CELEX: 62013CJ0286
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Karteliai
Europos bananų rinka
Derinimas nustatant referencines kainas
Pareiga motyvuoti
Pavėluotai pateikti motyvai
Pavėluotai pateikti įrodymai
Teisė į gynybą
Procesinio lygiateisiškumo principas
Faktinių aplinkybių nustatymo principai
Faktinių aplinkybių iškraipymas
Įrodymų vertinimas
Rinkos struktūra
Komisijos pareiga tiksliai nurodyti keitimosi informacija aspektus, dėl kurių konkurencija ribojama dėl tikslo
Pareiga įrodyti
Baudos apskaičiavimas
Atsižvelgimas į darant pažeidimą nedalyvavusių dukterinių bendrovių pardavimo apimtį
To paties bananų pardavimo skaičiavimas du kartus

Apeliaciniu skundu
Dole Food Company, Inc
. (toliau –
Dole Food
) ir
Dole Fresh Fruit Europe
, anksčiau –
Dole Germany OHG
(toliau – DFFE) (toliau kartu –
Dole
bendrovės) prašo visiškai arba iš dalies panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Dole Food ir Dole Germany / Komisija
(T‑588/08,
EU:T:2013:130
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas atmetė jų ieškinį dėl 2008 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimo C (2008) 5955
final
dėl procedūros pagal EB sutarties 81 straipsnį (byla COMP/39.188 – Bananai) (toliau – ginčijamas sprendimas) panaikinimo. Jos taip pat prašo panaikinti šį Komisijos sprendimą, kiek jis su jomis susijęs, ir panaikinti arba sumažinti šiuo sprendimu skirtą baudą.
Ginčo aplinkybės
Šio proceso tikslais skundžiamo sprendimo 1–32 punktuose išdėstytas ginčo aplinkybes galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
Dole Food
yra pagal JAV teisę įsteigta bendrovė, auginanti šviežius vaisius ir daržoves bei gaminanti supakuotus ir šaldytus vaisius. DFFE yra jos dukterinė bendrovė.
2005 m. balandžio 8 d.
Chiquita Brands International Inc
. (toliau –
Chiquita
) pateikė prašymą atleisti ją nuo baudos pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (
OL C 45, 2002, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).
2005 m. gegužės 3 d. Europos Komisija sąlyginai atleido ją nuo baudos pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą.
2007 m. liepos 20 d. Komisija įvairioms patikrintoms įmonėms, įskaitant
Chiquita
,
Dole
bendroves,
Fresh Del Monte Produce, Inc
. (toliau –
Del Monte
) ir
Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG
(toliau –
Weichert
) išsiuntė pranešimą apie kaltinimus.
2008 m. spalio 15 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, juo konstatavo, kad įmonės, kurioms ji pranešė apie šį sprendimą, nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. derino savo veiksmus, t. y. derino Austrijoje, Belgijoje, Danijoje, Suomijoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir Švedijoje parduodamų bananų referencines kainas (ginčijamo sprendimo 1–3 konstatuojamosios dalys).
Klostantis faktinėms aplinkybėms bananų išsiuntimą į Šiaurės Europos uostus ir šiame regione parduodamų bananų kiekį lėmė kiekvieną savaitę priimami gamintojų, importuotojų ir prekybininkų sprendimai dėl gamybos, išsiuntimo ir prekybos (ginčijamo sprendimo 36, 131, 135 ir 137 konstatuojamosios dalys).
Bananų versle galima skirti tris bananų prekių ženklų klases: pirmos klasės prekės ženklo
Chiquita
bananai, antros klasės bananai (prekių ženklai
Dole
ir
Del Monte
) ir trečios klasės bananai, kurie apima daug kitų bananų prekių ženklų. Toks susiskirstymas pagal prekių ženklus turėjo įtakos nustatant bananų kainas (ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamoji dalis).
Nagrinėjamu laikotarpiu Šiaurės Europos bananų sektorius buvo organizuotas savaitės ciklų principu. Bananų transportavimas iš Amerikos uostų į Europą truko apie dvi savaites. Bananai buvo atplukdomi į Šiaurės Europos uostus paprastai kartą per savaitę pagal reguliarų siuntimo tvarkaraštį (ginčijamo sprendimo 33 konstatuojamoji dalis).
Bananai buvo siunčiami žali ir uostus pasiekdavo taip pat žali. Paskui jie buvo arba tiesiogiai siunčiami pirkėjams (žali bananai), arba paliekami nokinti ir tiekiami maždaug vieną savaitę vėliau (geltoni bananai). Bananai galėjo būti nokinami paties importuotojo arba jo vardu, taip pat nokinimo procesą galėjo organizuoti pirkėjas. Importuotojų klientai paprastai buvo bananų nokintojai arba mažmeninės prekybos tinklai (ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamoji dalis).
Chiquita
,
Dole Food
ir
Weichert
nustatydavo savo prekių ženklų referencines kainas kiekvieną savaitę, paprastai ketvirtadienio ryte, ir skelbdavo jas klientams. Sąvoka „referencinė kaina“ paprastai atitiko žalių bananų referencinę kainą, o geltonų bananų referencinę kainą paprastai sudarė žalių bananų pasiūlymas ir nokinimo sąnaudos (ginčijamo sprendimo 104 ir 106 konstatuojamosios dalys).
Kaina, kurią mažmenininkai ir platintojai mokėjo už bananus („tikroji kaina“), galėjo būti nustatyta arba per derybas, kurios vyko kiekvieną savaitę, konkrečiai šiuo atveju ketvirtadienio popietę arba vėliau, arba galėjo paaiškėti vykdant tiekimo sutartis su iš anksto numatytomis kainų nustatymo formulėmis, kuriose paminėta konkreti kaina arba kaina, siejama su pardavėjo ar konkurento referencine kaina arba kita referencine kaina, pavyzdžiui, „
Aldi
kaina“. Mažmeninės prekybos tinklas
Aldi
kiekvieną ketvirtadienį nuo 11 iki 11.30 val. gaudavo tiekėjų pasiūlymus, paskui pateikdavo savo pasiūlymą, „
Aldi
kainą“, mokamą tiekėjams ir paprastai fiksuojamą apie 14 val. Nuo 2002 m. antrojo pusmečio „
Aldi
kaina“ buvo pradėta vis dažniau naudoti kaip bananų kainos apskaičiavimo rodiklis sudarant tam tikrus kitus sandorius, visų pirma sandorius dėl aukščiausios kokybės bananų (ginčijamo sprendimo 34 ir 104 konstatuojamosios dalys).
Komisijos teigimu, ginčijamo sprendimo adresatės dalyvavo teikiant dvišalius pranešimus apie išankstines kainas, kuriuose aptardavo bananų kainų nustatymo veiksnius, t. y. veiksnius, susijusius su kitos savaitės referencinėmis kainomis, arba aptarė ar atskleidė kainų tendencijas, arba teikė informaciją apie kitos savaitės referencines kainas. Šie pranešimai buvo pateikti tada (paprastai trečiadieniais), kai šalys dar nebuvo nustačiusios savo referencinių kainų, ir buvo susiję su būsimomis referencinėmis kainomis (ginčijamo sprendimo 51 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).
Dole Food
palaikė dvišalius kontaktus su
Chiquita
ir
Weichert
.
Chiquita
žinojo apie
Dole Food
ir
Weichert
pranešimus apie išankstines kainas arba bent numanė, kad tokie pranešimai pateikiami (ginčijamo sprendimo 57 konstatuojamoji dalis).
Šių dvišalių pranešimų apie išankstines kainas tikslas buvo sumažinti neaiškumą dėl šalių elgesio, kiek tai susiję su referencinėmis kainomis, kurias jos turėjo nustatyti ketvirtadienio ryte (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji dalis).
Nustačiusios jas ketvirtadienio ryte, atitinkamos įmonės keitėsi tarpusavyje savo referencinėmis kainomis. Toks po nustatymo vykęs keitimasis leido joms kontroliuoti atskirus sprendimus dėl kainų nustatymo atsižvelgiant į prieš tai pateiktus pranešimus apie išankstines kainas ir stiprino jų bendradarbiavimą (ginčijamo sprendimo 198–208, 227, 247, 273 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).
Komisijos nuomone, referencinės kainos buvo naudojamos bent kaip signalai, tendencijos ir (arba) kaip informacija rinkoms apie numatomą bananų kainų pasikeitimą ir buvo svarbios prekybai bananais ir gautoms kainoms. Be to, sudarant tam tikrus sandorius dėl referencinėmis kainomis grindžiamų formulių taikymo kaina buvo tiesiogiai susijusi su šia referencine kaina (ginčijamo sprendimo 115 konstatuojamoji dalis).
Komisija manė, kad atitinkamos įmonės būtinai turėjo atsižvelgti į gautą iš konkurentų informaciją, o
Chiquita
ir
Dole Food
net aiškiai pripažino šį faktą (ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamosios dalys).
Komisija padarė išvadą, kad
Dole Food
ir
Chiquita
bei
Dole Food
ir
Weichert
pranešimai apie išankstines kainas galėjo daryti poveikį subjektų taikomoms kainoms, jie buvo susiję su kainų nustatymu ir per juos buvo derinami veiksmai, kuriais siekta riboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį (ginčijamo sprendimo 54 ir 271 konstatuojamosios dalys).
Jos teigimu, visi ginčijamame sprendime aprašyti slapti susitarimai yra vienas tęstinis pažeidimas, kuriuo buvo siekiama riboti konkurenciją Europos bendrijoje, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.
Chiquita
ir
Dole Food
buvo pripažintos atsakingomis už visą vieną tęstinį pažeidimą, o
Weichert
– tik už pažeidimo dalį, susijusią su slaptais susitarimais su
Dole Food
(ginčijamo sprendimo 258 konstatuojamoji dalis).
Atsižvelgdama į tai, kad Šiaurės Europos bananų rinkai būdinga didelė prekybos tarp valstybių narių apimtis ir kad slapti susitarimai apėmė didelę Bendrijos dalį, Komisija manė, jog šie susitarimai darė nemenką poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (ginčijamo sprendimo 333 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).
Apskaičiuodama baudas Komisija taikė Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių (
OL C 210
, 2006, p. 2; toliau – gairės) ir pranešimo dėl bendradarbiavimo nuostatas.
Ji nustatė bazinį skirtinos baudos dydį, jis atitinka sumą, lygią 0–30 % atitinkamų įmonės pardavimų vertės, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumo laipsnį, padaugintą iš dalyvavimo darant pažeidimą metų skaičiaus, ir papildomą sumą, lygią 15–25 % pardavimų vertės, kuria būtų siekiama atgrasyti įmones nuo neteisėtų veiksmų (ginčijamo sprendimo 448 konstatuojamoji dalis).
Visų ginčijamo sprendimo adresačių bazinis skirtinos baudos dydis sumažintas 60 % dėl ypatingos bananų sektoriaus schemos ir dėl to, kad buvo derinamos referencinės kainos (ginčijamo sprendimo 467 konstatuojamoji dalis).
Weichert
, kuri nežinojo apie
Dole Food
ir
Chiquita
pranešimus apie išankstines kainas, buvo pritaikytas 10 % sumažinimas (ginčijamo sprendimo 476 konstatuojamoji dalis).
Chiquita
buvo atleista nuo baudos pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (ginčijamo sprendimo 483–488 konstatuojamosios dalys). Nei
Dole Food
, nei
Del Monte
ir
Weichert
skirtos baudos nebuvo koreguotos kaip nors kitaip.
Ginčijamame sprendime, be kita ko, įtvirtintos tokios nuostatos:
„1 straipsnis
Šios įmonės pažeidė [EB 81] straipsnį, nes derino veiksmus, t. y. derino bananų referencines kainas:
—
[
Chiquita
] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 1 d.;
<…>
—
[
Dole Food
] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.;
—
[DFFE] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.;
—
[
Weichert
] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.;
—
[
Del Monte
] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.
Pažeidimas apėmė šias valstybes nares: Austriją, Belgiją, Daniją, Suomiją, Vokietiją, Liuksemburgą, Nyderlandus ir Švediją.
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:
—
[
Chiquita
],
Chiquita International Ltd
,
Chiquita International Services Group NV
ir
Chiquita Banana Company BV
kartu ir solidariai 0 EUR;
—
[
Dole Food
] ir [DFFE] kartu ir solidariai 45600000 EUR;
—
[
Weichert
] ir [
Del Monte
] kartu ir solidariai 14700000 EUR;
<…>“
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2008 m. gruodžio 24 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo pareiškimą, juo
Dole
bendrovės pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir minėtu sprendimu joms skirtos baudos panaikinimo arba sumažinimo.
Per 2012 m. sausio 25 d. posėdį
Dole
bendrovės pateikė Komisijos bylos medžiagoje esantį raštišką pareiškimą ir paprašė jį pridėti prie bylos medžiagos, tačiau Komisija su tuo nesutiko.
Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė ieškinį. Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 40–48 punktuose jis nusprendė, kad
Dole
bendrovių per teismo posėdį pateiktas dokumentas yra nepriimtinas.
Šalių reikalavimai
Dole
bendrovės Teisingumo Teismo prašo:
—
visiškai arba iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
visiškai arba iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su jomis susijęs,
—
panaikinti arba sumažinti ginčijamu sprendimu joms skirtą baudą,
—
nepatenkinus šių reikalavimų, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą,
—
nepatenkinus šio reikalavimo, atmesti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir
—
priteisti iš
Dole
bendrovių bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas, taip pat prireikus – su šiuo ieškiniu dėl panaikinimo susijusias bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu dėl procesinių klaidų
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies, susijusios su Komisijai suteiktu leidimu pirmą kartą Bendrajame Teisme remtis administracinėje byloje esančiais įrodymais
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį
Dole
bendrovės tvirtina, kad, užuot konstatavęs ginčijamo sprendimo motyvavimo trūkumą, Bendrasis Teismas leido Komisijai pirmą kartą per teismo procesą remtis pagrindiniu ekonominių aplinkybių, kuriomis buvo atliekami įmonėms inkriminuojami veiksmai, elementu. Šiuo aspektu pirmojoje instancijoje jos teigė, jog Komisija nemotyvavo savo teiginio, kad pranešimais apie išankstines kainas buvo siekiama derinti kainas, nes
Chiquita
ir DFFE referencinės kainos būdavo susijusios su bananais, kurie nebūdavo parduodami tą pačią savaitę jiems konkuruojant tarpusavyje.
Skundžiamo sprendimo 134 punkte Bendrasis Teismas patvirtino šį motyvavimo trūkumą ir nusprendė, kad jam pateikti paaiškinimai tik atskleidė ginčijamame sprendime jau nurodytus motyvus. Dėl to Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Komisijos pareigas pagal EB 253 straipsnį ir pažeidė Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį. Taip nusprendęs Bendrasis Teismas taip pat pažeidė
Dole
bendrovių teisę į gynybą.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Skundžiamo sprendimo 127 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Komisija ginčijamo sprendimo 4, 5, 32, 34, 104, 141–143, 182, 196 ir 287 konstatuojamosiose dalyse išdėstė „savo poziciją dėl vieno aptariamo produkto, t. y. šviežių bananų, dėl šių produktų, t. y. vaisių, kurie importuojami žali, o pageltonavę po nokinimo pasiūlomi suvartoti visuomenei, specifikos, dėl nokinimo organizavimo sąlygų ir paskesnės prekybos bananais, dėl komercinių derybų su referencinėmis kainomis procedūros ir dėl esamo žalių ir geltonų bananų referencinių kainų ryšio“.
To sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad „[
Dole
bendrovių] argumentai, kuriais iš esmės siekiama konstatuoti, jog [
Dole Food
] ir
Chiquita
veikla yra atskira ir nesutampa laiko atžvilgiu, todėl slaptas susitarimas dėl referencinių kainų per dvišalius pasitarimus buvo neįmanomas, nebuvo nurodyti per administracinę procedūrą“. Ši išvada nėra ginčijama.
Tokiomis aplinkybėmis, pirma, Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai skundžiamo sprendimo 135 punkte padarė išvadą, jog ginčijamame sprendime Komisija įvykdė iš EB 253 straipsnio kylančią pareigą motyvuoti, nes iš pastarojo sprendimo pakankamai aiškiai matyti, kad Komisija nemanė, jog svarbu atskirti tariamas žalių ir geltonų bananų rinkas, kaip tai daro
Dole
bendrovės.
Antra, kadangi
Dole
bendrovės šį atskyrimą pirmą kartą nurodė ieškinyje, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 133 ir 134 punktuose galėjo pagrįstai nuspręsti, kad nepažeisdamas Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 punkto gali leisti Komisijai ginti ginčijamame sprendime esantį savo vertinimą paaiškinimais, pateikiamais vykstant procesui.
Darytina išvada, kad pirmojo apeliacinio skundo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies, susijusios su per Bendrojo Teismo posėdį
Dole
bendrovių pateikto įrodymo priimtinumu
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį
Dole
bendrovės tvirtina, kad atmetęs jų pateiktus įrodymus dėl Komisijos pagrindo, pirmą kartą nurodyto jos triplike, Bendrasis Teismas pažeidė apeliančių teisę į gynybą. Teiginį, jog „nėra jokio esminio skirtumo tarp bananų „žaliosios referencinės kainos“ ir „geltonosios referencinės kainos“, Komisija mėgino pagrįsti darydama nuoroda į šio tripliko priedą, iš kurio matyti, kad mažmeninės prekybos įmonė
Aldi
kiekvieną ketvirtadienį skelbė kainą, kurią ji mokėtų pirkdama geltonus bananus. Remdamasi tuo ji padarė išvadą, kad geltonosios ir žaliosios referencinės kainos tą pačią savaitę keičia viena kitą, nes
Aldi
skelbiamos geltonų bananų pirkimo kainos vaidmuo buvo esminis DFFE nustatant tikrąsias žalių bananų kainas.
Ši išvada yra klaidinga, tačiau
Dole
bendrovės galėjo pateikti savo argumentus tik per Bendrojo Teismo posėdį. Apeliantės primena, jog tuomet jos nurodė, kad
Aldi
skelbiama kaina susijusi su geltonais bananais, kuriuos ši mažmeninės prekybos įmonė pirks už dviejų savaičių – tuo metu, kai nokinimo paslaugas teikiančios įmonės ar platintojai, įsigiję žalių bananų iš DFFE, geltonais tapusius bananus parduos su
Aldi
konkuruojantiems mažmenininkams.
Siekdamos pagrįsti savo argumentus, per Bendrojo Teismo posėdį
Dole
bendrovės pateikė Komisijos bylos medžiagoje esantį raštišką pareiškimą, kuris patvirtina šias faktines aplinkybes ir prieštarauja Komisijos išvadai. Bendrasis Teismas atmetė šį įrodymą kaip nepriimtiną ir skundžiamo sprendimo 46 punkte nusprendė, kad triplike Komisija nepateikė naujo argumento, o tik pakartojo ginčijamo sprendimo formuluotę.
Tačiau kartu su šiuo skundžiamo sprendimo motyvu Bendrasis Teismas nepateikė jokio paaiškinimo ar nuorodos.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kaip tai skundžiamo sprendimo 40–42 punktuose padarė Bendrasis Teismas, jog pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalį dublike ir triplike bylos šalys gali papildomai pateikti įrodymų, kad paremtų savo argumentus, tačiau šioje nuostatoje patikslinama, kad tuo atveju jos turi nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė juos pateikti. Ši pareiga reiškia, kad teismui turi būti suteikta teisė kontroliuoti vėlavimo pateikti šiuos įrodymus motyvų pagrįstumą, ir tada, kai prašymas nepakankamai teisiškai pagrįstas, – teisė juos atmesti (Sprendimo
Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas
, C‑243/04 P,
EU:C:2005:238
, 33 punktas).
Nagrinėjamu atveju reikia konstatuoti, jog šalys per administracinę procedūrą jau ginčijosi dėl
Aldi
referencinės kainos; ji nagrinėta ginčijamame sprendime ir nuo pirmojoje instancijoje vykusio rašytinio proceso pradžios buvo šalių nesutarimų dalykas, kiek tai susiję su jos taikymo sritimi ir reikšme, kaip savo išvados 36 punkte priminė generalinė advokatė. Taigi, priešingai, nei tvirtina apeliantės, tai jokiu būdu nebuvo naujas aspektas, procese pirmą kartą nurodytas Komisijos triplike.
Dole
bendrovės nepateikė jokių argumentų, kad ieškinio ar dubliko stadijoje neturėjo galimybės pateikti jų nurodomo dokumento, todėl skundžiamo sprendimo 48 punkte Bendrasis Teismas, nedarydamas teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad šis dokumentas pateiktas pavėluotai per posėdį, taigi jį atmesti.
Darytina išvada, kad pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis yra visiškai nepagrįsta.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo trečios dalies, susijusios su tuo, kad Bendrasis Teismas atmetė dubliko C.7 priedą kaip nepriimtiną
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo trečią dalį
Dole
bendrovės tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir pažeidė jų teisę į gynybą, kai atmetė jų dubliko C.7 priedą kaip nepriimtiną. Siekdamos ginčyti atsiliepime į ieškinį esančius įvairius Komisijos tvirtinimus, kuriais ši teigė, jog apeliantės pateikė pareiškimus, kuriais pripažino, kad referencinės kainos susijusios su tikrosiomis kainomis, apeliantės pateikė šį C.7 priedą, iš kurio matyti, kad nagrinėjamu atveju šie pareiškimai neturi reikšmės, nes yra ištraukti iš konteksto.
Priešingai, nei skundžiamo sprendimo 461–470 punktuose nusprendė Bendrasis Teismas, jų dublike išdėstyti argumentai leido nuspręsti dėl šio klausimo. Konkrečiai kalbant, C.7 priedas nebuvo jų dubliko tęsinys, jame nėra jokio papildomo pagrindo ar argumento, o tik pateikti įrodymai, grindžiantys dublike esančius argumentus.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, jog tam, kad ieškinys Bendrajame Teisme būtų priimtinas, būtina, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis grindžiamas, būtų bent jau trumpai, bet nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinio tekste. Nors ieškinio turinys konkrečiais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendra nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų, kurie turi būti nurodyti pačiame ieškinyje, nebuvimo (žr. Sprendimo
MasterCard ir kt. / Komisija
, C‑382/12 P,
EU:C:2014:2201
, 40 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Nagrinėjamu atveju pakanka pažymėti, jog išnagrinėjus bylos pirmojoje instancijoje medžiagą matyti, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad pateiktose pastabose visiškai nepaaiškinamas
Dole
bendrovių teiginys, jog Komisija kai kuriuos pareiškimus ištraukė iš konteksto, nes dublike tik nurodomas minėtas C.7 priedas, todėl Bendrasis Teismas negalėjo iš
Dole
bendrovių pastabų nustatyti jų reikalavimų.
Taigi pirmojo apeliacinio skundo pagrindo trečia dalis yra visiškai nepagrįsta.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimu
Nurodydamos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo ketvirtą dalį
Dole
bendrovės mano, kad dėl šio apeliacinio skundo pagrindo pirmose trijose dalyse išdėstytų priežasčių Bendrasis Teismas pažeidė procesinio lygiateisiškumo principą, kai leido Komisijai pateikti naujus pagrindus ir argumentus, tačiau draudė
Dole
bendrovėms atsakyti į šiuos pagrindus ir įrodymus. Taip buvo aiškiai pažeista jų teisė į gynybą, nes jų padėtis buvo mažiau palanki nei Komisijos.
Atsižvelgiant į tai, kad pirmojo apeliacinio skundo pagrindo trys pirmos dalys yra nepagrįstos, tariamas procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimas taip pat yra visiškai nepagrįstas.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo penktos dalies, susijusios su Bendrojo Teismo atliekamu faktinių aplinkybių nustatymu
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos pirmojo apeliacinio skundo pagrindo penktą dalį
Dole
bendrovės teigia, jog Bendrasis Teismas neteisingai nustatė faktines aplinkybes, nes tik žodžiu pateikė klausimų
Dole
bendrovių patarėjui, tačiau nei jų, nei atsakymų neįrašė į protokolą, taip pat nagrinėdamas esminius klausimus, dėl kurių jis vis dėlto susipainiojo per posėdį, nepasinaudojo Procedūros reglamento 65 straipsnyje numatytomis tyrimo priemonėmis.
Skundžiamo sprendimo 203 ir 630 punktuose Bendrasis Teismas pirmą kartą išreiškė abejonių dėl tam tikrų
Dole
bendrovių pateiktų argumentų ir informacijos teisingumo, nors šios abejonės galėjo būti išsklaidytos taikant tyrimo priemones: paprašius pateikti dokumentų arba apklausus liudytojus.
Taigi, nepasinaudojęs tyrimo priemonėmis tam tikroms reikšmingomis laikomoms faktinėms aplinkybėms nustatyti, Bendrasis Teismas pažeidė taisykles ir principus, susijusius su įrodymų pateikimu, ir jam tenkančią pareigą atlikti tyrimą. Dėl to jis taip pat pažeidė
Dole
bendrovių teisę į gynybą.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad tik Bendrasis Teismas gali spręsti, ar reikia papildyti jo nagrinėjamose bylose turimą informaciją. Procesinių dokumentų įrodomosios galios klausimas priklauso nuo jo atlikto nepriklausomo faktinių aplinkybių vertinimo, kurio Teisingumo Teismas negali tikrinti apeliacine tvarka, išskyrus atvejį, kai Bendrajam Teismui pateikti įrodymai iškraipyti arba kai iš bylos medžiagoje esančių dokumentų matyti šio teismo išvadų esminiai netikslumai (Sprendimo
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland / Komisija
, C‑385/07 P,
EU:C:2009:456
, 163 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Be to, vien
Dole
bendrovių teiginiais, kuriuos ginčija Komisija, neįrodoma, kad atsakymų į klausimus per posėdį ir paskesnio bylos medžiagos nagrinėjimo nepakako Bendrajam Teismui, žinant visas aplinkybes, nuspręsti dėl referencinių kainų pobūdžio. Taigi iš minėtų teiginių negalima daryti išvados, kad Bendrasis Teismas privalėjo pasinaudoti tyrimo priemonėmis.
Galiausiai dėl skundžiamo sprendimo 203 ir 630 punktų pakanka pažymėti, kad šiuose punktuose Bendrasis Teismas tik taikė įrodinėjimo pareigą reglamentuojančius principus.
Darytina išvada, kad pirmojo apeliacinio skundo pagrindo penkta dalis yra nepagrįsta.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo dėl faktinių aplinkybių, susijusių su ekonominiu pažeidimo kontekstu, iškraipymo
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos antrąjį apeliacinio skundo pagrindą
Dole
bendrovės teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, susijusias su atitinkamai DFFE,
Weichert
ir
Chiquita
paskelbtų referencinių kainų pobūdžiu.
Pirma,
Dole
bendrovės pažymi, jog skundžiamo sprendimo 152, 182 ir 184 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad DFFE skelbdavo geltonąją referencinę kainą, o minėto sprendimo 232 punkte – kad visi importuotojai nustatydavo žaliąją referencinę kainą, kurios pagrindu paskui būdavo nustatoma geltonoji referencinė kaina. Tačiau pirmojoje instancijoje jos patikslino, kad DFFE skelbdavo tik žaliąją referencinę kainą ir niekada neskelbė ir nenustatė geltonosios referencinės kainos.
Antra, pateikdamas skundžiamo sprendimo 232 punkte esantį teiginį Bendrasis Teismas suklydo dėl
Weichert
skelbiamos referencinės kainos pobūdžio, nes ši bendrovė nustatydavo tik žaliąją referencinę kainą, kuri būdavo skelbiama paskelbus DFFE žaliąją referencinę kainą. Nėra jokių įrodymų, pagrindžiančių šią Bendrojo Teismo išvadą.
Trečia, tuo pačiu teiginiu Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes dėl
Chiquita
skelbiamos referencinės kainos pobūdžio, nes įrodymai patvirtina, kad
Chiquita
(ir tik
Chiquita
) veiksmus sudarė geltonosios referencinės kainos, kuria remdamasi ji nustatydavo žaliąją referencinę kainą, skelbimas.
Be to, nėra jokių įrodymų, patvirtinančių, kad
Chiquita
referencinė kaina būdavo susijusi su po dviejų savaičių parduodamais bananais. Ši Komisijos prielaida prieštarauja tikrajai padėčiai rinkoje ir jos bylos medžiagoje esantiems įrodymams. Todėl DFFE ir
Chiquita
tą pačią savaitę skelbtos referencinės kainos būdavo susijusios su skirtingais produktais.
Dėl šių faktinių aplinkybių iškraipymo Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, kad egzistavo praktika žaliąsias ir geltonąsias referencines kainas paversti vienas kitomis ir kad DFFE,
Weichert
ir
Chiquita
referencinės kainos būdavo susijusios su visais bananais, kurie būdavo nokinami tą pačią savaitę. Kadangi Komisijos numatomas kainų derinimas buvo neįmanomas, Bendrasis Teismas klaidingai į jį atsižvelgė skundžiamo sprendimo 248 punkte.
Be to, dėl minėto faktinių aplinkybių iškraipymo skundžiamo sprendimo 232 punkte Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad referencinės kainos sutapdavo su tikrosiomis kainomis ir būdavo būtina visų bananų pardavimo sąlyga. Iš tiesų vartojant žodžius „žalioji kaina“ nurodoma, kad importuotojai kiekvieną ketvirtadienį klientams skelbdavo savo tikrąsias kainas. Tačiau ketvirtadieniais jie skelbdavo tik savo referencines kainas, o dėl tikrosios žaliosios kainos paskui būdavo deramasi su klientu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma iš skundžiamo sprendimo matyti, kad, priešingai, nei tvirtina
Dole
bendrovės, Bendrasis Teismas atsižvelgė į referencinės kainos pobūdį, skirtumą, palyginti su tikrosiomis kainomis, bendrą rinkos veikimą ir
Chiquita
,
Dole Food
ir
Weichert
vidinių veiklos priemonių ypatumus. Šios skirtingos faktinės aplinkybės, be kita ko, buvo atitinkamai nurodytos šio sprendimo 143, 144 ir 206, 127 ir 137–142, 150 ir paskesniuose, 158 ir paskesniuose bei 252, 254 ir 255 punktuose.
Toliau minėto sprendimo 152 ir 184 punktuose Bendrasis Teismas daro nuorodą į
Dole
geltonąją, o ne žaliąją kainą, kaip tvirtina
Dole
bendrovės. Žodžių „referencinė kaina“ taip pat nėra skundžiamo sprendimo 232 punkte.
Be to, net jeigu, kaip savo išvados 66 punkte pažymi generalinė advokatė, skundžiamo sprendimo 182 punkte yra redakcinio pobūdžio neapsižiūrėjimas dėl to, kad jame minima „geltonoji referencinė kaina“, remiantis tuo negalima daryti išvados, jog Bendrasis Teismas susipainiojo ar kaip nors iškraipė įrodymus.
Galiausiai argumentas, kad
Chiquita
ir
Dole Food
bananai, kurių referencinės kainos būdavo skelbiamos tą pačią dieną, nebūdavo parduodamos tomis pačiomis savaitėmis, taigi tarpusavyje nekonkuruodavo, turi būti atmestas kaip bet kuriuo atveju nereikšmingas.
Dėl minėto pardavimų nesutapimo, net jeigu jis būtų įrodytas, bet kuriuo atveju nepaneigiamos Bendrojo Teismo išvados, pagrįstos pačių atitinkamų įmonių pateiktais įrodymais, kaip antai cituojamais skundžiamo sprendimo 201 ir 220 punktuose; iš šių įrodymų matyti, kad žaliąsias ir geltonąsias referencines kainas buvo galima paversti vienas kitomis ir
Chiquita
nustatant geltonąsias referencines kainas įtakos turėjo, kaip ši bendrovė pati pripažįsta,
Dole Food
skelbiami referencinių kainų pokyčiai.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su nepakankamu įrodymų įvertinimu
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies, susijusios su pakankamų motyvų, kuriais remiantis būtų galima patvirtinti Komisijos atliktą rinkos dalių apskaičiavimą, nebuvimu
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos trečiojo apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį
Dole
bendrovės teigia, jog Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti, kai nusprendė, kad Komisija teisingai išnagrinėjo rinkos struktūrą.
Jos pažymi, kad skundžiamo sprendimo 353 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija teisingai įvertino ir atsižvelgė į aplinkybę, kad
Dole Food
,
Chiquita
ir
Weichert
priklausė didelė rinkos dalis ir kad ši rinka negali pasižymėti suskaidyta pasiūla. Ši išvada grindžiama tik Komisijos pateiktais rinkos dalių skaičiais, iš kurių matyti, kad
Dole
bendrovių,
Chiquita
ir
Weichert
bendra pardavimo apimtis, atsižvelgiant į vertę, sudarė apie 45–50 % pardavimo apimties (skundžiamo sprendimo 345 punktas) ir, atsižvelgiant į kiekį, – apie 40–45 % tikrojo suvartojimo (šio sprendimo 350 punktas).
Pirmojoje instancijoje
Dole
bendrovės teigė, kad šios dalys yra dvigubai didesnės, negu nustatytosios atlikus nepriklausomą tyrimą. Jos yra pernelyg didelės dėl to, kad, minėtų bendrovių teigimu, skaitiklyje Komisija sudėjo geltonų ir žalių bananų pardavimo apimtį, o vardiklyje pateiktas skaičius pagrįstas tik žalių bananų importu. Dėl šio skaičiavimo gaunamos rinkos dalys viršija 100 %, nes, pavyzdžiui,
Dole
bendrovių parduoti geltoni bananai, kuriuos jos įsigijo žalius iš kito importuotojo, įtraukti ir į jų geltonų bananų pardavimo apimtį, ir į importuotojo žalių bananų pardavimo apimtį, nors į vardiklį įtraukta tik žalių bananų pardavimo apimtis.
Komisija žinojo apie sunkumus vertinant atitinkamų bendrovių turimas rinkos dalis šviežių bananų rinkoje. Tačiau Bendrasis Teismas priėmė sprendimą atsižvelgęs į Komisijos pateiktus skaičius ir nepaprašė pateikti papildomos informacijos bei neišnagrinėjo nurodytų problemų. Be to, skundžiamame sprendime jis padarė teisės klaidą, kai jo 352 punkte atmetė
Dole
bendrovių argumentus, grindžiamus geltonų ir žalių bananų atskyrimu, ir patvirtino Komisijos teiginį, kad apskaičiuojant rinkos dalis turi būti atsižvelgta tik į šviežius bananus.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip savo išvados 82 ir 83 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, viena vertus, Bendrajame Teisme pateiktose rašytinėse pastabose
Dole Food
tik teigė, kad rinkos dalys, į kurias atsižvelgė Komisija, yra perdėtos. Konkrečiai kalbant, ji niekur nenurodė bananų skaičiavimo du kartus dėl to, kad importuotojai prekiavo žaliais bananais tarpusavyje, o tik išnašoje kaltino Komisiją sudėjus geltonų ir žalių bananų pardavimo apimtį.
Kita vertus, per Teisingumo Teismo posėdį
Dole Food
pripažino, kad šiose rašytinėse pastabose pateikto argumento tikslas nebuvo išsamiau paaiškintas per Bendrojo Teismo posėdį.
Tokiomis aplinkybėmis, kadangi šis aspektas nebuvo pakankamai aiškiai pateiktas Bendrajame Teisme, tam teismui negalima priekaištauti dėl to, kad skundžiamame sprendime išsamiau nenagrinėjo šio klausimo.
Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad Bendrojo Teismo pareiga motyvuoti savo sprendimus negali būti aiškinama taip, kad jis turėjo išsamiai atsakyti į kiekvieną ieškovo nurodytą argumentą, ypač jeigu pateikti argumentai nebuvo pakankamai aiškūs ir tikslūs (Sprendimo
FIAMM ir kt. / Taryba ir Komisija
, C‑120/06 P ir C‑121/06 P,
EU:C:2008:476
, 91 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Darytina išvada, kad trečiojo apeliacinio skundo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo antros ir trečios dalių, susijusių su tuo, kad tiksliai neišsiaiškinti pranešimų apie išankstines kainas aspektai ir kainų nustatymo veiksniai, dėl kurių ribojama konkurencija
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos trečiojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį
Dole
bendrovės tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 261 punkte nusprendė, kad vertindama, ar dėl keitimosi informacija konkurencija ribojama dėl tikslo, Komisija neprivalo tiksliai nurodyti tų aptartų temų, dėl kurių konkurencija taip ribojama dėl tikslo.
Dole
bendrovės pažymi, jog Bendrajame Teisme tvirtino, kad ginčijamame sprendime temos, su kuriomis susiję pranešimai apie išankstines kainas, apibūdintos pernelyg bendrai, kad jos būtų galėjusios neabejodamos nustatyti savo būsimą elgesį rinkoje ir tai, ar Komisijos atliktas vertinimas yra teisingas. Be to, kadangi keitimosi informacija dažnumas ar reguliarumas buvo svarbus veiksnys vertinant šio keitimosi informacija teisėtumą, kad būtų galima nustatyti šį dažnumą ar šį reguliarumą, Komisija privalėjo tiksliai nurodyti temas, kurios laikomos pažeidimo dalimi.
Atmetęs šiuos argumentus dėl to, kad Komisija neprivalėjo pateikti išsamaus veiksnių, kurie nagrinėjamame sektoriuje turi būti laikomi neteisėtais, sąrašo, Bendrasis Teismas, pirma, nepaisė to, kad ne visos diskusijos dėl veiksnių, kurie gali būti svarbūs nustatant kainą, yra pakankamai kenksmingos, kad būtų kvalifikuotos kaip konkurencijos ribojimas dėl tikslo. Antra, tuo neatsakoma į argumentą, susijusį su poreikiu pateikti išsamų sąrašą, kad įmonė galėtų patikrinti Komisijos argumentų, kaip antai susijusių su kontaktų, kuriuos Komisija vertina neigiamai, dažnumu, tvirtumą.
Nurodydamos trečiojo apeliacinio skundo pagrindo trečią dalį
Dole
bendrovės tvirtina, jog Bendrasis Teismas taip pat padarė klaidą, kai skundžiamo sprendimo 265, 266 ir 376 punktuose nusprendė, kad Komisija pakankamai aiškiai apibūdino kainų nustatymo veiksnius, dėl kurių pasikeista informacija ir taip konkurencija apribota dėl tikslo.
Jos pažymi, kad pagal ginčijamą sprendimą keitimasis informacija apie kiekius nebuvo jų atžvilgiu konstatuoto pažeidimo dalis, nors Bendrajame Teisme pateiktame atsiliepime į ieškinį Komisija išsamiai apibūdino pranešimus, kurie sudaro pažeidimą, o šiame apibūdinime buvo nurodyta minėta informacija.
Minėtuose skundžiamo sprendimo punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog iš ginčijamo sprendimo 136, 149 ir 185 punktų matyti, kad minėtas keitimasis informacija apie kiekius nėra smerktino elgesio dalis, nes šis keitimasis informacija vyko prieš pateikiant pranešimus apie išankstines kainas. Šis tvirtinimas yra neteisingas, nes pačiuose minėtuose punktuose nurodyta, kad keitimasis informacija apie kiekius vyko tuo pat metu, kai buvo teikiami minėti pranešimai. Taigi, priešingai, nei konstatavo Bendrasis Teismas, iš ginčijamo sprendimo aiškiai nematyti, kad šis keitimasis informacija nėra pranešimų apie išankstines kainas dalis.
Be to, neatrodo aišku, ar Komisija nusprendė, kad neformalus keitimasis informacija apie pramonę apskritai yra pažeidimo dalis. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas nenagrinėjo, ar ši konkreti tema buvo sąmoningai neįtraukta į Komisijos nustatytų tariamai neigiamai vertinamų temų sąrašą.
Todėl Bendrojo Teismo išvada pagrįsta neteisingu ginčijamo sprendimo ir Komisijos atsiliepimo į ieškinį vertinimu. Nenurodžius šių temų
Dole
bendrovės negalėjo patikrinti Komisijos argumentų dėl tam tikrų veiksmų kvalifikavimo kaip konkurencijos ribojimo dėl tikslo ir dėl kontaktų dažnumo nustatymo pagrįstumo.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, pirma, motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Konkrečiai kalbant apie individualių sprendimų motyvavimą, be tikslo suteikti galimybę atlikti teisminę kontrolę, pareiga motyvuoti tokius sprendimus siekiama pateikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, ar sprendime galbūt yra trūkumų, kuriais remiantis galima ginčyti jo teisėtumą (Sprendimo
Ziegler / Komisija
, C‑439/11 P,
EU:C:2013:513
, 115 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Antra, reikalavimas pateikti motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, pateiktų motyvų pobūdį ir šio akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama, kad motyvuose būtų nurodytos visos svarbios faktinės ir teisinės aplinkybės, nes nustatant, ar akto motyvai atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo tekstą, bet ir kontekstą ir visas nagrinėjamą sritį reglamentuojančias teisės normas (Sprendimo
Ziegler / Komisija
,
EU:C:2013:513
, 116 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 253–255 punktuose Bendrasis Teismas visų pirma pacitavo atitinkamų įmonių parodymus, susijusius su keitimusi informacija pranešimuose apie išankstines kainas.
Remdamasis šiais parodymais minėto sprendimo 256 punkte jis padarė išvadą, kad Komisija apibrėžė dvi informacijos rūšis: kainų nustatymo veiksniai, t. y. veiksniai, kurie yra svarbūs nustatant kitos savaitės referencines kainas, ir kainos tendencijos bei duomenys apie kitos savaitės referencines kainas iki šių referencinių kainų nustatymo.
Paskui skundžiamo sprendimo 262–264 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pagal
Dole
bendrovių parodymus pranešimai buvo susiję su veiksniais, turinčiais įtakos pasiūlos ir paklausos santykiui, rinkos sąlygomis ir kainų pokyčiais.
Galiausiai skundžiamo sprendimo 266 ir 376 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, jog
Dole
bendrovės neginčija Komisijos išvados, kad duomenys apie importo kiekius nėra pranešimų dėl kainų nustatymo dalis.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, nepadaręs teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad Komisija, atsižvelgusi į bylos aplinkybes, pakankamai aiškiai nustatė smerktiną elgesį, taigi įvykdė pareigą motyvuoti.
Konkrečiai kalbant, skundžiamo sprendimo 261 punkte Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad EB 253 straipsnyje nereikalaujama, kad Komisija pateiktų išsamų veiksnių, dėl kurių konkurentai negali keistis informacija, sąrašą.
Darytina išvada, kad trečiojo apeliacinio skundo pagrindo antra ir trečia dalys turi būti atmestos kaip nepagrįstos.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su darbuotojų, dalyvavusių teikiant pranešimus apie išankstines kainas, atsakomybe
Nurodydamos trečiojo apeliacinio skundo pagrindo ketvirtą dalį
Dole
bendrovės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nenagrinėjo jų argumento, kad
Chiquita
ir DFFE darbuotojai negalėjo keistis svarbia informacija apie referencinių kainų tendencijas, nes neturėjo įgaliojimų galutinai nustatyti šių kainų, o to Komisija neginčijo. Jų teigimu, ši aplinkybė reiškia, jog visi šie pokalbiai negalėjo pakankamai sumažinti netikrumo, kad būtų galima derinti referencines kainas. Taigi, priešingai, nei konstatavo Bendrasis Teismas, jos teigė ne tik tai, kad darbuotojų, dalyvavusių taip keičiantis informacija, elgesys negali būti priskirtas jų bendrovei.
Kaip teisingai pažymėjo Komisija,
Dole
bendrovių argumentai grindžiami klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu, nes minėto sprendimo 578–582 punktuose Bendrasis Teismas išsamiai įvertino jų argumentus dėl dalyvavusių darbuotojų atsakomybės.
Darytina išvada, kad trečiojo apeliacinio skundo pagrindo ketvirta dalis yra visiškai nepagrįsta.
Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo penktos dalies, susijusios su pranešimų dėl kainų nustatymo kvalifikavimu kaip konkurencijos ribojimo dėl tikslo
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos trečiojo apeliacinio skundo pagrindo penktą dalį
Dole
bendrovės tvirtina, jog Bendrasis Teismas padarė teisinio faktinių aplinkybių kvalifikavimo klaidą, kai nusprendė, kad dėl pranešimų dėl kainų nustatymo konkurencija ribojama dėl tikslo. Jų teigimu, negalima laikyti, kad dėl vykusio keitimosi informacija galėjo būti pašalintas netikrumas dėl planuojamo atitinkamų įmonių elgesio nustatant tikrąsias kainas.
Pirma, pranešimus apie išankstines kainas teikė darbuotojai, kurie nebuvo atsakingi už referencinių kainų nustatymą. Antra, kadangi minėti pranešimai buvo susiję su referencinių kainų tendencijomis, dėl jų negalėjo sumažėti netikrumas dėl tikrųjų kainų. Šiuo klausimu pažymėtina, kad visi į Komisijos tyrimą įtraukti rinkos dalyviai pareiškė, kad referencinės kainos labai skyrėsi nuo tikrųjų kainų. Be to, Komisija nekonstatavo konkurencijos ribojimo dėl tikslo, kalbant apie tokios pačios rūšies keitimąsi informacija, kuriame dalyvavo dvi kitos įmonės.
Skundžiamo sprendimo 540, 541, 548 ir 549 punktuose Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus ir neteisingai
Dole
bendrovėms perkėlė pareigą įrodyti, kad dėl keitimosi informacija negalėjo būti pašalintas netikrumas dėl tikrųjų kainų pokyčių. Tačiau Komisija turi įrodyti keitimosi informacija neteisėtumą.
Dole
bendrovių teigimu, iš teismo praktikos matyti, jog aplinkybės, kad keitimasis informacija gali turėti tam tikros įtakos kainoms, nepakanka konkurencijos ribojimui dėl tikslo konstatuoti. Tačiau Komisija negalėjo pateikti tokių įrodymų, atsižvelgiant į referencinės kainos ir tikrosios kainos svyravimų sąsajos nepatikimumą.
Be to, dėl to, kad Bendrasis Teismas atmetė
Dole
bendrovių argumentą, susijusį su kitos įmonės parodymais, kai skundžiamo sprendimo 516 punkte konstatavo, jog „šios bendrovės parodymus reikia vertinti atsižvelgiant į jų kontekstą, t. y. kaip inkriminuojamą antikonkurencinį elgesį ginčijančios įmonės, kuriai skirtas pranešimas apie kaltinimus, parodymus“, minėtos bendrovės teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė nekaltumo prezumpcijos principą ir nepaisė aplinkybės, kad įrodinėjimo pareiga tenka Komisijai.
Galiausiai
Dole
bendrovės tvirtina, kad dėl pranešimų apie išankstinių kainų nustatymo veiksnius negalėjo būti pašalintas netikrumas dėl planuojamo atitinkamų įmonių elgesio. Konkrečiai kalbant, jos pažymi, jog Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad keitimasis informacija apie pramonę apskritai yra „nežalingas“, pagal ginčijamą sprendimą informacija apie kiekius neįtraukta į pažeidimo sudėtį ir Bendrasis Teismas konstatavo, kad oro sąlygos yra vieša informacija, kurią galima gauti iš kitų šaltinių.
Dėl to, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog vis dėlto pranešimuose apie išankstines kainas atskleista konkurentų nuomonė dėl šių veiksnių,
Dole
bendrovės tvirtina, kad, atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką, negalima keitimosi nuomonėmis dėl oro sąlygų kvalifikuoti kaip konkurencijos ribojimo dėl tikslo, nes tokios diskusijos yra taip nutolusios nuo tikrųjų kainų nustatymo, kad dėl jų negali būti sumažintas netikrumas ir sudarytos sąlygos derinti šių produktų kainas.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei tvirtina Komisija,
Dole
bendrovės ne tik prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybės, bet ir nurodo Bendrojo Teismo tariamai padarytas teisės klaidas. Taigi ši apeliacinio skundo pagrindo dalis yra priimtina.
Dėl esmės reikia priminti, jog tam, kad pažeidimui būtų taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, susitarimo, įmonių asociacijos sprendimo ar suderintų veiksmų „tikslas ar poveikis“ turi būti konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, tam tikros įmonių veiksmų koordinavimo rūšys yra pakankamai žalingos konkurencijai, jog būtų galima teigti, kad jų poveikio tyrimas yra nereikalingas (Sprendimo
CB / Komisija
, C‑67/13 P,
EU:C:2014:2204
, 49 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Ši teismo praktika susijusi su aplinkybe, kad tam tikros veiksmų derinimo tarp įmonių formos gali būti savaime laikomos žalingomis normaliam konkurencijos veikimui (Sprendimo
CB / Komisija
,
EU:C:2014:2204
, 50 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Taigi pripažįstama, kad tam tikri slapti veiksmai, kaip antai lemiantys horizontalų kainų nustatymą karteliuose, gali būti laikomi darančiais tokią didelę neigiamą įtaką kainai, prekių kiekiui ar kokybei ir paslaugoms, kad gali būti pripažįstama, jog siekiant taikyti EB 81 straipsnio 1 dalį neverta įrodyti, kad tais veiksmais daromas konkretus poveikis rinkai. Patirtis rodo, kad tokie veiksmai lemia gamybos mažėjimą ir kainų didėjimą, o tai baigiasi blogu išteklių paskirstymu, nuo kurio visų pirma nukenčia vartotojai (Sprendimo
CB / Komisija
,
EU:C:2014:2204
, 51 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Jeigu atlikus tam tikros rūšies įmonių veiksmų derinimo analizę neatskleidžiamas pakankamai žalingas tokių veiksmų poveikis konkurencijai, tuomet reikia nagrinėti jų pasekmes ir, siekiant nustatyti, ar tokie veiksmai yra vieni iš nurodytųjų EB 81 straipsnio 1 dalyje, įrodyti, jog konkurencija iš tikrųjų buvo smarkiai trukdoma, ribojama arba iškraipoma (šiuo klausimu žr. Sprendimo
CB / Komisija
,
EU:C:2014:2204
, 52 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, siekiant įvertinti, ar tam tikros rūšies įmonių veiksmų derinimas yra pakankamai žalingas, kad galėtų būti laikomas konkurencijos ribojimu „dėl tikslo“, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, visų pirma reikia išnagrinėti juo siekiamus tikslus ir ekonominį bei teisinį taikymo kontekstą. Vertinant tą kontekstą taip pat reikia atsižvelgti į prekių ar paslaugų, kuriems jis taikomas, pobūdį ir į realias nagrinėjamos rinkos ar rinkų veikimo sąlygas bei struktūrą (šiuo klausimu žr. Sprendimo
CB / Komisija
,
EU:C:2014:2204
, 53 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Be to, nors šalių valia nėra būtinas veiksnys tam tikros rūšies įmonių veiksmų derinimo ribojamajam pobūdžiui nustatyti, niekas nedraudžia konkurencijos priežiūros institucijoms ar Sąjungos teismams atsižvelgti į šią valią (šiuo klausimu žr. Sprendimo
CB / Komisija
,
EU:C:2014:2204
, 54 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Konkrečiai dėl konkurentų keitimosi informacija reikia priminti, kad suderintus veiksmus sudarantys koordinavimo ir bendradarbiavimo kriterijai turi būti suvokiami atsižvelgiant į Sutarties konkurencijos nuostatų koncepciją; pagal ją kiekvienas ūkio subjektas turi savarankiškai nustatyti politiką, kurios ketina laikytis bendrojoje rinkoje (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
., C‑8/08,
EU:C:2009:343
, 32 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Nors šis savarankiškumo reikalavimas neatima iš ūkio subjektų teisės protingai prisiderinti prie konstatuoto ar numatomo konkurentų elgesio, jis griežtai prieštarauja bet kokiam tiesioginiam ar netiesioginiam tokių ūkio subjektų kontaktui, kuris gali turėti įtakos esamam ar potencialiam konkurento elgesiui rinkoje arba atskleisti tokiam konkurentui elgesį, kurio jis nusprendė ar numatė imtis šioje rinkoje, jei šių kontaktų tikslas ir poveikis – sukurti konkurencines sąlygas, kurios, atsižvelgiant į tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų pobūdį, įmonių dydį bei skaičių ir šios rinkos apimtį, neatitinka normalių sąlygų nagrinėjamoje rinkoje (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 33 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad konkurentų keitimasis informacija gali prieštarauti konkurencijos taisyklėms, jeigu sumažina ar panaikina netikrumą dėl atitinkamos rinkos veikimo, todėl riboja įmonių konkurenciją (Sprendimo
Thyssen Stahl / Komisija
, C‑194/99 P,
EU:C:2003:527
, 86 punktas ir Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 35 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Konkrečiai kalbant, keitimąsi informacija, dėl kurio gali būti pašalintas suinteresuotųjų asmenų netikrumas dėl prisitaikymo veiksmų, kurių atitinkamos įmonės imsis savo elgesio rinkoje atžvilgiu, datos, apimties ir būdų, reikia laikyti turinčiu antikonkurencinį tikslą (šiuo klausimu žr. Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 41 punktą).
Be to, suderinti veiksmai gali turėti antikonkurencinį tikslą, net jei neturi tiesioginio ryšio su vartojimo kainomis. Iš tiesų EB 81 straipsnio 1 dalies tekstas neleidžia manyti, kad draudžiami tik tokie suderinti veiksmai, kurie daro tiesioginį poveikį galutinių vartotojų mokėtinai kainai (šiuo klausimu žr. Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 36 punktą).
Priešingai, iš minėto EB 81 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad suderinti veiksmai laikomi turinčiais antikonkurencinį tikslą, jeigu jais „tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos“ (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 37 punktas).
Bet kuriuo atveju EB 81 straipsniu, kaip ir kitomis Sutartyje įtvirtintomis konkurencijos taisyklėmis, siekiama apsaugoti ne tik konkurentų arba vartotojų tiesioginius interesus, bet ir rinkos struktūrą ir kartu pačią konkurenciją. Todėl antikonkurencinio tam tikrų suderintų veiksmų tikslo buvimo konstatavimas negali priklausyti nuo jų tiesioginio ryšio su vartojimo kainomis konstatavimo (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 38 ir 39 punktai).
Galiausiai reikia priminti, jog iš paties EB 81 straipsnio 1 dalies teksto matyti, kad suderintų veiksmų sąvoka, be atitinkamų įmonių veiksmų suderinimo, apima elgesį rinkoje po šio suderinimo ir priežastinį šių dviejų elementų ryšį (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 51 punktas ir nurodyta teismo praktika).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra konstatavęs, jog, nesant priešingų įrodymų, kuriuos turi pateikti suinteresuotieji subjektai, darytina prielaida, kad derindamos veiksmus ir nustatydamos savo elgesį rinkoje dalyvaujančios ir tebeveikiančios įmonės atsižvelgia į informaciją, kuria keičiasi su konkurentais. Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad tokie suderinti veiksmai patenka į EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, net jeigu nėra antikonkurencinio poveikio rinkai (Sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt
.,
EU:C:2009:343
, 51 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Šioje byloje skundžiamo sprendimo 442–585 punktuose Bendrasis Teismas nagrinėjo
Dole
bendrovių argumentus, susijusius su referencinių kainų reikšmingumu bananų sektoriuje ir
Dole Food
darbuotojų, dalyvavusių teikiant pranešimus apie išankstines kainas, atsakomybe.
Kaip savo išvados 115 ir 116 punktuose pažymėjo generalinė advokatė, iš labai išsamių Bendrojo Teismo išvadų matyti, pirma, kad
Dole
bendrovės ir kitos bananų sektoriaus įmonės teikdavo vienos kitoms dvišalius pranešimus apie išankstines kainas, kuriuose būdavo aptariamos jų atitinkamos referencinės kainos ir tam tikros kainų tendencijos. Be to,
Dole
bendrovės neginčija šios Bendrojo Teismo išvados.
Antra, skundžiamo sprendimo 574 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad referencinės kainos buvo svarbios atitinkamai rinkai, nes, viena vertus, jos buvo naudojamos bent kaip signalai, tendencijos arba kaip informacija rinkoms apie numatomus bananų kainų pokyčius ir buvo svarbios prekybai bananais ir gautoms kainoms ir, kita vertus, sudarant kai kuriuos sandorius tikrosios kainos buvo tiesiogiai susietos su referencinėmis kainomis.
Trečia, skundžiamo sprendimo 580 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad
Dole
darbuotojai, dalyvavę teikiant pranešimus apie išankstines kainas, dalyvavo vidiniuose susitikimuose dėl kainų nustatymo.
Be to, minėtos Bendrojo Teismo išvados, viena vertus, daugiausia pagrįstos
Dole Food
parodymais ir, kita vertus, dėl jų
Dole
bendrovės nenurodė jokio kaltinimo dėl iškraipymo.
Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas, nedarydamas teisės klaidos, galėjo nuspręsti, kad šio sprendimo 127 punkte primintos prielaidos taikymo sąlygos nagrinėjamu atveju tenkinamos, todėl
Dole
bendrovės nepagrįstai jį kaltina pažeidus principus, reglamentuojančius įrodinėjimo pareigą ir nekaltumo prezumpciją.
Be to, darytina išvada, jog Bendrasis Teismas, nedarydamas teisės klaidos, galėjo, kaip tai padarė skundžiamo sprendimo 553 ir 585 punktuose, nuspręsti, kad Komisija galėjo padaryti išvadą, kad pateikus pranešimus apie išankstines kainas kiekvienam dalyviui buvo sudarytos sąlygos sumažinti netikrumą dėl konkurentų numatomo elgesio, todėl šiais pranešimais buvo siekiama sudaryti įprastos rinkos sąlygų neatitinkančias konkurencijos sąlygas, taigi jie lėmė veiksmų derinimą, kuriuo siekta riboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.
Todėl reikia atmesti trečiojo apeliacinio skundo pagrindo penktą dalį, taigi ir visą šį pagrindą.
Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su klaidingu baudos apskaičiavimu
Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies, susijusios su atsižvelgimu į pardavimo bendrovėms, nedalyvavusioms darant nurodytą pažeidimą, apimtį
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį
Dole
bendrovės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai apskaičiavo baudą, be kita ko, remdamasis
Dole Food
dukterinių bendrovių, nedalyvavusių darant konstatuotą pažeidimą, pardavimo apimtimi.
Jos primena, jog pagal pranešimą apie kaltinimus ir ginčijamą sprendimą DFFE pripažinta vienintele bendrove, dalyvavusia darant pažeidimą, o
Dole Food
jo nedarė ir buvo pripažinta atsakinga tik kaip patronuojančioji bendrovė. Tačiau skundžiamo sprendimo 619–623 punktuose Bendrasis Teismas tvirtino, kad pažeidimą padarė
Dole Food
, teiginys apie jos dukterinių bendrovių savarankiškumą yra susijęs tik su argumentu dėl būtinybės atskirti žalius ir geltonus bananus, šis teiginys neturi reikšmės ir bet kuriuo atveju yra nepagrįstas.
Remdamasis šiuo tvirtinimu Bendrasis Teismas klaidingai aiškino
Dole
bendrovių argumentą, kad negalima skirti baudų, apskaičiuotų remiantis
Dole
grupės bendrovių, kurios nedalyvavo darant pažeidimą ir perpardavė iš DFFE įsigytus bananus, bananų pardavimo apimtimi. Todėl bauda buvo klaidingai pagrįsta kitų
Dole Food
dukterinių bendrovių pardavimo apimtimi.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip savo išvados 134 punkte pažymėjo generalinė advokatė,
Dole Food
argumentas grindžiamas klaidingu nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, susijusios su patronuojančiųjų bendrovių atsakomybe už 100 % joms priklausančių dukterinių bendrovių padarytus kartelių teisės pažeidimus, supratimu.
Pagal šią teismo praktiką įmonės sąvoka apima visus subjektus, vykdančius ūkinę veiklą, nepaisant to subjekto teisinio statuso ir finansavimo būdo. Ši sąvoka turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei teisiniu požiūriu tas vienetas sudarytas iš kelių fizinių ar juridinių asmenų. Pažeidęs konkurencijos taisykles toks ekonominis vienetas pagal asmeninės atsakomybės principą privalo už tai atsakyti (Sprendimo
Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco / Komisija
ir
Komisija / Alliance One International ir kt
., C‑628/10 P ir C‑14/11 P,
EU:C:2012:479
, 42 punktas ir nurodyta teismo praktika).
2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (
OL L 1, 2003, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Komisija savo sprendimu gali skirti baudas įmonėms ar įmonių asociacijoms, jeigu jos pažeidžia EB 81 straipsnio nuostatas, tačiau vienai įmonei ar įmonių asociacijai – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais.
Šia nuostata, be kita ko, siekiama užtikrinti pakankamai atgrasančią baudą, kuri leistų atsižvelgti į atitinkamos įmonės dydį ir ekonominę galią, t. y. bendrus pažeidimą padariusio asmens išteklius (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Lafarge / Komisija
, C‑413/08 P,
EU:C:2010:346
, 102 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Iš tiesų būtent siekiu užtikrinti šį pakankamą atgrasomąjį baudos poveikį pateisinamas atsižvelgimas į baudžiamos įmonės finansinį pajėgumą (žr. Sprendimo
Lafarge / Komisija
,
EU:C:2010:346
, 104 punktą).
Todėl Komisija kiekvienu atveju ir atsižvelgdama į kontekstą bei į Reglamente Nr. 1/2003 nustatytų sankcijų sistemos siekiamus tikslus turi įvertinti baudos poveikį atitinkamai įmonei, paisydama apyvartos, kuri atspindi jos realią ekonominę situaciją pažeidimo padarymo laikotarpiu (Sprendimo
Britannia Alloys & Chemicals / Komisija
, C‑76/06 P,
EU:C:2007:326
, 25 punktas).
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką nustatant baudą galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri yra jos dydžio ir ekonominio pajėgumo rodiklis, nors netikslus ir netobulas, tiek į tos apyvartos dalį, gautą iš prekių, dėl kurių buvo padarytas pažeidimas, todėl rodančią pažeidimo mastą (Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. / Komisija
, 100/80–103/80,
EU:C:1983:158
, 121 punktas; Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P,
EU:C:2005:408
, 243 punktas ir Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients / Komisija
, C‑397/03 P,
EU:C:2006:328
, 100 punktas).
Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad nors Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje Komisijai palikta diskrecija, šioje nuostatoje vis dėlto įtvirtinti objektyvūs kriterijai, kurių ji privalo laikytis naudodamasi ta diskrecija. Pirma, baudos, kurią galima skirti įmonei, dydis turi skaičiais įvertinamą ir absoliučią ribą, todėl galima iš anksto nustatyti maksimalų baudos, kuri gali būti skirta konkrečiai įmonei, dydį. Antra, naudojimasis šia diskrecija taip pat ribojamas elgesio taisyklėmis, kurias nusistatė pati Komisija (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Schindler Holding ir kt. / Komisija
, C‑501/11 P,
EU:C:2013:522
, 58 punktą).
Pagal 2006 m. gairių 13 punktą „siekdama nustatyti bazinį skirtinos baudos dydį Komisija remsis tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių įmonės prekių ar paslaugų pardavimo verte atitinkamame geografiniame EEE teritorijos sektoriuje“. Šių gairių 6 punkte pažymima, kad „su pažeidimu susijusio pardavimo vertės ir pažeidimo trukmės derinys yra laikomas tinkama pakaitine verte, parodančia ekonominę pažeidimo svarbą ir santykinę kiekvienos pažeidime [darant pažeidimą] dalyvaujančios įmonės reikšmę“.
Darytina išvada, kad minėtų gairių 13 punktu siekiama nustatyti, kad įmonei skirtos baudos apskaičiavimo pagrindas yra dydis, kuris atspindi pažeidimo ekonominę svarbą ir šios įmonės reikšmę darant šį pažeidimą. Todėl, nors tame 13 punkte nurodyta pardavimo vertės sąvoka, žinoma, neturi būti taip išplėsta, kad apimtų įmonės pardavimus, kurių tiesiogiai ar netiesiogiai neapima jai inkriminuojamas kartelis, vis dėlto būtų pakenkta šia nuostata siekiamam tikslui, jeigu ši sąvoka būtų aiškinama kaip apimanti tik apyvartą, gautą vien iš tų pardavimų, kuriuos, kaip nustatyta, realiai paveikė šis kartelis (Sprendimo
Team Relocations ir kt. / Komisija
, C‑444/11 P,
EU:C:2013:464
, 76 punktas).
Bet kuriuo atveju reikia pabrėžti, kad bendros apyvartos, gautos parduodant produktus, dėl kurių padarytas pažeidimas, dalis gali geriau atspindėti to pažeidimo ekonominę svarbą (Sprendimo
Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija
, C‑580/12 P,
EU:C:2014:2363
, 59 punktas).
Taigi nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamo sprendimo 622 punkte nusprendė, jog Komisijos negalima kaltinti tuo, kad nustatydama tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių prekių ar paslaugų, kurias, kaip numatyta gairių 13 dalyje, pardavė ar suteikė įmonės, pardavimo vertę ji atsižvelgė į
Dole Food
vadovaujamos grupės bendrovių, išskyrus DFFE, parduotų geltonų bananų vertę.
Darytina išvada, kad ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.
Dėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies, susijusios su atsižvelgimu į tam tikrą pardavimą du kartus
–
Dole
bendrovių argumentai
Nurodydamos ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį
Dole
bendrovės tvirtina, kad apskaičiuodamas baudą Bendrasis Teismas padarė klaidą, kai tuos pačius bananus skaičiavo du kartus. Naudoti pardavimo duomenys apėmė DFFE bananų pardavimą nesusijusiai įmonei ir tų pačių bananų pardavimą, atliktą kitos
Dole Food
dukterinės bendrovės, kuri juos įsigijo iš minėtos nesusijusios įmonės.
Skundžiamo sprendimo 630 punkte Bendrasis Teismas atmetė šį argumentą, pirma, abejodamas duomenų tikslumu, nors Komisija niekada neišreiškė abejonių šiuo aspektu ir pati pripažino nenagrinėjusi šio klausimo. Bet kuriuo atveju, jeigu Bendrasis Teismas turėjo abejonių šiuo aspektu, jis turėjo pasinaudoti savo tyrimo įgaliojimais.
Antra, Bendrasis Teismas nusprendė, kad šio pardavimo neapima skaičiavimo du kartus išimtis, nes minėta nesusijusi įmonė nėra viena iš įmonių, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas. Tačiau tai neturi jokios įtakos aplinkybei, kad apskaičiuojant baudą tų pačių bananų pardavimas buvo suskaičiuotas du kartus. Be to, ginčijamo sprendimo 452 punkte nenurodyta informacijos, kuri leistų manyti, kad siekis išvengti skaičiavimo du kartus apėmė tik vienos iš įmonių, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, bananų pardavimą kitai šio sprendimo adresatei.
– Teisingumo Teismo vertinimas
Iš šio sprendimo 140–149 nurodytos teismo praktikos matyti, kad skirtinos sankcijos dydis turi būti nustatytas atsižvelgiant į atitinkamos įmonės apyvartą.
Pirma, neginčijama, kad vienai iš
Dole Food
dukterinių bendrovių parduodant bananus nesusijusiai įmonei, nedalyvaujančiai darant pažeidimą, prisidedama prie įmonės apyvartos ir kad, kai kita
Dole Food
dukterinė bendrovė iš šios nenusijusios įmonės perperka šiuos bananus tam, kad paskui juos perparduotų mažmenininkams, šiuo antruoju pardavimu taip pat prisidedama prie minėtos apyvartos.
Antra, priešingai, nei tvirtina
Dole
bendrovės, iš ginčijamo sprendimo 452 punkto aiškiai matyti, kad tik šviežių bananų pardavimas kitoms šio sprendimo adresatėms nebuvo suskaičiuotas du kartus.
Tokiomis aplinkybėmis, kaip teisingai teigė Komisija ir savo išvados 145 punkte pažymėjo generalinė advokatė, atsižvelgiant į
Dole
bendrovių argumentus negalima nustatyti, dėl kokių teisės klaidų jos kaltina Bendrąjį Teismą, todėl ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip nepriimtina.
Taigi šis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi
Dole
bendrovės pralaimėjo bylą, o Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš šių bendrovių, jos turi padengti bylinėjimosi išlaidas. Šias išlaidas jos turi padengti solidariai, nes apeliacinį skundą pateikė kartu.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Dole Food Company, Inc
.
ir
Dole Fresh Fruit Europe
, buvusi
Dole Germany OHG
, solidariai padengia bylinėjimosi išlaidas
.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.