CELEX: 62011CJ0213
Piața internă
Directiva 98/34/CE
Standarde și reglementări tehnice
Procedură de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice
Slot-machine cu câștiguri reduse
Interzicerea modificării, a reînnoirii și a eliberării autorizațiilor de exploatare
Noțiunea „reglementare tehnică”

Cererile de pronunțare a unor hotărâri preliminare privesc interpretarea articolului 1 alineatul (11) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale (
JO L 204, p. 37
, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 (
JO L 363, p. 81
, Ediție specială, 13/vol. 57, p. 176, denumită în continuare „Directiva 98/34”).
Aceste cereri au fost formulate în cadrul unor litigii între Fortuna sp. z o.o. (denumită în continuare „Fortuna”), Grand sp. z o.o. (denumită în continuare „Grand”) și Forta sp. z o.o. (denumită în continuare „Forta”), pe de o parte, și Dyrektor Izby Celnej w Gdyni (directorul biroului vamal din Gdynia, denumit în continuare „DICG”), pe de altă parte, cu privire la refuzul acestuia din urmă de a modifica, de a reînnoi sau de a elibera, după caz, autorizații de organizare și de exploatare a unei activități de jocuri automate cu câștiguri reduse.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Articolul 1 alineatele (1)-(5) și (11) din Directiva 98/34 prevede:
„În sensul prezentei directive, termenii utilizați au următoarele înțelesuri:
(1)
«produs», orice produs fabricat industrial și orice produs agricol, inclusiv produsele de pescărie;
(2)
«serviciu», orice serviciu al societății informaționale, adică orice serviciu prestat în mod normal în scopul obținerii unei remunerații, la distanță, prin mijloace electronice și la solicitarea individuală a beneficiarului serviciului;
(3)
«specificație tehnică», o specificație inclusă într-un document care stabilește caracteristicile unui produs, cum ar fi nivelele de calitate, performanță, securitate sau dimensiunile, inclusiv cerințele care se aplică produsului cu privire la numele sub care acesta este comercializat, terminologia, simbolurile, încercările și metodele de încercare, ambalarea, marcarea sau etichetarea și procedurile pentru evaluarea conformității;
[...]
(4)
«alte cerințe», o cerință, alta decât specificațiile tehnice, impusă unui produs în scopul protejării, în special a consumatorilor sau a mediului, și care afectează ciclul de viață al produsului după punerea sa pe piață, cum ar fi condițiile de utilizare, reciclare, reutilizare sau de îndepărtare a acestuia, atunci când aceste condiții pot influența semnificativ compoziția sau natura produsului ori comercializarea acestuia;
(5)
«norme pentru servicii», cerințe de natură generală referitoare la inițierea și desfășurarea activităților de prestări de servicii în sensul alineatului (2), în special prevederi referitoare la prestatorul de servicii, la servicii și la beneficiarul serviciilor, exclusiv normele care nu se referă în mod special la serviciile definite la alineatul respectiv.
[...]
(11)
«reglementare tehnică», specificațiile tehnice sau alte cerințe sau norme cu privire la servicii, inclusiv dispozițiile administrative relevante, a căror respectare este obligatorie,
de iure
sau
de facto
, în cazul comercializării, prestării unui serviciu, stabilirii unui prestator de servicii sau utilizării într-un stat membru sau într-o parte semnificativă a acestuia, precum și actele cu putere de lege sau actele administrative ale statelor membre, cu excepția celor menționate la articolul 10, care interzic fabricarea, importul, comercializarea sau utilizarea unui produs sau care interzic prestarea sau utilizarea unui serviciu sau stabilirea în calitate de prestator de servicii.
[...]”
Potrivit articolului 8 alineatul (1) primul și al treilea paragraf din această directivă:
„În conformitate cu articolul 10, Comisiei îi este comunicat, de îndată, de către statele membre, orice proiect de reglementare tehnică, cu excepția situației în care acesta transpune integral textul unui standard internațional sau european, caz în care este suficientă informația referitoare la standardul în cauză; de asemenea, acestea înaintează Comisiei o expunere a motivelor care fac necesară elaborarea unei astfel de reglementări, în cazul în care acest lucru nu a fost clarificat suficient în proiectul de reglementare tehnică.
[...]
Statele membre comunică proiectul din nou, în aceleași condiții, în cazul în care îi aduc modificări care au ca efect schimbarea semnificativă a obiectului, scurtarea programului de punere în aplicare avut în vedere anterior, adăugarea de specificații sau de cerințe ori transformarea acestora în unele mai restrictive.”
Dreptul național
Până la 31 decembrie 2009, organizarea și exercitarea de activități de jocuri automate cu câștiguri reduse erau reglementate prin Legea privind jocurile și pariurile mutuale (ustawa o grach i zakĺadach wzajemnych) din 29 iulie 1992 (Dz. U. din 2004, nr. 4, poziția 27), cu modificările ulterioare (denumită în continuare „Legea privind jocurile și pariurile mutuale”).
Articolul 2 alineatul 2b din această lege prevedea:
„Jocurile automate cu câștiguri reduse sunt jocuri la aparate mecanice, electromecanice sau electronice care permit câștiguri în bani sau în obiecte a căror valoare unitară nu poate depăși contravaloarea a 15 [euro] și a căror miză maximă pentru participarea la joc nu poate depăși 0,07 [euro].”
În conformitate cu dispozițiile legii menționate, proprietarii unor astfel de aparate trebuiau, pentru a putea exploata aceste jocuri automate, să obțină autorizații din partea autorității fiscale competente din punct de vedere teritorial. Acestea erau eliberate proprietarilor acestor aparate pentru o durată de șase ani și puteau, la cererea titularului, să fie reînnoite pentru o durată de șase ani suplimentari.
Articolul 7 alineatul 1a din aceeași lege prevedea:
„Organizarea de jocuri automate cu câștiguri reduse nu este autorizată decât în locații pentru jocuri automate cu câștiguri reduse.”
Articolul 30 din Legea privind jocurile și pariurile mutuale prevedea:
„Locațiile pentru jocurile automate cu câștiguri reduse pot fi situate în unități gastronomice, comerciale sau de prestări servicii situate la o distanță minimă de 100 m de școli, de instituții de învățământ și de educație, de instituții de îngrijiri medicale și de locuri de cult.”
Legea privind jocurile de noroc (Ustawa o grach hazardowich) din 19 noiembrie 2009 (Dz. U. nr. 201, poziția 1540, denumită în continuare „Legea privind jocurile de noroc”), care înlocuiește Legea privind jocurile și pariurile mutuale, a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2010.
Articolul 14 alineatul 1 din Legea privind jocurile de noroc prevede:
„Jocurile de ruletă, de cărți, de zaruri și jocurile automate pot fi organizate doar în cadrul cazinourilor.”
Articolul 129 din această lege prevede:
„1.   În măsura în care prezenta lege nu prevede altfel, o activitate de jocuri automate cu câștiguri reduse sau de jocuri automate organizate în săli de jocuri automate, exercitată în temeiul unor autorizații eliberate înaintea datei la care a intrat în vigoare prezenta lege, va fi desfășurată conform dispozițiilor anterioare până la expirarea acestor autorizații, de către entitățile cărora le-au fost eliberate.
2.   Procedurile inițiate și încă nefinalizate până la data intrării în vigoare a prezentei legi, având ca obiect eliberarea autorizațiilor de exercitare a unei activități de jocuri automate cu câștiguri reduse sau de jocuri automate organizate în săli de jocuri automate, urmează să fie închise.
3.   Jocurile automate cu câștiguri reduse sunt jocuri la aparate mecanice, electromecanice sau electronice cu câștiguri în bani sau în obiecte, a căror valoare unitară nu poate depăși 60 PLN și a căror miză maximă pentru participarea la joc nu poate depăși 0,50 PLN.”
Articolul 135 din Legea privind jocurile de noroc prevede:
„1.   Autorizațiile prevăzute la articolul 129 alineatul 1 pot fi modificate, sub rezerva alineatelor 2 și 3, în conformitate cu principiile definite în lege în ceea ce privește modificarea concesiunilor și a autorizațiilor acordate entităților care desfășoară o activitate care intră sub incidența articolului 6 alineatele 1-3, de către autoritatea competentă pentru eliberarea autorizațiilor înainte de data intrării în vigoare a prezentei legi. Prevederile articolelor 56 și 57 se aplică prin analogie.
2.   Modificarea unei autorizații nu poate determina modificarea locurilor de organizare a jocurilor, exceptând cazul în care este vorba despre o reducere a numărului de locații pentru jocuri automate cu câștiguri reduse.
[...]”
Conform articolului 138 alineatul 1 din această lege, autorizațiile prevăzute la articolul 129 alineatul 1 din legea menționată nu pot fi reînnoite.
Acțiunea principală și întrebările preliminare
Reclamantele din acțiunile principale sunt societăți care au ca activitate economică, printre altele, organizarea și exploatarea de jocuri automate. În acest scop, Fortuna, Grand și Forta cumpără aparate de jocuri pe piața Uniunii.
Fortuna dispune de autorizația legală necesară pentru o astfel de activitate, care i-a fost eliberată la 1 noiembrie 2003 pentru o perioadă de șase ani, apoi prelungită printr-o decizie din 14 septembrie 2009. Această autorizație privește un număr mare de locații pentru jocuri. Fortuna a introdus o cerere de modificare a autorizației sale în ceea ce privește stabilirea unuia dintre locurile de exploatare a jocurilor. Printr-o decizie din 3 februarie 2010, confirmată printr-o decizie ulterioară din 14 aprilie 2010, DICG nu a admis această cerere, invocând articolul 135 alineatul 2 din Legea privind jocurile de noroc, care interzice orice modificare a locurilor de organizare a jocurilor pe calea unei modificări a deciziei de autorizare, cu excepția unei reduceri a numărului de locații pentru jocuri automate cu câștiguri reduse.
Grand dispunea de autorizația legală necesară pentru organizarea și exploatarea jocurilor automate, eliberată la 6 august 2004, pentru o perioadă de șase ani. Autorizația privea de asemenea un număr mare de locații pentru jocuri. Grand a introdus o cerere de reînnoire a autorizației sale, pentru o nouă perioadă de șase ani. Printr-o decizie din 24 februarie 2010, confirmată printr-o decizie ulterioară din 18 mai 2010, DICG nu a admis această cerere, invocând articolul 138 alineatul 1 din Legea privind jocurile de noroc, care interzice reînnoirea autorizațiilor de a exercita o activitate de jocuri automate cu câștiguri reduse.
La 10 decembrie 2008, Forta a introdus o cerere de obținere a unei autorizații de organizare și de exploatare a jocurilor automate cu câștiguri reduse pe teritoriul voievodatului Pomerania. Această cerere, care privea inițial 112 locații pentru jocuri automate cu câștiguri reduse, privește în cele din urmă 80 de locații. Printr-o decizie din 12 februarie 2010, confirmată printr-o decizie ulterioară din 19 aprilie 2010, DICG a constatat, în temeiul articolului 129 alineatul 2 din Legea privind jocurile de noroc, că nu mai era necesară continuarea procedurii în cauză. Această dispoziție impune astfel să se pună capăt procedurilor deschise și încă nefinalizate înainte de intrarea în vigoare a acestei legi noi, care privesc cererile de obținere a autorizațiilor de a exercita o activitate de jocuri automate cu câștiguri reduse sau de jocuri automate organizate în săli de jocuri automate, depuse sub imperiul Legii privind jocurile și pariurile mutuale.
Reclamantele din acțiunea principală au formulat fiecare o acțiune în fața Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (tribunal administrativ din voievodatul Gdansk) împotriva deciziilor care le priveau, arătând că dispozițiile Legii privind jocurile de noroc nu pot fi invocate de administrație în susținerea deciziilor sale, întrucât această lege nu a fost notificată Comisiei, deși conține „reglementări tehnice” în sensul Directivei 98/34. Reclamantele din acțiunile principale au arătat de asemenea că restricțiile în ceea ce privește exploatarea jocurilor automate cu câștiguri reduse care rezultă din această lege determinau o restrângere majoră a comerțului cu aceste aparate în cadrul Uniunii Europene. Astfel, interdicția de a modifica și de a reînnoi autorizații anterioare, precum și interdicția de a elibera noi autorizații de exploatare a unor astfel de aparate le-ar lipsi pe acestea din urmă, în practică, de orice utilitate.
Instanța de trimitere precizează că jurisprudența Curții referitoare la libera circulație a mărfurilor și a serviciilor în ceea ce privește jocurile de noroc îi permite să aprecieze autonom compatibilitatea cu aceste libertăți a regimului care decurge din Legea privind jocurile de noroc. În schimb, această instanță are îndoieli cu privire la problema dacă dispozițiile acestei legi pot fi opuse unui particular, din moment ce nu au fost notificate Comisiei, în conformitate cu procedura prevăzută de Directiva 98/34.
În aceste condiții, Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
În cauza C-213/11:
„Articolul 1 alineatul (11) din Directiva [98/34] trebuie interpretat în sensul că «reglementările tehnice» ale căror proiecte trebuie comunicate Comisiei conform articolului 8 alineatul (1) din această directivă includ și o lege care interzice modificarea autorizațiilor privind activitățile de jocuri automate cu câștiguri reduse în vederea unei modificări a locului de organizare a jocurilor?”
În cauza C-214/11:
„Articolul 1 alineatul (11) din Directiva [98/34] trebuie interpretat în sensul că «reglementările tehnice» ale căror proiecte trebuie comunicate Comisiei conform articolului 8 alineatul (1) din această directivă includ și o lege care interzice reînnoirea autorizațiilor privind activitățile de jocuri automate cu câștiguri reduse?”
În cauza C-217/11:
„Articolul 1 alineatul (11) din Directiva [98/34] trebuie interpretat în sensul că «reglementările tehnice» ale căror proiecte trebuie comunicate Comisiei conform articolului 8 alineatul (1) din această directivă includ și o lege care interzice eliberarea autorizațiilor privind activitățile de jocuri automate cu câștiguri reduse?”
Prin Ordonanța președintelui Curții din 9 iunie 2011, cauzele C-213/11, C-214/11 și C-217/11 au fost conexate pentru buna desfășurare a procedurii scrise și orale, precum și în vederea pronunțării hotărârii.
Cu privire la întrebările preliminare
Prin intermediul întrebărilor formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34 trebuie interpretat în sensul că dispoziții naționale, precum cele din Legea privind jocurile de noroc, care ar putea avea ca efect să limiteze și chiar să facă progresiv imposibilă exploatarea jocurilor automate cu câștiguri reduse în alt loc decât în cazinouri și în sălile de jocuri, constituie „reglementări tehnice” în sensul acestei dispoziții, ale căror proiecte trebuie să facă obiectul comunicării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) primul paragraf din această directivă.
Trebuie amintit, cu titlu introductiv, că Curtea a statuat deja că măsuri prin care se interzice utilizarea tuturor jocurilor electrice, electromecanice și electronice în toate locurile publice și private, cu excepția cazinourilor, trebuie să fie calificate drept reglementări tehnice în sensul articolului 1 alineatul (11) din Directiva 98/34 (Hotărârea din 26 octombrie 2006, Comisia/Grecia,
C-65/05, Rec., p. I-10341
, punctul 61).
În aceste condiții, o măsură, precum articolul 14 alineatul 1 din Legea privind jocurile de noroc, care rezervă organizarea jocurilor automate doar cazinourilor, trebuie calificată drept „reglementare tehnică” în sensul articolului 1 alineatul (11) din Directiva 98/34.
Odată făcută această precizare introductivă, este necesar să se amintească faptul că, potrivit unei jurisprudențe constante, Directiva 98/34 urmărește, printr-un control preventiv, protejarea liberei circulații a mărfurilor, care este unul dintre fundamentele Uniunii, iar acest control este util în măsura în care reglementările tehnice care intră în domeniul de aplicare al acestei directive pot constitui obstacole în calea schimburilor de mărfuri dintre statele membre, aceste obstacole neputând fi admise decât dacă sunt necesare pentru îndeplinirea unor cerințe imperative care urmăresc un scop de interes general (a se vedea Hotărârea din 30 aprilie 1996, CIA Security International,
C-194/94, Rec., p. I-2201
, punctele 40 și 48, Hotărârea din 8 septembrie 2005, Lidl Italia,
C-303/04, Rec., p. I-7865
, punctul 22, precum și Hotărârea din 9 iunie 2011, Intercommunale Intermosane și Fédération de l’industrie et du gaz,
C-361/10, Rep., p. I-5079
, punctul 10).
În acest context, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței Curții, reiese din cuprinsul articolului 1 alineatul (11) din Directiva 98/34 că noțiunea „reglementare tehnică” – în afară de categoria reglementărilor referitoare la serviciile societății informaționale, în sensul respectivului articol 1 alineatele (2) și (5), care nu este însă vizată de cauzele principale, având în vedere că dispozițiile naționale în cauză în acțiunile principale privesc aparate de jocuri automate cu câștiguri reduse în calitate de „produse”, în sensul articolului 1 alineatul (1) menționat – include trei categorii, și anume, în primul rând, „specificația tehnică” în sensul articolului 1 alineatul (3) din această directivă, în al doilea rând, „alte cerințe”, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (4) din respectiva directivă, și, în al treilea rând, interzicerea fabricării, a importului, a comercializării sau a utilizării unui produs prevăzută la articolul 1 alineatul (11) din aceeași directivă (a se vedea Hotărârea din 21 aprilie 2005, Lindberg,
C-267/03, Rec., p. I-3247
, punctul 54, Hotărârea din 8 noiembrie 2007, Schwibbert,
C-20/05, Rep., p. I-9447
, punctul 34, precum și Hotărârea Intercommunale Intermosane și Fédération de l’industrie et du gaz, citată anterior, punctul 11).
Trebuie să se precizeze, mai întâi, că, pentru ca o măsură națională să intre sub incidența primei categorii de reglementări tehnice prevăzute la articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34, și anume a noțiunii „specificație tehnică”, această măsură trebuie să se refere în mod necesar la produs sau la ambalajul acestuia ca atare și să stabilească, prin urmare, una dintre caracteristicile impuse unui produs (a se vedea Hotărârea Intercommunale Intermosane și Fédération de l’industrie et du gaz, citată anterior, punctul 15).
Or, este suficient să se constate că dispozițiile tranzitorii din Legea privind jocurile de noroc privesc autorizațiile de a exercita activitatea de jocuri automate cu câștiguri reduse. Dispozițiile respective nu se referă la aparatele de jocuri cu câștiguri reduse sau la ambalajul lor ca atare și, în consecință, nu stabilesc caracteristicile acestora.
Prin urmare, dispozițiile naționale în cauză în acțiunile principale nu cuprind specificații tehnice în sensul Directivei 98/34.
În continuare, reiese din jurisprudența Curții că cea de a treia categorie de reglementări tehnice prevăzută la articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34, care privește o interdicție, printre altele, de utilizare, presupune ca dispozițiile naționale în cauză să aibă un conținut care să depășească în mod clar o limitare la anumite utilizări posibile ale produsului în cauză și să nu se limiteze la o simplă restrângere a utilizării acestuia (a se vedea Hotărârea Lindberg, citată anterior, punctul 76).
Astfel, această a treia categorie privește mai precis măsuri naționale care nu permit nicio altă utilizare decât una pur marginală, care poate fi așteptată în mod rezonabil de la produsul în cauză (Hotărârea Lindberg, citată anterior, punctul 77).
În această privință, deși este adevărat că dispozițiile tranzitorii ale Legii privind jocurile de noroc, în cauză în acțiunile principale, cuprind interdicții în ceea ce privește eliberarea, reînnoirea și modificarea autorizațiilor de a exercita o activitate de jocuri automate cu câștiguri reduse, este necesar să se arate că, în conformitate cu articolul 129 alineatul 1 din această lege, orice activitate de jocuri automate cu câștiguri reduse exercitată pe baza unor autorizații eliberate înainte de intrarea în vigoare a legii menționate este desfășurată, de către entitățile cărora le-au fost eliberate, potrivit dispozițiilor anterioare, până la expirarea acestor autorizații.
Astfel, o asemenea dispoziție permite continuarea exercitării activității de jocuri automate cu câștiguri reduse și, prin urmare, a utilizării aparatelor pentru astfel de jocuri după momentul intrării în vigoare a Legii privind jocurile de noroc. Trebuie să se constate că, într-un astfel de context, dispozițiile tranzitorii ale acestei legi nu pot fi considerate măsuri naționale care nu permit nicio altă utilizare decât o utilizare pur marginală a aparatelor de jocuri automate cu câștiguri reduse.
În sfârșit, Curtea a apreciat că, pentru a fi calificate drept „alte cerințe”, în sensul articolului 1 alineatul (4) din Directiva 98/34, măsurile naționale în cauză trebuie să constituie „condiții” care pot influența semnificativ compoziția, natura sau comercializarea produsului în cauză (a se vedea în acest sens Hotărârile Lindberg, punctul 72, și Intercommunale Intermosane și Fédération de l’industrie et du gaz, punctul 20, citate anterior).
În această privință, trebuie să se arate că dispozițiile tranzitorii ale Legii privind jocurile de noroc impun condiții susceptibile să afecteze comercializarea aparatelor de jocuri automate cu câștiguri reduse. Astfel, interdicția de a elibera, de a reînnoi sau de a modifica autorizațiile privind activitățile de jocuri automate cu câștiguri reduse în afara cazinourilor este de natură să afecteze direct comerțul cu aparate de jocuri cu câștiguri reduse.
În acest context, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă astfel de interdicții, a căror respectare este obligatorie
de iure
pentru utilizarea aparatelor de jocuri automate cu câștiguri reduse, pot influența în mod semnificativ natura sau comercializarea acestor aparate (a se vedea în acest sens Hotărârea Lindberg, citată anterior, punctul 78).
Cu ocazia verificărilor care trebuie astfel să fie efectuate de instanța de trimitere, aceasta va trebui să țină seama, printre altele, de faptul că reducerea locațiilor autorizate pentru jocurile automate cu câștiguri reduse este însoțită de o limitare a numărului maxim de cazinouri, precum și de aparate de jocuri care pot fi utilizate în acestea.
De asemenea, instanța de trimitere va trebui să verifice dacă aparatele de jocuri automate cu câștiguri reduse pot fi programate sau reprogramate pentru a fi utilizate în cazinouri ca aparate de jocuri de noroc care ar permite câștiguri mai ridicate și ar prezenta, așadar, un risc mai mare de dependență de joc a utilizatorului (a se vedea în acest sens Hotărârea Lindberg, citată anterior, punctul 79), ceea ce ar putea afecta semnificativ natura lor.
Având în vedere tot ceea ce precedă, este necesar să se răspundă la întrebările adresate că articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34 trebuie interpretat în sensul că dispoziții naționale, precum cele ale Legii privind jocurile de noroc, care ar putea avea ca efect să limiteze și chiar să facă progresiv imposibilă exploatarea jocurilor automate cu câștiguri reduse în alt loc decât în cazinouri și în sălile de jocuri, pot constitui „reglementări tehnice”, în sensul acestei dispoziții, ale căror proiecte trebuie să facă obiectul comunicării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) primul paragraf din această directivă, atât timp cât s-a stabilit că dispozițiile menționate constituie condiții care pot influența în mod semnificativ natura sau comercializarea produsului respectiv, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunile principale, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:

Articolul 1 alineatul (11) din Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 referitoare la procedura de furnizare de informații în domeniul standardelor, reglementărilor tehnice și al normelor privind serviciile societății informaționale, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2006/96/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006, trebuie interpretat în sensul că dispoziții naționale, precum cele ale Legii privind jocurile de noroc (ustawa o grach hazardowich) din 19 noiembrie 2009, care ar putea avea ca efect să limiteze și chiar să facă progresiv imposibilă exploatarea jocurilor automate cu câștiguri reduse în alt loc decât în cazinouri și în sălile de jocuri, pot constitui „reglementări tehnice”, în sensul acestei dispoziții, ale căror proiecte trebuie să facă obiectul comunicării prevăzute la articolul 8 alineatul (1) primul paragraf din această directivă, atât timp cât s-a stabilit că dispozițiile menționate constituie condiții care pot influența în mod semnificativ natura sau comercializarea produsului respectiv, ceea ce revine instanței de trimitere să verifice.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: polona.