CELEX: 62010CJ0454
Colný kódex Spoločenstva
Článok 202 ods. 3 druhá zarážka
Vznik colného dlhu po nezákonnom vstupe tovaru
Pojem ‚dlžník‘
Účasť na nezákonnom vstupe
Osoba, ktorá konala ako sprostredkovateľ pri uzavretí kúpnych zmlúv týkajúcich sa tovaru dovezeného nezákonným spôsobom

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 202 ods. 3 druhej zarážky nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92
z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len
„colný kódex“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi O. Jestelom a Hauptzollamt Aachen (Hlavný colný úrad v Aachene, ďalej len „Hauptzollamt“)
v súvislosti so zaplatením colného dlhu, ktorý vznikol na základe nezákonného vstupu tovaru na colné územie Európskej únie.

Právny rámec
Článok 202 colného kódexu stanovuje:
„1.      Colný dlh pri dovoze vzniká:
a)      nezákonným dovozom [vstupom –
neoficiálny preklad
] tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu na colné územie spoločenstva,
…
Na účely tohto článku sa nezákonným dovozom [vstupom –
neoficiálny preklad
] rozumie akýkoľvek dovoz tovaru v rozpore s ustanoveniami článkov 38 až 41 a článku 177, druhá zarážka.
2.      Colný dlh vzniká v okamihu nezákonného dovozu [vstupu –
neoficiálny preklad
] tovaru.
3.      Dlžníkmi sú:
–        osoba, ktorá takýto tovar nezákonne doviezla,
–        akékoľvek osoby, ktoré sa zúčastnili na nezákonnom dovoze [vstupe –
neoficiálny preklad
] tovaru a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé, že takýto dovoz [vstup –
neoficiálny preklad
] je nezákonný, a
–        akékoľvek osoby, ktoré nezákonne dovezený tovar získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase získania
alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že tento bol dovezený nezákonne.“

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, ako aj zo spisu predloženého Súdnemu dvoru medzi aprílom 2004 a májom 2006 vyplýva, že
O. Jestel dražil na internetovej platforme eBay, prostredníctvom ktorej prevádzkoval dva internetové obchody, tovar pochádzajúci
z Číny. Vystupoval ako sprostredkovateľ pri uzatváraní kúpnych zmlúv týkajúcich sa tohto tovaru a preberal za predaj protihodnotu.
Určenie cien a dodávku uvedeného tovaru zabezpečoval čínsky dodávateľ. Tento dodávateľ zasielal tovar poštou priamo kupujúcim
usadeným v Nemecku.
Tovar, ktorého sa týka vec sama, bol kupujúcim doručený bez toho, aby bol predložený colnému úradu, a bez zaplatenia dovozných
ciel, a to zjavne z dôvodu nesprávnych údajov o obsahu a hodnote odosielaných balíkov poskytnutých zo strany uvedeného dodávateľa.
Hauptzollamt zaslal O. Jestelovi platobný výmer na sumu približne 10 000 eur ako clo a 21 000 eur ako dovoznú daň z pridanej
hodnoty. Tvrdil najmä, že O. Jestel sa zúčastnil na nezákonnom vstupe tovaru na colné územie Únie v zmysle článku 202 ods. 3
druhej zarážky colného kódexu. Sťažnosť podaná proti tomuto výmeru bola zamietnutá.
Finanzgericht Düsseldorf zamietol žalobu, ktorú proti rozhodnutiu Hauptzollamt podal O. Jestel. Zo spisu vyplýva, že tento
súd po prvé rozhodol, že vstup dotknutého tovaru bol v zmysle článku 202 colného kódexu nezákonný, pretože sa na jednej strane
uskutočnil v rozpore s niektorými ustanoveniami uvedenými v článkoch 38 až 41 tohto kódexu a na druhej strane sa na neho nevzťahovalo
oslobodenie poštových zásielok od povinnosti prevezenia na colnicu, lebo ich skutočná cena presahovala hranicu stanovenú na
22 eur. Po druhé O. Jestel bol dlžníkom colného dlhu najmä na základe článku 202 ods. 3 druhej zarážky rovnakého kódexu.
Na vnútroštátny súd bol proti tomuto rozsudku podaný opravný prostriedok „revision“, pričom uvedený súd poukazuje na to, že
podľa O. Jestela uzatváranie kúpnych zmlúv na eBay, ako aj zasielanie mena a adresy kupujúcich čínskym dodávateľom, teda operácie,
ktoré sa uskutočnili dlho pred zaslaním uvedeného tovaru a ktoré sa týkali výlučne dotknutej transakcie, nepredstavovali účasť
na tomto vstupe v zmysle článku 202 ods. 3 druhej zarážky colného kódexu.
Vnútroštátny súd uvádza, že sa ešte nerozhodlo o otázke, či O. Jestel počítal s tým, že vstup, ktorého sa týka vec sama, je
nezákonný alebo či – ako to tvrdí – predpokladal, že sa uskutoční zákonným spôsobom, napriek určitým pochybnostiam, ktoré
v tejto súvislosti mal. Tento vnútroštátny súd však pochybuje o tom, že za okolností ako vo veci samej sa osoba v zmysle uvedeného
ustanovenia považuje za colného dlžníka, a to aj v prípade, že predpokladá, či dokonca počíta s tým, že predajca nezákonne
dovezie dotknutý tovar na colné územie Únie.
Za týchto okolností Bundesfinanzhof rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Stane sa colným dlžníkom osoba, ktorá sa ‚zúčastní‘ na nezákonnom vstupe tovaru na colné územie Európskej únie podľa článku 202
ods. 3 druhej zarážky [colného kódexu] v prípade, že hoci sa na vstupe bezprostredne nepodieľa, sprostredkuje uzavretie kúpnych
zmlúv týkajúcich sa tohto tovaru a pritom berie do úvahy, že predávajúci by sa mohol pri dodávaní tovaru alebo jeho časti
dopustiť podvodu v oblasti dovozného cla?
2.      Postačuje v danom prípade, že to považuje za možné, alebo sa stane colným dlžníkom len vtedy, keď s určitosťou počíta s tým,
že sa podvod uskutoční?“

O prejudiciálnych otázkach
Svojimi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 202 ods. 3 druhá
zarážka colného kódexu má vykladať v tom zmysle, že za osobu, ktorá sa na nezákonnom vstupe tovaru na colné územie Európskej
únie „zúčastnila“, sa má považovať osoba, ktorá sa síce na tomto vstupe bezprostredne nepodieľala, sprostredkovala však uzavretie
kúpnych zmlúv týkajúcich sa tohto tovaru. V prípade, že ide o takýto prípad, sa vnútroštátny súd pýta, či sa takáto osoba
považuje za colného dlžníka v zmysle tohto ustanovenia len v prípade, že počíta s nezákonnosťou vstupu dotknutého tovaru,
alebo či na jej označenie za colného dlžníka stačí, že takýto vstup považuje za možný.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že normotvorca Únie od nadobudnutia účinnosti colného kódexu zamýšľal vyčerpávajúcim spôsobom
stanoviť podmienky určenia osôb, ktoré sú dlžníkmi colného dlhu (pozri rozsudky z 23. septembra 2004, Spedition Ulustrans,
C‑414/02, Zb. s. I‑8633, bod 39; z 3. marca 2005, Papismedov a i., C‑195/03, Zb. s. I‑1667, bod 38, ako aj z 15. septembra
2005, United Antwerp Maritime Agencies a Seaport Terminals, C‑140/04, Zb. s. I‑8245, bod 30). V prípade colného dlhu, ktorý
vznikol na základe nezákonného vstupu tovaru na colné územie Únie, tak ako to uvádza článok 202 tohto kódexu, osoby, ktoré
môžu byť dlžníkmi, sú vymenované v odseku 3 tohto článku.
V súlade s judikatúrou Súdneho dvora zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že zákonodarca Únie chcel široko definovať okruh
osôb, ktoré možno považovať za dlžníkov colného dlhu v prípade nezákonného vstupu tovaru podliehajúceho dovoznému clu (pozri
rozsudky Spedition Ulustrans, už citovaný, bod 25, ako aj Papismedov a i., už citovaný, bod 38).
Ďalej je potrebné konštatovať, že osoba, ako je O. Jestel, nemôže byť v rozsahu, v akom je jeho činnosť obmedzená na sprostredkovanie
kúpnych zmlúv týkajúcich sa tovaru, preberanie protihodnoty za predaj a oznámenie mena a adresy kupujúcich dodávateľovi uvedeného
tovaru, považovaná za dlžníka colného dlhu na základe prvej a tretej zarážky uvedeného odseku 3. Tieto zarážky sa totiž týkajú
osoby, ktorá tovar reálne doviezla bez colného vyhlásenia (pozri rozsudky zo 4. marca 2004, Viluckas a Jonusas, C‑238/02 a C‑246/02,
Zb. s. I‑2141, bod 29, ako aj Papismedov a i., už citovaný, bod 39), a osôb, ktoré tento tovar po jeho dovoze získali alebo
ho prechovávali.
Podľa článku 202 ods. 3 druhej zarážky colného kódexu sú colnými dlžníkmi osoby, ktoré sa zúčastnili na nezákonnom vstupe
tovaru na územie Únie a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé, že takýto vstup je nezákonný. Z toho vyplýva, že kvalifikácia
dlžníka v zmysle tohto ustanovenia závisí od dvoch podmienok a to od objektívnej podmienky, ktorou je účasť na uvedenom vstupe,
a subjektívnej podmienky, ktorou je skutočnosť, že osoby sa vedome zúčastnili na nezákonnom vstupe tovaru (pozri v tomto zmysle
rozsudok Papismedov a i., už citovaný, bod 40).
Pokiaľ ide v prvom rade o objektívnu podmienku nachádzajúcu sa v uvedenom ustanovení, Súdny dvor rozhodol, že na nezákonnom
vstupe sa zúčastnili osoby, ktoré v ňom hrali akúkoľvek úlohu (rozsudok Spedition Ulustrans, už citovaný, bod 27).
V tejto súvislosti, a ako v bode 39 svojich návrhov uviedol generálny advokát, normotvorca neupresnil, že osoby, na ktoré
sa toto ustanovenie vzťahuje, sú len osoby, ktoré priamo prispeli k nezákonnému vstupu. Môže preto tiež ísť o osoby, ktoré
sa zúčastnili na činnostiach súvisiacim s týmto vstupom.
Pokiaľ ide o okolnosti vo veci samej, je potrebné poukázať na to, že tak uzavretie dotknutých kúpnych zmlúv, ako aj doručenie
tovaru, ktorý bol predmetom týchto zmlúv, predstavujú prvky jedinej operácie, ktorou je predaj tohto tovaru. Osoba, akou je
O. Jestel vo veci samej, ktorá sa síce na tomto vstupe na colné územie Únie bezprostredne nepodieľala, ale sprostredkovala
uzavretie kúpnych zmlúv týkajúcich sa uvedeného tovaru, preto musí byť považovaná za osobu, ktorá sa zúčastnila na tomto vstupe
v zmysle článku 202 ods. 3 druhej zarážky colného kódexu.
Pokiaľ ide v druhom rade o subjektívnu podmienku uvedenú v tomto ustanovení, vnútroštátny súd sa pýta, či je na jej splnenie
nevyhnutné, aby účastníci, na ktorých sa uvedené ustanovenie vzťahuje, počítali s nezákonnosťou vstupu, alebo či postačuje,
že ju považujú len za možnú. Táto otázka spadá medzi osobitné okolnosti veci samej, v ktorej k nezákonnému vstupu došlo až
po akte účasti.
Subjektívna podmienka uvedená v článku 202 ods. 3 druhej zarážke colného kódexu spočíva v skutočnosti, že osoby, ktoré sa
zúčastnili na nezákonnom vstupe tovaru, si boli vedomé alebo si mali byť vedomé, že takýto vstup je nezákonný, čo znamená,
že vedeli alebo mali vedieť o existencii jednej alebo viacerých nezákonností.
Keďže uvedená podmienka sa týka okolností skutkovej povahy, vzhľadom na rozdelenie právomocí medzi súdmi Únie a vnútroštátnymi
súdmi je úlohou vnútroštátneho súdu, aby overil, či vo veci samej táto podmienka je splnená. (pozri v tomto zmysle rozsudok
Papismedov a i., už citovaný, bod 41). Súdny dvor však pri rozhodovaní o prejudiciálnej otázke môže priniesť spresnenia, ktorých
cieľom je viesť vnútroštátny súd pri jeho posúdení (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. septembra 2009, Severi, C‑446/07,
Zb. s. I‑8041, bod 60, a z 11. novembra 2010, Danosa, C‑232/09, Zb. s. I‑11405, bod 34).
V tejto súvislosti je na jednej strane potrebné sa domnievať, že formulácia „si mali byť vedomé“ uvedená v článku 202 ods. 3
druhej zarážke colného kódexu odkazuje na konanie obozretného a starostlivého subjektu.
Na druhej strane je úlohou vnútroštátneho súdu, aby uskutočnil všeobecné posúdenie okolností veci samej.
Z toho hľadiska je najmä potrebné sa domnievať, že osoba konajúca ako sprostredkovateľ pri uzatváraní predajných zmlúv má
vedieť, že dodávka tovaru pochádzajúceho z tretieho štátu a smerujúca do Únie spôsobuje vznik povinnosti zaplatiť dovozné
clo. Je preto relevantné položiť si otázku, či sprostredkovateľ prijal všetky kroky, ktoré od neho možno v rozumnej miere
očakávať, aby sa uistil, že dotknutý tovar nebude dovezený nezákonne, najmä či informoval dodávateľa o jeho povinnosti uskutočniť
colné vyhlásenie.
Je tiež potrebné vziať do úvahy informácie, ktoré mal sprostredkovateľ k dispozícii alebo o ktorých mal najmä z dôvodu svojich
zmluvných povinností vedieť. V tomto kontexte je tiež potrebné vedieť, či dovozné clo, ktoré bolo potrebné zaplatiť, bolo
uvedené na kúpnej zmluve alebo v iných dokumentoch, ktoré mal sprostredkovateľ k dispozícii, čo by naznačovalo, že vstup tovaru
na územie Únie bol zákonný.
Okrem toho tiež možno zohľadniť obdobie, počas ktorého sprostredkovateľ poskytoval svoje služby predajcovi dotknutého tovaru.
Ak totiž sprostredkovateľ svoje služby poskytoval v priebehu dlhého obdobia, zdá sa byť málo pravdepodobné, že nemal príležitosť
oboznámiť sa s postupmi tohto predávajúceho pri dodávke uvedeného tovaru.
Vzhľadom na uvedené je potrebné na položené otázky odpovedať v tom zmysle, že článok 202 ods. 3 druhá zarážka colného kódexu
sa má vykladať v tom zmysle, že za dlžníka colného dlhu, ktorý vznikol v okamihu nezákonného vstupu tovaru na colné územie
Únie, sa má považovať osoba, ktorá sa síce na vstupe bezprostredne nepodieľala, zúčastnila sa ho však ako sprostredkovateľ
pri uzavretí kúpnej zmluvy týkajúcej sa tohto tovaru, ak si takáto osoba bola vedomá alebo si mala byť vedomá, že takýto vstup
je nezákonný, čo musí posúdiť vnútroštátny súd.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 202 ods. 3 druhá zarážka nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva,
sa má vykladať v tom zmysle, že za dlžníka colného dlhu, ktorý vznikol v okamihu nezákonného vstupu tovaru na colné územie
Európskej únie, sa má považovať osoba, ktorá sa síce na vstupe bezprostredne nepodieľa, zúčastnila sa ho však ako sprostredkovateľ
pri uzavretí kúpnych zmlúv týkajúcich sa tohto tovaru, ak si takáto osoba bola vedomá alebo si mala byť vedomá, že takýto
vstup je nezákonný, čo musí posúdiť vnútroštátny súd.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.