CELEX: 62011CJ0177
Директива 2001/42/ЕО
Оценка на последиците на някои планове и програми върху околната среда
Член 3, параграф 2, буква б)
Свобода на преценка на държавите членки

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (
ОВ L 197, стр. 30
, Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, глава 7, стр. 135, наричана по-нататък „Директивата за СОВОС“, като „СОВОС“ означава „стратегическа оценка на въздействието върху околната среда“).
Запитването е отправено в рамките на производство по жалба, подадена пред Symvoulio tis Epikrateias от Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, сдружение със седалище в Атина, с която се иска отмяната на министерско постановление 107017 от 28 август 2006 г. за транспониране в гръцкото право на Директивата за СОВОС (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006) (наричано по-нататък „министерското постановление от 28 август 2006 г.“), прието съвместно от Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (министъра на околната среда, териториалното развитие и благоустройството), Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (министъра на икономиката и финансите) и Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (министъра на вътрешните работи, публичната администрация и децентрализацията).
Правна уредба
Правна уредба на Съюза
Релевантните директиви в случая са следните:
—
Директивата за СОВОС,
—
Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (
ОВ L 206, стр. 7
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2006/105/ЕО на Съвета от 20 ноември 2006 година (
ОВ L 363, стр. 368
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 147, наричана по-нататък „Директивата за местообитанията“), и
—
Директива 79/409/ЕИО на Съвета от 2 април 1979 година относно опазването на дивите птици (
ОВ L 103, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 77), кодифицирана с Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година (
ОВ L 20, 2010 г., стр. 7
, наричана по-нататък „Директивата за птиците“).
Директивата за СОВОС
Съгласно съображение 10 от Директивата за СОВОС всички планове и програми, за които е преценено, че е необходима оценка съгласно Директивата за местообитанията, могат да имат съществени последици върху околната среда и по принцип трябва да подлежат на системна екологична оценка.
Член 3 от Директивата за СОВОС, озаглавен „Обхват“, гласи:
„1.   В съответствие с членове 4—9 екологична оценка се извършва на плановете и програмите, посочени в параграфи 2—4, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда.
2.   В съответствие с параграф 3 екологична оценка се извършва за всички планове и програми:
а)
които се изготвят за селското и горското стопанство, риболова, енергетиката, промишлеността, транспорта, управлението на отпадъците, далекосъобщенията, туризма, градско и териториално планиране или земеползване и които определят рамката за даването на съгласие за бъдещо развитие на проектите, изброени в приложения I и II към Директива 85/337/ЕИО, или
б)
[за] които, с оглед вероятните последици върху [териториите, се изисква] оценка в съответствие с членове 6 или 7 от Директива[та за местообитанията].
3.   Плановете и програмите, предвидени в параграф 2, които определят използването на малки площи на местно ниво, както и незначителните изменения на плановете и програмите, предвидени в параграф 2, изискват екологична оценка само когато държавите членки определят, че е вероятно те да имат съществени последици върху околната среда.
4.   Държавите членки определят дали други планове и програми освен тези, предвидени по параграф 2, които определят рамката за даването на съгласие за бъдещо развитие на проекти, е вероятно да имат съществени последици върху околната среда.
5.   Държавите членки определят дали плановете и програмите, предвидени по параграфи 3 и 4, е вероятно да имат съществени последици върху околната среда било чрез тяхното разглеждане за всеки случай поотделно, или чрез уточняване на видовете планове и програми, или пък чрез комбиниране на двата подхода. За тази цел държавите членки във всички случаи ще отчитат релевантните критерии, посочени в приложение II, с оглед осигуряване плановете и програмите, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда, да се обхващат от настоящата директива.
[…]“.
Директивата за местообитанията
Член 4 от Директивата за местообитанията предвижда:
„1.   Въз основа на критериите, установени в приложение III (етап 1), и съответната научна информация всяка държава членка представя списък на териториите, като посочва намиращите се в тях типове естествени местообитания от приложение I и местни видове от приложение II, които обитават тези територии. […]
[…]
2.   Въз основа на установените в приложение III (етап 2) критерии и в рамките на девет от посочените в член 1, буква в), iii) биогеографски региони, както и в цялата територия, посочена в член 2, параграф 1, Комисията в съгласие с държавите членки съставя от списъците на държавите членки проектосписък на териториите от значение за Общността, в който се идентифицират територии с един или повече типове приоритетни естествени местообитания или с един или повече природни видове.
[…]
Списъкът на териториите, избрани като територии от значение за Общността, в който се идентифицират териториите с един или повече типове приоритетни естествени местообитания или с един или повече приоритетни видове, се приема от Комисията съгласно процедурата, установена в член 21.
3.   Списъкът, посочен в параграф 2, се изготвя в срок шест години след публикуването на настоящата директива.
4.   Ако дадена територия е приета като територия от значение за Общността съгласно процедурата на параграф 2, съответната държава членка я определя за специална защитена зона във възможно най-кратък срок, но не по-късно от шест години, като установява приоритетите според важността на тези територии за опазване или възстановяване в благоприятно консервационно състояние на тип естествено местообитание от приложение I или на вид от приложение II и за кохерентността на мрежата „Натура 2000“ и в светлината на застрашеността на тези територии от увреждане или унищожаване.
5.   След включване на дадена територия в списъка, посочен в параграф 2, трета алинея, тя подлежи на разпоредбите на член 6, параграфи 2, 3 и 4“.
Член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията гласи:
„Планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия. При съблюдаване на резултатите от изпитанието за въздействието върху територията и при спазване на разпоредбите на параграф 4 компетентните национални органи одобряват плана или проекта, само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територията, и ако е подходящо, след като са получили мнението на обществеността“.
Член 7 от Директивата за местообитанията предвижда:
„Задълженията съгласно член 6, параграфи 2, 3 и 4 от настоящата директива заменят задълженията, произтичащи от член 4, параграф 4, първо изречение от Директива 79/409/ЕИО, по отношение на областите, класифицирани съгласно член 4, параграф 1 или признати за такива съгласно член 4, параграф 2 от нея, от датата на влизане в сила на настоящата директива или от датата на класифициране или признаване от страна на държава членка съгласно Директива 79/409ЕИО, в случай че последната дата е по-късна“.
Директивата за птиците
Член 4 от Директивата за птиците, който заменя член 4 от Директива 79/409, като възпроизвежда съдържанието му, гласи:
„1.   Видовете, посочени в приложение I, подлежат на специални мерки по опазване на техните местообитания, за да се осигури тяхното оцеляване и размножаване в района на разпространението им.
Във връзка с това се вземат предвид:
а)
видове, застрашени от изчезване;
б)
видове, уязвими от някои промени в техните местообитания;
в)
видове, считани за редки поради своите малочислени популации или ограниченото им местно разпространение;
г)
други видове, изискващи особено внимание поради специфичния характер на техните местообитания.
Тенденциите и измененията в популационните нива ще се вземат предвид при извършването на оценки.
Държавите членки класифицират като специални защитени зони именно най-подходящите по брой и площ територии за опазването на тези видове, съобразно сухоземната и морската географска зона на прилагане на настоящата директива.
2.   Държавите членки вземат подобни мерки за редовно срещащите се мигриращи видове, които не са посочени в приложение I, като вземат предвид нуждите им от защита в сухоземната и морската географска зона на прилагане на настоящата директива, по отношение на техните райони на размножаване, смяна на перата и зимуване и междинните зони по време на техните миграционни маршрути. За тази цел държавите членки придават особено значение на защитата на влажните зони и особено на влажните зони от международно значение.
[…]
4.   В защитените зони, посочени в параграфи 1 и 2, държавите членки вземат подходящи мерки за избягване на замърсяването или влошаване на условията в местообитанията, или всякакво обезпокояване на птиците, доколкото те имат съществено значение за постигане целите на настоящия член. […]“.
Гръцка правна уредба
Член 1 от министерското постановление от 28 август 2006 г. предвижда:
„Настоящото постановление има за цел прилагането на разпоредбите на Директива[та за СОВОС], така че да включи в контекста на балансирано развитие екологичните съображения при приемането на планове и програми, като предвижда мерки, условия и процедури, необходими за оценяване на възможните им последици върху околната среда, и по този начин да насърчава устойчиво развитие и високо ниво на защита на околната среда“.
Член 3, параграф 1, буква б) от министерското постановление от 28 август 2006 г. гласи:
„1.   Без да се засягат разпоредбите на параграф 2, стратегическата екологична оценка се извършва, преди да се одобри план или програма или преди започване на съответния законодателен процес, за планове или програми на национално, регионално, областно или местно ниво, които могат да имат съществени последици върху околната среда, и по-специално:
[…]
б)
за всички планове и програми, които намират цялостно или частично приложение в райони от националната част от екологичната европейска мрежа „Натура 2000“ [територии от значение за Общността (ТЗО) и специални защитени зони (СЗЗ)] и които могат да имат съществени последици върху тях. Изключение от тази разпоредба са плановете за управление и програмите за действие, които са пряко свързани или са необходими за управлението и за опазването на тези райони.
За да се установи дали плановете и програмите, посочени в предходния параграф и които не са плановете и програмите по буква а), могат да засегнат значително райони от националната част от европейската екологична мрежа „Натура 2000“ [територии от значение за Общността (ТЗО) и специални защитени зони (СЗЗ)], и следователно за да се установи дали трябва те да бъдат подложени на процедура за стратегическа екологична оценка, се следва процедурата за предварителен екологичен контрол, посочена в член 5, параграф 2“.
Член 5, параграф 1 от министерското постановление от 28 август 2006 г. има следното съдържание:
„Всеки план или програма от посочените в член 3, параграф 1, буква б) и параграф 2 се подлага на процедура за предварителен екологичен контрол, за да може компетентният орган по параграф 3 да определи дали по смисъла на този член съответните планове или програми могат да имат съществени последици върху околната среда и поради това да бъдат подложени на стратегическа екологична оценка […]“.
Запитващата юрисдикция отбелязва, че член 3, параграф 1, буква б) и член 5 от посоченото постановление поставят предвидената в Директивата за СОВОС стратегическа екологична оценка в зависимост от „процедура за предварителен екологичен контрол“, чиято цел е да се определи дали предвидените планове и програми могат да засегнат значително специални защитени зони, включени в екологичната европейска мрежа „Натура 2000“.
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква различни правни основания за отмяна, изведени както от вътрешното право, така и от правото на Съюза.
Що се отнася до правото на Съюза, жалбоподателят твърди, че министерското постановление от 28 август 2006 г. не транспонира правилно Директивата за СОВОС. Според него от член 3, параграф 4 от тази директива следва, че възможността държавите членки да определят плановете или програмите, които могат да имат съществени последици върху околната среда, не се отнася за плановете и програмите, посочени в параграф 2 от същия член 3.
При тези обстоятелства Symvoulio tis Epikrateias решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Следва ли текстът на член 3, параграф 2, буква б) от Директива[та за СОВОС] — който предвижда, че екологична оценка се извършва за всички планове и програми, „[за] които, с оглед вероятните последици върху [териториите, се изисква] оценка в съответствие с членове 6 или 7 от Директива[та за местообитанията]“, — да се тълкува в смисъл, че задължението за подлагане на определен план на екологична оценка зависи от това дали по отношение на този план са налице условията за извършване на екологична оценка по смисъла на Директива[та за местообитанията], и че следователно, също както посочените разпоредби от Директива[та за местообитанията], разпоредбата от Директива[та за СОВОС] предполага да се установи, че планът може да има съществено въздействие върху определена специална защитена зона, като оставя на държавите членки извършването на съответна преценка по същество? Или, напротив, текстът на член 3, параграф 2, буква б) от Директива[та за СОВОС] трябва ли да се тълкува в смисъл, че задължението за извършване на екологична оценка в съответствие с тази разпоредба не зависи от това дали са налице условията за извършване на екологична оценка по смисъла на Директива[та за местообитанията], тоест от преценката на вероятните съществени последици върху дадена специална защитена зона, а напротив, за да възникне задължението за извършване на такава оценка, е достатъчно да се установи, че даден план е свързан по някакъв начин с някоя от териториите, посочени в Директива[та за местообитанията], а не непременно със специална защитена зона?“.
По преюдициалния въпрос
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 3, параграф 2, буква б) от Директивата за СОВОС трябва да се тълкува в смисъл, че задължението за подлагане на определен план на екологична оценка по смисъла на тази директива зависи от това дали по отношение на този план са налице условията, които налагат подлагането му на екологична оценка по смисъла на Директивата за местообитанията.
В самото начало трябва да се отбележи, че както се потвърждава от съдържанието му, член 3, параграф 4 от Директивата за СОВОС, който освен това запитващата юрисдикция цитира в акта си, не се прилага за посочените в член 3, параграф 2 от тази директива планове и програми.
Що се отнася до член 3, параграф 2, буква б) от Директивата за СОВОС, тази разпоредба изисква екологична оценка винаги когато е необходима оценка в съответствие с членове 6 или 7 от Директивата за местообитанията. Ето защо, за да се определи приложното поле на член 3, параграф 2, буква б) от Директивата за СОВОС, трябва да се разгледа приложното поле на посочените членове.
Член 4, параграф 5 от Директивата за местообитанията посочва, че разпоредбите на член 6, параграфи 2—4 от нея се прилагат за териториите от значение за Общността, включително териториите от значение за Общността, които са определени от държавите членки за специални защитени зони.
От съдържанието на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията във връзка с член 4, параграф 5 от същата директива следва, че оценка е необходима за всички планове или проекти, които не са непосредствено свързани или необходими за управлението на територия от значение за Общността, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние върху такава територия.
Член 6, параграф 3, първо изречение от Директивата за местообитанията обвързва изискването за подходяща оценка на въздействието на план или проект с условието да съществува вероятност или опасност този план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия (Решение от 7 септември 2004 г. по дело Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging,
C-127/02, Recueil, стр. I-7405
, точка 43). Това условие е изпълнено, когато въз основа на обективни елементи не може да се изключи вероятността посоченият план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия (вж. в този смисъл Решение от 13 декември 2007 г. по дело Комисия/Ирландия,
C-418/04, Сборник, стр. I-10947
, точка 227).
Следователно проверката, която се извършва, за да се установи дали план или проект може да окаже значително влияние върху определена територия по смисъла на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, задължително се ограничава до това дали въз основа на обективни елементи може да се изключи вероятността посоченият план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия. Това тълкуване се налага и по отношение на зоните, посочени в член 4, параграфи 1 и 2 от Директивата за птиците, като се има предвид, че тези зони попадат в приложно поле на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, което е разширено с член 7 от същата.
Поради това на поставения въпрос следва да се отговори, че член 3, параграф 2, буква б) от Директивата за СОВОС трябва да се тълкува в смисъл, че задължението за подлагане на определен план на екологична оценка зависи от това дали по отношение на този план са налице условията, които налагат подлагането му на екологична оценка по смисъла на Директивата за местообитанията, включително условието, че планът може да окаже значително влияние върху съответната територия. Проверката, която се извършва, за да се установи дали последното условие е изпълнено, задължително се ограничава до това дали въз основа на обективни елементи може да се изключи вероятността посоченият план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (осми състав) реши:

Член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда трябва да се тълкува в смисъл, че задължението за подлагане на определен план на екологична оценка зависи от това дали по отношение на този план са налице условията, които налагат подлагането му на екологична оценка по смисъла на Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, изменена с Директива 2006/105/ЕО на Съвета от 20 ноември 2006 година, включително условието, че планът може да окаже значително влияние върху съответната територия. Проверката, която се извършва, за да се установи дали последното условие е изпълнено, задължително се ограничава до това дали въз основа на обективни елементи може да се изключи вероятността посоченият план или проект да окаже значително влияние върху съответната територия.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: гръцки.