CELEX: 62010CJ0187
Pridružitveni sporazum EGS-Turčija
Sklep Pridružitvenega sveta št. 1/80
Člen 6(1), prva alinea
Turški državljan
Dovoljenje za prebivanje
Združitev družine
Ločitev partnerjev
Odvzem dovoljenja za prebivanje
Retroaktivni učinek

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(1), prva alinea, Sklepa Pridružitvenega sveta št. 1/80
z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve (v nadaljevanju: Sklep št. 1/80). Pridružitveni svet je bil ustanovljen s Sporazumom
o pridružitvi med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Turčijo, ki so ga Republika Turčija na eni strani ter države članice
EGS in Skupnost na drugi strani podpisale v Ankari 12. septembra 1963 in je bil v imenu Skupnosti sklenjen, odobren in potrjen
s Sklepom Sveta 64/732/EGS z dne 23. decembra 1963 (UL 1964, 217, str. 3685, v nadaljevanju: pridružitveni sporazum).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med B. Unalom, turškim državljanom, in Staatssecretaris van Justitie (državni sekretar
za pravosodje, v nadaljevanju: Staatssecretaris), ker je ta z odločbama zavrnil prošnjo B. Unala za spremembo omejitve, s
katero mu je bilo izdano dovoljenje za začasno prebivanje, in mu to dovoljenje odvzel.

Pravni okvir

Ureditev Unije
Sporazum o pridružitvi
Cilj pridružitvenega sporazuma je v skladu z njegovim členom 2(1) spodbuditi trajno in uravnoteženo krepitev trgovinskih in
gospodarskih odnosov med pogodbenicami, tudi na področju delovne sile, s postopnim uresničevanjem prostega gibanja delavcev,
odpravljanjem omejitev svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, da bi se izboljšale življenjske razmere turškega
naroda in olajšal poznejši pristop Republike Turčije k Evropski skupnosti.
Člen 6(1) Sklepa št. 1/80 določa:
„Razen v primerih, določenih s členom 7, ki ureja prosti dostop do zaposlitve njegovih družinskih članov, ima turški delavec,
ki je vključen na zakoniti trg dela države članice:
–        po enem letu zakonite zaposlitve pravico, da se mu podaljša delovno dovoljenje pri istem delodajalcu, če ima ta prosto delovno
mesto;
–        po treh letih zakonite zaposlitve, pri čemer imajo delavci iz držav članic Skupnosti pri tem prednost, pravico, da pri delodajalcu,
ki ga sam izbere, sprejme delovno mesto v istem poklicu, ponujeno pod običajnimi pogoji in prijavljeno pri službah za zaposlovanje
v tej državi članici;
–        po štirih letih zakonite zaposlitve pravico do prostega dostopa do zaposlitve po svoji izbiri.“
Člen 7(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 določa, da imajo družinski člani v zakoniti trg dela države članice vključenega turškega
delavca, ki so pridobili dovoljenje, da se mu pridružijo, pravico sprejeti vsako zaposlitev – pri čemer imajo delavci iz držav
članic Skupnosti pri tem prednost – če v tej državi članici zakonito prebivajo vsaj tri leta.

Nacionalna ureditev
V skladu s členom 8(a) zakona o splošni reviziji zakona o tujcih (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet) z dne
23. novembra 2000 (Stb. 2000, št. 495, v nadaljevanju: Vw 2000) lahko tujec na Nizozemskem prebiva zakonito, če ima dovoljenje
za začasno prebivanje, ki mu je bilo izdano na podlagi člena 14 tega zakona.
Člen 14(2) Vw 2000 določa:
„Dovoljenje za začasno prebivanje se lahko izda z omejitvami, ki se nanašajo na namen, zaradi katerega se začasno prebivanje
dovoli. Določijo se lahko drugi pogoji. […]“
V skladu s členom 16(1)(g) lahko nizozemski organi prošnjo za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje zavrnejo, če prosilec
ne izpolnjuje obveznosti, ki izhajajo iz omejitve, ki se nanaša na namen njegovega začasnega prebivanja na Nizozemskem.
Člen 16a(1) Vw 2000 določa, da se lahko prošnja za spremembo dovoljenja za začasno prebivanje zavrne iz razlogov, navedenih
v členu 16(1), od (b) do (g), tega zakona.
Člen 18(1) Vw 2000 določa:
„Prošnja za podaljšanje dovoljenja za začasno prebivanje v smislu člena 14 se lahko zavrne, če:
[…]
(f)      se ni spoštovala omejitev ali drug pogoj, pod katerim je bilo dovoljenje izdano;
[…]“
V skladu s členom 19 Vw 2000 se lahko dovoljenje za začasno prebivanje iz razloga, navedenega v členu 18(1)(f) tega zakona,
odvzame.
Člen 3.51(1) uredbe o tujcih iz leta 2000 (Vreemdelingenbesluit 2000, Stb. 2000, št. 497, v nadaljevanju: Vb 2000) določa:
„Dovoljenje za začasno prebivanje v smislu člena 14 [Vw 2000] z omejitvijo v zvezi s podaljšanjem bivanja se lahko tujcu,
ki kot imetnik dovoljenja za prebivanje na Nizozemskem prebiva že tri leta, izda v teh primerih:
(a)      združitev ali ustanovitev družine z osebo, ki ima dovoljenje za stalno prebivanje;
[…]“
Člen 3.51(2) Vb 2000 določa, da se dovoljenje za prebivanje lahko izda, če so bili v obdobju, določenem v odstavku 1 istega
člena, izpolnjeni pogoji za podaljšanje prvotnega dovoljenja za prebivanje.
Člen 4.43(1) Vb 2000 določa:
„Tujec, ki v smislu člena 8(a) [Vw 2000] zakonito prebiva, toda ne spoštuje omejitve, s katero je bilo dovoljenje za prebivanje
izdano, mora to brez odlašanja sporočiti vodji regionalne policijske enote, ki je pristojna za občino, v kateri tujec prebiva.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
B. Unal je 24. februarja 2004 z začasnim dovoljenjem za prebivanje vstopil na Nizozemsko. Z odločbo z dne 2. septembra 2004
mu je bilo izdano dovoljenje za začasno prebivanje „pri njegovi partnerki A. M. De Sousa van der Molen“ z učinkom od 29. marca
2004. To dovoljenje je vsebovalo tudi opombo „delo neomejeno dovoljeno; delovno dovoljenje ni potrebno“.
B. Unal je odšel živet k A. M. De Sousa van der Molen v občino ’t Zandt (Nizozemska).
Dovoljenje za prebivanje B. Unala je bilo 26. julija 2005 podaljšano do 21. aprila 2006, 4. maja 2006 pa do 1. marca 2009.
Na novih dovoljenjih je bil še vedno naveden pogoj prebivanja pri njegovi partnerki in opomba „delo neomejeno dovoljeno; delovno
dovoljenje ni potrebno“.
B. Unal je 8. maja 2006 sklenil pogodbo o zaposlitvi med delavcem in delodajalcem, ki opravlja dejavnost zagotavljanja dela
delavcev drugemu uporabniku za določen čas, in kot delavec v proizvodnji začel delati pri podjetju v Nunspeetu (Nizozemska),
ki je od njegovega bivališča v občini ’t Zandt oddaljeno okoli 150 km. S to agencijo za zagotavljanje dela je bila 21. novembra
2007 sklenjena nova pogodba, ki je veljala do 21. novembra 2008. B. Unal je na podlagi te pogodbe še naprej delal pri istem
podjetju v Nunspeetu.
B. Unal je 4. junija 2007 zaprosil, da se omejitev na njegovem dovoljenju „za prebivanje pri partnerki A. M. De Sousa van
der Molen“ spremeni v „za nadaljevanje prebivanja“.
Staatssecretaris je 28. decembra 2007 to prošnjo zavrnil, ker B. Unal od 2. aprila 2007 ni več spoštoval omejitve, s katero
mu je bilo izdano dovoljenje za začasno prebivanje. Staatssecretaris je menil, da se je razmerje med B. Unalom in A. M. De
Sousa van der Molen 2. aprila 2007 končalo, ker se je B. Unal takrat preselil v stanovanje v Lelystadu (Nizozemska), medtem
ko je bila A. M. De Sousa van der Molen še vedno v registru prebivalstva občine ’t Zandt.
Staatssecretaris je v drugi odločbi z dne 7. februarja 2008 ugotovil, da B. Unalu ni bilo mogoče izdati podaljšanega dovoljenja
za prebivanje na podlagi Sklepa št. 1/80, saj je bil 2. aprila 2007 pri istem delodajalcu zakonito zaposlen manj kot eno leto.
Zato mu je bilo dovoljenje za začasno prebivanje odvzeto z retroaktivnim učinkom od 2. aprila 2007.
Staatssecretaris je z odločbo z dne 31. julija 2008 zavrnil ugovora B. Unala zoper odločbi z dne 28. decembra 2007 in 7. februarja
2008. Med drugim je menil, da zaradi neobstoja objektivno preverljivih podatkov ne more pritrditi navedbam B. Unala, da sta
se on in njegova nekdanja partnerka skupaj naselila v Lelystadu, A. M. De Sousa van der Molen pa je svoje stanovanje v ’t
Zandtu obdržala za primer, če ji v Lelystadu ne bi bilo všeč. Pisna izjava, ki jo je predložil B. Unal in ki jo je pripravila
njegova nekdanja partnerka, da je njuno razmerje prenehalo pozneje, se ni štela za zadosten dokaz.
Rechtbank ’s-Gravenhage (okrožno sodišče v Haagu) je s sodbo z dne 6. julija 2009 tožbo B. Unala zoper odločbo o zavrnitvi
njegovega ugovora razglasilo za neutemeljeno. Ta je nato zoper to sodbo vložil pritožbo pri Raad van State.
Predložitveno sodišče navaja, da ni prepričano, ali spor o glavni stvari lahko reši na podlagi sodbe z dne 18. decembra 2008
v zadevi Altun (C-337/07, ZOdl., str. I‑10323). V njej naj bi Sodišče razsodilo, da odvzem dovoljenja za prebivanje nima posledic
za pravico družinskih članov tega delavca do prebivanja na podlagi člena 7, prvi odstavek, prva alinea, Sklepa št. 1/80, če
so ti družinski člani ob odvzemu navedeno pravico do prebivanja že pridobili. Vsaka drugačna razlaga naj bi bila v nasprotju
z načelom pravne varnosti.
Raad van State se sprašuje, ali je to sodno prakso mogoče uporabiti glede dovoljenja za prebivanje in posledic njegovega odvzema
z retroaktivnim učinkom turškemu delavcu, pri čemer je treba upoštevati tudi, da v obravnavanem primeru ni bilo goljufivega
ravnanja.
V teh okoliščinah je Raad van State odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži to vprašanje:
„Ali člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 […] ob upoštevanju načela pravne varnosti pristojnim nacionalnim organom prepoveduje,
da se v primeru, v katerem ni bilo goljufivega ravnanja, dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu po izteku enoletnega roka
po členu 6(1), prva alinea, odvzame z retroaktivnim učinkom od trenutka, od katerega razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje,
določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 razlagati tako, da pristojnim
nacionalnim organom prepoveduje, da se dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu odvzame z retroaktivnim učinkom od trenutka,
od katerega razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če ta delavec ni ravnal
goljufivo in če je do odvzema prišlo po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem členu 6(1),
prva alinea.
Pravice, ki so turškim delavcem priznane z določbami člena 6(1) Sklepa št. 1/80, se postopoma razširjajo glede na trajanje
zakonite zaposlitve in uresničujejo cilj postopne utrditve položaja zadevnih oseb v državi članici gostiteljici (glej zlasti
sodbo z dne 10. januarja 2006 v zadevi Sedef, C-230/03, ZOdl., str. I-157, točka 34).
Kot je razvidno iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, ima turški delavec po enem letu zakonite zaposlitve pravico,
da je še naprej zaposlen pri istem delodajalcu.
V skladu s sodno prakso Sodišča polni učinek te pravice nujno vključuje obstoj povezane pravice do prebivanja zadevne osebe
(glej zlasti sodbo z dne 7. julija 2005 v zadevi Dogan, C-383/03, ZOdl., str. I-6237, točka 14).
Zakonitost zaposlitve turškega državljana v državi članici gostiteljici v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80
predpostavlja stabilen in varen položaj na trgu dela navedene države članice in na podlagi tega vključuje nesporno pravico
do prebivanja (sodba z dne 16. decembra 1992 v zadevi Kus, C-237/91, Recueil, str. I-6781, točka 22, in zgoraj navedena sodba
Altun, točka 53).
V tej zadevi ni sporno, da se je obdobje zakonite zaposlitve iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 začelo 8. maja 2006,
ko se je B. Unal zaposlil. Odločba Staatssecretaris, s katero mu je bila zavrnjena sprememba omejitve na njegovem dovoljenju
„za prebivanje pri partnerki A. M. De Sousa van der Molen“, je bila sprejeta 28. decembra 2007, to je več kot leto in pol
po tem, ko se je B. Unal prvič zaposlil pri istem delodajalcu. Vendar je ta zavrnitev temeljila na dejstvu, da – ker je razmerje
med B. Unalom in A. M. De Sousa van der Molen prenehalo 2. aprila 2007 – tožeča stranka v postopku v glavni stvari po tem
datumu ni več izpolnjevala pogojev, pod katerimi ji je bilo izdano dovoljenje za prebivanje.
Odločba z dne 28. decembra 2007 in odločba z dne 7. februarja 2008, s katero mu je bilo dovoljenje za prebivanje odvzeto,
sta tako učinkovali retroaktivno od 2. aprila 2007, ko B. Unal na Nizozemskem še ni bil zakonito zaposlen eno leto.
Nizozemska vlada trdi, da B. Unal ne more uveljavljati pravic, ki izhajajo iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80.
Ta vlada meni, da če turški delavec v obdobju prvega leta zaposlitve preneha izpolnjevati pogoje, pod katerimi mu je bilo
izdano dovoljenje za prebivanje, njegova pravica do prebivanja izgubi naravo nesporne pravice. Zato naj od tega trenutka dalje
obdobij zaposlitve tega delavca ne bi bilo mogoče upoštevati za pridobitev pravic iz člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80.
B. Unal naj torej v smislu sodne prakse Sodišča ne bi izpolnjeval pogoja enoletne zakonite zaposlitve.
Ta trditev ni utemeljena.
Opozoriti je treba, da se je v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Kus, Sodišče moralo izreči o tem, ali
je bil turški državljan, ki je pridobil dovoljenje za prebivanje na ozemlju države članice, da bi se poročil z državljanko
te države, in ki je bil na podlagi veljavnega delovnega dovoljenja več kot eno leto zaposlen pri istem delodajalcu, upravičen
do podaljšanja delovnega dovoljenja na podlagi člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, čeprav je bil njegov zakon ob odločanju
o prošnji za podaljšanje že razvezan.
Sodišče je v tej sodbi najprej ugotovilo, da na podlagi tega člena 6(1), prva alinea, zadošča, da je bil turški delavec zakonito
zaposlen več kot eno leto, da bi imel pravico do podaljšanja delovnega dovoljenja pri istem delodajalcu, ker na podlagi te
določbe priznanje te pravice ni odvisno od nobenega drugega pogoja, zlasti pa ne od pogojev, pod katerimi je bila pridobljena
pravica do vstopa in prebivanja (zgoraj navedena sodba Kus, točka 21).
Sodišče je na podlagi te ugotovitve razsodilo, da turški delavec, ki je bil več kot eno leto zaposlen na podlagi veljavnega
delovnega dovoljenja, izpolnjuje pogoje iz tega člena 6(1), prva alinea, čeprav mu je bilo dovoljenje za prebivanje najprej
izdano za druge namene, in ne za opravljanje zaposlitve (zgoraj navedena sodba Kus, točka 23).
Zato je treba preveriti, ali je na podlagi obdobja zaposlitve B. Unala od 8. maja 2006 do 7. maja 2007 mogoče šteti, da izpolnjuje
pogoj enoletne zakonite zaposlitve v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80, čeprav je razmerje med B. Unalom in
A. M. De Sousa van der Molen domnevno prenehalo 2. aprila 2007.
V sedanjem stanju prava Unije Sklep št. 1/80 nikakor ne vpliva na pristojnost držav članic, da turškemu državljanu zavrnejo
vstop na njihovo ozemlje in da tam pridobi prvo zaposlitev. Ta sklep tem državam tudi načeloma ne prepoveduje, da določijo
pogoje njegove zaposlitve do preteka enega leta, ki je določen v členu 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80 (glej sodbo z dne
30. septembra 1997 v zadevi Günaydin, C-36/96, Recueil, str. I-5143, točka 36).
Vendar člena 6(1) Sklepa št. 1/80 ni mogoče razlagati tako, da lahko država članica enostransko spremeni vsebino sistema postopnega
vključevanja turških državljanov na trg dela države članice gostiteljice, tako da delavcu, ki je lahko vstopil na njeno ozemlje
in ki je v njej neprekinjeno in pri istem delodajalcu zakonito opravljal dejansko in resnično gospodarsko dejavnost več kot
eno leto, prepreči uživanje pravic, ki so mu postopno – glede na trajanje zaposlitve – priznane s tremi alineami te določbe
(glej sodbo z dne 26. novembra 1998 v zadevi Birden, C-1/97, Recueil, str. I-7747, točka 37).
Taka razlaga bi Sklepu št. 1/80 odvzela pomen in bi ta ostal brez polnega učinka (glej sodbo z dne 19. novembra 2002 v zadevi
Kurz, C-188/00, Recueil, str. I‑10691, točka 55).
Besedilo člena 6(1) Sklepa št. 1/80 je splošno in nepogojno, saj v njem ni določena možnost držav članic, da lahko omejijo
pravice, ki so s to določbo priznane neposredno turškim delavcem (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Birden, točka 38).
Sodišče je glede tega že razsodilo, da obdobja, v katerih je turški državljan zaposlen na podlagi dovoljenja za prebivanje,
izdanega kot posledica goljufivega ravnanja, ki je privedlo do obsodbe, ne temeljijo na trdnem položaju in da je tako zaposlitev
mogoče šteti za negotovo, saj obravnavana oseba v zadevnih obdobjih ni zakonito uživala pravice do prebivanja (glej zlasti
sodbo z dne 5. junija 1997 v zadevi Kol, C-285/95, Recueil, str. I-3069, točka 27, in z dne 11. maja 2000 v zadevi Savas,
C-37/98, Recueil, str. I-2927, točka 61).
Turški delavec prav tako ne izpolnjuje pogoja, da se je zakonito zaposlil v državi članici gostiteljici, če je bil zaposlen
na podlagi pravice do prebivanja, ki mu je bila priznana zgolj na podlagi nacionalne zakonodaje, ki dovoljuje le začasno prebivanje
v tej državi, dokler se ne konča postopek za izdajo dovoljenja za prebivanje (glej v tem smislu sodbo z dne 20. septembra
1990 v zadevi Sevince, C-192/89, Recueil, str. I-3461, točka 31, in zgoraj navedeno sodbo Kus, točka 18).
Iz točk 45 in 46 te sodbe izhaja, da zaposlitev turškega državljana na podlagi dovoljenja za prebivanje, izdanega kot posledica
goljufivega ravnanja, ki je privedlo do obsodbe, ali na podlagi začasnega dovoljenja za prebivanje, ki velja le, dokler ni
dokončno odločeno o njegovi pravici do prebivanja, ne more ustvariti pravic v korist tega državljana na podlagi člena 6(1)
Sklepa št. 1/80.
Vendar v postopku v glavni stvari iz predložitvene odločbe in iz samega besedila vprašanja za predhodno odločanje izhaja,
da B. Unal ni ravnal goljufivo.
Poleg tega na Nizozemskem ni imel začasnega dovoljenja za prebivanje, ampak dovoljenje za prebivanje, na podlagi katerega
se je lahko svobodno zaposlil. Ni namreč sporno, da je B. Unal upošteval zakone in druge predpise države članice gostiteljice
glede vstopa na njeno ozemlje in zaposlovanja.
V teh okoliščinah in kot je v točki 52 sklepnih predlogov navedla generalna pravobranilka, bi nepriznanje tega, da je bil
B. Unal na Nizozemskem zakonito zaposlen dlje kot eno leto, nasprotovalo splošnemu načelu spoštovanja pridobljenih pravic,
ki je priznano s sodno prakso Sodišča. V skladu s tem načelom od takrat, ko se turški državljan lahko veljavno sklicuje na
pravice na podlagi določbe Sklepa št. 1/80, te pravice niso več odvisne od nadaljnjega obstoja okoliščin, zaradi katerih so
nastale, saj takšnega pogoja ta sklep ne vsebuje (glej sodbo z dne 22. decembra 2010 v zadevi Bozkurt, C-303/08, ZOdl., str. I‑13445,
točka 41).
Ta ugotovitev je poleg tega v skladu s sodno prakso Sodišča, opredeljeno v zgoraj navedeni sodbi Altun. V tej sodbi je Sodišče
razsodilo, da ima ob upoštevanju povezave med pravicami, ki jih ima turški delavec na podlagi Sklepa št. 1/80, in pravicami,
na katere se lahko na podlagi člena 7 tega sklepa sklicujejo njegovi družinski člani, ki so dobili dovoljenje, da se mu pridružijo,
goljufivo ravnanje tega delavca pravne učinke za pravni položaj njegovih družinskih članov. Vendar je Sodišče pojasnilo, da
je treba te učinke presojati glede na datum, ko so nacionalni organi države članice gostiteljice sprejeli odločbo o odvzemu
dovoljenja za prebivanje navedenemu delavcu (zgoraj navedena sodba Altun, točki 56 in 57). Kot je razvidno iz točke 59 navedene
sodbe, morajo pristojni organi preveriti, ali so družinski člani do tega datuma pridobili lastno pravico do vstopa na trg
dela v državi članici gostiteljici in s tem pravico do prebivanja v njej. Sodišče je v točki 60 navedene sodbe dodalo, da
bi bila kakršnakoli druga rešitev v nasprotju z načelom pravne varnosti.
Zato je treba obdobja zaposlitve, ki jih je tožeča stranka v postopku v glavni stvari izpolnila po pridobitvi dovoljenja za
prebivanje, šteti za izpolnitev pogoja enoletne zakonite zaposlitve v smislu člena 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80.
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1), prva alinea, Sklepa št. 1/80
razlagati tako, da pristojnim nacionalnim organom prepoveduje, da se dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu odvzame z retroaktivnim
učinkom od trenutka, od katerega razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če
ta ni ravnal goljufivo in če je do odvzema prišlo po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem
členu 6(1), prva alinea.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 6(1), prva alinea, Sklepa Pridružitvenega sveta – ta je bil ustanovljen s Sporazumom o pridružitvi med Evropsko gospodarsko
skupnostjo in Turčijo – št. 1/80 z dne 19. septembra 1980 o razvoju pridružitve je treba razlagati tako, da pristojnim nacionalnim
organom prepoveduje, da se dovoljenje za prebivanje turškemu delavcu odvzame z retroaktivnim učinkom od trenutka, od katerega
razlog za izdajo dovoljenja za prebivanje, določen v nacionalnem pravu, ne obstaja več, če ta ni ravnal goljufivo in če je
do odvzema prišlo po izteku enoletnega obdobja zakonite zaposlitve, ki je določeno v navedenem členu 6(1), prva alinea.
Podpisi
*
Jezik postopka: nizozemščina.