CELEX: 62014CJ0018
Преюдициално запитване
Сближаване на законодателствата
Пряко застраховане, различно от животозастраховане
Директива 92/49/ЕИО
Членове 15, 15а и 15б
Предварителна оценка на придобиванията и увеличението на квалифицирани участия
Възможност одобрението на предложение за придобиване да се обвърже с ограничение или условие

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на членове 15, 15а и 15б от Директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане) (
ОВ L 228, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 2, стр. 53), изменена с Директива 2007/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 година (
ОВ L 247, стр. 1
, наричана по-нататък „Директива 92/49“).
Запитването е отправено в рамките на спор между, от една страна, CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV, както и г‑н J. M. Serra Farré, г‑жа M. A. Serra Farré и г‑жа J. Serra Farré (наричани по-нататък „CO Sociedad de Gestión y Participación и др.“), и от друга страна, De Nederlandsche Bank NV (Нидерландска централна банка, наричана по-нататък „DNB“) във връзка с изискванията на последната относно одобряването на предвиждани придобивания на квалифицирани участия в капитала на Atradius NV (наричано по-нататък „ATNV“).
Правна уредба
Право на Съюза
Директива 92/49
Текстът на съображение 1 от Директива 92/49 гласи:
„като има предвид, че е необходимо завършване на изграждането на вътрешния пазар в сектора на прякото застраховане, различно от животозастраховането от гледна точка както на правото на установяване, така и на свободното предоставяне на услуги, с цел да се улеснят застрахователните предприятия, чиито главни управления са в Общността, да покриват рискове в Общността“.
Член 1, буква ж) от Директива 92/49 определя понятието „квалифицирано участие“ като пряко или непряко участие в предприятие, което представлява 10 % или повече от капитала или правата на глас или което дава възможност да се упражнява значително влияние върху управлението на предприятието, в което се осъществява участието.
Член 15, параграф 1 от Директива 92/49, чието заглавие следва от Директива 2007/44, предвижда:
„Държавите членки изискват от всяко физическо или юридическо лице или такива лица, действащи съгласувано, наричани по-долу „предложил приобретател“, които са взели решение или да придобият, пряко или непряко, квалифицирано участие в застрахователно предприятие, или пряко или непряко да увеличат такова квалифицирано участие, в резултат на което делът на правата на глас или капиталът, който държат, би достигнал или надвишил 20, 30 или 50 %, или застрахователното предприятие би станало тяхно дъщерно предприятие, наричано по-долу „предложено придобиване“, първо да нотифицират писмено компетентните органи на застрахователното предприятие, в което те се стремят да придобият квалифицирано участие или да увеличат подобно квалифицирано участие, относно размера на предвиденото участие и относно съответната информация […]“.
Член 15а от Директива 92/49, чието заглавие следва от Директива 2007/44, предвижда:
„1.   […]
Компетентните органи разполагат с максимален срок шестдесет работни дни от датата на писменото потвърждение за получаване на нотификацията и на всички документи, които държавата членка изисква да се прилагат към нотификацията въз основа на списъка, посочен в член 15б, параграф 4, наричан по-долу „срок за извършване на оценка“, за да извършат оценката, предвидена в член 15б, параграф 1, наричана по-долу „оценка“.
[…]
5.   Ако компетентните органи не се противопоставят в писмена форма на предложеното придобиване в рамките на срока за извършване на оценка, предложеното придобиване се смята за одобрено.
[…]
7.   Държавите членки не могат да налагат изисквания, по-строги от определените в настоящата директива, за нотификация и одобрение от компетентните органи на преки или непреки придобивания на права на глас или на капитал“.
Член 15б от Директива 92/49, чието заглавие следва от Директива 2007/44, предвижда:
„1.   При оценяване на нотификацията, предвидена в член 15, параграф 1, и на информацията, посочена в член 15а, параграф 2, компетентните органи, с оглед гарантиране на стабилно и разумно управление на застрахователното предприятие, в което се предлага придобиване, и като отчитат възможното въздействие на предложилия приобретател върху застрахователното предприятие, преценяват доколко предложилият приобретател е подходящ, както и финансовата стабилност на предложеното придобиване съгласно всеки един от следните критерии:
a)
репутацията на предложилия приобретател;
б)
репутацията и опитът на всяко лице, което ще ръководи дейността на застрахователното предприятие в резултат на предложеното придобиване;
в)
финансовата стабилност на предложилия приобретател, по-специално във връзка с вида дейност, която се провежда или предвижда в застрахователното предприятие, в което се предлага придобиване;
г)
дали застрахователното предприятие ще бъде в състояние да спазва и да продължава да спазва пруденциалните изисквания, които се основават на настоящата директива и, където е приложимо, на други директиви […], и по-специално дали групата, от която то ще стане част, има структура, която позволява упражняване на ефективен надзор, ефективен обмен на информация между компетентните органи и разпределяне на отговорностите между компетентните органи;
[…]
2.   Компетентните органи могат да се противопоставят на предложеното придобиване само ако са налице сериозни основания за това съгласно критериите, посочени в параграф 1, или ако предоставената от предложилия приобретател информация е непълна.
[…]“.
Директива 2007/44
Съображения 2, 3, 6 и 7 от Директива 2007/44 предвиждат следното:
„(2)
Правната рамка до този момент не предвижда подробни критерии за предварителната оценка на предложеното придобиване, нито процедура за тяхното прилагане. Необходимо е изясняване на критериите и процеса на предварителна оценка, за да се осигурят необходимата правна сигурност, яснота и предсказуемост по отношение на процеса на оценяване, както и по отношение на резултатите от него.
(3)
Ролята на компетентните органи както при националните, така и при презграничните случаи следва да се състои в извършване на предварителната оценка в рамките на ясна и прозрачна процедура и ограничен набор от ясни критерии за оценка от строго пруденциално естество. Следователно е необходимо да се уточнят критерии за надзорната оценка на акционерите и управлението във връзка с предложено придобиване и ясна процедура за тяхното прилагане. […] Настоящата директива не следва да възпрепятства компетентните органи да вземат предвид ангажиментите, поети от предложилия приобретател, за изпълнение на пруденциалните изисквания за оценка съгласно критериите за оценка, изложени в настоящата директива, при условие че правата на предложилия приобретател по настоящата директива не са засегнати.
[…]
(6)
[…] Максималното хармонизиране на процедурата и предварителните оценки навсякъде в Общността, без държавите членки да установяват по-строги правила, е следователно от решаващо значение. Праговете за нотификация на предложено придобиване или прехвърляне на квалифицирано участие, процедурата по оценяване, списъкът с критериите за оценка и други разпоредби на настоящата директива, които се прилагат за предварителната оценка на предложените придобивания, следва поради това да бъдат обект на максимално хармонизиране. […]
(7)
С цел гарантиране на яснотата и предвидимостта на процедурата по оценяване следва да има ограничен максимален срок за извършване на предварителната оценка. По време на процедурата по оценяване компетентните органи следва да могат да преустановят отчитането на времето само веднъж и единствено с цел да се изиска допълнителна информация, след което органите следва при всички случаи да завършат оценяването в рамките на максималния срок за извършване на оценка. […] Това […] не следва да бъде пречка за компетентните органи да възразяват срещу предложеното придобиване, когато това е уместно, в който и да е момент по време на максималния срок за извършване на оценка. Затова сътрудничеството между предложилия приобретател и компетентните органи следва да продължи да бъде неделима част от целия период за извършване на оценка. Редовни контакти между предложилия приобретател и компетентния орган на регулирания субект, в който се предлага придобиването, могат да започнат и преди официалната нотификация. Това сътрудничество следва да съдържа истинско усилие за оказване на взаимно съдействие, за да се избегнат например непредвидени изисквания на информация или предоставяне на информация в късен момент от срока за извършване на оценката“.
Нидерландско право
DNB е компетентният орган в Нидерландия, който одобрява придобиването или прехвърлянето на квалифицирано участие в застрахователно предприятие.
Съгласно член 3:95, параграф 1 от Закона за финансовия надзор (Wet op het financieel toezicht) от 28 септември 2006 г., в приложимата към обстоятелствата по делото редакция (наричан по-нататък „Wft“), се изисква DNB предварително да предостави „одобрение“ за предвижданото придобиване на „квалифицирано участие“ в застрахователно предприятие. Съгласно член 1:1 от Wft „квалифицирано участие“ означава „пряко или непряко притежаване на поне 10 % от записания капитал на предприятие или възможността за упражняване пряко или непряко на поне 10 % от правата на глас, или пък пряката или непряката възможност за подобен контрол в предприятие“.
Съгласно член 3:100 от Wft:
„[DNB] издава одобрение за сделките по член 3:95, параграф 1, освен ако:
a.
в резултат от сделката върху съответното финансово предприятие може да бъде или ще бъде оказвано влияние, което застрашава стабилното и разумно управление на това предприятие;
b.
сделката е от посочените в член 3:95, параграф 1, букви а), d) или е) и в резултат от нея съответното финансово предприятие може да бъде или ще бъде обвързано с определени лица в обща формална или фактическа структура за контрол, която е дотолкова непрозрачна, че създава пречки пред надлежното упражняване на надзор върху това финансово предприятие, или
c.
сделката е от посочените в член 3:95, параграф 1, букви а), d) или е) и може да има или ще има нежелани последици за финансовия сектор“.
Съгласно член 3:104, параграф 1 от Wft:
„[DNB] може да издава одобренията по член 3:95, параграф 1 […] с някои ограничения или изисквания предвид целите, защитавани съответно с член 3:100 и член 3:101 от Wft“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Atradius Credit Insurance NV (наричано по-нататък „ACINV“), установено в Амстердам (Нидерландия), е предприятие, осъществяващо дейност в кредитното застраховане, основната дейност на което се състои в осигуряване на предприятията срещу риска от изпадане в неплатежоспособност. Дружеството принадлежи към групата Atradius, в която ATNV е главното холдингово дружество.
През 2007 г. Grupo Catalana Occidente SA (наричано по-нататък „GCO“), установено в Барселона (Испания), решава да придобие пряко или косвено контрол над 64,23 % от капитала на ATNV.
С решение от 13 август 2007 г. DNB издава на GCO одобрение в съответствие с член 3:95 и член 3:100 от Wft.
Впоследствие GCO и неговите дъщерни дружества приемат решение да увеличат участието си в капитала на ATNV до степен, която да им позволи да контролират пряко или косвено почти изцяло капитала на това дружество.
С решение от 25 май 2010 г. DNB издава относно тази операция одобрение по смисъла на член 3:95 и член 3:100 от Wft. Одобрението обаче е обвързано с три условия: първо, ATNV и дружествата от групата Atradius трябва да окажат на DNB съдействието, необходимо за упражнявания от нея предварителен надзор над ACINV и ATNV, по-специално чрез предоставяне на всяка поискана от нея информация; второ, разпределянето на дивиденти от ATNV и ACINV не трябва да води до намаляване на коефициента им на платежоспособност под определен праг; трето, най-малко половината от членовете на надзорните съвети на ATNV и на ACINV, както и председателят на съвета на ACINV, трябва да са независими от акционерите.
С решение от 20 юли 2010 г. DNB изменя издаденото на 13 август 2007 г. одобрение, за да го обвърже със същите изисквания като съдържащите се в нейното предходно решение от 25 май 2010 г.
CO Sociedad de Gestión y Participación и др. подават по административен ред жалби до DNB срещу решенията от 25 май 2010 г. и 20 юли 2010 г., поради това че с тях DNB е предвидила изисквания във връзка с издаваните от нея одобрения.
След отхвърлянето по същество с решение на DNB от 8 декември 2010 г. на подадените по административен ред жалби CO Sociedad de Gestión y Participación и др. подават жалба до Rechtbank Rotterdam (съд на Ротердам).
С решение от 4 август 2011 г. тази юрисдикция обявява за недопустими исканията за отмяна на първото условие, въведено по отношение на решенията на DNB от 25 май 2010 г. и 20 юли 2010 г., с мотива че то следва да се разглежда само като искане от страна на DNB спрямо ATNV и дружествата от групата Atradius да ѝ предоставят необходимата ѝ информация. От друга страна Rechtbank Rotterdam отменя тези решения, доколкото са свързани с второто и третото условие. Всъщност юрисдикцията приема, че макар Директива 92/49 да не е пречка пред въвеждането от DNB на определени изисквания за издаването на одобрения, тези изисквания могат да бъдат предявени само спрямо лица, които са поискали съответните одобрения. В случая обаче второто и третото условие на DNB са били предявени пред ATNV и ACINV, а не пред CO Sociedad de Gestión y Participación и др.
Считайки, че при всички случаи Директива 92/49 не допуска възможността DNB да въвежда конкретни изисквания при предоставянето на разглежданите в главното производство одобрения, CO Sociedad de Gestión y Participación и др. подават жалба срещу решението на Rechtbank Rotterdam до College van Beroep voor het bedrijfsleven (апелативен съд по административните спорове в икономическата област), като същевременно DNB също подава жалба срещу това решение. Пред посочената юрисдикция CO Sociedad de Gestión y Participación и др. напомнят, че разпоредбите на Директива 92/49, основани на Директива 2007/44, имат за предмет да се постигне „максималното хармонизиране“ на процедурата и предварителните оценки, което е видно и от съображение 6 от Директива 92/49. Тъй като обаче тези разпоредби не предвиждат възможност компетентният национален орган в областта на предварителния контрол над придобиванията и увеличенията на квалифицирани участия в застрахователните предприятия (наричан по-нататък „компетентният национален орган“) да предвижда ограничения или изисквания в решенията, с които одобрява предложения за придобиване или увеличаване на квалифицирано участие в застрахователни предприятия, то Директива 92/49 следвало да се тълкува в смисъл, че не допуска възможността този орган да предвижда в решенията си подобни ограничения или изисквания.
Във връзка с това запитващата юрисдикция посочва, че е необходимо тълкуване едновременно на член 3:100 и член 3:104 от Wft за съответствието им с разпоредбите на Директива 2007/44.
При тези условия College van Beroep voor het bedrijfsleven решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Когато изрично одобрява предвиждано придобиване по смисъла на член 15а от Директива 92/49, може ли компетентният орган да издаде това одобрение с определени органичения или изисквания въз основа на националното законодателство? В това отношение има ли значение дали тези органичения или изисквания се основават на поети от заявителя ангажименти по смисъла на съображение 3 от Директива 2007/44?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, трябва ли наложените от компетентния орган ограничения или изисквания да бъдат необходими в смисъл, че без тях този орган би бил длъжен въз основа на оценката според критериите по член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 да се противопостави на предвижданото придобиване?
3)
Ако налагането на ограничения или изисквания е допустимо, член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 дава ли основание на компетентния орган да налага изисквания във връзка с придобиването, които са свързани с корпоративното управление на предприятието, в което ще бъде извършено придобиването, като например надзорният съвет да се формира по „двустепенна система“?“.
По преюдициалните въпроси
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи по същество дали Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска възможността компетентният национален орган да налага въз основа на приложимото национално законодателство ограничения или изисквания при одобряването на предвиждани придобивания, независимо дали по своя инициатива или чрез формализирането на поети от предложилия приобретател ангажименти.
Във връзка с това по отношение на използваните в Директива 92/49 понятия следва да се посочи, че в нея няма разпоредба, която да предвижда изрично възможността компетентните национални органи да въвеждат ограничения или изисквания при одобряването на предвиждани придобивания.
Въпреки това, съгласно постоянната съдебна практика, за тълкуването на разпоредбите на правен акт на Съюза е необходимо да се вземат предвид не само неговия текст, но също контекстът и целите, които даденият акт преследва (вж. в този смисъл решение SGAE, C‑306/05,
EU:C:2006:764
, т. 34).
Що се отнася до контекста, следва да се посочи, че съгласно член 15а, параграф 7 от Директива 92/49 за одобрението от компетентните национални органи на предвижданите придобивания държавите членки не могат да налагат изисквания, които са по-строги от определените в Директивата.
Следователно, напротив, държавите членки трябва да се считат за оправомощени от тази разпоредба да обвързват одобрението от компетентните национални органи на предвиждани придобивания с по-слабо ограничителни от определените в Директива 92/49 изисквания, при условие че са спазени изброените в член 15б, параграф 1 от същата директива критерии.
Разпоредба обаче, с която държава членка предоставя на компетентния орган правото да обвърже одобряването на предвижданите придобивания с ограничения или изисквания, когато е могъл валидно да не го допусне съгласно член 15б, параграф 2 от посочената директива, е от естество да постави това одобряване в зависимост от по-слабо ограничителни от определените в Директива 92/49 изисквания.
Следователно Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността, когато решение за противопоставяне може да бъде прието валидно на основание член 15б, параграф 2 от същата директива, държава членка да разреши обвързването от компетентния национален орган на одобряването на предвижданите придобивания с ограничения или изисквания, по своя инициатива или чрез формализирането на поети от предложилия приобретател ангажименти, при условие да не се засягат правата на предложилия приобретател по Директива 2007/44 и съответно по Директива 92/49, както това следва от съображение 3 от Директива 2007/44.
Този извод се потвърждава както от преследваната от Директива 92/49 цел, която съгласно съображение 1 от нея е завършването на изграждането на вътрешния пазар в сектора на прякото застраховане, различно от животозастраховането, от гледна точка на правото на установяване и на свободното предоставяне на услуги, така и от целта на предварителната оценка, която съгласно член 15б от Директива 92/49 е гарантирането на стабилно и разумно управление на застрахователното предприятие, в което се предлага придобиване.
Всъщност, от една страна, признатата възможност на компетентния национален орган вместо правомерно да се противопостави на предложени придобивания, да ги одобри, предвиждайки ограничения или изисквания за съответните предложители, може да стимулира упражняването на свободата на установяване и на свободното предоставяне на услуги в областта на прякото застраховане, различно от животозастраховането. От друга страна, обстоятелството, че този национален орган обвързва одобряването на предвижданите придобивания с ограничения или изисквания, може да допринесе до намаляване на опасността от влошаване на платежоспособността на даденото предприятие поради промяната на акционерите.
С оглед на гореизложеното на първия въпрос следва да се отговори, че Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността държава членка да позволи въз основа на своето национално законодателство, когато компетентният национален орган може правомерно да реши да се противопостави на предложение за придобиване на основание член 15б, параграф 2 от същата директива, той да може да обвърже одобряването на предвижданите придобивания с ограничения или изисквания по своя инициатива или чрез формализирането на поети от предложилия приобретател ангажименти, при условие да не се засягат правата по тази директива на предложилия приобретател.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи по същество дали Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че компетентният национален орган е длъжен да въведе по отношение на предложилия приобретател ограничения или изисквания, преди да може да се противопостави на предложеното придобиване, и при положителен отговор, дали подобни ограничения или изисквания трябва в такъв случай да бъдат определени чрез позоваване на критериите по член 15б, параграф 1 от тази директива.
Следва да се посочи, че съгласно член 15б, параграф 2 от Директива 92/49 компетентният национален орган може да се противопостави на предложеното придобиване само ако има сериозни основания за това съгласно критериите, посочени в член 15б, параграф 1 от същата директива, или ако предоставената от предложилия приобретател информация е непълна.
Тъй като текстът на член 15б, параграф 2 от Директивата не предвижда изрично задължение за компетентния национален орган да предвижда ограничения или изисквания, преди да може да се противопостави на предложеното придобиване, наличието на подобно задължение не би могло да се изведе от тази разпоредба.
Следователно компетентният национален орган може да откаже предложеното придобиване, без да бъде длъжен преди това да въвежда ограничения или изисквания спрямо предложилия приобретател.
При това положение, след като съгласно съображение 7 от Директива 2007/44 компетентният национален орган и предложилият приобретател трябва да си сътрудничат, полагайки истинско усилие за оказване на взаимно съдействие, при оценяването на предложеното придобиване с оглед на критериите в член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 този орган е длъжен, когато предложилият приобретател е готов да поеме ангажименти пред него, да разгледа с най-голяма внимание дали евентуалното въвеждане на ограничения или изисквания, вземащи под внимание тези ангажименти, не би дало достатъчен отговор на констатираните от него сериозни основания, което би позволило одобрението на предложеното придобиване.
При всички случаи компетентният национален орган може да използва само в определени граници възможността, с която разполага, да наложи на предложилия приобретател ограничения или изисквания от такова естество.
Всъщност, най-напред, от текста на член 15б, параграф 2 от Директива 92/49, както и от съображения 2, 3 и 6 от Директива 2007/44 следва, че списъкът с критерии в член 15б, параграф 1 от Директива 92/49, с оглед на които трябва да се направи предварителната оценка на предложеното придобиване, е изчерпателен.
Изчерпателният характер на тези критерии се потвърждава от текста на член 15а, параграф 7 от Директива 92/49, съгласно който държавите членки не могат да налагат по-строги от предвидените в тази директива изисквания за нотификация и одобрение от компетентните органи на преки или непреки придобивания на права на глас или на капитал.
При тези условия ограниченията или изискванията, които компетентният национален орган би могъл да предвиди евентуално при одобряването на предложение за придобиване, не може да се основават на критерий за оценка, който не е сред изброените в член 15б, параграф 1 от Директива 92/49.
По-нататък, следва да се припомни, че когато национален орган приема мерки, попадащи в приложното поле на правото на Съюза, те трябва да са съобразени с основните принципи на правото на Съюза, какъвто по-специално е принципът на пропорционалност, съгласно който мерките трябва да могат да постигнат поставената цел и да не надхвърлят необходимото за нейното постигане (вж. по-специално в този смисъл решение ABNA и др., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 и C‑194/04,
EU:C:2005:741
, т. 68).
Следователно, когато компетентният национален орган реши да обвърже одобряването на предложение за придобиване с ограничения или изисквания, последните не трябва да надхвърлят необходимото за съобразяването на това придобиване с изброените в член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 критерии.
Поради това на втория въпрос следва да се отговори, че Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че компетентният национален орган не е длъжен да въвежда по отношение на предложилия приобретател ограничения или изисквания, преди да може да се противопостави на предложеното придобиване. Когато органът реши да обвърже одобрението на предложение за придобиване с ограничения или изисквания, последните не могат да се основават на критерий, който не е сред изброените в член 15б, параграф 1 от посочената директива, нито да надхвърлят необходимото за съобразяването на предложеното придобиване с тези критерии.
По третия въпрос
С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи по същество дали член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя на компетентния национален орган основание за въвеждане спрямо предложилия приобретател на условие относно управлението на предприятието, което, както е в случая в главното производство, се отнася до определянето на състава на надзорните съвети на съответните застрахователни предприятия.
Най-напред, от член 15б, параграф 1, буква г) от Директива 92/49 следва, че компетентните национални органи могат да се противопоставят на предложеното придобиване на основание, свързано със способността на съответното застрахователно предприятие, ако се пристъпи към придобиването, да спазва и да продължава да спазва пруденциалните изисквания, които се основават на тази директива, като се има предвид, че съгласно посочената разпоредба способността на застрахователното предприятие да спазва и да продължава да спазва пруденциалните изисквания предполага групата, от която то ще стане част, да има структура, позволяваща на компетентните органи да упражняват ефективен надзор.
Следователно член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че компетентният национален орган поначало може да обвърже одобряването на предложените придобивания с ограничения или изисквания, отнасящи се до управлението на предприятието, така че да бъде гарантирано съществуването на подобна структура.
По-нататък, както вече бе установено в точка 45 от настоящото решение, за да бъде съобразено с Директива 92/49, дадено условие не трябва да надхвърля необходимото за съобразяването на предложеното придобиване с посочените в член 15б, параграф 1 от същата директива критерии.
В случая третото условие, свързано с управлението на предприятията на ATNV и ACINV, което DNB е включила в своите решения от 25 май 2010 г. и 20 юли 2010 г., се отнася до определянето на състава на надзорните съвети на тези две дружества, като DNB е изискала те да бъдат съставени поне наполовина от независими от акционерите членове, а съветът на ACINV да се председателства от независим член.
Във връзка с това може правомерно да се приеме, че условие, с което се цели да се гарантира независимостта на надзорния орган на дадено дружество, може да допринесе за качеството и надеждността на предварителната информация, която то следва да предоставя и която е необходима за упражняването от страна на компетентния орган на ефективен надзор над това дружество.
Следователно подобно условие може да се счита поначало за отнасящо се до един от критериите, изброени в член 15б, параграф 1 от Директива 92/49.
Доколкото обаче, от една страна, надзорният съвет представлява контролен, а не решаващ орган, и доколкото, от друга страна, вследствие на двете разглеждани в главното производство придобивания GCO и дъщерните му дружества ще получат контрол върху почти целия капитал на ATNV и на ACINV, посоченото условие, целящо да се гарантира независимостта на надзорния съвет на тези две дружества, не изглежда на пръв поглед да надхвърля необходимото, за постигането на увереност от страна на DNB, че придобиванията са съобразени с критерия по член 15б, параграф 1, буква г) от Директива 92/49.
Все пак запитващата юрисдикция следва да провери дали такъв е случаят в действителност, отчитайки всички обстоятелства в главното производство и по-специално естеството и обхвата на предоставените от националната правна уредба правомощия на надзорния съвет и на неговия председател.
С оглед на изложеното на третия въпрос следва да се отговори, че член 15б, параграф 1 от Директива 92/49 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска поначало възможността компетентният национален орган да въведе условие, свързано с управлението на предприятие, което, както в главното производство, се отнася до определянето на състава на надзорните съвети на застрахователните предприятия, за които е предложеното придобиване. Запитващата юрисдикция следва да прецени, отчитайки всички обстоятелства в главното производство, дали това условие е необходимо за съобразяването на придобиванията в главното производство с предвидените в тази разпоредба критерии.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Директива 92/49/ЕИО на Съвета от 18 юни 1992 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането и за изменение на Директиви 73/239/ЕИО и 88/357/ЕИО (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане), изменена с Директива 2007/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 септември 2007 г., трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността държава членка да позволи въз основа на своето национално законодателство, когато компетентният национален орган може правомерно да реши да се противопостави на предложение за придобиване на основание член 15б, параграф 2 от същата директива, той да може да обвърже одобряването на предвижданите придобивания с ограничения или изисквания по своя инициатива или чрез формализирането на поети от предложилия приобретател ангажименти, при условие да не се засягат правата по тази директива на предложилия приобретател.

2)
Директива 92/49, изменена с Директива 2007/44, трябва да се тълкува в смисъл, че компетентният национален орган не е длъжен да въвежда по отношение на предложилия приобретател ограничения или изисквания, преди да може да се противопостави на предложеното придобиване. Когато органът реши да обвърже одобрението на предложение за придобиване с ограничения или изисквания, последните не могат да се основават на критерий, който не е сред изброените в член 15б, параграф 1 от посочената директива, нито да надхвърлят необходимото за съобразяването на предложеното придобиване с тези критерии.

3)
Член 15б, параграф 1 от Директива 92/49, изменена с Директива 2007/44, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска поначало възможността компетентният национален орган да въведе условие, свързано с управлението на предприятие, което, както в главното производство, се отнася до определянето на състава на надзорните съвети на застрахователните предприятия, за които е предложеното придобиване.
Запитващата юрисдикция следва да прецени, отчитайки всички обстоятелства в главното производство, дали това условие е необходимо за съобразяването на придобиванията в главното производство с предвидените в тази разпоредба критерии.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.