CELEX: 62012CJ0409
Preču zīmes
Direktīva 2008/95/EK
12. panta 2. punkta a) apakšpunkts
Atcelšana
Preču zīme, kas tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta
Vārdiska apzīmējuma “KORNSPITZ” uztvere, pirmkārt, no pārdevēju puses un, otrkārt, no galalietotāju puses
Atšķirtspējas zudums vienīgi no galalietotāju viedokļa

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (
OV L 299, 25. lpp.
, un labojums –
OV 2009, L 11, 86. lpp.
), 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretāciju.
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp
Backaldrin Österreich The Kornspitz Company GmbH
(turpmāk tekstā – “
Backaldrin
”), saskaņā ar Austrijas tiesībām dibinātu sabiedrību, un
Pfahnl Backmittel GmbH
(turpmāk tekstā – “
Pfahnl
”), arī saskaņā ar Austrijas tiesībām dibinātu sabiedrību, par vārdisku apzīmējumu “KORNSPITZ”, ko
Backaldrin
ir reģistrējusi kā preču zīmi.
Atbilstošās tiesību normas
Direktīva 2008/95
Saskaņā ar Direktīvas 2008/95 2. pantu “preču zīme var sastāvēt no jebkuriem apzīmējumiem, ko var attēlot grafiski, [..] ar nosacījumu, ka šādi apzīmējumi spēj parādīt atšķirību starp viena uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem un citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem”.
Minētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
“1.   Nereģistrē vai piereģistrēšanas gadījumā pasludina par spēkā neesošiem:
[..]
b)
preču zīmes, kam nav nekādas atšķirtspējas;
c)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuri var noderēt tirdzniecībā, lai apzīmētu preču veidu, kvalitāti, daudzumu, paredzēto nolūku, vērtību, ģeogrāfisko izcelsmi vai preču ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas laiku, vai citas preču raksturīgas pazīmes;
d)
preču zīmes, kas sastāv tikai no apzīmējumiem vai norādēm, kuras ir kļuvušas par ierastām pašreizējā valodā vai tirdzniecības
bona fide
un ieviestajā praksē;
[..].”
Saskaņā ar šīs pašas direktīvas 5. pantu:
“1.   Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot komercdarbībā:
a)
jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme;
b)
jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.
2.   Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks vai līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šīs zīmes nepamatota lietošana rada negodīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.
[..]”
Direktīvas 2008/95 12. pantā ir noteikts:
“1.   Preču zīme ir atceļama, ja nepārtrauktā piecu gadu periodā tā dalībvalstī nav faktiski lietota saistībā ar precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā reģistrēta, un nav atbilstīgu iemeslu tās nelietošanai.
[..]
2.   Neierobežojot 1. punktu, preču zīme ir atceļama, ja pēc dienas, kurā tā reģistrēta:
a)
īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā tā kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā produktam [precei] vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta;
[..].”
Austrijas tiesības
1970. gada Likuma par preču zīmju aizsardzību (
Markenschutzgesetz
1970,
BGBl
. 260/1970) 33.b panta teksts pamatlietas faktu rašanās laikā spēkā esošajā redakcijā bija šāds:
“1.   Ikviens var prasīt preču zīmes dzēšanu, ja tā pēc dienas, kurā tā reģistrēta, [tās] īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta.
2.   Lēmumam par dzēšanu ir atpakaļejošs spēks no dienas, kad ir tikusi pierādīta preču zīmes galīga pārveidošanās par sugas vārdu [..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Backaldrin
ir reģistrējusi Austrijas vārdisku preču zīmi “KORNSPITZ” attiecībā uz precēm, kas ietilpst 30. klasē pārskatītā un grozītā Nicas 1957. gada 15. jūnija Nolīguma par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām izpratnē. Šo preču vidū tostarp ir:
“milti un labības produkti; maizes izstrādājumi; maizes uzlabotāji; konditorejas izstrādājumi, to skaitā cepšanai domātas sagataves; mīklas sagataves [..] konditorejas izstrādājumu pagatavošanai”.
Ar šo preču zīmi
Backaldrin
ražo lietošanai gatavu maisījumu, ko tā lielākoties piegādā maizniekiem. No šī maisījuma tie cep iegarenas formas maizīti, kuras abi gali ir smaili.
Backaldrin
ir piekritusi, ka šie maiznieki un pārtikas produktu izplatītāji, kas tos piegādā, pārdod šo maizīti, izmantojot šo preču zīmi.
Backaldrin
konkurenti, to vidū
Pfahnl
, kā lielākā daļa maiznieku zina, ka vārdiskais apzīmējums “KORNSPITZ” ir reģistrēts kā preču zīme. Toties galalietotāji atbilstoši
Backaldrin
apstrīdētajiem
Pfahnl
argumentiem šo vārdisko apzīmējumu uztver kā maizes veida, proti, iegarenas formas maizītes, kuras abi gali ir smaili, sugas vārdu. Šo uztveri tostarp izskaidro apstāklis, ka maiznieki, kuri izmanto
Backaldrin
piegādāto lietošanai gatavo maisījumu, parasti neinformē savus klientus nedz par to, ka apzīmējums “KORNSPITZ” ir reģistrēts kā preču zīme, nedz par to, ka šī maize tiek cepta no šī maisījuma.
2010. gada 14. maijā
Pfahnl
saskaņā ar 1970. gada Likuma par preču zīmēm 33.b pantu iesniedza pieteikumu atcelt ar preču zīmi “KORNSPITZ” piešķirtās tiesības attiecībā uz precēm, kas minētas šī sprieduma 8. punktā. Ar 2011. gada 26. jūlija lēmumu
Österreichischer Patentamt
(Austrijas Patentu valde) Anulēšanas nodaļa šo pieteikumu apmierināja. Par šo lēmumu
Backaldrin
iesniedza apelācijas sūdzību
Oberster Patent- und Markensenat
(Augstākā Patentu un preču zīmju palāta).
Šī tiesa jautā, kādā mērā kritērija “sugas vārds tirdzniecībā” piemērošanai pamatlietā tai būtu jāņem vērā, ka visas preces, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta, nav domātas vieniem un tiem pašiem klientiem. Šajā ziņā tā norāda, ka
Backaldrin
ar preču zīmi “KORNSPITZ” tirgoto izejvielu un starpproduktu, piemēram, gatavā maisījuma, no kura var izcept maizīti, galalietotāji ir maiznieki un pārtikas produktu izplatītāji, kurpretim maizes galalietotāji ir šo maiznieku un pārtikas produktu izplatītāju klienti.
Oberster Patent- und Markensenat
uzskata, ka prasība par
Österreichischer Patentamt
Anulēšanas nodaļas atcelšanas lēmumu būtu jāapmierina, ciktāl pamatlietā aplūkotā preču zīme ir tikusi reģistrēta attiecībā uz izejvielām un starpproduktiem, kas ir milti un labības produkti, maizes uzlabotāji, cepšanai domātas sagataves un mīklas sagataves konditorejas izstrādājumu pagatavošanai.
Turpretim, kas attiecas uz gataviem produktiem, attiecībā uz kuriem preču zīme “KORNSPITZ” arī ir tikusi reģistrēta, proti, maizes un konditorejas izstrādājumiem, šī tiesa vēlas skaidrojumu Tiesas prejudiciālā nolēmumā. It īpaši tā vēlas noskaidrot, vai var tikt atceltas preču zīmes īpašniekam piešķirtās tiesības, ja šī preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu ne tikai gatavās preces, kas iegūta no minētās preču zīmes īpašnieka piegādātajām [izej]vielām, pārdevēju, bet arī šīs preces galalietotāju uztverē.
Minētā tiesa precizē, ka pēc prejudiciālā nolēmuma saņemšanas tā izvērtēs galalietotāju viedokļu par viņu vārdiska apzīmējuma “KORNSPITZ” uztveri aptaujas veikšanas nepieciešamību.
Šādos apstākļos
Oberster Patent- und Markensenat
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai preču zīme ir kļuvusi “par sugas vārdu precei vai pakalpojumam” Direktīvas [2008/95] 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē, ja,
a)
lai gan tirgotājiem ir zināms, ka runa ir par izcelsmes norādi, tie [galalietotājiem] parasti to neatklāj, un
b)
[galalietotāji] (arī) šā iemesla dēļ preču zīmi vairs neuztver kā izcelsmes norādi, bet gan kā preču vai pakalpojumu, attiecībā uz ko preču zīme ir reģistrēta, sugas vārdu?
2)
Vai “bezdarbība” Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē ir jau tad, ja preču zīmes īpašnieks nerīkojas, kaut gan tirgotāji neinformē savus klientus par to, ka runa ir par reģistrētu preču zīmi?
3)
Vai preču zīme, kura tās īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā [galalietotājiem], bet ne tirdzniecībā ir kļuvusi par sugas vārdu, ir jāatceļ tad un vienīgi tad, ja galapatērētājiem ir jāizmanto šis apzīmējums, jo nav līdzvērtīgu alternatīvu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Uzdodot savu pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka attiecībā uz preču zīmes īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi piešķirto tiesību atcelšana saistībā ar preci, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ja šī īpašnieka darbības vai bezdarbības dēļ minētā preču zīme ir kļuvusi par šīs preces sugas vārdu vienīgi no tās galalietotāju viedokļa.
Backaldrin
, Vācijas un Francijas valdību, kā arī Eiropas Komisijas skatījumā uz šo jautājumu jāsniedz noliedzoša atbilde, kurpretim
Pfahnl
un Itālijas valdība atbalsta pretēju apgalvojumu.
Šajā ziņā vispirms ir jāatgādina, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēta situācija, kad preču zīme vairs nespēj pildīt savu izcelsmes norādes funkciju (2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā
C-371/02
Björnekulla Fruktindustrier
,
Recueil
, I-5791. lpp.
, 22. punkts).
Dažādu preču zīmes funkciju vidū šai izcelsmes norādes funkcijai ir būtiska nozīme (skat. it īpaši 2010. gada 23. marta spriedumu apvienotajās lietās no
C-236/08 līdz C-238/08
Google France
un
Google
, Krājums, I-2417. lpp.
, 77. punkts, kā arī 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā
C-482/09
Budějovický Budvar
, Krājums, I-8701. lpp.
, 71. punkts). Tā ļauj noteikt ar šo preču zīmi apzīmētās preces vai pakalpojuma piederību noteiktam uzņēmumam un tādējādi nošķirt šo preci vai šo pakalpojumu no citu uzņēmumu precēm un pakalpojumiem (šajā ziņā skat. 2013. gada 18. aprīļa spriedumu lietā C‑12/12
Colloseum Holding
, 26. punkts un tajā minētā judikatūra). Minētais uzņēmums, kā savu secinājumu 27. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, ir tas, kura kontrolē prece vai pakalpojums tiek piedāvāts tirgū.
Eiropas Savienības likumdevējs ir apstiprinājis šo preču zīmes pamata funkciju, Direktīvas 2008/95 2. pantā nosakot, ka apzīmējumi, ko var attēlot grafiski, var būt preču zīmes tikai ar nosacījumu, ka tie spēj parādīt atšķirību starp viena uzņēmuma precēm vai pakalpojumiem no citu uzņēmumu precēm vai pakalpojumiem (2001. gada 4. oktobra spriedums lietā
C-517/99
Merz & Krell
,
Recueil
, I-6959. lpp.
, 23. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Björnekulla Fruktindustrier
, 21. punkts).
Šī nosacījuma sekas pēc tam ir izsecināmas tostarp no minētās direktīvas 3. un 12. panta. Ja tās 3. pantā ir uzskaitītas situācijas, kurās preču zīme nespēj pildīt izcelsmes norādes funkciju
ab initio
, tad šīs pašas direktīvas 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts attiecas uz situāciju, kad preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu, tādējādi zaudējusi savu atšķirtspēju un tāpēc vairs nepilda šo funkciju (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Björnekulla Fruktindustrier
, 22. punkts). Tātad šīs preču zīmes īpašnieka tiesības, kas viņam piešķirtas atbilstoši Direktīvas 2008/95 5. pantam, var tikt atceltas (šajā ziņā skat. 2006. gada 27. aprīļa spriedumu lietā
C-145/05
Levi Strauss
, Krājums, I-3703. lpp.
, 33. punkts).
Iesniedzējtiesas aprakstītajā gadījumā, kas joprojām attiecas vienīgi uz tās faktisko vērtējumu, pamatlietā aplūkotās preces, proti, maizīšu, ko dēvē par “KORNSPITZ”, galalietotāji šo vārdisko apzīmējumu uztver kā šīs preces sugas vārdu un tādējādi viņi neapzinās, ka dažas no šīm maizītēm ir ceptas no lietošanai gatava maisījuma, ko ar preču zīmi “KORNSPITZ” piegādā noteikts uzņēmums.
Kā to ir izklāstījusi arī iesniedzējtiesa, šī galalietotāju uztvere ir saistīta tostarp ar to, ka maizīšu, kas ceptas no minētā maisījuma, pārdevēji parasti neinformē savus klientus, ka apzīmējums “KORNSPITZ” ir reģistrēts kā preču zīme.
Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu izklāstīto gadījumu turklāt raksturo apstāklis, ka minētās galapreces pārdevēji parasti pārdošanas brīdī saviem klientiem nepiedāvā palīdzību, kas ietvertu informācijas sniegšanu par dažādu pārdošanā esošu preču izcelsmi.
Jākonstatē, ka tādā gadījumā preču zīme “KORNSPITZ” maizīšu – dēvētu par “KORNSPITZ” – tirdzniecībā nepilda savu būtisko izcelsmes norādes funkciju un ka tādējādi attiecībā uz tās īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi, kas ir reģistrēta attiecībā uz šo galapreci, piešķirto tiesību atcelšana, ja minētās preču zīmes atšķirtspējas zaudēšana attiecībā uz minēto preci ir atkarīga no minētā īpašnieka darbības vai bezdarbības.
Šis konstatējums nav pretējs Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta interpretācijai, ko Tiesa sniegusi iepriekš minētā sprieduma lietā
Björnekulla Fruktindustrier
26. punktā, saskaņā ar kuru gadījumā, ja preces, attiecībā uz kuru ir reģistrēta preču zīme, pārdošanā ir iesaistīti starpnieki, konkrēto sabiedrības daļu, vērtējot jautājumu, vai šī preču zīme tirdzniecībā ir kļuvusi par attiecīgās preces sugas vārdu, veido visi patērētāji vai galalietotāji un atkarībā no attiecīgās preces tirgus raksturojuma visi preces pārdošanā iesaistītie tirgotāji.
Protams, kā, veicot šo interpretāciju, ir uzsvērusi Tiesa, jautājums, vai preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai patērētāju un galalietotāju, bet atbilstoši attiecīgā tirgus raksturojumam arī profesionāļu, piemēram, pārdevēju, uztveri.
Taču, kā Tiesa ir norādījusi iepriekš minētā sprieduma lietā
Björnekulla Fruktindustrier
24. punktā, vispār patērētāju un galalietotāju uztverei ir noteicoša nozīme. Tāpat kā savu secinājumu 58. un 59. punktā ir izklāstījis ģenerāladvokāts, ir jāuzskata, ka tādā situācijā kā pamatlietā, ko raksturo attiecīgās preču zīmes atšķirtspējas zudums no galalietotāju viedokļa, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai, šis zudums var izraisīt šim īpašniekam piešķirto tiesību atcelšanu. Apstāklis, ka pārdevēji apzinās minētās preču zīmes pastāvēšanu un izcelsmi, ko tā norāda, pats par sevi nevar izslēgt tādu atcelšanu.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tādā situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, attiecībā uz preču zīmes īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi piešķirto tiesību atcelšana saistībā ar preci, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ja šī īpašnieka darbības vai bezdarbības dēļ minētā preču zīme ir kļuvusi par šīs preces sugas vārdu vienīgi no tās galalietotāju viedokļa.
Par otro jautājumu
Uzdodot savu otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs normas izpratnē par “bezdarbību” var kvalificēt preču zīmes īpašnieka atturēšanos mudināt pārdevējus vairāk izmantot šo preču zīmi preces, attiecībā uz kuru minētā preču zīme ir reģistrēta, tirdzniecībā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka, līdzsvarojot preču zīmes īpašnieka un tā konkurentu intereses saistībā ar apzīmējumu pieejamību, pieņemot šo minētās direktīvas 12. panta 2. punkta a) apakšpunktu, Savienības likumdevējs ir uzskatījis, ka šīs preču zīmes atšķirtspējas zudumu tās īpašniekam var pārmest tikai tad, ja šī zuduma iemesls ir viņa darbība vai bezdarbība (iepriekš minētais spriedums lietā
Levi Strauss
, 19. punkts, kā arī 2008. gada 10. aprīļa spriedums lietā
C-102/07
adidas
un
adidas Benelux
, Krājums, I-2439. lpp.
, 24. punkts).
Tiesa jau ir nospriedusi, ka “bezdarbības” jēdzienā var ietilpt preču zīmes īpašnieka šīs pašas direktīvas 5. pantā paredzēto ekskluzīvo tiesību savlaicīga neizmantošana, lai lūgtu kompetentajai iestādei attiecīgajām trešajām personām aizliegt izmantot apzīmējumu, attiecībā uz kuru pastāv sajaukšanas iespēja ar šo preču zīmi, tādēļ, ka šādu lūgumu mērķis ir saglabāt minētās preču zīmes atšķirtspēju (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Levi Strauss
, 34. punkts).
Taču, neatsakoties no šī sprieduma 32. punktā aprakstītajiem līdzsvara meklējumiem, minētais jēdziens nekādā ziņā nav ierobežots ar šī veida bezdarbību, bet ietver visu tāda veida bezdarbību, ar kuru preču zīmes īpašnieks izrādās nepietiekami modrs attiecībā uz savas preču zīmes atšķirtspējas saglabāšanu. Līdz ar to tādā situācijā, kādu apraksta iesniedzējtiesa, kurā preces, kas iegūta no preču zīmes īpašnieka piegādātajām [izej]vielām, pārdevēji parasti neinformē savus klientus, ka apzīmējums, kas tiek izmantots attiecīgās preces apzīmēšanai, ir reģistrēts kā preču zīme, un tādējādi veicina šīs preču zīmes pārveidošanos par sugas vārdu, minētā īpašnieka, kurš neuzņemas nekādu iniciatīvu, lai mudinātu šos pārdevējus vairāk izmantot minēto preču zīmi, bezdarbība var tikt kvalificēta kā bezdarbība Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkta izpratnē.
Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai šajā gadījumā
Backaldrin
ir vai nav uzņēmusies iniciatīvu mudināt maizniekus un pārtikas produktu piegādātājus, kuri pārdod maizītes, kas cepta no tās piegādātā lietošanai gatavā maisījuma, vairāk izmantot preču zīmi “KORNSPITZ” savos komerckontaktos ar klientiem.
No visiem iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka uz otro uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs normas izpratnē par “bezdarbību” var tikt kvalificēta preču zīmes īpašnieka atturēšanās mudināt pārdevējus vairāk izmantot šo preču zīmi preces, attiecībā uz kuru minētā preču zīme ir reģistrēta, tirdzniecībā.
Par trešo jautājumu
Uzdodot savu trešo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašniekam piešķirto tiesību atcelšanas pasludināšanas priekšnoteikums katrā ziņā ir noteikt, vai precei, kuras preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā, ir citi apzīmējumi.
Kā izriet no paša minētās normas teksta, attiecībā uz preču zīmes īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi piešķirto tiesību atcelšana, ja šī īpašnieka darbības vai bezdarbības rezultātā tā ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā precei vai pakalpojumam, attiecībā uz ko tā reģistrēta.
Ja tāda situācija rodas, varbūtējai alternatīvu attiecīgās preces vai pakalpojuma apzīmējumu pastāvēšanai nav nozīmes, jo tas nevar grozīt faktu, ka minētā preču zīme ir zaudējusi atšķirtspēju, tai pārveidojoties par sugas vārdu tirdzniecībā.
Tādējādi uz trešo jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašniekam piešķirto tiesību atcelšanas pasludināšanas priekšnoteikums nav noteikt, vai precei, kuras preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā, ir citi apzīmējumi.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka tādā situācijā, kāda aplūkota pamatlietā, attiecībā uz preču zīmes īpašnieku var notikt ar šo preču zīmi piešķirto tiesību atcelšana saistībā ar preci, attiecībā uz kuru tā ir reģistrēta, ja šī īpašnieka darbības vai bezdarbības dēļ minētā preču zīme ir kļuvusi par šīs preces sugas vārdu vienīgi no tās galalietotāju viedokļa;

2)
Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka šīs normas izpratnē par “bezdarbību” var tikt kvalificēta preču zīmes īpašnieka atturēšanās mudināt pārdevējus vairāk izmantot šo preču zīmi preces, attiecībā uz kuru minētā preču zīme ir reģistrēta, tirdzniecībā;

3)
Direktīvas 2008/95 12. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams tādējādi, ka preču zīmes īpašniekam piešķirto tiesību atcelšanas pasludināšanas priekšnoteikums nav noteikt, vai precei, kuras preču zīme ir kļuvusi par sugas vārdu tirdzniecībā, ir citi apzīmējumi.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.