuris buvo sumažintas kompensuojant iš Išlyginamojo fondo administruojamų parafiskalinių
mokesčių.
Atsižvelgiant į šių savybių svarbą kvalifikuojant pagalbą, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos jas akcentuodamas, kaip
tai buvo priminta šio sprendimo 50 punkte.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 68 punkte teisingai nusprendė, kad vien tai, jog egzistuoja minėta kompensavimo tvarka,
paaiškina, kodėl Komisija parengiamojoje stadijoje negalėjo atmesti galimybės, jog
Alcoa
naudojosi lengvata, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį.
Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 58 punkte teisingai pažymėjo, kad jei atlikusi pirminį tyrimą Komisija negali
išspręsti visų problemų, susijusių su klausimu, ar nagrinėjama priemonė yra pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, ji privalo
pradėti formalią tyrimo procedūrą, nebent pasibaigus šiam pirminiam tyrimui ji gali įsitikinti, jog nagrinėjama priemonė bet
kuriuo atveju, net jei ji ir yra pagalba, atitinka bendrąją rinką (taip pat pagal analogiją žr. 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Sytraval et Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 39 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką bei 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Bouygues ir Bouygues Télécom prieš Komisiją
, C‑431/07 P, Rink. p. I‑2665, 61 punktą). Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 70 punkte, iš esmės
remdamasis būtent minėtu 58 punktu, pagrįstai galėjo padaryti išvadą, kad siekiant atsakyti į klausimą, ar gamykloms taikomas
tarifas buvo rinkos tarifas, reikėjo atlikti sudėtingą ekonominį vertinimą, sukeliantį abejonių, kurios tinkamiausiai galėjo
būti išnagrinėtos per formalią tyrimo procedūrą.
Todėl pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl pirmojo pagrindo penktos dalies, susijusios su tinkamo administravimo ir teisės būti išklausytam principų pažeidimu
–       Šalių argumentai

Alcoa
teigia, kad Italijos Respublikai pirminėje tyrimo stadijoje nebuvo sudaryta galimybė pateikti savo pastabas dėl nagrinėjamos
priemonės kvalifikavimo kaip naujos pagalbos ir kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nepripažindamas, jog Komisija taip
pažeidė tinkamo administravimo ir teisės būti išklausytam principus.
Komisija teigia, kad
Alcoa
šia dalimi pateikia naują pagrindą, kurio ji nenurodė Bendrajam Teismui ir kuris dėl to nepriimtinas. Ji taip pat nurodo,
kad bet kuriuo atveju Italijos Respublika buvo išklausyta dėl nagrinėjamos priemonės kvalifikavimo kaip naujos pagalbos, kaip
tai matyti iš skundžiamo sprendimo 40 punkto.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Primintina, kad apeliaciniame procese Teisingumo Teismas yra kompetentingas tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų
ir argumentų teisinius vertinimus (žr., be kita ko, 2007 m. vasario 1 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
, C‑266/05 P, Rink. p. I‑1233, 95 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Todėl šalis iš principo negali pirmą kartą Teisingumo
Teisme nurodyti pagrindo, kurio ji pirma nepateikė Bendrajam Teismui, nes Teisingumo Teismui tai leistų peržiūrėti Bendrojo
Teismo padarytų išvadų teisėtumą remiantis pagrindais, apie kuriuos pastarasis nežinojo.
Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo matyti, kad,
Alcoa
Bendrajam Teismui pateikus skundą, pirmojo pagrindo penktoje dalyje iškelto klausimo šis teismas nenagrinėjo.
Akivaizdu, kad skundžiamo sprendimo 39 ir 40 punktuose Bendrasis Teismas svarstė, ar Italijos Respublika priėmė poziciją dėl
nagrinėjamos priemonės kvalifikavimo kaip naujos pagalbos, tačiau jis tai darė analizuodamas Komisijos argumentą, kuriuo siekiama
įrodyti, kad ieškinys pirmojoje instancijoje nepriimtinas, nes Italijos Respublika nepareiškė pakankamai aiškių prieštaravimų
dėl minėto kvalifikavimo.
Taigi reikia konstatuoti, kad pirmojo pagrindo penkta dalis nepriimtina.
Dėl pirmojo pagrindo šeštos dalies, susijusios su tuo, kad nebuvo atsižvelgta į pareigos nurodyti motyvus apimtį
–       Šalių argumentai
Pateikdama pirmojo pagrindo šeštą dalį
Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Komisijai tenkančios pareigos nurodyti motyvus apimtį. Atsižvelgiant į negrįžtamas
formalios tyrimo procedūros pradėjimo pasekmes ir į tai, kad šiuo atveju buvo ankstesnis Komisijos sprendimas, t. y. Sprendimas
Alumix
, Bendrasis Teismas klaidingai patvirtino, jog skirtumo tarp šio sprendimo ir ginčijamo sprendimo nereikia motyvuoti. Tai,
kad nebuvo nurodyti pakankami motyvai, apsunkino bet kokios ginčijamo sprendimo teisinės analizės ir peržiūros vykdymą.
Alcoa
teigia, kad ginčijamame sprendime turėjo būti pateiktas reikšmingas išankstinis galimų ekonominių pakeitimų vertinimas, kiek
tai susiję su Sprendimu
Alumix
.
Komisija mano, kad ši dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Priešingai, nei teigia
Alcoa
, Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime neteigė, kad darant skirtumą tarp Sprendimo
Alumix
ir ginčijamo sprendimo neturi būti nurodomi motyvai.
Dėl kaltinimo, kad nebuvo atsižvelgta į pareigos nurodyti motyvus apimtį, panašu, kad šį priekaištą
Alcoa
sieja su skundžiamo sprendimo 78–89 punktais. Kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 127 punkte, panašu, kad iš
šių punktų
Alcoa
pirmiausia nurodo šio sprendimo 88 punktą, kuriuo Bendrasis Teismas atmetė jos argumentą, jog Komisija pažeidė savo pareigą
nurodyti ginčijamo sprendimo motyvus atsižvelgiant į Sprendime
Alumix
taikytus kriterijus.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 253 straipsnyje nustatytas reikalavimas nurodyti motyvus turi atitikti ginčijamo akto
pobūdį bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys
galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jo priežiūrą. Reikalavimas motyvuoti
turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį bei asmenų, kuriems aktas
skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais aktas konkrečiai ir tiesiogiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus (žr., be kita
ko, 2009 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Airiją ir kt
., C‑89/08 P, Rink. p. I‑11245, 77 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Pažymėtina, kaip pripažino pati
Alcoa
, kad skundžiamo sprendimo 78 punkte Bendrasis Teismas teisingai pasirėmė EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti ir
su ja susijusiais reikalavimais.
Tačiau
Alcoa
priekaištauja Bendrajam Teismui nepripažinus, kad ginčijamas sprendimas nebuvo pakankamai motyvuotas atsižvelgiant į Sprendimą
Alumix
.
Alcoa
manymu, Komisija privalėjo išaiškinti, kuo ginčijamas sprendimas skyrėsi nuo Sprendimo
Alumix
.
Konstatuotina, kad šis priekaištas grindžiamas prielaida, jog ginčijamame sprendime buvo nagrinėjamas toks pat tarifas, koks
nagrinėtas Sprendime
Alumix
, todėl reikia išsamiai išnagrinėti aplinkybes, kurios nulemtų kitokią išvadą.
Tačiau, kaip buvo konstatuota šio sprendimo 50 punkte, Bendrasis Teismas nepadarė klaidos skundžiamo sprendimo 130 punkte
manydamas, kad ginčijamame sprendime nagrinėjama priemonė skyrėsi nuo nagrinėtosios Sprendime
Alumix
.
Darytina išvada, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 88 punkto, kad nebūtina atlikti Sprendime
Alumix
Komisijos įvykdyto ekonominio vertinimo ar priežasčių, dėl kurių šis sprendimas daugiau nebebuvo taikytas, išsamaus tyrimo.
Dėl priemonės, kuri nebuvo tiriama anksčiau, parengiamosios tyrimo stadijos Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 79 punkte
teisingai nusprendė, kad Komisija galėjo tik apibendrinti svarbias teisines ir faktines aplinkybes, įtraukti nagrinėjamos
valstybės priemonės pagalbos pobūdžio preliminarų vertinimą ir nurodyti priežastis, kurios leidžia abejoti dėl jos atitikties
bendrajai rinkai.
Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 81 ir 82 punktuose darydamas išvadą, kad Komisija pakankamai motyvavo ginčijamą
sprendimą aiškiai nurodydama pagrindus, dėl kurių ji padarė preliminarią išvadą, jog nagrinėjama priemonė buvo pagalba, ir
jai kilo rimtų abejonių dėl jos atitikties bendrajai rinkai, nepadarė teisės klaidos.
Todėl pirmojo pagrindo šeštą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Kadangi joks pirmajame pagrinde
Alcoa
nurodytas argumentas nebuvo priimtas, jį reikia atmesti visą.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su klaidingu naujos pagalbos kontrolės procedūros taikymu
Antrasis pagrindas suskirstytas į keturias dalis. Pirma dalimi teigiama, kad teismo praktika, susijusi su bendrąją rinką atitinkančios
pagalbos taikymo laikotarpio pratęsimu, buvo klaidingai pritaikyta. Antra dalimi, kuri nagrinėjama šio sprendimo 37–43 punktuose,
Alcoa
kaltina Bendrąjį Teismą netinkamai išaiškinus Sprendimo
Alumix
taikymo sritį laiko atžvilgiu. Trečia dalimi siekiama pripažinti, kad Bendrasis Teismas patvirtindamas procedūros, susijusios
su nauja pagalba, taikymą padarė teisės klaidą, nes pasirėmė 1999 m. ir 2004 m. padarytais techninio pobūdžio daliniais pakeitimais.
Ketvirta dalimi teigiama, kad buvo padarytas teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimas.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies dėl teismo praktikos, susijusios su bendrąją rinką atitinkančios pagalbos taikymo laikotarpio
pratęsimu, klaidingo taikymo
–       Šalių argumentai

Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 128 punkte teigdamas, kad 2002 m. kovo 6 d. Sprendimas
Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją
(T‑127/99, T‑129/99 ir T‑148/99, Rink. p. II‑1275) buvo taikomas ir suteikė pagrindo manyti, kad vien taikymo laikotarpio
pratęsimas galėjo taip pakeisti priemonę, kad ji taptų nauja pagalba.
Alcoa
pažymi, kad šis sprendimas susijęs su pagalba, pripažinta suderinama su bendrąja rinka. Tačiau yra esminis skirtumas tarp
priemonės, kuri buvo kvalifikuota kaip su bendrąja rinka suderinama pagalba, ir priemonės, kuri nelaikoma pagalba. Su bendrąja
rinka suderinamos pagalbos atveju tai, kad priemonės taikymo laikotarpis yra ribotas, yra viena iš priežasčių, dėl kurių galima
daryti išvadą dėl šios pagalbos atitikties bendrajai rinkai. Taigi jos taikymo laikotarpio pratęsimas gali tik pakeisti nagrinėjamą
priemonę ir ji taps nauja pagalba. Tačiau jei buvo padaryta išvada, kad pagalbos nėra, rinkos sąlygų pasikeitimas gali pakeisti
priemonę, kad ji taptų pagalba, bet pats priemonės taikymo laikotarpio pratęsimas tokių pasekmių sukelti negali. Tokiomis
aplinkybėmis pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktį įpareigojama priemonę laikyti esama, o ne nauja
pagalba.
Komisija atsikerta, kad Bendrasis Teismas nepadarė klaidos pripažindamas, kad 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo
taikymo laikotarpio pratęsimas pagrindžia išvadą, jog nagrinėjama priemonė buvo nauja pagalba.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Konstatuotina, kad minėtas Sprendimas
Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją
buvo susijęs su pagalba, kuri buvo suteikta prieš atitinkamai valstybei narei įstojant į bendrąją rinką, todėl tai esama pagalba.
Bendrasis Teismas šiame sprendime nusprendė, kad, atsižvelgiant į šios pagalbos teikimo laikotarpio, kuris buvo pratęstas,
pakeitimą, ji turi būti laikoma nauja pagalba.
Tačiau iš šios Bendrojo Teismo praktikos, susijusios su priemonės, kuri yra esama pagalba, taikymo laikotarpio pratęsimu,
neišplaukia, kad ji gali būti taikoma priemonei, kuri, priešingai, nebuvo laikoma pagalba. Vien dėl to, kad tokia priemonė
ir toliau įgyvendinama, tam tikrais atvejais pratęsus teisinio akto, kuriuo ji buvo nustatyta, galiojimo laikotarpį, ji negali
tapti valstybės pagalba.
Tačiau Bendrasis Teismas neteigia, kad, vien pratęsus priemonės, kurios Komisija nelaiko pagalba, galiojimo laikotarpį, ji
tampa nauja pagalba. Jis skundžiamo sprendimo 129 punkte paprasčiausiai nurodo, kad Komisijos tyrimas, susijęs su priemone,
kurios galiojimo laikotarpis buvo pratęstas, galėjo būti atliktas tik dėl naujos pagalbos.
Konstatuotina, kad šioje byloje Bendrasis Teismas nesirėmė vien
Alcoa
taikomo lengvatinio tarifo galiojimo laikotarpio pratęsimu, patvirtintu 2005 m. dekrete įstatyme, kad skundžiamo sprendimo
133 punkte padarytų išvadą, jog Komisija, nagrinėdama ginčijamą priemonę pagal naujos pagalbos taisykles, nepadarė akivaizdžios
vertinimo klaidos, bet taip pat šio sprendimo 131 ir 132 punktuose akcentavo Italijos Respublikos padarytus esminius priemonės
dalinius pakeitimus.
Iš to darytina išvada, kad Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis, pagal kurį pagalba yra esama pagalba,
nes galima nustatyti, ar jos patvirtinimo metu tai nebuvo pagalba, o tokia ji tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi,
ir nebuvo atitinkamos valstybės narės pakeista, netaikytinas.
Šiomis sąlygomis, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio c punktą, kadangi Komisija įtarė, jog 2005 m. dekrete
įstatyme nustatytas tarifas galėjo būti pagalba, ji turėjo jį išnagrinėti pagal naujai pagalbai taikytiną procedūrą.
Todėl darytina išvada, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 133 punkte teisingai nusprendė, jog Komisija nepadarė akivaizdžios
vertinimo klaidos nagrinėdama ginčijamą priemonę pagal naujai, o ne esamai pagalbai taikytiną procedūrą.
Todėl antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo trečios dalies, kuria prašoma pripažinti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą remdamasis 1999 m.
ir 2004 m. techniniais daliniais pakeitimais, kad patvirtintų su nauja pagalba susijusios procedūros taikymą
–       Šalių argumentai

Alcoa
teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai patvirtino, jog Komisija pagrįstai taikė su nauja pagalba susijusią procedūrą, nes
Alcoa
taikomi tarifai buvo ne 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinti ir ENEL taikomi tarifai, bet grindžiami Išlyginamojo fondo mokamomis
kompensacijomis. Taip Bendrasis Teismas išplėtė ginčijamo sprendimo taikymo sritį; šis sprendimas buvo nukreiptas prieš 2005 m.
dekrete įstatyme patvirtintų tarifų
Alcoa
galiojimo laikotarpio pratęsimą, o ne prieš 1999 m. ir 2004 m. padarytus vien techninio pobūdžio dalinius pakeitimus.

Alcoa
priduria, kad Komisijai buvo pranešta apie šiuos dalinius pakeitimus ir ji jiems neprieštaravo. Komisija ginčijamame sprendime
nenurodė, kad dėl 1999 m. ir 2004 m. padarytų dalinių techninių pakeitimų reikėjo atlikti naują tyrimą. To ji taip pat nenurodė
ir kitame sprendime – Sprendime
Portovesme
, kuriame buvo nagrinėjamas
Alcoa
taikomas lengvatinis tarifas. Be to, 2004 m. gruodžio 1 d. Sprendime dėl valstybės pagalbos N/490/2000 – Italija, elektros
energijos sektoriuje „prarastos“ sąnaudos (OL C 250, 2005, p. 9, toliau – sprendimas dėl „prarastų“ sąnaudų) – Komisija teigė,
kad tokie tarifai, kaip taikomi
Alcoa
, yra bendri mokesčiai, kuriems taikoma esamos pagalbos schema. Todėl
Alcoa
kaltina Bendrąjį Teismą atmetus sprendimą dėl „prarastų“ sąnaudų kaip nereikšmingą ir pasirėmus minėtais techniniais daliniais
pakeitimais, kad būtų pateisinta Komisijos taikyta su nauja pagalba susijusi procedūra.
Komisija teigia, kad
Alcoa
neigia net ginčijamo sprendimo turinį, teigdama, kad jis susijęs tik su 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto tarifo galiojimo
laikotarpio pratęsimu. Bendrasis Teismas neišplėtė ginčijamo sprendimo taikymo srities nuspręsdamas, kad perėjimas nuo realaus
tarifo, kuris buvo nagrinėjamas Sprendime
Alumix
, prie vien teorinio tarifo, kuris nagrinėjamas ginčijamame sprendime, yra esminis pakeitimas. Be to, priešingai, nei teigia
Alcoa
, Komisija pažymi, kad ji jau Sprendime
Portovesme
buvusi užginčijusi 1999 m. ir 2004 m. dalinius techninius pakeitimus, konkrečiai kalbant, inicijuodama formalią tyrimo procedūrą
byloje, kuria šis sprendimas buvo pagrįstas. Dėl sprendimo dėl „prarastų“ sąnaudų Komisija teigia, kad jis susijęs su ENEL
„prarastomis“ sąnaudomis ir nėra svarbus, kiek tai susiję su
Alcoa
suteiktomis lengvatomis taikant elektros tarifą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Apeliaciniame skunde
Alcoa
neginčija ginčijamo sprendimo bylos faktinių aplinkybių ir jo pateikimo skundžiamame sprendime. Ji paprasčiausiai patikslina
aplinkybę, kurios Komisija neginčijo ir apie kurią buvo nurodyta šio sprendimo 14 punkte, jog 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto
tarifo daliniai pakeitimai buvo padaryti 1999 m., tai yra prieš priimant 2005 m. dekretą įstatymą.
Iš ginčijamo sprendimo pateikimo skundžiamame sprendime matyti, kad jame kalbama ne tik apie 1995 m. dekrete įstatyme patvirtinto
tarifo galiojimo laikotarpio pratęsimą, bet ir apie dalinius pakeitimus, susijusius su šio tarifo administravimu, t. y. apie
tai, kad taikomas tarifas iš dalies buvo kompensuojamas iš parafiskalinio mokesčio ir administruojamas Išlyginamojo fondo.
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 17 punkte pažymėjo, kad atsižvelgdama į šiuos pasikeitimus Komisija ginčijamo sprendimo
motyvuojamosios dalies 40–46 punktuose nusprendė turinti patikrinti, ar
Alcoa
taikomas lengvatinis tarifas buvo valstybės pagalba, atsižvelgiant į tai, kad buvo sumažintas tarifas, suteikta ekonominė
nauda
Alcoa
, šis sumažinimas buvo finansuojamas iš valstybės išteklių, taip pat į minėto tarifo poveikį konkurencijai ir prekybai Bendrijos
viduje.
Konstatuotina, kad skundžiamo sprendimo 68 punkte įvertindamas Komisijos išvadas dėl lengvatos, kuri buvo suteikta kompensuojant
skirtumą tarp tarifo, kuris taikomas ENEL, ir tarifo, kurio taikymo laikotarpis buvo pratęstas 1995 m. dekretu įstatymu, Bendrasis
Teismas neišplėtė ginčijamo sprendimo taikymo srities.
Šio sprendimo taikymo sritis nebuvo išplėsta ir skundžiamo sprendimo 132 punkte nusprendus, kad pagal nagrinėjamą priemonę
ENEL daugiau netaiko 1995 m. dekretu įstatymu patvirtinto tarifo, kuris atitiko rinkos tarifą; vietoj to Išlyginamasis fondas
skiria kompensacijas iš valstybės išteklių, kad būtų padengtas skirtumas tarp ENEL taikomo tarifo ir tarifo, patvirtinto 1995 m.
dekrete įstatyme, kurio galiojimas pratęstas 2005 m. dekretu įstatymu.

Alcoa
argumentai, kad, pirma, daliniai pakeitimai buvo padaryti prieš priimant 2005 m. dekretą įstatymą ir, antra, Komisija apie
tai žinojo ir tam neprieštaravo, negali sukliudyti šiai institucijai juos išnagrinėti kaip naują pagalbą, kaip tai suprantama
pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio c punktą. Iš tiesų, Teisingumo Teismas jau buvo nustatęs, kad valstybės pagalbos
– esamos ar naujos – sąvoka atitinka objektyvią situaciją ir nepriklauso nuo institucijų elgesio ar pareiškimų (žr. minėto
Sprendimo
Komisija prieš Airiją
72 punktą).
Dėl sprendimo dėl „prarastų“ sąnaudų svarbos konstatuotina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 113 punkte teisingai
pažymėjo, kad jis susijęs ne su kompensacijų mokėjimu
Alcoa
gamykloms, bet su tvarka, kuria vadovaujantis ENEL buvo kompensuojamos „prarastos“ sąnaudos, patirtos liberalizavus elektros
energijos rinką.
Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 114 punkte taip pat iš esmės teisingai nurodė, kad net jei Komisija pagal procedūrą,
susijusią su sprendimu dėl „prarastų“ sąnaudų, būtų buvusi informuota apie schemą, kuria naudojosi
Alcoa
gamyklos, ši įmonė be aiškių jai Komisijos duotų garantijų negalėjo būti tikra, jog lengvatinio tarifo taikymo laikotarpio
pratęsimas nebuvo nauja pagalba.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 112–114 punktuose vertindamas sprendimo dėl „prarastų“ sąnaudų
poveikį ginčijamam sprendimui nepadarė klaidos minėto sprendimo 112 punkte nuspręsdamas, kad
Alcoa
argumentas yra nesvarbus.
Todėl antrojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu
–       Šalių argumentai
Pateikdama antrojo pagrindo ketvirtą dalį
Alcoa
teigia, kad, patvirtindamas Komisijos taikytą su nauja pagalba susijusią procedūrą, Bendrasis Teismas pažeidė teisinio saugumo
ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus. Atsižvelgdama į savo ankstesnę išvadą, pagal kurią
Alcoa
taikomas tarifas nebuvo pagalba, Komisija mažų mažiausiai turėjo taikyti su esama pagalba susijusią procedūrą.
Alcoa
šiuo klausimu cituoja keletą Komisijos sprendimų ir remiasi minėtame Sprendime
Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją
nurodyta teismo praktika.
Komisija atsikerta, kad Bendrasis Teismas nepažeidė bendrųjų teisės principų, o
Alcoa
ir vėl pasiremia klaidinga prielaida, jog 2005 m. dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalis tėra Sprendime
Alumix
patvirtintos priemonės pratęsimas.
Alcoa
nurodomi Komisijos sprendimai nėra svarbūs, nes jie susiję arba su bylomis, kuriose nebuvo galima susigrąžinti pagalbos, –
šis klausimas šioje byloje nebuvo keliamas, – arba su schemų pratęsimu tokiomis pat sąlygomis, kuriomis jie buvo iš pat pradžių
patvirtinti, tačiau taip šiuo atveju nėra.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas pažymi, kad antrojo pagrindo ketvirta dalimi
Alcoa
iš esmės pakartoja jos pirmojo pagrindo antroje dalyje nurodytus argumentus, tačiau juos taiko su nauja pagalba susijusiai
procedūrai.
Pirma, pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 102 ir 103 punktuose Bendrasis Teismas teisingai citavo atitinkamą teismo praktiką,
apie kurią buvo priminta šio sprendimo 71 punkte.
Antra, dėl šio sprendimo 71–75 punktuose nurodytų priežasčių Komisijos sprendime
Alumix
padarytos išvados negalėjo pagrįstai įtikinti
Alcoa
, kad šiame sprendime padarytos išvados gali būti taikomos ir ginčijamame sprendime nagrinėjam tarifui.
Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 108 punkte teisingai nusprendė, jog Sprendimas
Alumix
negalėjo
Alcoa
sukurti jokių teisėtų lūkesčių, kad Sprendime
Alumix
padarytos išvados ir toliau galios. Bendrasis Teismas iš to šio sprendimo 109 punkte teisingai padarė išvadą, kad Komisija,
priimdama ginčijamą sprendimą, pagrįstą su nauja pagalba susijusia procedūra, nepažeidė teisėtų lūkesčių principo.
Kaltinimas, kad buvo pažeistas teisinio saugumo principas, turi būti atmestas dėl tos pačios priežasties, kuri nurodyta šio
sprendimo 76 punkte.
Atsižvelgiant į minėtus svarstymus, antrojo pagrindo ketvirtą dalį, taigi ir visą pagrindą, reikia atmesti.
Kadangi nebuvo pritarta nė vienam iš apeliacinio skundo pagrindų, jį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnio pirmą pastraipą, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia
Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo
priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantės, o pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš
Alcoa Trasformazioni Srl
bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.