CELEX: 62011CJ0177
Directiva 2001/42/CE
Evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului
Articolul 3 alineatul (2) litera (b)
Marjă de apreciere a statelor membre

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (
JO L 197, p. 30
, Ediție specială, 15/vol. 7, p. 135, denumită în continuare „Directiva EES”, acronimul EES provenind de la evaluarea ecologică strategică).
Această cerere a fost prezentată în cadrul unei acțiuni formulate la Symvoulio tis Epikrateias de Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, asociație cu sediul în Atena, care avea ca obiect obținerea anulării Decretului ministerial 107017 prin care a fost transpusă în dreptul elen Directiva EES (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006 din 28 august 2006, denumit în continuare „Decretul ministerial din 28 august 2006”), adoptat împreună de Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (ministrul mediului, amenajării teritoriului și lucrărilor publice), de Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (ministrul economiei și finanțelor) și de Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (ministrul afacerilor interne, funcției publice și descentralizării).
Cadrul juridic
Reglementarea Uniunii
Directivele relevante în speță sunt următoarele:
—
Directiva EES;
—
Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (
JO L 206, p. 7
, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 109), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/105/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 (
JO L 363, p. 368
, Ediție specială, 15/vol. 18, p. 147, denumită în continuare „Directiva habitate”), și
—
Directiva 79/409/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind conservarea păsărilor sălbatice (
JO L 103, p. 1
, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 77), astfel cum a fost codificată prin Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 (
JO 2010, L 20, p. 7
, denumită în continuare „Directiva păsări”).
Directiva EES
Potrivit considerentului (10) al Directivei EES, toate planurile și programele care s-a stabilit că necesită evaluare în conformitate cu Directiva habitate pot avea efecte semnificative asupra mediului și trebuie, de regulă, să facă obiectul unei evaluări sistematice a mediului.
Articolul 3 din Directiva EES, intitulat „Domeniul de aplicare”, prevede:
„(1)   O evaluare ecologică, în conformitate cu articolele 4-9, se realizează pentru planurile și programele prevăzute la alineatele (2)-(4) care pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(2)   Sub rezerva alineatului (3), o evaluare ecologică se realizează pentru toate planurile și programele:
(a)
care sunt elaborate pentru agricultură, silvicultură, pescuit, energie, industrie, transport, gestionarea deșeurilor, gestionarea apei, telecomunicații, turism, planificare urbană și rurală sau utilizarea terenului și care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor enumerate în anexele I și II la Directiva 85/337/CEE va putea fi autorizată în viitor;
(b)
pentru care, având în vedere efectele probabile asupra împrejurimilor, este necesară o evaluare ecologică în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva [habitate].
(3)   Planurile și programele prevăzute la alineatul (2) care stabilesc utilizarea unor zone mici la nivel local și modificări minore ale planurilor și programelor menționate la alineatul (2) necesită o evaluare ecologică numai în cazul în care statele membre stabilesc că pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(4)   Statele membre determină dacă planurile și programele, altele decât cele prevăzute la alineatul (2), care definesc cadrul în care punerea în aplicare a proiectelor poate fi autorizată în viitor, pot avea efecte semnificative asupra mediului.
(5)   Statele membre stabilesc dacă planurile sau programele prevăzute la alineatele (3) și (4) pot avea efecte semnificative asupra mediului fie printr-o examinare a fiecărui caz, fie prin specificarea tipurilor de planuri și programe, fie prin ambele abordări. În acest scop, statele membre țin seama în toate cazurile de criteriile specifice descrise în anexa II, pentru a se asigura că planurile și programele care pot avea efecte semnificative asupra mediului sunt cuprinse în prezenta directivă.
[...]”
Directiva habitate
Articolul 4 din Directiva habitate prevede:
„(1)   Pe baza criteriilor stabilite în anexa III (Etapa 1) și a informațiilor științifice pertinente, fiecare stat membru propune o listă de situri de pe teritoriul său, indicând, pentru fiecare dintre ele, tipurile de habitate naturale din anexa I și speciile indigene din anexa II adăpostite de respectivul sit. [...]
[...]
(2)   Pe baza criteriilor stabilite în anexa III (Etapa 2) și, atât în cadrul fiecăreia dintre cele nouă regiuni biogeografice prevăzute la articolul 1 litera (c) punctul (iii), cât și al ansamblului teritoriului prevăzut la articolul 2 alineatul (1), Comisia stabilește, prin acord cu fiecare stat membru, un proiect de listă a siturilor de importanță comunitară, pornind de la listele întocmite de statele membre și punându-le în evidență pe acelea care adăpostesc unul sau mai multe tipuri de habitate naturale prioritare sau specii prioritare.
[...]
Comisia adoptă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, lista siturilor selectate ca situri de importanță comunitară, cu evidențierea celor care adăpostesc unul sau mai multe tipuri de habitate naturale prioritare sau specii prioritare.
(3)   Lista menționată la alineatul (2) se întocmește în termen de șase ani de la notificarea prezentei directive.
(4)   După adoptarea unui sit de importanță comunitară în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (2), statul membru respectiv desemnează situl ca arie specială de conservare cât mai curând posibil, în termen de maximum șase ani, stabilind prioritățile în funcție de importanța siturilor pentru menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a unui habitat natural din anexa I sau a unei specii din anexa II ori pentru coerența sistemului Natura 2000 și în funcție de pericolele de degradare sau distrugere ce amenință respectivele situri.
(5)   De îndată ce este inclus în lista menționată la alineatul (2) paragraful al treilea, orice sit este supus dispozițiilor articolului 6 alineatele (2), (3) și (4).”
Articolul 6 alineatul (3) din Directiva habitate prevede:
„Orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea sitului, dar care ar putea afecta în mod semnificativ aria,
per se
sau în combinație cu alte planuri sau proiecte, trebuie supus unei evaluări corespunzătoare a efectelor potențiale asupra sitului, în funcție de obiectivele de conservare ale acestuia din urmă. În funcție de concluziile evaluării respective și în conformitate cu dispozițiile alineatului (4), autoritățile naționale competente aprobă planul sau proiectul doar după ce au constatat că nu are efecte negative asupra integrității sitului respectiv și, după caz, după ce au consultat opinia publică.”
Articolul 7 din Directiva habitate prevede:
„Obligațiile care decurg din articolul 6 alineatele (2), (3) și (4) din prezenta directivă înlocuiesc orice obligații rezultând de la articolul 4 alineatul (4) prima teză din Directiva 79/409/CEE în ceea ce privește ariile clasificate în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă sau recunoscute în mod similar în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), începând cu data punerii în aplicare a prezentei directive sau cu data clasificării sau recunoașterii de către statul membru în conformitate cu Directiva 79/409/CEE, dacă aceasta din urmă are loc după prima.”
Directiva păsări
Articolul 4 din Directiva păsări, care înlocuiește prin reproducere identică articolul 4 din Directiva 79/409, prevede:
„(1)   Speciile menționate în anexa I constituie obiectul unor măsuri speciale de conservare a habitatelor acestora pentru a li se asigura supraviețuirea și reproducerea în aria de răspândire.
În acest context, se ține seama de următoarele specii de păsări:
(a)
specii pe cale de dispariție;
(b)
specii vulnerabile la anumite schimbări ale habitatului lor;
(c)
specii considerate rare din cauza efectivului redus al populațiilor sau a distribuției locale limitate;
(d)
alte specii care necesită o atenție specială din cauza naturii specifice a habitatului lor.
Tendințele și variațiile efectivului populațiilor sunt luate în considerare ca bază pentru evaluare.
Statele membre clasifică în special cele mai adecvate teritorii, ca număr și suprafață, ca arii de protecție specială pentru conservarea acestor specii, ținând seama de condițiile de protecție din zona geografică maritimă și de uscat în care se aplică prezenta directivă.
(2)   Statele membre iau măsuri similare pentru speciile migratoare care apar în mod regulat și nu sunt cuprinse în anexa I, având în vedere nevoia acestora de protecție în zona geografică maritimă și de uscat în care se aplică prezenta directivă, în ceea ce privește zonele de înmulțire, arealul de schimbare a penelor și zonele de hibernare a acestor specii, precum și punctele de popas de-a lungul rutelor lor de migrare. În acest scop, statele membre acordă o atenție specială protecției zonelor umede, în special zonelor umede de importanță internațională.
[...]
(4)   Statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a evita, în zonele de protecție menționate la alineatele (1) și (2), poluarea sau deteriorarea habitatelor sau orice alt efect negativ asupra păsărilor, în măsura în care acestea au relevanță în contextul obiectivelor prezentului articol. [...]”
Reglementarea elenă
Articolul 1 din Decretul ministerial din 28 august 2006 prevede:
„Prezentul decret urmărește să pună în aplicare dispozițiile Directivei [EES], pentru a integra, în cadrul unei dezvoltări echilibrate, considerente ecologice înainte ca un plan sau un program să fie aprobat, prevăzând toate măsurile, condițiile și procedurile necesare pentru a evalua posibilele lor consecințe asupra mediului și pentru a promova astfel dezvoltarea durabilă și un înalt nivel de protecție a mediului.”
Articolul 3 alineatul 1 litera b) din Decretul ministerial din 28 august 2006 prevede:
„1.   Sub rezerva alineatului 2, evaluarea ecologică strategică se efectuează înainte de a aproba un plan sau un program ori înainte de a începe procesul legislativ pentru planurile sau programele de la nivel național, regional, provincial sau local care pot avea efecte semnificative asupra mediului, în special:
[...]
b)
pentru toate planurile și programele care se aplică în întregime sau parțial în zonele din ramura națională a rețelei ecologice europene Natura 2000 [situri de importanță comunitară (SIC) și arii de protecție specială (APS)] și care pot avea un efect semnificativ asupra lor, cu excepția planurilor de gestionare și a programelor de acțiune legate direct sau indispensabile pentru gestionarea și pentru protecția respectivelor zone.
Pentru a stabili dacă planurile și programele menționate la alineatul anterior, care nu sunt planurile și programele de la litera a), pot avea un efect semnificativ asupra ariilor din ramura națională a rețelei ecologice europene Natura 2000 [situri de importanță comunitară (SIC) și arii de protecție specială (APS)] și, în consecință, pentru a stabili dacă trebuie supuse procedurii de evaluare ecologică strategică, trebuie urmată procedura de control ecologic prevăzută la articolul 5 alineatul 2.”
Articolul 5 alineatul 1 din Decretul ministerial din 28 august 2006 are următorul cuprins:
„Orice plan sau program menționat la articolul 3 alineatul 1 litera b) și la articolul 3 alineatul 2 este supus procedurii de control ecologic pentru ca autoritatea competentă menționată la alineatul 3 să poată stabili, în sensul acestui articol, dacă planul sau programul în cauză poate avea efecte semnificative asupra mediului și dacă trebuie, așadar, supus unei evaluări ecologice strategice [...]”
Instanța de trimitere arată că articolul 3 alineatul 1 litera b) și articolul 5 din decretul menționat condiționează evaluarea ecologică strategică prevăzută de Directiva EES de îndeplinirea unei „proceduri de control ecologic preliminar”, care urmărește să stabilească dacă planurile și programele în cauză pot avea efecte semnificative asupra ariilor speciale de protecție care aparțin rețelei ecologice europene Natura 2000.
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
În susținerea acțiunii, reclamanta a prezentat diverse motive de anulare care intră atât sub incidența dreptului intern, cât și a dreptului Uniunii.
În ceea ce privește dreptul Uniunii, reclamanta afirmă că Decretul ministerial din 28 august 2006 nu a transpus în mod corect Directiva EES. În opinia sa, din articolul 3 alineatul (4) din această directivă ar rezulta că posibilitatea statelor membre de a stabili dacă anumite planuri sau programe pot avea efecte semnificative asupra mediului nu există în ceea ce privește planurile și programele menționate la alineatul (2) al respectivului articol 3.
În aceste condiții, Symvoulio tis Epikrateias a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva [EES], în măsura în care prevede că se efectuează o evaluare ecologică pentru toate planurile și programele «pentru care, având în vedere efectele probabile asupra împrejurimilor, este necesară o evaluare ecologică în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva [habitate], trebuie interpretat în sensul că obligația de a supune un anumit plan evaluării ecologice depinde de întrunirea, pentru acest plan, a condițiilor pentru efectuarea evaluării ecologice în sensul Directivei [habitate] și că, prin urmare, respectiva dispoziție din Directiva [EES] impune, asemenea dispozițiilor menționate anterior din Directiva [habitate], constatarea că planul poate avea efecte semnificative asupra unei anumite arii speciale de conservare, lăsând în sarcina statelor membre efectuarea evaluării de fond corespunzătoare, sau, dimpotrivă, articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva [EES] trebuie interpretat în sensul că obligația de a efectua, conform acestei dispoziții, o evaluare ecologică nu depinde de îndeplinirea condițiilor pentru efectuarea unei evaluări ecologice în sensul Directivei [habitate], cu alte cuvinte, de aprecierea privind potențiale efecte semnificative asupra unei arii speciale de conservare, ci, pentru activarea obligației de a efectua o astfel de evaluare, este suficient să se constate că un anumit plan are legătură, într-un fel sau altul, cu unul dintre siturile menționate în Directiva [habitate], iar nu în mod necesar cu o arie specială de conservare?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva EES trebuie interpretat în sensul că obligația de a supune un anumit plan evaluării ecologice în sensul directivei menționate depinde de întrunirea, pentru acest plan, a condițiilor care fac necesară efectuarea unei evaluări în sensul Directivei habitate.
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că articolul 3 alineatul (4) din Directiva EES, pe care instanța de trimitere îl citează și în decizia sa, nu se aplică, astfel cum este confirmat de modul său de redactare, planurilor și programelor menționate la articolul 3 alineatul (2) din această directivă.
În ceea ce privește articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva EES, această dispoziție impune o evaluare ecologică de fiecare dată când se impune o evaluare în temeiul articolelor 6 și 7 din Directiva habitate. În consecință, pentru a stabili domeniul de aplicare al articolului 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva EES, trebuie examinat domeniul de aplicare al articolelor menționate.
Articolul 4 alineatul (5) din Directiva habitate prevede că siturile de importanță comunitară, inclusiv siturile de importanță comunitară desemnate de statele membre drept arii speciale de conservare, sunt supuse dispozițiilor articolului 6 alineatele (2)-(4) din această directivă.
Din modul de redactare a articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate coroborat cu articolul 4 alineatul (5) din aceeași directivă reiese că o evaluare se impune pentru orice plan sau proiect care nu are o legătură directă cu sau nu este necesar pentru gestionarea unui sit de importanță comunitară, dar care ar putea afecta în mod semnificativ un astfel de sit
per se
sau în combinație cu alte planuri sau proiecte.
Potrivit articolului 6 alineatul (3) prima teză din Directiva habitate, cerința unei evaluări adecvate a efectelor unui plan sau ale unui proiect depinde de îndeplinirea condiției privind existența unei probabilități sau a unui risc ca acesta din urmă să afecteze în mod semnificativ situl în cauză (Hotărârea din 7 septembrie 2004, Waddenvereniging și Vogelbeschermingsvereniging,
C-127/02, Rec., p. I-7405
, punctul 43). Această condiție este îndeplinită din moment ce nu poate fi exclusă, pe baza unor elemente obiective, posibilitatea ca planul sau proiectul respectiv să afecteze în mod semnificativ situl în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 decembrie 2007, Comisia/Irlanda,
C-418/04, Rep., p. I-10947
, punctul 227).
Rezultă că o examinare efectuată pentru a verifica dacă un plan sau un proiect poate afecta în mod semnificativ un sit, în sensul articolului 6 alineatul (3) din Directiva habitate, este limitată în mod necesar la aspectul dacă poate fi exclusă, pe baza unor elemente obiective, posibilitatea ca planul sau proiectul respectiv să afecteze în mod semnificativ situl în cauză. Această interpretare se impune și în privința ariilor menționate la articolul 4 alineatele (1) și (2) din Directiva păsări, dată fiind extinderea la respectivele arii, prin articolul 7 din Directiva habitate, a domeniului de aplicare al articolului 6 alineatul (3) din această din urmă directivă.
Trebuie să se răspundă, așadar, la întrebarea adresată că articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva EES trebuie interpretat în sensul că obligația de a supune un anumit plan unei evaluări ecologice depinde de întrunirea, pentru acest plan, a condițiilor care fac necesară efectuarea unei evaluări în sensul Directivei habitate, inclusiv a condiției potrivit căreia planul poate afecta în mod semnificativ situl în cauză. Examinarea efectuată pentru a verifica dacă această din urmă condiție este îndeplinită este limitată în mod necesar la aspectul dacă poate fi exclusă, pe baza unor elemente obiective, posibilitatea ca planul sau proiectul respectiv să afecteze în mod semnificativ situl în cauză.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:

Articolul 3 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului trebuie interpretat în sensul că obligația de a supune un anumit plan unei evaluări ecologice depinde de întrunirea, pentru acest plan, a condițiilor care fac necesară efectuarea unei evaluări în sensul Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/105/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006, inclusiv a condiției potrivit căreia planul poate afecta în mod semnificativ situl în cauză. Examinarea efectuată pentru a verifica dacă această din urmă condiție este îndeplinită este limitată în mod necesar la aspectul dacă poate fi exclusă, pe baza unor elemente obiective, posibilitatea ca planul sau proiectul respectiv să afecteze în mod semnificativ situl în cauză.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: greaca.