CELEX: 62012CJ0474
Ennakkoratkaisupyyntö
Sijoittautumisvapaus
Työntekijöiden vapaa liikkuvuus
Syrjintäkielto
SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohta
Jäsenvaltion keskeisten turvallisuusetujen turvaaminen
Jäsenvaltion säännöstö, jonka mukaan tässä valtiossa ase-, ammus- ja sotatarvikekauppaa harjoittavan yhtiön laillisten edustajien on oltava kyseisen valtion kansalaisia

Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 18, SEUT 45 ja SEUT 49 artiklan sekä SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Schiebel Aircraft GmbH (jäljempänä Schiebel Aircraft) ja Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend (talous-, perhe- ja nuorisoasioista vastaava liittovaltion ministeri, jäljempänä liittovaltion ministeri) ja joka koskee liittovaltion ministerin kieltäytymistä myöntämästä Schiebel Aircraftille elinkeinolupaa asealalla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Itävallan vuoden 1994 elinkeinolain (Gewerbeordnung 1994), sellaisena kuin sitä on sovellettava pääasian oikeudenkäynnissä (BGBl. I, 111/2010; jäljempänä GewO 1994), 94 §:n 80 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavien elinkeinojen harjoittaminen on säänneltyä:
– –
80.
Aseisiin liittyvät elinkeinot (aseseppä) asekauppa mukaan lukien”.
GewO 1994:n 95 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Viranomaisten on 94 §:n 5, 10, 16, 18, 25, 32, 36, 56, 62, 65, 75, 80 ja 82 kohdassa tarkoitettujen elinkeinojen osalta varmistettava hakijan tai, jos elinkeinolupaa hakee oikeushenkilö tai henkilöyhtiö, 13 §:n 7 momentissa mainittujen henkilöiden luotettavuus elinkeinon harjoittamisen kannalta (87 §:n 1 momentin 3 kohta). Hakija voi aloittaa elinkeinon harjoittamisen vasta 340 §:n mukaisen päätöksen lainvoimaiseksi tulon jälkeen.
(2)   Edellä 1 momentissa tarkoitettujen elinkeinojen harjoittaminen edellyttää, että niistä vastaavan johtajan tai sivuliikkeen johtajan nimitykselle on haettava hyväksyntä. Hyväksyntä on myönnettävä elinkeinoa harjoittavan yrityksen omistajan hakemuksesta, jos 39 §:n 2 momentissa ja 47 §:n 2 momentissa säädetyt edellytykset täyttyvät.”
GewO 1994:n 139 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Aseisiin liittyvän elinkeinon harjoittamista koskeva lupa (94 §:n 80 kohta) on haettava seuraavia toimintoja varten:
1.
muiden kuin sotaan tarkoitettujen aseiden ja ammusten osalta
a)
valmistus, muokkaaminen ja kunnostaminen (myös toimiminen aseseppänä),
b)
kauppa,
c)
vuokraus,
d)
välittäjänä toimiminen ostoa ja myyntiä varten;
2.
sota-aseiden ja ‑ammusten osalta
a)
valmistus, muokkaaminen ja kunnostaminen,
b)
kauppa,
c)
välittäjänä toimiminen ostoa ja myyntiä varten.
– –
(4)   Edellä 1 momentin 1 kohdan a, b tai c alakohdassa tai 2 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetun elinkeinoluvan saaneet voivat antaa vuokralle ja kunnostaa ampuma-aseita sekä myydä niihin liittyviä ampumatarvikkeita viranomaisen hyväksymissä ampumapaikoissa. Sota-aseiden vuokralleanto on muutoin kiellettyä.”
GewO 1994:n 141 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Elinkeinoluvan myöntäminen 139 §:n 1 momentissa tarkoitettujen aseisiin liittyvien toimintojen harjoittamista varten edellyttää lisäksi luotettavuuden varmistamista (95 §) seuraavien edellytysten mukaisesti:
1.
luonnollisten henkilöiden osalta varmistetaan Itävallan kansalaisuus ja kotipaikka Itävallassa, ja
2.
oikeushenkilöiden ja rekisteröityjen henkilöyhtiöiden osalta varmistetaan
a)
kotipaikan tai toimipaikan sijainti Itävallassa
b)
oikeushenkilön lakisääteisen edustuselimen jäsenen tai johtajana toimivan yhtiömiehen Itävallan kansalaisuus ja kotipaikka Itävallassa, sekä
3.
varmistetaan, ettei elinkeinon harjoittamiselle ole esteitä yleisen järjestyksen ja turvallisuuden ylläpitämisen näkökulmasta. – –
– –
(3)   Edellä 1 momentissa säädettyä Itävallan kansalaisuutta koskevaa edellytystä ei sovelleta Euroopan talousalueen (ETA) sopimuspuolten kansalaisiin 139 §:n 1 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen toimintojen osalta.”
GewO 1994:n 340 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Viranomaisten on tutkittava (339 §:n 1 momentissa tarkoitetun) elinkeinon ilmoittamisen yhteydessä, että hakija täyttää laissa säädetyt tämän elinkeinon harjoittamisen edellytykset sijaintipaikassaan. – –
– –
(3)   Jos 1 momentissa tarkoitetut edellytykset eivät täyty, viranomaisten on – sanotun kuitenkaan rajoittamatta 366 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaista menettelyä – todettava tämä päätöksellä ja kiellettävä kyseisen elinkeinon harjoittaminen.”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
Schiebel Aircraft pyysi 27.9.2010 tehdyllä hakemuksella liittovaltion ministeriltä muun muassa aseisiin liittyvän elinkeinon harjoittamista koskevaa lupaa erityisesti sota-aseiden ja ‑ammusten kauppaan sekä välittäjänä toimimiseen niiden ostoa ja myyntiä varten, jotka ovat GewO 1994:n 94 §:n 80 kohdan nojalla säänneltyjä elinkeinoja.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostettu kanne kohdistuu 16.2.2011 tehtyyn päätökseen, jolla liittovaltion ministeri katsoi, ettei Schiebel Aircraft täyttänyt laissa säädettyjä edellytyksiä näiden elinkeinojen harjoittamiseen, ja kielsi sitä harjoittamasta niitä.
Liittovaltion ministeri viittasi päätöksensä perusteluissa lähinnä siihen, että yritysrekisteriin on merkitty Schiebel Aircraftin kauppaoikeuden mukaiseksi johtajaksi (handelsrechtlicher Geschäftsführer) kahden muun henkilön ohella H, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen, jolla ei ole Itävallan kansalaisuutta. Koska yksi Schiebel Aircraftin edustamiseen oikeutetuista henkilöistä ei ole Itävallan kansalainen, GewO 1994:n 141 §:n 1 momentin 2 kohdan b alakohdassa ja 3 momentissa säädetyt edellytykset GewO 1994:n 139 §:n 1 momentin 2 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettujen elinkeinojen harjoittamiseen eivät täyttyneet.
Tästä päätöksestä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa nostamassaan kanteessa Schiebel Aircraft vetoaa siihen, että kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä on kiellettyä SEUT 18 artiklan nojalla. Joka tapauksessa johtajana toimiva H kuuluu Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisena SEUT 49 artiklaan perustuvan sijoittautumisvapauden suojan piiriin, koska hän haluaa harjoittaa ammattitoimintaa toisessa jäsenvaltiossa. Schiebel Aircraft katsoo, että pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät tosiseikat kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan ja että tästä syystä syrjintäkiellon periaatetta on SEUT 18 artiklan nojalla todellakin sovellettava. Kantajan mukaan GewO 1994:n 141 §:n 1 momentin 2 kohdan b alakohdassa ja 3 momentissa säädetty Itävallan kansalaisuutta koskeva edellytys (jäljempänä kansalaisuusedellytys) merkitsee unionin oikeuden vastaista välitöntä syrjintää.
Schiebel Aircraft myöntää toisaalta, että primaarioikeuden määräyksistä SEUT 346 artiklassa oikeutetaan jäsenvaltiot poikkeamaan kaikista perussopimusten määräyksistä. Poikkeusmääräyksenä tätä artiklaa on kuitenkin tulkittava suppeasti. Vapaan liikkuvuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteista tehtäviä poikkeuksia ei myöskään voida ulottaa pitemmälle kuin niiden säätämisen tarkoitus edellyttää.
Schiebel Aircraft katsoo, että vaikka jäsenvaltioiden keskeisten turvallisuusetujen vaarantumista koskevan kysymyksen arvioiminen kuuluukin SEUT 346 artiklaan sisältyvän sanamuodon ”jotka se katsoo” perusteella jäsenvaltioille itselleen, unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt, että tämän määräyksen perusteella toteutettavien toimenpiteiden on oltava suhteellisuusperiaatteen mukaisia. Näin ollen kansalaisuusedellytys ei ole mitenkään perusteltavissa. Tätä ennestään olemassa olevien tiukkojen toimenpiteiden lisäksi asetettua edellytystä ei voida pitää välttämättömänä Itävallan tasavallan keskeisten turvallisuusetujen, jotka määräytyvät olennaisesti sen puolueettomuuden perusteella, turvaamiseksi.
Liittovaltion ministeri on puolestaan ilmoittanut ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että ministeri oli sidottu kansallisen oikeuden säännöksen sanamuotoon eikä sillä ollut toimivaltaa esittää ennakkoratkaisupyyntöä unionin tuomioistuimelle.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että kansalaisuusedellytyksestä säädettäessä Itävallan lainsäätäjä vetosi muita perusteluja esittämättä ETY:n perustamissopimuksen 223 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määrättyyn poikkeukseen, joka nykyisin sisältyy SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohtaan.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan viimeksi mainitussa määräyksessä jäsenvaltioiden sallitaan toteuttavan perussopimuksista johtuvista velvoitteistaan poikkeavia yksipuolisia suojelutoimia keskeisten turvallisuusetujensa huomioon ottamiseksi. Turvallisuusedut käsittävät sekä sisäisen turvallisuuden että ulkoisen turvallisuuden. Jäsenvaltioiden tähän liittyvää harkintavaltaa rajoittavat unionin oikeuteen sisältyvät suhteellisuusperiaate ja yleiset oikeusperiaatteet.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa, ettei se pysty toteamaan, että asiassa olisi kyse SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetuista Itävallan tasavallan ”keskeisistä turvallisuuseduista”, joiden perusteella kansalaisuusedellytys ja siten SEUT 18, SEUT 45 ja SEUT 49 artiklassa määrätystä syrjintäkiellon periaatteesta poikkeaminen voisi olla oikeutettua.
Verwaltungsgerichtshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Ovatko unionin oikeus ja erityisesti SEUT 18, SEUT 45 ja SEUT 49 artikla, luettuina yhdessä SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan kanssa, esteenä pääasiassa sovellettavan kaltaiselle kansalliselle säännökselle, jonka mukaan elinkeinoa harjoittavien yhtiöiden, jotka haluavat elinkeinotoimintanaan harjoittaa sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppaa ja toimia välittäjänä näiden ostoa tai myyntiä varten, lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava Itävallan kansalaisia eikä muiden ETA-jäsenvaltioiden kansalaisuus riitä?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Alustavat huomautukset
Aluksi on syytä huomauttaa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämässä kysymyksessä viitataan samanaikaisesti SEUT 18 artiklaan, jossa vahvistetaan kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän yleinen kielto, sekä työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevaan SEUT 45 artiklaan ja sijoittautumisvapautta koskevaan SEUT 49 artiklaan.
Tältä osin on syytä muistuttaa, että SEUT 18 artiklaa, jossa vahvistetaan kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän yleinen kielto, voidaan soveltaa itsenäisesti ainoastaan sellaisiin unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluviin tapauksiin, joita varten EUT-sopimuksessa ei ole erityisiä syrjinnän kieltäviä määräyksiä (ks. tuomio Attanasio Group, C-384/08,
EU:C:2010:133
, 37 kohta ja tuomio Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, C-385/12,
EU:C:2014:47
, 25 kohta).
Syrjintäkiellon periaate on kuitenkin toteutettu työntekijöiden vapaan liikkuvuuden alalla SEUT 45 artiklan 2 kohdassa ja sijoittautumisoikeuden alalla SEUT 49 artiklassa (ks. vastaavasti tuomio Cassa di Risparmio di Firenze ym., C‑222/04,
EU:C:2006:8
, 99 kohta; tuomio Lyyski, C-40/05,
EU:C:2007:10
, 34 kohta; tuomio UTECA, C-222/07,
EU:C:2009:124
, 38 kohta ja tuomio Hervis Sport- és Divatkereskedelmi,
EU:C:2014:47
, 25 kohta).
Unionin tuomioistuimen ei näin ollen tarvitse ottaa kantaa SEUT 18 artiklaan.
SEUT 45 ja SEUT 49 artiklan osalta on syytä todeta, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa säännöstössä ei tehdä eroa sen mukaan, onko liikkeenjohtaja työsuhteessa vai ei. Ennakkoratkaisupyyntöön kuten unionin tuomioistuimelle toimitettuun asiakirja-aineistoonkaan ei myöskään sisälly tietoja, joista voitaisiin päätellä, kumman edellä mainitun määräyksen soveltamisalaan pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva asia kuuluu. Näin ollen on katsottava, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva säännöstö voi vaikuttaa sekä työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen että sijoittautumisvapauteen ja että sitä on sen vuoksi tarkasteltava sekä SEUT 45 artiklan että SEUT 49 artiklan kannalta.
Esitetyn kysymyksen on näin ollen katsottava tarkoittavan sen selvittämistä, onko SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa sekä SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa yhtiöille, jotka haluavat harjoittaa sota-aseiden ja ‑ammusten kauppaa sekä välittäjänä toimimista niiden ostoa ja myyntiä varten, asetetaan edellytys, jonka mukaan niiden lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava kyseisen jäsenvaltion kansalaisia.
Onko työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja sijoittautumisvapautta rajoitettu?
Ennen sen tarkastelua, merkitseekö pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva lainsäädäntö työntekijöiden vapaan liikkuvuuden ja sijoittautumisvapauden vastaista toimenpidettä, on syytä ensinnäkin muistuttaa, että myös työnantaja voi vedota työntekijöiden vapaaseen liikkuvuuteen liittyvään yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen, josta määrätään SEUT 45 artiklassa, jotta se voi palkata kotipaikkansa jäsenvaltiossa työntekijöitä, jotka ovat toisen jäsenvaltion kansalaisia (tuomio Clean Car Autoservice, C-350/96,
EU:C:1998:205
, 25 kohta).
Tämä johtopäätös, joka koskee tilannetta, jossa kansallisen oikeuden säännös esti jäsenvaltioon sijoittautunutta yhtiötä harjoittamasta toimintaa sen vuoksi, ettei yhtiön liikkeenjohtaja, joka tuossa tapauksessa oli työsuhteinen, asunut kyseisessä jäsenvaltiossa, pätee analogisesti myös silloin, kun riidanalainen edellytys koskee itsenäisenä ammatinharjoittajana työskentelevää liikkeenjohtajaa. Unionin tuomioistuin on nimittäin todennut, että työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevat säännöt voitaisiin helposti sivuuttaa, jos jäsenvaltiot voisivat niissä asetettujen kieltojen välttämiseksi pelkästään säätää työnantajille työntekijän palkkaamista koskevia sellaisia ehtoja, jotka työntekijän on täytettävä ja jotka – mikäli ne koskisivat työntekijää suoraan – rajoittaisivat vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden käyttämistä, johon työntekijä voi tukeutua SEUT 45 artiklan nojalla (ks. vastaavasti tuomio Clean Car Autoservice,
EU:C:1998:205
, 21 kohta). Samaan toteamukseen on päädyttävä myös silloin, kun työnantaja haluaa teettää työn palkatun työntekijän sijasta itsenäisellä ammatinharjoittajalla, jonka tilanne kuuluu SEUT 49 artiklan soveltamisalaan (ks. myös palveluntarjoajan palkattujen työntekijöiden mahdollisuutta vedota palvelujen tarjoamisen vapauteen koskeva tuomio Abatay ym., C-317/01 ja C-369/01,
EU:C:2003:572
, 106 kohta).
Sijoittautumisvapaus, joka tunnustetaan SEUT 49 artiklassa jäsenvaltioiden kansalaisille, sisältää oikeuden ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa itsenäistä ammattia sekä oikeuden perustaa ja johtaa yrityksiä niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen omia kansalaisia. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 49 artiklan tarkoituksena on siten varmistaa se, että kaikkia jäsenvaltion kansalaisia, jotka sijoittautuvat toisen jäsenvaltion alueelle harjoittaakseen siellä itsenäistä ammattia, kohdellaan samalla tavoin kuin kyseisen toisen jäsenvaltion kansalaisia, ja siinä kielletään sijoittautumisvapauteen kohdistuvana rajoituksena kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä, joka seuraa jäsenvaltion lainsäädännöstä (ks. mm. tuomio komissio v. Ranska, 270/83,
EU:C:1986:37
, 14 kohta ja tuomio komissio v. Belgia, C-47/08,
EU:C:2011:334
, 80 kohta).
SEUT 45 artiklan 2 kohdan sanamuodon mukaan työntekijöiden vapaa liikkuvuus yhteisössä merkitsee, että kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa poistetaan.
Näin ollen on todettava, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisella säännöstöllä on otettu käyttöön sekä SEUT 49 artiklassa että SEUT 45 artiklan 2 kohdassa lähtökohtaisesti kielletty kansalaisuuteen perustuva erilainen kohtelu, koska tämän säännöstön mukaan elinkeinoluvan myöntäminen yhtiölle sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppaan ja välittäjänä toimimiseen näiden ostoa tai myyntiä varten edellyttää, että tämän yhtiön lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava Itävallan kansalaisia.
On nimittäin syytä todeta, että kansalaisuusedellytys muodostaa välittömän esteen muiden jäsenvaltioiden kansalaisten sijoittautumiselle Itävaltaan sellaisen yhtiön lakisääteisten edustuselinten jäsenenä tai johtajana toimivana yhtiömiehenä, joka harjoittaa sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppaa ja välittäjänä toimimista näiden ostoa tai myyntiä varten, tai suorittaakseen tällaisia tehtäviä palkattuna työntekijänä kyseisessä jäsenvaltiossa.
Voidaanko sijoittautumisvapauden ja työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset oikeuttaa SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan perusteella?
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että kansalaisuusedellytyksestä säädettäessä Itävallan lainsäätäjä vetosi muita perusteluja esittämättä ETY:n perustamissopimuksen 223 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määrättyyn poikkeukseen, joka nykyisin sisältyy SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohtaan.
Näin ollen on tutkittava, voidaanko pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaisella säännöstöllä toteutetut sijoittautumisvapauden ja työntekijöiden vapaan liikkuvuuden rajoitukset oikeuttaa SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdalla, jonka mukaan perussopimusten määräykset eivät estä jäsenvaltiota toteuttamasta toimenpiteitä, jotka se katsoo tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi ja jotka liittyvät aseiden, ammusten ja sotatarvikkeiden tuotantoon tai kauppaan.
Tässä yhteydessä on yhtäältä muistutettava, että – kuten oikeuskäytännössä on vakiintuneesti todettu perusvapauksiin kohdistuvista poikkeuksista – mainittuja oikeussääntöjä on tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti tuomio komissio v. Suomi, C-284/05,
EU:C:2009:778
, 46 kohta ja tuomio Insinööritoimisto InsTiimi, C‑615/10,
EU:C:2012:324
, 35 kohta).
Toisaalta on todettava, että vaikka kyseisen artiklan 1 kohdan b alakohdassa mainitaan toimenpiteet, jotka jäsenvaltio voi katsoa tarpeellisiksi keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi, mainittua artiklaa ei kuitenkaan voida tulkita siten, että siinä annettaisiin jäsenvaltioille valta poiketa perussopimuksen määräyksistä ainoastaan viittaamalla kyseisiin etuihin (ks. vastaavasti tuomio komissio v. Suomi,
EU:C:2009:778
, 47 kohta ja tuomio Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, 35 kohta). Jäsenvaltion, joka vetoaa edukseen SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan määräykseen, on nimittäin osoitettava tarve turvautua kyseisen määräyksen mukaiseen poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi (ks. vastaavasti tuomio komissio v. Suomi,
EU:C:2009:778
, 49 kohta ja tuomio Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, 45 kohta).
Vaikka toiminnot, joita varten Schiebel Aircraft on hakenut toimilupaa – eli sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppa ja välittäjänä toimiminen näiden ostoa tai myyntiä varten –, voivatkin kuulua SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan, ennakkoratkaisupyynnöstä kuten unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistostakaan ei ilmene, että Itävallan tasavalta, jonka hallitus ei ole esittänyt huomautuksia unionin tuomioistuimelle, olisi näyttänyt toteen, että kyseiselle yhtiölle asetettu kansalaisuusedellytys olisi tarpeen sen keskeisten turvallisuusetujen turvaamiseksi, ja tämän seikan arvioiminen on viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
Antaakseen kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen unionin tuomioistuin voi kuitenkin kansallisten tuomioistuinten kanssa harjoittamansa yhteistyön nimissä antaa ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle kaikki tarpeellisiksi katsomansa ohjeet (ks. vastaavasti mm. tuomio AES-3C Maritza East 1, C-124/12,
EU:C:2013:488
, 42 kohta).
Tältä osin on todettava, että siinäkin tapauksessa, että sota-aseiden ja ‑ampumatarvikkeiden kauppaan ja välittäjänä toimimiseen näiden ostoa tai myyntiä varten oikeutettujen henkilöiden luotettavuuden varmistamista, puolustustarvikkeiden huoltovarmuuden turvaamista sekä strategisten tietojen paljastamisen estämistä koskevien tavoitteiden, joihin muun muassa Tšekin ja Ruotsin hallitukset sekä Euroopan komissio ovat kirjallisissa huomautuksissaan viitanneet, osoitettaisiin olevan SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja Itävallan tasavallan keskeisiä turvallisuusetuja, kansalaisuusedellytys ei suhteellisuusperiaatteen mukaisesti saa kuitenkaan ylittää sitä, mikä on tarkoituksenmukaista ja tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti tuomio Johnston, 222/84,
EU:C:1986:206
, 38 kohta ja tuomio Albore, C-423/98,
EU:C:2000:401
, 19 kohta).
Kuten Tšekin hallitus ja komissio huomauttavat, vaikka tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitut tavoitteet voidaankin saavuttaa kansalaisuusedellytyksen avulla, nämä tavoitteet voidaan kuitenkin tässä tapauksessa saavuttaa vähemmän rajoittavilla toimenpiteillä, joita ovat esimerkiksi aseiden valmistuksen ja kaupan säännöllinen valvonta, hallinto-oikeudellinen salassapitovelvollisuus tai rikosoikeudellinen seuraamus strategisten tietojen paljastamisesta.
Esitettyyn kysymykseen on kaiken edellä todetun perusteella vastattava, että SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa yhtiöille, jotka haluavat harjoittaa sota-aseiden ja ‑ammusten kauppaa sekä välittäjänä toimimista niiden ostoa ja myyntiä varten, asetetaan edellytys, jonka mukaan niiden lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava kyseisen jäsenvaltion kansalaisia. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia, kykeneekö jäsenvaltio, joka vetoaa edukseen SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan määräykseen, osoittamaan tarpeen turvautua kyseisen määräyksen mukaiseen poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

SEUT 45 ja SEUT 49 artiklaa on tulkittava siten, että ne ovat esteenä pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jossa yhtiöille, jotka haluavat harjoittaa sota-aseiden ja ‑ammusten kauppaa sekä välittäjänä toimimista niiden ostoa ja myyntiä varten, asetetaan edellytys, jonka mukaan niiden lakisääteisten edustuselinten jäsenten tai johtajana toimivan yhtiömiehen on oltava kyseisen jäsenvaltion kansalaisia. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on kuitenkin tutkia, kykeneekö jäsenvaltio, joka vetoaa edukseen SEUT 346 artiklan 1 kohdan b alakohdan määräykseen, osoittamaan tarpeen turvautua kyseisen määräyksen mukaiseen poikkeukseen keskeisten turvallisuusetujensa turvaamiseksi.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.