CELEX: 62012CJ0562
Ennakkoratkaisupyyntö
Rakennerahastot
Asetukset (EY) N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006
Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR)
Toimenpideohjelma, jonka tarkoituksena on edistää Viron tasavallan ja Latvian tasavallan välistä Euroopan alueellista yhteistyötä
Seurantakomitean tekemä päätös siitä, että tukea ei myönnetä
Määräys, jonka mukaan kyseisen komitean päätöksiin ei voida hakea muutosta
SEUT 267 artikla
Unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi
Euroopan unionin perusoikeuskirja
Unionin oikeuden soveltaminen
47 artikla
Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan
Oikeus tuomioistuinkäsittelyyn
Sen jäsenvaltion määrittäminen, jonka tuomioistuimet ovat toimivaltaisia ratkaisemaan kanteen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 256 artiklan 1 kohdan, SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen, SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan, SEUT 274 artiklan sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan ja Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 (
EUVL L 210, s. 25
) 63 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Liivimaa Lihaveis MTÜ (jäljempänä Liivimaa Lihaveis), joka on karjankasvattajien osuuskunta, ja Eesti‑Läti programmi 2007–2013 Seirekomitee (Viro–Latvia-ohjelman seurantakomitea ajanjaksolla 2007–2013, jäljempänä Seirekomitee) ja jossa on kyse siitä, että viimeksi mainittu on hylännyt mainitun osuuskunnan kyseistä ohjelmaa täytäntöön pantaessa esittämän tukihakemuksen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus N:o 1083/2006
Asetuksen N:o 1083/2006 1 artiklan ensimmäisessä ja toisessa kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa annetaan Euroopan aluekehitysrahastoa (EAKR), Euroopan sosiaalirahastoa (ESR), jäljempänä ’rakennerahastot’, ja koheesiorahastoa koskevat yleiset säännöt, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [Euroopan aluekehitysrahastosta ja asetuksen (EY) N:o 1783/1999 kumoamisesta 5.7.2006 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa] (EY) N:o 1080/2006, [(
EUVL L 210, s. 1
), asetuksessa] (EY) N:o 1081/2006 ja [asetuksessa] (EY) N:o 1084/2006 annettujen erityissäännösten soveltamista.
Tässä asetuksessa määritetään tavoitteet, joiden saavuttamiseen rakennerahastoilla ja koheesiorahastolla – – pyritään vaikuttamaan, sekä perusteet, joilla jäsenvaltiot ja alueet voivat saada tukea näistä rahastoista, käytössä olevat rahoitusvarat ja niiden jakoperusteet.”
Asetuksen N:o 1083/2006 2 artiklan 1 alakohtaan sisältyy seuraava määritelmä:
”’toimenpideohjelma’: jäsenvaltion esittämä ja komission hyväksymä asiakirja, jossa vahvistetaan kehittämisstrategia käyttäen yhtenäistä joukkoa ensisijaisia tavoitteita ja joka toteutetaan rahaston tai, kun on kyse lähentymistavoitteesta, koheesiorahaston ja EAKR:n tuella”.
Mainitun asetuksen 32 artiklan otsikko on ”Toimenpideohjelmien laatiminen ja hyväksyminen”, ja sen 1 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   [Rakennerahaston ja koheesiorahaston toimet] toteutetaan jäsenvaltioissa kansallisiin strategisiin viitekehyksiin kuuluvina toimenpideohjelmina. Kukin toimenpideohjelma kattaa 1 päivän tammikuuta 2007 ja 31 päivän joulukuuta 2013 välisen ajan. Yksi toimenpideohjelma koskee vain yhtä 3 artiklassa tarkoitetuista kolmesta tavoitteesta, jolleivät komissio ja jäsenvaltio muuta sovi.
– –
5.   Komissio hyväksyy kunkin toimenpideohjelman mahdollisimman pian ja viimeistään neljän kuukauden kuluttua siitä, kun jäsenvaltio on virallisesti esittänyt ohjelman, mutta ei ennen 1 päivää tammikuuta 2007.”
Saman asetuksen 59 artiklassa, jonka otsikko on ”Viranomaisten nimeäminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion on nimettävä kullekin toimenpideohjelmalle seuraavat viranomaiset:
a)
hallintoviranomainen: jäsenvaltion toimenpideohjelman hallinnointia varten nimeämä kansallinen, alueellinen tai paikallinen viranomainen taikka julkinen tai yksityinen elin;
– –
3.   Jäsenvaltion on vahvistettava säännöt, jotka koskevat sen suhteita 1 kohdassa tarkoitettuihin viranomaisiin sekä niiden suhteita komissioon.
Jäsenvaltion on vahvistettava 1 kohdassa tarkoitettujen viranomaisten keskinäisiä suhteita koskevat säännökset, ja näiden viranomaisten on hoidettava tehtävänsä täysin kyseisen jäsenvaltion institutionaalisten, oikeudellisten ja rahoitusta koskevien järjestelmien mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen soveltamista.
– –
5.   Euroopan alueellinen yhteistyö ‑tavoitteen toimenpideohjelmien hallinnointia ja valvontaa koskevat erityissäännöt vahvistetaan asetuksessa (EY) N:o 1080/2006.
– –”
Asetuksen N:o 1083/2006 60 artiklassa, jonka otsikko on ”Hallintoviranomaisen tehtävät”, säädetään seuraavaa:
”Hallintoviranomainen vastaa toimenpideohjelman hallinnoinnista ja täytäntöönpanosta moitteettoman varainhoidon periaatetta noudattaen ja sen tehtävänä on erityisesti:
a)
varmistaa, että rahoitettavat toimet valitaan toimenpideohjelmaan sovellettavien perusteiden mukaisesti ja että toimet ovat koko niiden täytäntöönpanoajan niitä koskevien yhteisön ja kansallisten sääntöjen mukaiset;
– –
h)
ohjaa seurantakomitean työtä ja toimittaa seurantakomitealle asiakirjat, joita tarvitaan toimenpideohjelman täytäntöönpanon laadun seurantaa varten ohjelman erityistavoitteet huomioon ottaen.”
Mainitun asetuksen 63 artiklassa, jonka otsikkona on ”Seurantakomitea”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion on perustettava kutakin toimenpideohjelmaa varten seurantakomitea yhteisymmärryksessä hallintoviranomaisen kanssa kolmen kuukauden kuluessa päivästä, jona toimenpideohjelman hyväksymisestä tehty päätös on annettu tiedoksi jäsenvaltiolle. Yksi seurantakomitea voidaan perustaa useita toimenpideohjelmia varten.
2.   Kukin seurantakomitea laatii työjärjestyksensä noudattaen asianomaisen jäsenvaltion institutionaalisia, oikeudellisia ja taloudellisia puitteita ja vahvistaa sen yhteisymmärryksessä hallintoviranomaisen kanssa voidakseen suorittaa tämän asetuksen mukaiset tehtävänsä.”
Mainitun asetuksen 65 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Seurantakomitean on varmistettava toimenpideohjelman täytäntöönpanon tehokkuus ja laatu seuraavasti:
a)
sen on tutkittava ja hyväksyttävä rahoitettavien toimien valintaperusteet kuuden kuukauden kuluessa toimenpideohjelman hyväksymisestä sekä hyväksyttävä tarvittaessa valintaperusteiden tarkistukset ohjelmatyön tarpeiden mukaan;
– –”
Asetus N:o 1080/2006
Asetuksen N:o 1080/2006 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä asetuksessa vahvistetaan Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) tehtävät, sen toiminta-ala asetuksen – – N:o 1083/2006 3 artiklan 2 kohdassa määriteltyjen lähentymis-, alueellinen kilpailukyky ja työllisyys- ja Euroopan alueellinen yhteistyö ‑tavoitteen suhteen sekä tukikelpoisuutta koskevat säännöt.
2.   EAKR:oon sovelletaan asetuksen – – N:o 1083/2006 ja tämän asetuksen säännöksiä.”
Asetuksen N:o 1080/2006 14 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Toimenpideohjelmaan osallistuvien jäsenvaltioiden on nimettävä yksi hallintoviranomainen, yksi todentamisviranomainen ja yksi tarkastusviranomainen, joka on siitä jäsenvaltiosta, jossa hallintoviranomainen sijaitsee. Komissio suorittaa maksut todentamisviranomaiselle, joka pääsääntöisesti suorittaa maksut johtavalle tuensaajalle.
Hallintoviranomaisen on ohjelma-alueella edustettuina olevia jäsenvaltioita kuultuaan perustettava yhteinen tekninen sihteeristö. Se avustaa hallintoviranomaista ja seurantakomiteaa sekä tarvittaessa tarkastusviranomaista näiden hoitaessa tehtäviään.
– –
3.   Kunkin toimenpideohjelmaan osallistuvan jäsenvaltion on nimettävä edustajansa asetuksen – – N:o 1083/2006 63 artiklassa tarkoitettuun seurantakomiteaan.”
Asetuksen N:o 1080/2006 19 artiklan, jonka otsikko on ”Toimien valinta”, 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Toimenpideohjelmiin, joiden tavoitteena on 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen rajat ylittävien toimien kehittäminen ja 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun valtioiden välisen yhteistyön käynnistäminen ja kehittäminen, valittaviin toimiin on kuuluttava tuensaajia vähintään kahdesta maasta, joista ainakin yhden on oltava jäsenvaltio, ja jotka tekevät kunkin toimen osalta yhteistyötä vähintään kahdella seuraavista tavoista: yhteinen kehittäminen, yhteinen täytäntöönpano, yhteinen henkilöstö ja yhteinen rahoitus.
– –
3.   Asetuksen – – N:o 1083/2006 65 artiklassa tarkoitettujen tehtävien lisäksi seurantakomitea tai sille raportoiva ohjauskomitea vastaa toimien valinnasta.”
Viron tasavallan ja Latvian tasavallan välinen toimenpideohjelma ajanjaksoksi 2007–2013
Viron tasavallan ja Latvian tasavallan välisen toimenpideohjelman ajanjaksoksi 2007–2013 (jäljempänä Viro–Latvia-toimenpideohjelma) tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä.
Mainittu ohjelma hyväksyttiin 21.12.2007 tehdyn Euroopan komission päätöksen K(2007) 6603 lopullinen 1 artiklalla asetuksen N:o 1083/2006 32 artiklan 5 kohdan nojalla.
Viro–Latvia-toimenpideohjelmasta on laadittu asiakirja ”Eesti‑Läti programm 2007–2013” (Viron ja Latvian välinen ohjelma ajanjaksoksi 2007–2013, jäljempänä ohjelma-asiakirja), jonka viite on CCI n
o
2007 CB 163 PO 050 ja jonka Viron tasavallan ja Latvian tasavallan viranomaiset ovat laatineet yhdessä.
Ohjelma-asiakirjassa on asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 mukaisesti muun muassa täsmennetty hallintoviranomaisen, todentamisviranomaisen ja tarkastusviranomaisen nimeämistä ja toimintaa koskevat säännöt.
Ohjelma-asiakirjan 7.1 kohdan otsikko on ”Ohjelman hallinnointi”, ja sen toisessa, viidennessä, seitsemännessä ja yhdeksännessä kohdassa todetaan seuraavaa:
”Asetuksen [N:o 1083/2006] 63 artiklan mukaisesti Viro ja Latvia perustavat yhteisen seurantakomitean, joka vastaa toimenpideohjelman tehokkuudesta ja täytäntöönpanon laadusta.
– –
Viro ja Latvia ovat päättäneet luoda rakenteet [Viro–Latvia-toimenpideohjelman] yhteiseksi täytäntöön panemiseksi Virossa. Sisäministeriö on nimetty toimimaan kyseisen ohjelman hallintoviranomaisena, todentamisviranomaisena ja tarkastusviranomaisena – –.
– –
Asetuksen [N:o 1083/2006] 59 artiklan 3 kohdan mukaan edellä mainittujen viranomaisten on hoidettava tehtävänsä täysin Viron tasavallan institutionaalisten, oikeudellisten ja rahoitusta koskevien järjestelmien mukaisesti.
– –
[Viro–Latvia-toimenpideohjelman] täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaisemmat säännöt, jotka täydentävät toimenpideohjelman seuraavissa luvuissa olevia sääntöjä, sisällytetään ohjelmakäsikirjaan. Seurantakomitea hyväksyy ohjelman käsikirjan ensimmäisessä kokouksessaan. Mainitun käsikirjan säännökset sitovat ohjelman täytäntöönpanosta vastaavia viranomaisia sekä ohjelman pääasiallisia tuensaajia ja muita tuensaajia.”
Ohjelma-asiakirjan 7.2.2 kohdassa, jonka otsikko on ”Hallintoviranomaisen tehtävät”, todetaan seuraavaa:
”Asetuksen [N:o 1083/2006] 60 artiklan ja asetuksen [N:o 1080/2006] 14 artiklan 1 kohdan sekä 15 artiklan mukaan hallintoviranomainen vastaa [Viro–Latvia-toimenpideohjelman] hallinnoinnista ja täytäntöönpanosta moitteettoman varainhoidon periaatteen mukaisesti ja erityisesti
a)
varmistaa, että rahoitettavat toimet valitaan toimenpideohjelmaan sovellettavien perusteiden mukaisesti ja että toimet ovat koko niiden täytäntöönpanoajan niitä koskevien yhteisön ja kansallisten sääntöjen mukaiset – –
– –
Hallintoviranomaisen on lisäksi
– –
kun seurantakomitea on päättänyt rahoituksesta (asetuksen [N:o 1080/2006] 19 artiklan 3 kohta), vahvistettava kunkin toimen täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaiset säännöt (tukisopimus) sopimalla niistä pääasiallisen tuensaajan kanssa (asetuksen [N:o 1080/2006] 15 artiklan 2 kohta)
– –”
Ohjelma-asiakirjan 7.6.1 kohdassa, joka koskee seurantakomitean tehtäviä, todetaan seuraavaa:
”Asetuksen [N:o 1083/2006] 65 artiklan mukaan seurantakomitea vastaa [Viro–Latvia-toimenpideohjelman] täytäntöönpanon tehokkuudesta ja laadusta seuraavien määräysten mukaisesti:
a)
sen on tutkittava ja hyväksyttävä rahoitettavien toimien valintaperusteet kuuden kuukauden kuluessa toimenpideohjelman hyväksymisestä sekä hyväksyttävä tarvittaessa valintaperusteiden tarkistukset ohjelmatyön tarpeiden mukaan;
– –
Seurantakomitean on lisäksi
– –
valittava rahoitettavat toimet (asetuksen [N:o 1080/2006] 19 artiklan 3 kohta);
– –”
Ohjelma-asiakirjan 7.6.2 kohdan neljännessä alakohdassa täsmennetään tältä osin, että seurantakomiteaan on kuuluttava enintään seitsemän edustajaa Virosta ja Latviasta.
Ohjelma-asiakirjan 7.7.1 kohdan mukaan ohjelman hallintoviranomaisen perustama yhteinen tekninen sihteeristö, joka vastaa [Viro–Latvia-toimenpideohjelman] hallinnoinnista, sijaitsee Tartossa (Viro), kun taas sihteeristön tiedotuspiste on Riiassa (Latvia).
Ohjelma-asiakirjan 9.4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa määrätään seuraavaa:
”Viron ja Latvian sekä komission edustajista muodostuva seurantakomitea, hallintoviranomainen ja yhteinen tekninen sihteeristö valitsevat rahoitettavat toimet neuvoa-antavassa roolissaan.”
Ohjelma-asiakirjan 9.5 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Seurantakomitean hyväksyttyä rahoitushakemuksen hallintoviranomainen laatii hyväksyttyä toimea koskevan pääasiallisen tuensaajan kanssa tehtävän tukisopimuksen.”
Seirekomitee on hyväksynyt [Viro–Latvia-toimenpideohjelmaa] koskevan ohjelmakäsikirjan, joka on päivätty 1.12.2009 (jäljempänä ohjelmakäsikirja) ja jossa muun muassa annetaan ohjeita tukihakemusten valmisteluun sekä hankkeiden toteuttamiseen, valvontaan, loppuraporttiin ja loppuun saattamiseen. Ohjelmakäsikirjan 1 kohdan lopussa todetaan, että ”tämän käsikirjan teksti sisältää pääasialliset ohjeet hakijoille”.
Ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdan ensimmäisen ja toisen alakohdan, sellaisina kuin niitä sovelletaan pääasiaan, sanamuoto on seuraava:
”Seurantakomitea tekee päätökset rahoitettavista hankkeista – – arvioinnin tulosten perusteella. [Seurantakomitean] päätöksiin ei voida hakea muutosta.
[Seurantakomitean] tehtyä rahoituspäätökset hylätyistä hankkeista vastaavat tahot, saavat yhteiseltä tekniseltä sihteeristöltä kirjeen, jossa selitetään syyt, joiden vuoksi hakemus on hylätty. Yhteinen tekninen sihteeristö lähettää kyseisen kirjeen kymmenen työpäivän kuluessa seurantakomitean kokouksen jälkeen.”
Seirekomitee hyväksyi 29.5.2009 [Viro–Latvia-toimenpideohjelman] täytäntöönpanoa koskevat menettelysäännöt. Kyseisten menettelysääntöjen 1 säännön 2 kohdan mukaan seurantakomitean virallinen toimipaikka on sama kuin yhteisen teknisen sihteeristön, ja se on siis Tartossa.
Viron oikeus
Hallintomenettelylain (haldusmenetluse seadus; RT I 2001, 58, 354), joka on annettu 6.6.2001, sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajankohtaan (jäljempänä hallintomenettelylaki), 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hallintomenettely on hallintoelimen (8 §) toimintaa annettaessa asetusta (88 §) tai hallintotointa (51 ja 52 §), pantaessa tointa täytäntöön (106 §) tai tehtäessä hallinnollista sopimusta (95 §).”
Saman lain 8 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Hallintoelin on virasto, yksikkö tai henkilö, joka on lailla, lain nojalla annetulla asetuksella tai hallinnollisella sopimuksella valtuutettu suorittamaan julkishallinnollisia tehtäviä.”
Hallintomenettelylain 51 §:n 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Hallintotoimi on määräys, päätös, julistus, kiertokirje tai muu toimi, jonka hallintoelin on antanut julkisoikeudellisessa oikeussuhteessa hallintotehtäviä suorittaessaan ratkaistakseen yksittäistapauksen ja jonka tarkoituksena on synnyttää tai muuttaa henkilön oikeuksia tai velvollisuuksia tai päättää ne.”
Rakennetuista vuosiksi 2007–2013 7.12.2006 annetun lain (perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seadus; RT I 2006, 59, 440), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajankohtaan, 1 §:n 1–3 ja 5 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Tällä lailla säädetään rakennetuen myöntämistä, käyttämistä, takaisin perimistä ja takaisin maksamista koskevista perusteista ja menettelystä sekä rakennetuen myöntämisen ja käyttämisen valvonnan perusteista ja uudelleentutkintamenettelystä.
2.   Tätä lakia sovelletaan Euroopan komission – – asetuksen – – N:o 1083/2006 – – 32 artiklan 5 kohdan mukaisesti hyväksymän toimenpideohjelman perusteella rakennetueksi tarkoitettujen varojen myöntämiseen ja käyttämiseen.
3.   Tämän lain 8 luvun sekä 2 §:n, 3 §:n 4 momentin, 5 §:n, 14 §:n, 21 §:n 1 momentin, 22 §:n, 25 §:n 1, 2, 4, 5, 7 ja 8 momentin, 26 §:n, 27 §:n ja 28 §:n, 30 §:n 2 ja 3 momentin ja 31 §:n, 32 §:n ja 33 §:n säännöksiä sovelletaan asetuksen N:o – – 1083/2006 3 artiklan 2 kohdan c alakohdassa määritellyn Euroopan alueellisen yhteistyön toimenpideohjelmiin perustuvan rakennetuen myöntämiseen ja käyttämiseen.
– –
5.   Tässä laissa säädettyyn menettelyyn sovelletaan hallintomenettelylain säännöksiä, ellei tämän lain erityissäännöksistä muuta johdu.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnöstä ja unionin tuomioistuimelle esitetyistä huomautuksista ilmenee, että Liivimaa Lihaveis teki 19.2.2010 Viro–Latvia-toimenpideohjelman yhteydessä hakemuksen rahoituksen saamiseksi hankkeelle, ”jonka tarkoituksena on kehittää uusi tuote, joka on tuotettu Viron ja Latvian kaikkein monimuotoisimmilla laitumilla kasvatetusta laadukkaasta lihakarjasta, ja vastaava tuotemerkki”.
Yhteinen tekninen sihteeristö lähetti 19.4.2010 Liivimaa Lihaveisille kirjeen, jossa ilmoitettiin, että sen hakemus oli läpäissyt valintamenettelyn ensimmäisen vaiheen ja että se oli todettu teknisesti tukikelpoiseksi. Samassa kirjeessä yhteinen tekninen sihteeristö ilmoitti, että se tekisi seuraavaksi hakemuksen laatuarvioinnin mutta että Seirekomitee tekisi lopullisen päätöksen 29.6.2010.
Yhteinen tekninen sihteeristö ilmoitti Liivimaa Lihaveisille 7.7.2010 päivätyllä kirjeellä, että Seirekomitee oli hylännyt Liivimaa Lihaveisin tukihakemuksen. Tukihakemuksen hylkäämisen perustelut oli ilmoitettu mainitussa kirjeessä.
Liivimaa Lihaveis osoitti yhteiselle tekniselle sihteeristölle ja Viron tasavallan sisäministeriölle 23.7.2010 päivätyn kirjeen, jossa se kiinnitti niiden huomiota siihen, että sille oli ilmoitettu sen hakemuksen hylkäämisestä vain pelkällä kirjeellä eikä hallintotoimella. Liivimaa Lihaveis pyysi, että sille toimitettaisiin muodolliset vaatimukset täyttävä hallintotoimi Seirekomiteen päätöksestä, jolla sen hakemus hylättiin.
Mainitun kirjeen lähettämistä seuranneessa kirjeenvaihdossa ohjelman hallintoviranomainen ilmoitti Viron tasavallan sisäministeriölle, että Viro–Latvia-toimenpideohjelman puitteissa ei tehdä mitään virallista päätöstä hankkeiden rahoitushakemusten hyväksymisestä tai hylkäämisestä, koska Seirekomiteen kokouksen pöytäkirja ja yhteisen teknisen sihteeristön kirje sellaisen hankkeen rahoittamisesta tai rahoittamatta jättämisestä, jolle tukea on haettu, ovat virallisia asiakirjoja. Tältä osin hallintoviranomainen viittasi ohjelmakäsikirjan 6.6 kohtaan, jonka mukaan Seirekomitee, jonka päätöksistä ei voida valittaa, tekee hankkeiden rahoituspäätökset ja hylätyistä hankkeista vastaavat tahot saavat vain kirjeen, jossa selitetään kyseisen hylkäämisen syyt.
Hallintoviranomaisen johtaja osoitti 16.9.2010 Liivimaa Lihaveisille kirjeen, jonka liitteenä oli ote Seirekomiteen 28.6.2010 ja 29.6.2010 pitämän kokouksen pöytäkirjasta, jossa Liivimaa Lihaveisin tukihakemuksen hylkäämistä koskeva päätös mainitaan.
Liivimaa Lihaveis nosti Tartu Halduskohusissa (Tarton hallintotuomioistuin) kanteen, jossa tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan Seirekomiteen päätös sen tukihakemuksen hylkäämisestä ja määräämään Seirekomitee tutkimaan hakemus uudelleen ja tekemään lainmukainen hallinnollinen päätös. Mainittu tuomioistuin hylkäsi kyseisen kanteen 21.9.2011 antamallaan päätöksellä.
Liivimaa Lihaveis valitti mainitusta määräyksestä 3.10.2011 Tartu Ringkonnakohusiin (Tarton muutoksenhakutuomioistuin).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ensinnäkin, että Seirekomitee on Viron tasavallan ja Latvian tasavallan yhteisellä sopimuksella asetuksen N:o 1083/2006 63 artiklan 1 kohdan ja ohjelma-asiakirjan nojalla perustama elin. Näin ollen kyseinen tuomioistuin katsoo, että perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjaa on sovellettava pääasian kaltaiseen asiaan. Siispä siinä tapauksessa, että tukihakemus hylätään, se, ettei Seirekomiteen päätökseen voida ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdan mukaan hakea muutosta missään tuomioistuimessa, on mainitun tuomioistuimen mukaan vastoin asetuksen N:o 1083/2006 63 artiklan 2 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa.
Seirekomitee ei mainitun tuomioistuimen mukaan ole hallintomenettelylaissa tarkoitettu hallintoelin eikä yksityisoikeudellinen yhteisö eikä myöskään kansainvälisellä sopimuksella perustettu kansainvälinen elin. Koska mainittu komitea, josta määrätään ohjelma-asiakirjassa, on perustettu komission päätöksellä, se on mainitun tuomioistuimen mukaan unionin elin. Seirekomiteen hyväksymä ohjelmakäsikirja on siis unionin johdetun oikeuden soveltamista koskeva toimi ja se sitoo henkilöitä, jotka haluavat saada tukea Viro–Latvia-toimenpideohjelman puitteissa.
Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdalla on tarkoitettu olevan oikeusvaikutuksia kolmansiin nähden. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin on sen mukaan toimivaltainen ratkaisemaan Seirekomiteen tekemästä hylkäyspäätöksestä nostetun kanteen. Jos oletetaan, ettei ohjelmakäsikirjalla ole mainitunlaisia oikeusvaikutuksia, toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen on SEUT 274 artiklan mukaan ratkaistava asia. Koska mainittu toimenpideohjelma kuitenkin koskee Viron tasavaltaa ja Latvian tasavaltaa, asia voidaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan saattaa vireille kummankin mainituista valtioista tuomioistuimissa samanaikaisesti, mistä aiheutuu vaara siitä, että annetaan keskenään ristiriitaisia tuomioita.
Tässä tilanteessa Tartu Ringkonnakohus päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [asetuksen N:o 1083/2006] 63 artiklan 2 kohdan, luettuna yhdessä [perusoikeuskirjan] 47 artiklan kanssa, mukaisena pidettävä kahden jäsenvaltion yhteisesti perustaman seurantakomitean työjärjestystä, kuten [Seirekomiteen] vahvistamaa ohjelmakäsikirjaa, joissa todetaan, ettei seurantakomitean päätöksiin voida hakea muutosta missään tuomioistuimessa (ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdan neljäs alakohta: ’The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.’)?
2)
Jos [ensimmäiseen] kysymykseen – – vastataan kieltävästi, onko SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että [mainitun ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdan neljäs alakohta] on unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi, joka on kumottava?
3)
Jos [ensimmäiseen] kysymykseen – – vastataan kieltävästi, onko [SEUT] 263 artiklan ensimmäisen kohdan toista virkettä, luettuna yhdessä [SEUT] 256 artiklan 1 kohdan ja SEUT 274 artiklan kanssa, tulkittava siten, että toimivalta ratkaista [Seirekomiteen] päätöksestä nostettu kanne on unionin yleisellä tuomioistuimella, vai onko kyseinen toimivalta kansallisen lainsäädännön mukaan toimivaltaisella tuomioistuimella?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kolmas kysymys
Kolmannella kysymyksellään, joka on tutkittava ensin, kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään lähinnä, onko SEUT 263 artiklaa tulkittava niin, että asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, yhteydessä tukihakemuksen hylkäävästä seurantakomitean päätöksestä nostettu kanne kuuluu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan.
SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan unionin tuomioistuin tutkii lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttyjen toimien sekä Euroopan unionin neuvoston, komission ja Euroopan keskuspankin toimien laillisuuden, suosituksia ja lausuntoja lukuun ottamatta, samoin kuin Euroopan parlamentin ja Eurooppa-neuvoston sellaisten toimien laillisuuden, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin.
SEUT 263 artiklan ensimmäisen kohdan toisen virkkeen mukaan unionin tuomioistuin valvoo myös unionin elinten ja laitosten sellaisten toimien laillisuutta, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan SEUT 263 artiklassa määrättyjä tuomioistuinvalvonnan muotoja sovelletaan unionin lainsäätäjän perustamiin elimiin ja laitoksiin, joille on annettu toimivalta toteuttaa luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä oikeudellisesti sitovia toimenpiteitä erityisillä aloilla, kuten Euroopan lentoturvallisuusvirastoon (EASA), Euroopan lääkevirastoon (EMA), Euroopan kemikaalivirastoon (ECHA), yhteisön kasvilajikevirastoon (CPVO) ja sisämarkkinoiden harmonisointivirastoon (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) (ks. vastaavasti tuomio Yhdistynyt kuningaskunta v. neuvosto ja parlamentti, C‑270/12,
EU:C:2014:18
, 81 kohta).
Toimenpideohjelman puitteissa perustettu seurantakomitea, jonka tarkoituksena on Euroopan alueellisen yhteistyön edistäminen, ei ole yksi näistä toimielimistä eikä yksi näistä unionin elimistä tai laitoksista.
Unionin tuomioistuimilla ei ole SEUT 263 artiklan nojalla nostetun kanteen yhteydessä toimivaltaa ratkaista kansallisen viranomaisen toteuttaman toimen lainmukaisuutta (ks. vastaavasti tuomio Oleificio Borelli v. komissio, C‑97/91,
EU:C:1992:491
, 9 kohta ja tuomio Ruotsi v. komissio, C‑64/05 P,
EU:C:2007:802
, 91 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa asetuksen N:o 1083/2006 63 artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee, että ”jäsenvaltion” on perustettava kutakin toimenpideohjelmaa varten seurantakomitea ja kukin seurantakomitea laatii työjärjestyksensä noudattaen asianomaisen jäsenvaltion institutionaalisia, oikeudellisia ja taloudellisia puitteita.
Koska asetuksissa N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 säädetään mahdollisuudesta vahvistaa toimenpideohjelmia, joiden tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, Viron tasavalta ja Latvian tasavalta ovat perustaneet yhdessä Seirekomiteen, kuten ohjelma-asiakirjan 7.1 kohdan toisesta alakohdasta nimenomaisesti ilmenee.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin ei ole toimivaltainen tutkimaan SEUT 256 artiklan nojalla Seirekomiteen kaltaisen seurantakomitean päätöksestä, jolla tukihakemus hylätään, nostettua kannetta.
Kun edellä esitetty otetaan huomioon, kolmanteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 263 artiklaa on tulkittava niin, että asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, yhteydessä tukihakemuksen hylkäävästä seurantakomitean päätöksestä nostettu kanne ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy lähinnä, onko SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa tulkittava niin, että asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä kahden jäsenvaltion välillä, kuten pääasiassa kyseessä olevan toimenpideohjelman, seurantakomitean hyväksymä ohjelmakäsikirja on unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi.
Kuten kolmanteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, Seirekomitee ei ole unionin toimielin, elin tai laitos.
Näin ollen unionin tuomioistuimella ei ole toimivaltaa valvoa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen ohjelmakäsikirjan määräysten pätevyyttä.
Kun edellä esitetty otetaan huomioon, toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä kahden jäsenvaltion välillä, kuten pääasiassa kyseessä olevan toimenpideohjelman, seurantakomitean hyväksymä ohjelmakäsikirja ei ole unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi ja ettei unionin tuomioistuimella sen vuoksi ole toimivaltaa arvioida tällaisen käsikirjan määräysten pätevyyttä.
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään lähinnä, onko asetusta N:o 1083/2006, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, tulkittava niin, että se on esteenä kahden jäsenvaltion välisen toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, seurantakomitean hyväksymän ohjelmakäsikirjan määräykselle, jonka mukaan mainitun seurantakomitean päätökseen, jolla tukihakemus hylätään, ei voida hakea muutosta tuomioistuimessa.
Nyt käsiteltävässä asiassa Viron ja Latvian viranomaiset ovat yhdessä valmistelleet Viro–Latvia-toimenpideohjelman muun muassa asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 pohjalta ja komissio on sen jälkeen hyväksynyt sen.
Ohjelma-asiakirjan 7.1 kohdan yhdeksännessä alakohdassa todetaan, että mainitun toimenpideohjelman täytäntöönpanoa koskevat yksityiskohtaisemmat säännöt sisällytetään ohjelmakäsikirjaan. Mainitun määräyksen perusteella Seirekomitee on hyväksynyt ohjelmakäsikirjan, jossa – tarkemmin sanottuna ohjelmakäsikirjan 6.6. alakohdan ensimmäisen kohdan toisessa virkkeessä – riidanalainen määräys on.
Se, ettei Seirekomitee ole unionin toimielin, elin tai laitos, kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämään kolmanteen kysymykseen annetusta vastauksesta ilmenee, ei sulje pois perusoikeuskirjan 47 artiklan soveltamista, jos se, että mainittu komitea on hyväksynyt ohjelmakäsikirjan, on unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluva toimi.
Näin ollen on tutkittava, onko ohjelmakäsikirjan hyväksyminen perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista.
Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan mainitussa perusoikeuskirjan määräyksessä tarkoitettu käsite ”unionin oikeuden soveltaminen” edellyttää tietynasteisen sellaisen yhteyden olemassaoloa, joka ylittää kyseisten alojen läheisyyden tai niiden väliset epäsuorat vaikutukset (ks. mm. tuomio Kremzow, C‑299/95,
EU:C:1997:254
, 16 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa riittää, kun todetaan, että unionin oikeudessa asetettiin niille kahdelle jäsenvaltiolle, joita Viro–Latvia-toimenpideohjelma koski, velvollisuus panna kyseinen ohjelma täytäntöön.
Erityisesti mainituilla jäsenvaltioilla oli yhtäältä asetuksen N:o 1083/2006 63 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla velvollisuus perustaa seurantakomitea. Toisaalta kaikkien mainitun toimenpideohjelman soveltamistoimenpiteiden, joihin ohjelmakäsikirja kuuluu, oli oltava asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 säännösten mukaisia.
Näin ollen on todettava, että se, että Seirekomitee on hyväksynyt ohjelmakäsikirjan, on perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua unionin oikeuden soveltamista.
Näin ollen Seirekomiteen on mainittua käsikirjaa hyväksyessään pitänyt noudattaa perusoikeuskirjan määräyksiä.
Tältä osin perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään tehokkaan oikeussuojan periaatteesta, että jokaisella, jonka unionin oikeudessa taattuja oikeuksia ja vapauksia on loukattu, on oltava kyseisessä artiklassa määrättyjen edellytysten mukaisesti käytettävissään tehokkaat oikeussuojakeinot tuomioistuimessa.
Mainitun tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevan oikeuden noudattamisen takaamiseksi unionissa SEU 19 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa velvoitetaan jäsenvaltiot säätämään tarvittavista muutoksenhakukeinoista tehokkaan oikeussuojan takaamiseksi unionin oikeuteen kuuluvilla aloilla.
Pääasian kaltaisessa asiassa siitä, että Seirekomitee on hylännyt tukihakemuksen, seuraa, että hakija suljetaan lopullisesti unionin sellaisten tukien jakomenettelyn ulkopuolelle, joiden rahoittamiseen unioni osallistuu, toimittamatta hakijalle myöhemmin mitään päätöstä.
Ohjelmakäsikirjan 6.6 kohdan ensimmäisen alakohdan toisesta virkkeestä ilmenee muutoinkin, että Seirekomiteen päätöksiin ei voida hakea muutosta. Hakijalla, jonka tukihakemus on hylätty, ei siis ole mahdollisuutta riitauttaa mainittua hylkäävää päätöstä.
Näissä olosuhteissa se, ettei mainitunlaiseen hylkäävään päätökseen voida hakea muutosta, riistää hakijalta hakijan oikeuden tehokkaaseen oikeussuojaan, mikä on perusoikeuskirjan 47 artiklan vastaista.
On lisättävä, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan perusoikeuskirjassa tunnustettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä voidaan rajoittaa ainoastaan lailla ja kyseisten oikeuksien ja vapauksien olennaista sisältöä noudattaen ja edellyttäen, että rajoitukset suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ovat välttämättömiä ja vastaavat tosiasiallisesti unionin tunnustamia yleisen edun mukaisia tavoitteita tai tarvetta suojella muiden henkilöiden oikeuksia ja vapauksia.
Joka tapauksessa siitä, ettei tukihakemuksen hylkäämisestä tehtyyn päätökseen voida hakea muutosta, kuten pääasiassa, on säätänyt Seirekomitee itse, eikä siitä ole säädetty laissa.
Näin ollen on todettava, että siltä osin kuin ohjelmakäsikirjassa määrätään, ettei tukihakemuksen hylkäämisestä tehtyyn Seirekomiteen päätökseen voida hakea muutosta, ohjelmakäsikirja ei ole perusoikeuskirjan 47 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätyn tehokkaan oikeussuojan periaatteen mukainen.
Lisäksi on muistutettava, että se, että kaikki kansallisten viranomaisten päätökset voidaan saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi, on unionin oikeuden yleinen periaate. Mainitun periaatteen mukaan kansallisten tuomioistuinten asiana on ratkaista asianomaiselle vastaisen toimen lainmukaisuus ja niiden on siten otettava tutkittavaksi tässä tarkoituksessa nostettu kanne siitäkin huolimatta, että valtionsisäisen oikeuden menettelysäännöt eivät sitä vastaavassa tapauksessa sallisi (ks. vastaavasti tuomio Oleificio Borelli v. komissio,
EU:C:1992:491
, 13 ja 14 kohta).
Kun edellä esitetty otetaan huomioon, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetusta N:o 1083/2006, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava niin, että se on esteenä kahden jäsenvaltion välisen toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, seurantakomitean hyväksymän ohjelmakäsikirjan määräykselle, jossa ei määrätä, että mainittuun seurantakomitean päätökseen, jolla tukihakemus hylätään, voitaisiin hakea muutosta jäsenvaltion tuomioistuimessa.
Annettavan tuomion vaikutusten ajallinen rajaaminen
Siinä tapauksessa, että annettavasta tuomiosta seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen määräys ei täyttäisi unionin oikeuden vaatimuksia, Latvian hallitus on vaatinut kirjallisissa huomautuksissaan unionin tuomioistuinta rajoittamaan tuomionsa vaikutukset alkamaan ex nunc niitä Seirekomiteen päätöksistä nostettuja kanteita lukuun ottamatta, jotka on saatettu vireille jäsenvaltioiden tuomioistuimissa ennen tämän tuomion julistamista.
Vaatimuksensa tueksi Latvian hallitus on korostanut yhtäältä, että Viron tasavalta ja Latvian tasavalta olivat toimineet vilpittömässä mielessä, koska asetuksessa N:o 1083/2006 ei nimenomaisesti mainittu, että oli tarpeen määrätä Seirekomiteen päätöksiä koskevasta muutoksenhakujärjestelmästä.
Mainittu hallitus tuo toisaalta esiin, että jos Seirekomiteen päätökset, joilla tukihakemus hylätään, voitaisiin riitauttaa tuomioistuimessa, siitä voisi seurata suuri määrä kanteita sellaisista päätöksistä, jotka on jo pantu täytäntöön. Viro–Latvia-toimenpideohjelmaa sovellettiin vuoteen 2013 saakka, joten kaikki sen täytäntöön panemiseen varattu rahoitus on kyseisen hallituksen mukaan jo jaettu. Näin ollen mainitusta tilanteesta aiheutuisi lisäkustannuksia kansallisissa talousarvioissa.
Tässä yhteydessä on huomattava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tulkinnalla, jonka unionin tuomioistuin SEUT 267 artiklassa sille annettua toimivaltaa käyttäen antaa unionin oikeussäännölle, selvennetään ja täsmennetään kyseisen oikeussäännön merkitystä ja ulottuvuutta niin, että unionin tuomioistuimen tulkinnasta ilmenee, miten tätä oikeussääntöä täytyy tai olisi täytynyt tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta lähtien. Tästä seuraa, että tuomioistuimet siis voivat ja niiden täytyy soveltaa näin tulkittua sääntöä myös oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet ja jotka on perustettu ennen tulkintapyyntöä koskevaa tuomiota, jos edellytykset kyseisen oikeussäännön soveltamista koskevan asian käsittelylle toimivaltaisissa tuomioistuimissa muuten täyttyvät (ks. mm. tuomio Blaizot ym., 24/86,
EU:C:1988:43
, 27 kohta ja tuomio Vent De Colère ym., C‑262/12,
EU:C:2013:851
, 39 kohta).
Näin ollen ainoastaan poikkeustapauksissa unionin tuomioistuin voi unionin oikeusjärjestykseen kuuluvaa yleistä oikeusvarmuuden periaatetta soveltaen rajoittaa kaikkien asianomaisten henkilöiden mahdollisuutta vedota sen tulkitsemaan oikeussääntöön vilpittömässä mielessä perustettujen oikeussuhteiden pätevyyden kyseenalaistamiseksi. Jotta tällainen rajoittava päätös voitaisiin tehdä, kahden olennaisen edellytyksen, eli asianomaisten vilpittömän mielen ja vakavien vaikeuksien uhan, on täytyttävä (ks. mm. tuomio Skov ja Bilka, C‑402/03,
EU:C:2006:6
, 51 kohta ja tuomio Vent De Colère ym.,
EU:C:2013:851
, 40 kohta).
Vakavien vaikeuksien uhasta on todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuimen tässä tuomiossa unionin oikeudesta antama tulkinta koskee hakijoiden oikeutta voida riitauttaa tuomioistuimessa Seirekomiteen päätökset, joilla niiden tukihakemukset on hylätty. Toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista kukin nostettava kanne asianomaisen yksittäistapauksen ominaispiirteiden perusteella.
Näin ollen Latvian tasavallan talousarvioon mahdollisesti kohdistuvia seurauksia ei voida määrittää yksinomaan unionin tuomioistuimen nyt käsiteltävässä asiassa esittämän unionin oikeuden tulkinnan perusteella (ks. analogisesti tuomio RWE Vertrieb, C‑92/11,
EU:C:2013:180
, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämän vuoksi on todettava, että tämän tuomion 81 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettua vakavien vaikeuksien uhkaa, jonka perusteella tämän tuomion ajallisia vaikutuksia voitaisiin rajoittaa, ei voida pitää toteen näytettynä.
Koska tämän tuomion 81 kohdassa tarkoitettu toinen edellytys ei täyty, asianomaisten vilpittömän mielen edellytyksen täyttymistä ei ole tarpeen tutkia.
Edellä esitetystä seuraa, ettei tämän tuomion ajallisia vaikutuksia ole rajoitettava.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
SEUT 263 artiklaa on tulkittava niin, että Euroopan aluekehitysrahastoa, Euroopan sosiaalirahastoa ja koheesiorahastoa koskevista yleisistä säännöksistä sekä asetuksen (EY) N:o 1260/1999 kumoamisesta 11.7.2006 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1083/2006 ja Euroopan aluekehitysrahastosta ja asetuksen (EY) N:o 1783/1999 kumoamisesta 5.7.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, yhteydessä tukihakemuksen hylkäävästä seurantakomitean päätöksestä nostettu kanne ei kuulu unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaan.

2)
SEUT 267 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että asetusten N:o 1083/2006 ja N:o 1080/2006 alaan kuuluvan toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä kahden jäsenvaltion välillä, kuten pääasiassa kyseessä olevan toimenpideohjelman, seurantakomitean hyväksymä ohjelmakäsikirja ei ole unionin toimielimen, elimen tai laitoksen toimi ja ettei Euroopan unionin tuomioistuimella sen vuoksi ole toimivaltaa arvioida tällaisen käsikirjan määräysten pätevyyttä.

3)
Asetusta N:o 1083/2006, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan kanssa, on tulkittava niin, että se on esteenä kahden jäsenvaltion välisen toimenpideohjelman, jonka tarkoituksena on edistää Euroopan alueellista yhteistyötä, seurantakomitean hyväksymän ohjelmakäsikirjan määräykselle, jossa ei määrätä, että mainittuun seurantakomitean päätökseen, jolla tukihakemus hylätään, voitaisiin hakea muutosta jäsenvaltion tuomioistuimessa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: viro.