CELEX: 62007TJ0475
Taimekaitsevahendid
Toimeaine trifluraliin
Direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata jätmine
Tühistamishagi
Hindamismenetlus
Uus uuring ja täiendav uuring
Tähtaeg
Mõisted „risk” ja „oht”
Ilmne hindamisviga
Aruandeprojekt
Direktiivi või otsuse eelnõu
Tähtaeg
Võimaliku järgimata jätmise tagajärjed
Õiguspärane ootus
Proportsionaalsuse põhimõte
Nn komitoloogia otsus 1999/468/EÜ
Määrus (EÜ) nr 850/2004
Artikli 3 lõige 3
Õigusvastasuse väide

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Trifluraliin on toimeaine, mida kasutatakse ulatusliku valikulise toimega herbitsiidina ja mis kuulub dinitroaniliini tüüpi
herbitsiidide alla. Seda võib kasutada kõrreliste ja kaheidulehelise umbrohu vastu. Trifluraliin imendub juurte ja lehtede
kaudu ja takistab rakkude pooldumist. Enamasti viiakse trifluraliin pinnasesse, vältimaks seda, et see päikese käes degradeeruks.
Trifluraliin kuulub nõukogu 15. juuli 1991. aasta direktiivi 91/414/EMÜ taimekaitsevahendite turuleviimise kohta (EÜT L 230,
lk 1; ELT eriväljaanne 03/11, lk 332) artikli 8 lõikes 2 märgitud tööprogrammi teise etappi ning kuulub nende ainete nimistusse,
millele kehtib komisjoni 28. veebruari 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 451/2000, millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ
artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi teise ja kolmanda etapi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 55, lk 25; ELT eriväljaanne
03/28, lk 292), kehtestatud kord.
Direktiiviga 91/414 kooskõlas toimuvaks hindamiseks esitatud toode on „EF 1521” (mida nimetatakse ka Treflaniks), st emulgeeruv
kontsentraat, mis on Euroopas erinevate kaubanduslike nimede all registreeritud.
Dow AgroSciences Ltd (esimene hageja), Makhteshim‑Agan Holding BV (teine hageja), oma rahvusvahelise koordineerimiskeskuse
Makhteshim Agan International Coordination Center’i (kolmas hageja) vahendusel, DintecvAgroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
(neljas hageja) ja Finchimica SpA (viies hageja) avaldasid Euroopa Ühenduste Komisjonile oma soovi lasta kanda trifluraliin
direktiivi 91/414 I lisasse. Esimene hageja esitas oma teate 25. augustil 2000 enda ja neljanda ning viienda hageja nimel.
Teine ja kolmas hageja esitasid oma teated 29. augustil 2000.
Kõik teatamised [lisad A.3 ja A.4] tehti enne määruse nr 451/2000 artikli 4 lõikes 1 sätestatud tähtaega, mis oli 31. august
2000.
Kõik pooled, kes teatasid oma taotlusest lisada toode loetellu, tootsid trifluraliini või sellel põhinevaid taimekaitsevahendeid
või neil on siseriiklikud load turustada ja müüa neid tooteid ühes või enamas Euroopa Liidu liikmesriigis.
European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (Euroopa Liidu trifluraliini töögrupp), mille ülesanne on kooskõlastada teate
esitanud ettevõtjate jõupingutusi suhtlusel komisjoniga seoses trifluraliini hindamismenetlusega, loodi 2001. aasta märtsis
Agan Chemical Manufacturers Ltd ja Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
osalusel. Viimane on aktsiaselts, mis hõlmab äriühinguid Dow AgroSciences BV (kuues hageja) ja Suroholi – Comercio Internacional
e Servicios L
da
.
Dow AgroSciences BV sai Dow AgroSciences Ltd õigusjärglaseks teavitajana ning komisjon luges teda teate autoriks.
Kreeka Vabariik määrati referentliikmesriigiks, kelle ülesanne oli hinnata trifluraliini, nagu näeb ette määruse nr 451/2000
I lisa B osa.
Hagejad esitasid referentliikmesriigile oma toimikud 24. aprillil 2002.
Referentliikmesriik esitas oma hindamisaruande projekti 11. juulil 2003. Ta soovitas selles lisada trifluraliini direktiivi 91/414
I lisasse, kui täidetakse kaks tingimust: esiteks peab trifluraliini minimaalne puhtusaste olema 950 g/kg ja teiseks peavad
liikmesriigid lubade väljastamisel võtma riskide vähendamise meetmeid, et kaitsta veeorganisme.
Ökotoksikoloogia osas täpsustati referentliikmesriigi hindamisaruande projekti punktis 4.9 järgmist:
„Vähendamaks riske veeorganismidele või vähendamaks töötlemata puhvervööndite suurust, võib teavitaja ette näha, et ta viib
läbi uued eksperimentaaluuringud, et vastata liikmesriikide tasandil tekkinud konkreetsetele küsimustele. Need uuringud ei
kujuta endast vajalikku tingimust, et kanda trifluraliin [direktiivi 91/414] I lisasse.”
Euroopa Toiduohutusamet (EFSA) saatis hindamisaruande projekti liikmesriikidele ja teavitajatele 24. juulil 2003, et viia
läbi määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 5 tähenduses vastastikused eksperthinnangud.
Mitu liikmesriiki esitasid hindamisaruande projekti kohta kirjalikke kommentaare ja kaks liikmesriiki esitasid selle kohta
oma küsimused seoses trifluraliini püsivuse, bioakumulatsiooni ja suure lenduvuse kohta, leides, et seda toimeainet ei tohiks
lubada.
EFSA hindamistöörühma esimesel koosolekul, mis toimus 15. jaanuaril 2004 ja millel osalesid teavitanud ettevõtjate ja European
Crop Protection Association’i (Euroopa Taimekaitseliit) esindajad, korrati neid kommentaare ning tuvastati, et oli vaja erinevaid
täiendavaid andmeid, mis puudutavad eelkõige aine stabiilsust ladustamisel, selle eluiga, puhtuse määramise analüüsimeetodeid,
mürgisust imetajatele, õliseemnete ainevahetuse uuringuid ning erinevaid uuringud aine käitumise ja keskkonna-alase saatuse
kohta.
Teavitajate esindaja saatis 3. märtsil 2004 EFSA-le järgmise sisuga kirja.
„Teatame, et oleme kätte saanud trifluraliini puudutava hindamistabeli, mille meile saatis referentliikmesriik, ning koostame
selle kohta oma märkusi. Meil oleks siiski vaja teie arvamust ühe konkreetse küsimuse osas.
[Trifluraliini puudutava hindamistabeli] teise osa esimese tulba punktist 2.4 nähtub, et „teavitaja peab esitama katsed taimemetaboliitide
TR-22 ja TR-28 genotoksilisuse […] ja suukaudse ägeda mürgisuse kohta või uuringu õliseemnete alternatiivse metabolismi kohta,
mis identifitseerib metaboliidid seemnetes”. Nagu me selgitasime hindamiskoosolekul, märkisid meie sünteeskeemia spetsialistid,
et on väga raske ning aeganõudev toota piisavalt palju TR-28, et viia nõuetekohaselt läbi mürgisuse uuring ja et seega on
ehk lihtsam, tõhusam ja kasulikum viia läbi õliseemnete metabolismi uuring, mis identifitseerib metaboliidid seemnetes, sest
taime nende osade töödeldud lõigud on need, mida inimesed ja loomad tarbivad. Kas Te võiksite esitada oma arvamuse, mis tähtajal
tuleb esitada uus metabolismiuuring, võttes arvesse, et tegu ei ole lühiajalise uuringuga?”
EFSA vastas selle kirjale 5. märtsi 2004. aasta kirjaga järgmiselt:
„Te küsite oma 3. märtsi kirjas teabe kohta, mis on vajalik trifluraliini taimemetaboliite TR-22 ja TR-28 puudutavateks uuringuteks.
Liikmesriigid arutasid ja leppisid kokku nendes nõuetes viimasel hindamiskoosolekul ning need lisati koos teiste andmenõuetega
hindamistabelisse. Te peate nüüd täitma need nõuded kas nõutud teabe esitamisega või kinnitamisega, et nõutud teave esitatakse.
Seda arvestades jätkavad trifluraliini vastastikused eksperthinnangud [komisjoni 14. augusti 2002. aasta] määruses (EÜ) nr 1490/2002,
[millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi kolmanda etapi täiendavad üksikasjalikud
rakenduseeskirjad ning muudetakse määrust (EÜ) nr 451/2000 (EÜT L 224, lk 23; ELT eriväljaanne 03/36, lk 524)], kehtestatud
tähtaegade järgimist. Võimalikku teavet, mida ei ole veel esitatud, mainitakse riskianalüüsi kohta tehtud EFSA järeldustes.”
Kuna mõned liikmesriigid ei olnud nõus referentliikmesriigi aruandega, otsustati küsimus esitada European Pesticides Co-ordination’i
(Euroopa pestitsiidide koordineerimine, edaspidi „EPCO”) koosolekutel arutamiseks, st täitevbüroole – mis koosnes Bundesamt
für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit’i (föderaalne tarbijakaitse ja toiduohutuse amet) ja UK Pesticides Safety
Directorate’i (Ühendkuningriigi pestitsiiditurvalisuse direktoraat) ametnikest –, mille ülesanne oli EFSA raames vastastikuste
eksperthinnangute eest vastutavate ekspertide koosolekute praktiline korraldamine.
Liikmesriikide tehniliste ekspertide hindamine, et vaadata üle hindamisprojekt ja sellega kaasnenud kommentaarid, toimus 2004. aasta
aprillist juunini, mille käigus toimusid EPCO kuus koosolekut, millel hinnati nii trifluraliini kui ka muid aineid:
–        27. ja 28. aprill 2004: EPCO 2. koosolek (säilimine ja käitumine keskkonnas);
–        28. ja 29. aprill 2004: EPCO 3. koosolek (ökotoksikoloogia);
–        10.–12. mai 2004: EPCO 4. koosolek (toksilisus imetajatele);
–        11. ja 12. mai 2004: EPCO 5. koosolek (jäägid ja analüüsimeetodid);
–        15. ja 16. mai 2004: EPCO 6. koosolek (füüsikalised ja keemilised omadused);
–        22. juuni 2004: EPCO 8. koosolek (ökotoksikoloogia);
22. juunil 2004 toimunud EPCO ekspertide koosoleku järeldustes (lk 93 ja 94) on märgitud järgmist:
„Uued andmenõuded: tuleb kasutada esialgseid CEE-sid [hinnanguline keskkonnas esinev kontsentratsioon] koos 0,3 µg/l CSEO-ga
[täheldatava toimeta doos], et viia läbi uus riskianalüüs. Kui teavitaja on selles küsimuses eriarvamusel, tuleb läbi viia
täiendavad uuringud erinevate kokkupuuterežiimidega, et määrata kindlaks kõige kriitilisem kokkupuuteperiood.
Teavitaja peab esitama kokkupuuteuuringud, mis hõlmavad erinevaid kokkupuuteperioode ning kasutavad pakspea lepamaimu [
pimephales promelas
] kui kõige tundlikumat kalaliiki.”
6. oktoobril 2004 teavitajatele saadetud kirjas märkis referentliikmesriik järgmist:
„Kirjale on lisatud andmenõuded ökotoksikoloogia ja jääkide kohta, nagu need on esitatud trifluraliini hindamistabelis, mis
koostati pärast EPCO koosolekuid. Säilimise, käitumise ja toksikoloogiaga seotud osadel ei ole andmenõudeid ning füüsika/keemia
ja analüüsimeetodite osa ei ole sellele lisatud, kuna EPCO alles selgitab seda ühes küsimuses.”
Sellele 6. oktoobri 2004. aasta kirjale oli lisatud eespool punktis 20 mainitud EPCO ekspertide selle koosoleku protokoll.
EFSA korraldatud hindamistöörühma 8. ja 9. novembri 2004. aasta koosolekul, millel osalesid teavitajad, märkis referentliikmesriik,
et teavitajad esitavad 2005. aasta juulis teatud andmeid – siinses asjas uuring kroonilisest mürgisusest kaladele.
EFSA korraldatud hindamistöörühma 8. ja 9. veebruari 2005. aasta koosolekul, millel osalesid ka teavitajad, märkis referentliikmesriik
ökotoksikoloogia kohta järgmist:
„Kahte andmenõuet on veel võimalik täiendada seoses [selle osaga]. Praeguseks hetkeks ei ole veel mingit informatsiooni esitatud.”
Pärast seda koosolekut teatas referentliikmesriik teavitajatele 22. veebruari 2005. aasta kirjas järgmist:
„Trifluraliini puudutavate EFSA järelduste eelnõu on nüüd lõplik pärast pikki arutelusid, mis toimusid koosoleku kolme päeva
jooksul. Seda selgitavad:
–        ühe liikmesriigi poolt hilinemisega esitatud märkused seoses trifluraliini kui PBT [püsiv, bioakumuleeruv ja toksiline aine]
ja POS [püsiv orgaaniline saasteaine] kohta;
–        uus muudatus ühelt liikmesriigilt, mis võtab arvesse nõukogu uut määrust POS-ide kohta […].
Ehkki EFSA ega referentliikmesriik ei uurinud trifluraliini kui POS-i omadusi, leidis koosolek, et selle kohta tuleks EFSA
järeldustesse lisada lõik, et juhtida tähelepanu POS-i küsimusele.
Ehkki POS-ide küsimus ei ole kriteerium, mille alusel toimeaine jäetakse direktiivi 91/414 I lisasse kandmata, tuleneb eespool
mainitud määrusest, et POS‑ina klassifitseeritud aine tuleb [Euroopa Liidu] turult kõrvaldada.
Seda punkti tuleb arvesse võtta komisjoni õigusloome koosolekul, kui seal arutatakse trifluraliini küsimust.
Siiski ei ole esitatud ametlikke andmeid tulevaste etappide ja tulevaste koosolekute kuupäevade kohta.”
EFSA esitas oma arvamuse 14. märtsil 2005.
EFSA arvamuses on nimekiri kaheksast uuringust, mida tuleb teostada või mida hetkel läbi viiakse, ning kõigi kohta on märgitud
teavitaja edastatud kuupäevad, millal uuringud võimalikult esitatakse ja mis ulatuvad 2005. aasta juulist kuni 2006. aasta
märtsini, või märge, et teavitajad ei ole esitanud ühtegi tarvilikku kuupäeva. Nende uuringute hulgas on eelkõige uuring kroonilisest
mürgisusest kaladele.
EFSA täpsustab selles arvamuses, et ta ei saanud arvesse võtta Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrust
(EÜ) nr 850/2004 püsivate orgaaniliste saasteainete kohta ning millega muudetakse direktiivi 79/117/EMÜ (EÜT L 158, lk 7;
ELT eriväljaanne 15/08, lk 465), kuna see jõustus vastastikuste eksperthinnangute hilises staadiumis, aga et sellega seoses
hinnatud kättesaadavad andmed pidid komisjonil ja liikmesriikidel võimaldama hinnata ka trifluraliini seoses selle määruse
sätetega.
EFSA esitas oma järeldustes järgmised probleemide teemad, märkides, et endiselt on vaja teha erinevaid uuringuid:
–        kõrge mürgisus veeorganismidele, eelkõige kaladele;
–        kõrge bioakumulatsiooni oht;
–        pikaajaline püsivus pinnases;
–        õhu kaudu kaugülekandumise risk selle suure lenduvuse tõttu.
Mis puudutab kõrget mürgisust veeorganismidele, siis leiab EFSA, et uued andmed on vajalikud ja et sellega seoses esineva
ohu hindamise saab lõpule viia alles siis, kui need andmed on analüüsitud (aruande lk 33 ja 34). Ta leiab veel, et vaja on
võtta sobivaid riskide vähendamise meetmeid seoses kõrgendatud riskiga veeorganismidele (aruande lk 35).
Komisjon palus 2. mail 2005 Dow AgroSciences’ile saadetud kirjas esitada nelja nädala jooksul selle kirja kättesaamisest oma
kommentaarid EFSA lõpparuande järelduste kohta. Ta märkis kirjas samuti, et hindamismenetlusele kehtivate rangete tähtaegade
tõttu ei võeta vastu ühtegi täiendavat uuringut ega muudatusi teatatud kasutuse kohta.
Komisjon meenutas uuesti 23. juuni 2005. aasta kirjas Dow AgroSciences’ile, et ta ei saa arvesse võtta mingeid uusi andmeid
ega uuringuid ja et kommentaaride alusel ei saa hindamismenetlust uuesti algatada. Ta täpsustas lisaks, et keeldub vastamast
hagejate esitatud tehnilistele küsimustele ning andmast teavet liikmesriikide sellekohaste seisukohtade osas.
Referentliikmesriik saatis hagejatele kirja selle kohta, et direktiivi eelnõu trifluraliini kandmisest direktiivi 91/414 I lisasse
pandi toiduahela ja loomatervishoiu alalises komitee (CPCASA) 14. ja 15. juuli 2005. aasta koosoleku päevakorda.
CPCASA järgmise koosoleku, mis toimus 22. ja 23. septembril 2005, päevakorras mainitakse uuesti direktiivi eelnõud trifluraliini
I lisasse kandmise kohta.
Komisjoni keskkonna peadirektoraat leidis 21. oktoobri 2005. aasta kirjas, et Technical Committee on New and Existing Substances
(uute ja olemasolevate ainetega tegelev tehnikakomitee) peab trifluraliini uurima pikaajaliste orgaaniliste saasteainete (edaspidi
„POS”) kriteeriumide alusel. Keskkonna peadirektoraat tegi selles kirjas ettepaneku, et direktiivis 91/414 sätestatud lühikesi
tähtaegu silmas pidades peaks trifluraliini kiiremas korras uurima ekspertgrupp, ehkki selle menetluse raames ei ole ametlikku
otsust tehtud. Kirjas märgiti, et sellisest arvamusest oleks CPCASA-le ja komisjonile palju abi direktiivi 91/414 raames toimuvas
menetluses. Samas kirjas väljendas keskkonna peadirektoraat soovi, et uute ja olemasolevate ainetega tegelev tehnikakomitee
arutaks seda küsimust oma 25. ja 26. oktoobri 2005. aasta koosolekul.
CPCASA 17. ja 18. novembri 2005. aasta koosolekul märgiti, et toimik oli üle antud uute ja olemasolevate ainetega tegelevale
tehnikakomiteele.
EUTTF võttis 6. jaanuari 2006. aasta kirjas teatavaks POS-i kriteeriumide alusel tehtud uuringu, edastades oma märkused selle
hinnangu kohta uute ja olemasolevate ainetega tegelevale tehnikakomiteele.
Hagejad saatsid 19. jaanuaril 2006 komisjonile kirja, et vaielda vastu sellele, et direktiivis 91/414 sätestatud hindamise
raames on õiguspärane hinnata trifluraliini POS-i kriteeriumide alusel.
Keskkonna peadirektoraadi 3. veebruari 2006. aasta töödokumendis täpsustati eelkõige järgmist:
„On tuvastatud, et trifluraliin võib endast kujutada POS-i, ning direktiivi 91/414 järgsete pädevate ametiasutuste taotlusel
vaatas […] uute ja olemasolevate ainetega tegelev tehnikakomitee toimiku üle, arvestades POS-i valikukriteeriume […].
[…] tehnikakomitee järeldas, et trifluraliin vastab valikukriteeriumidele, et seda ainet lugeda POS-iks. Siiski tehti see
järeldus, arvestades seda, et teatud märkused näitavad, et püsivuse tähtsus globaalse ohu tuvastamisel nõuab võib-olla põhjalikumat
uuringut.
Trifluraliini juhtum on esimene omalaadne direktiivi 91/414 kohaldamisalas ning selles valdkonnas pädev õigusloome töögrupp
ei suutnud oma koosolekul kokku leppida, kuidas seda laadi juhtumis tõlgendada määruse nr 850/2004 artikli 3 lõiget 3. Seetõttu
otsustas töögrupp paluda määruse nr 850/2004 järgsetelt pädevatelt ametiasutustelt arvamust selles küsimuses.
[…]
Järeldus
Trifluraliin on näide olemasolevast toimeainest, mida kasutatakse taimekaitsevahendites ja millel on POS-i omadused. Seetõttu
tuleb kohaldada määruse nr 850/2004 artikli 3 lõiget 3, et hinnata trifluraliini võimalikku kandmist direktiivi 91/414 I lisasse
ja anda siseriiklik luba trifluraliini sisaldavale taimekaitsevahendile.
Määruse nr 850/2004 artikli 3 lõike 3 (olemasolevate kemikaalide ja taimekaitsevahendite kohta) sõnastus jätab hindamis- ja
autoriseerimissüsteemis tegutsevatele ametiasutustele laia hindamisruumi. Kuna tegu on taimekaitsevahendiga, mida tahtlikult
kantakse põllusaadustele ja seega levitatakse looduses, siis saab kokkupuudet täielikult kõrvaldada üksnes sellise taimekaitsevahendi
kasutamise keeluga. Siiski ei saa määrusest või [22. mail 2001 allkirjastatud püsivate orgaaniliste saasteainete] Stockholmi
konventsioonist otseselt järeldada kohustust kõrvaldada mis tahes kokkupuude. Järelikult peavad asjaomase hindamis- ja autoriseerimissüsteemi
raames tegutsevad ametiasutused otsustama igal konkreetsel juhul, mida võib lugeda POS-ile sarnase aine „asjakohaseks kontrollimeetmeks”.
POS-ide valdkonna pädevatel ametiasutustel palutakse arutada seda küsimust oma kolleegidega, kes tegutsevad direktiivi 91/414
raames, enne koosolekut, esitada oma arvamus eespool toodud küsimuste kohta ja vajaduse korral koostada üheskoos arvamus määruse
artikli 3 lõike 3 tõlgenduse kohta, mille võiks edasi saata direktiivi 91/414 valdkonnas pädevatele ametiasutustele.”
Komisjon vastas 14. märtsi 2006. aasta kirjaga hagejate 19. jaanuari 2006. aasta kirjale, märkides esiteks, et EFSA on ainsana
vastutav oma aruande sisu eest, ja meenutades teiseks EFSA ja komisjoni funktsionaalset lahusust.
Hagejad esitasid 17. mail 2006 referentliikmesriigile uuringu kroonilisest mürgisusest kaladele, mille üks iseseisev laboratoorium
oli 2005. aasta märtsis teostanud ja millega kaasnes kaasajastatud hinnang kroonilise riski kohta. Nad esitasid selle uuringu
12. juunil 2006 ka komisjonile, kes edastas selle liikmesriikidele, pannes selle komisjoni interneti-lehele rubriiki „Circa”.
CPCASA 22. ja 23. mai 2006. aasta koosoleku päevakorras oli vaadata läbi otsuse eelnõu, millega seekord jäeti trifluraliin
kandmata direktiivi 91/414 I lisasse; selle koosoleku protokolli projektist ilmneb, et komisjon leidis, et hagejate esitatud
uuring kroonilise mürgisuse kohta oli hilinenult esitatud ja et seetõttu ei tulnud seda arvesse võtta.
Komisjon esitas CPCASA 13. ja 14. juuli 2006. aasta koosolekul trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmise
otsuse uue eelnõu. Selle koosoleku protokollis märgitakse siiski:
„Märkused ja üks hilinemisega esitatud uuring [trifluraliini] kroonilisest riskist kaladele on laiali jagatud. […] Kuna sisemised
arutelud ei ole veel lõppenud, ei saa ettepanekut hääletusele panna”.
CPCASA 28. ja 29. septembri 2006. aasta koosoleku päevakorras oli jälle trifluraliini õiguslik olukord; selle koosoleku protokollis
märgitakse:
„Mõned liikmesriigid kutsuvad üles selle toimiku üle kiiresti otsustama. Komisjon selgitab, et hääletamist ei saa toimuda,
kuna sisemist autoriseerimismenetlust ei ole olnud võimalik lõpule viia”.
See toimik oli uuesti CPCASA 23. ja 24. novembri 2006. aasta ning 22. ja 23. jaanuari 2007. aasta koosolekute päevakorras,
kuid hääletamist selle kohta ei toimunud.
23. ja 24. novembri 2006. aasta koosoleku protokollis on sedastatud:
„Komisjon märgib, et krooniline mürgisus kaladele oli terve menetluse vältel teavitaja, referentliikmesriigi ja EFSA vaheliseks
vaidlusküsimuseks, mis näib osutavat, et ei ole võimalik selle uuringu kohta otsust teha ilma vastastikuste eksperthinnanguteta
selles küsimuses. Komisjon väljendab ka oma muret selliste andmete arvestamise kohta, mille osas ei ole antud vastastikuseid
eksperthinnanguid, või siseriiklikul tasandil kasutatud andmete arvestamise kohta. Ta meenutab süsteemi põhimõtet, mille kohaselt
komisjoni otsuse aluseks on EFSA esitatud teaduslikud tõendid. Erinevalt toimimine oleks mitte üksnes õigusvastane, vaid nurjaks
ka hetkel toimuva hindamismenetluse.
[Saksamaa Liitvabariik] teatab, et ta on loataotluste läbivaatamisel kohustatud arvesse võtma kõige uuemaid teaduslikke teadmisi.
Ta ei saa neid teaduslikke teadmisi usaldada, kui ta peab paralleelselt vastu võtma siseriikliku seisukoha küsimuses, kas
kanda kõnealune toimeaine I lisasse.”
CPCASA esitas 16. märtsil 2007 arvamuse, milles ta pooldas trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse kandmata jätmist.
Nagu koosoleku protokollist selgub, esitasid mitu liikmesriiki siiski selle kohta märkusi, sh referentliikmesriik, kes palus
protokolli lisada deklaratsiooni, mille kohaselt oli ta valmis hääletama trifluraliini I lisasse kandmata jätmise ettepaneku
poolt, et teavitajad saaksid ära kasutada järgneva 18 kuu pikkust perioodi, et esitada ametlikult uuring kroonilisest mürgisusest
kaladele, ja et ta saaks referentliikmesriigina seda uuringut ametlikult hinnata.
Komisjon võttis 20. septembril 2007 vastu otsuse trifluraliini nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ I lisasse kandmata jätmise ja
kõnealust toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite lubade tühistamise kohta (ELT L 255, lk 42; edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Vaidlustatud otsuses on märgitud:
„(4) Hindamisaruande kohta on esitanud vastastikused eksperdihinnangud liikmesriigid ja Euroopa Toiduohutusameti hindamistöörühm
ning see esitati komisjonile 14. märtsil 2005. aastal EFSA kokkuvõttena, milles käsitletakse vastastikuseid eksperdihinnanguid
pestitsiidse toimeaine trifluraliini riskianalüüsi kohta. […] Liikmesriigid ja komisjon vaatasid selle aruande läbi [CPCASA-s]
ning see vormistati 16. märtsil 2007 komisjoni läbivaatamisaruandena trifluraliini kohta.
(5) Kõnealuse toimeaine hindamisel on esile kerkinud terve rida küsimusi. Trifluraliin on veeorganismide, eelkõige kalade
suhtes kõrge mürgisusega. Samuti on see väga püsiv pinnases ja raskesti biolagunduv. Lisaks on sel potentsiaal akumuleeruda.
Eelkõige veeorganismide puhul on see oluliselt suurem direktiivis 91/414 […] sätestatud maksimaalsest biokontsentratsiooni
tegurist (BCF), osutades selliste organismide puhul bioakumulatsiooni võimalikkusele. Suure lenduvuse tõttu ei saa välistada
trifluraliini kaugedasikandumist õhu kaudu ja vaatamata kiirele fotokeemilisele lagunemisele on järelevalveprogrammid näidanud
selle liikumist kasutamiskohast kaugele asuvatesse paikadesse. Nimetatud probleemide tõttu on ilmne, et trifluraliin ei vasta
direktiivi 91/414 […] I lisasse kandmise kriteeriumidele.
(6) Komisjon palus teavitajal esitada omapoolsed märkused vastastikuste eksperdihinnangute tulemuste kohta ning teatada, kas
ta kavatseb tulevikus aine kasutamist toetada või mitte. Teavitaja esitas omapoolsed märkused, mida on hoolikalt uuritud.
Vaatamata teavitaja esitatud väidetele jäid tuvastatud probleemid lahendamata ning EFSA ekspertide kohtumistel esitatud ja
hinnatud teabe põhjal koostatud hindamistest ei selgu, et võib loota, et trifluraliini sisaldavad taimekaitsevahendid kavandatud
kasutustingimustes üldiselt vastavad direktiivi 91/414 […] artikli 5 lõike 1 punktides a ja b sätestatud nõuetele.
(7) Seepärast ei tuleks trifluraliini kanda direktiivi 91/414 […] I lisasse.
[…]
Artikkel 1
Trifluraliini ei kanta toimeainena direktiivi 91/414 […] I lisasse.
Artikkel 2
Liikmesriigid tagavad, et:
a)      trifluraliini sisaldavate taimekaitsevahendite load tühistatakse alates 20. märtsist 2008;
b)      alates käesoleva otsuse avaldamise kuupäevast ei anta ega uuendata trifluraliini sisaldavate taimekaitsevahendite lubasid.
Artikkel 3
Ajapikendus, mille liikmesriigid annavad vastavalt direktiivi 91/414 […] artikli 4 lõike 6 sätetele, peab olema võimalikult
lühike ja lõpeb hiljemalt 20. märtsil 2009.
Artikkel 4
Käesolev otsus on adresseeritud liikmesriikidele.”
Hagejad teatasid 11. aprillil 2008 komisjonile oma kavatsusest esitada uus taotlus trifluraliini kandmiseks direktiivi 91/414
I lisasse, nagu seda lubab komisjoni 17. jaanuari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 33/2008, millega nähakse ette nõukogu direktiivi
91/414/EMÜ üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses kõnealuse direktiivi artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi kuuluvate,
kuid direktiivi I lisasse kandmata toimeainete hindamise tava- ja kiirendatud menetlusega (ELT L 15, lk 5).
Komisjoni 25. juuni 2010. aasta otsuse 2010/355/EL trifluraliini kandmata jätmise kohta direktiivi 91/414 I lisasse (ELT L 160,
lk 30) artikkel 2 tunnistas vaidlustatud otsuse kehtetuks.

Menetlus ja poolte nõuded
Hagejad esitasid Üldkohtu kantseleisse 21. detsembril 2007 saabunud hagiavaldusega EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel vaidlustatud
otsuse peale tühistamishagi ning nõude tunnistada määruse nr 850/2004 artikli 3 lõige 3 õigusvastaseks.
Eraldi dokumendiga, mis registreeriti Üldkohtu kantseleis 19. märtsil 2008, esitasid Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences
LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow AgroSciences BV, Dow AgroSciences Hungary kft, Dow AgroSciences Italia
Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o., Dow AgroSciences Iberica SA, Dow AgroSciences s.r.o., Dow AgroSciences Danmark A/S,
Dow AgroSciences GmbH, Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
ja Finchimica Spa EÜ artikli 242 alusel taotluse vaidlustatud otsuse kohaldamise peatamiseks. Üldkohtu president jättis selle
taotluse 18. juuni 2008. aasta määrusega rahuldamata.
Üldkohtu kantseleis 23. juulil 2010 registreeritud kirjas andis komisjon Üldkohtule teada, et ta oli vastu võtnud otsuse 2010/355,
milles otsustati määruses nr 33/2008 sätestatud menetluse tagajärjel esiteks jätta trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse
kandmata ja teiseks tunnistada vaidlustatud otsus kehtetuks.
Üldkohus saatis 3. septembril 2010 pooltele kirjaliku küsimuse seoses sellega, mis järeldused tuleks teha vaidlustatud otsuse
kehtetuks tunnistamisest.
Dow AgroSciences Ltd ja Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
esitasid 17. septembril 2009 Üldkohtu kantseleisse tühistamishagi otsuse 2010/355 peale, mida käsitleb kohtuasi T‑446/10.
Üldkohtu kantseleis 29. septembril 2010 registreeritud kirjas palus komisjon Üldkohtul käesolevas asjas kohtuotsust mitte
teha, kuna tema sõnul on hagi pärast otsuse kehtetuks tunnistamist kaotanud oma eseme.
Samal päeval Üldkohtu kantseleis registreeritud kirjaga väitsid hagejad, et neil säilib vaidlustatud otsuse tühistamiseks
põhjendatud huvi, ning palusid luba kohandada oma nõudeid nii, et tühistamistaotlus hõlmaks ka otsust 2010/355.
Pooled esitasid oma märkused nende vastavate taotluste kohta 15. oktoobri 2010. aasta kirjadega.
Üldkohtu kantselei saatis pooltele 9. novembril 2010 kirja, milles teatas neile eelkõige, et Üldkohus ei lubanud hagejatel
muuta oma nõudeid nii, et tühistamistaotlus hõlmaks ka otsust 2010/355, sest Üldkohus tuvastas, et vahepealsel ajal olid AgroSciences
Ltd ja Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
esitanud selle otsuse peale tühistamishagi.
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        tuvastada, et trifluraliini uurimise küsimuses on määruse nr 850/2004 artikli 3 lõige 3 õigusvastane ja nende suhtes kohaldamatu;
–        mõista komisjonilt välja hagejate kohtukulud, millele lisandub 8% intress.
Komisjon palub Üldkohtul:
–        tunnistada, et vaidlustatud otsuse tühistamisnõudel puudub ese, ja seetõttu tunnistada hagejate tühistamishagi vastuvõetamatuks
või teise võimalusena jätta see põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–        lükata tagasi määruse nr 850/2004 artikli 3 lõiget 3 puudutav õigusvastasuse väide;
–        mõista tema kohtukulud välja hagejatelt.

Õiguslik käsitlus

Hagi ese
Komisjon väidab sisuliselt, et hagejatel puudub huvi vaidlustatud otsuse tühistamiseks, kuna see otsus tunnistati kehtetuks
otsusega 2010/355.
Hagejad vaidlevad nendele argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hinnatakse hageja põhjendatud huvi hagi eseme suhtes hagi esitamise hetkel, vastasel
juhul võib tegu olla vastuvõetamatusega. Lisaks peab hageja huvi hagi rahuldamise vastu säilima kuni kohtuotsuse tegemiseni,
vastasel juhul võidakse asjas kohtuotsust mitte teha (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. detsembri 1963. aasta otsus kohtuasjas
14/63: Forges de Clabecq
vs.
Ülemamet, EKL 1963, lk 719 ja 748, ning 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑362/05 P: Wunenburger
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I‑4333, punkt 42).
Nimelt ei tule väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tühistamisnõude osas otsust enam teha siis, kui hageja on kaotanud oma
huvi vaidlustatud akti tühistamise suhtes kohtumenetluse vältel toimunud sündmuse tõttu (vt selle kohta Üldkohtu 17. oktoobri
2005. aasta määrus kohtuasjas T‑28/2: First Data jt
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑4119, punktid 36 ja 37 ning seal viidatud kohtupraktika), mille tagajärjel ei too selle akti tühistamine
iseenesest enam kaasa õiguslikke tagajärgi (vt selle kohta Üldkohtu 14. märtsi 1997. aasta määrus kohtuasjas T‑25/96: Arbeitsgemeinschaft
Deutscher Luftfahrt-Unternehmen ja Hapag-Lloyd
vs.
komisjon, EKL 1997, lk II‑363, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
Hagejal võib siiski püsida huvi lasta tühistada kehtetuks tunnistatud akt, kui kehtetuks tunnistamine ei too kaasa samu tagajärgi
kui akti võimalik tühistamine Üldkohtus. Nimelt ei ole see, kui institutsioon tunnistab akti kehtetuks, selle akti õigusvastasuse
tunnistamine ning selle mõju on
ex nunc
, samas kui akti tühistamine toob kaasa
ex tunc
mõju (vt selle kohta Euroopa Kohtu 12. veebruari 1960. aasta otsus liidetud kohtuasjades 16/59–18/59: Geitling jt
vs.
Ülemamet, EKL 1960, lk 45, ja Üldkohtu 13. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑481/93 ja T‑484/93: Exporteurs
in Levende Varkens jt
vs.
komisjon, EKL 1995, lk II‑2941, punktid 46–48).
Lisaks kaasneb akti tühistamise korral nõue, et akti vastu võtnud institutsioon võtaks kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
Need meetmed puudutavad tühistamisotsuses tuvastatud õigusrikkumiste tagajärgede kaotamist. Nii võib puudutatud institutsiooni
kohustada taastama hageja asjaomase olukorra või vältima sarnase akti vastuvõtmist (vt eespool punktis 68 viidatud kohtuotsus
Exporteurs in Levende Varkens jt
vs.
komisjon ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tunnistas komisjon vaidlustatud otsuse kehtetuks, kuid ei võtnud seda tagasi. Seetõttu jätkub selle õigusmõju
hagejate olukorrale alates selle vastuvõtmisest kuni selle kehtetuks tunnistamiseni. Selle tühistamine üksi võib seega hagejate
õiguslikku olukorda mõjutada, mistõttu neil säilib põhjendatud huvi.
Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni esitatud taotlus asjas kohtuotsust mitte teha.

Sisulised küsimused
Hagejad esitavad oma hagi toetuseks kuus väidet ning vaidlustavad määruse nr 850/2004 artikli 3 lõike 3 seaduslikkuse.
Esimene väide käsitleb seda, et vaidlustatud otsus ei põhinenud EFSA aruandel, mis on ette nähtud määruse nr 451/2000 artikli 8
lõikes 8, ning võeti vastu kohaldatavaid menetlusnorme rikkudes.
Oma teise väite toetuseks märgivad hagejad, et komisjon tegi mitu ilmset kaalutlusviga.
Kolmas väide puudutab seda, et vaidlustatud otsus ei ole kooskõlas kohaldatava seadusandliku menetlusega ning rikub EÜ artikleid 5
ja 7, määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 8 ja nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni
rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124; nn komitoloogia otsus), artiklit 5.
Neljas väide käsitleb määruse nr 451/2000 artikli 8 lõigetes 7 ja 8 sätestatud menetlustähtaegade eiramist.
Viies väide puudutab seda, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud.
Lõpuks puudutab kuues väide seda, et on rikutud õiguskindluse, õiguspärase ootuse kaitse ning proportsionaalsuse põhimõtteid
ja kaitseõigusi ning õigust olla õiglaselt ära kuulatud.
Esimene väide, mis käsitleb seda, et vaidlustatud otsus ei põhinenud EFSA aruandel, rikkudes nii määruse nr 451/2000 artikli 8
lõiget 8, ning et see otsus võeti vastu kohaldatavaid menetlusnorme rikkudes
Hagejad väidavad sisuliselt, et komisjon on kohustatud järgima EFSA arvamust. Nende sõnul soovitas nii EFSA kui ka referentliikmesriik
käesolevas asjas kanda trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse, kuna selle ainega kaasnevad riskid olid vastuvõetavad, kui
järgitakse teatud tingimusi. Kuna komisjon tegi ettepaneku mitte kanda trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse, siis ei
tuginenud ta oma ettepanekus seega EFSA arvamusele ning rikkus seega määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 8.
Lisaks väidavad hagejad sisuliselt, et komisjon avas hindamismenetluse uuesti, et analüüsida trifluraliini määruses nr 850/2004
sätestatud POS-i kriteeriumide alusel. Kuna direktiivis 91/414 sätestatud hindamise raames puudus selliseks tegevuseks mis
tahes õiguslik alus, siis puudus komisjonil pädevus määrata sellist hindamismenetluse uuesti avamist ning ta sekkus seega
hagejate arvates EFSA hindamisse. Nii toimides on komisjon võimu kuritarvitanud.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu.
Kõigepealt tuleb meenutada, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2002. aasta määruse (EÜ) nr 178/2002, millega sätestatakse
toidualaste õigusnormide üldised põhimõtted ja nõuded, asutatakse Euroopa Toiduohutusamet ja kehtestatakse toidu ohutusega
seotud menetlused (EÜT L 31, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 463), artikli 22 lõige 6 näeb ette, et see amet annab arvamusi,
mis on teaduslikuks aluseks, millele tuginedes töötatakse välja ja võetakse vastu ühenduse meetmed ameti tegevusvaldkondades.
Sama määruse artikli 23 punkti c kohaselt on EFSA ülesandeks anda komisjonile teadus- ja tehnoabi ameti tegevusvaldkondades
ning komisjoni taotluse korral riski hindamisega seotud arvamuste tõlgendamisel ja arvessevõtmisel.
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 kohaselt hindab EFSA referentliikmesriigi hindamisaruande projekti ning esitab komisjonile
hiljemalt aasta pärast referentliikmesriigi hindamisaruande projekti saamist oma arvamuse selle kohta, kas toimeaine vastab
eeldatavalt direktiivis 91/414 sätestatud ohutusnõuetele. Vajaduse korral esitab EFSA oma arvamuse väidetavalt ohutusnõuetele
vastavate olemasolevate valikute kohta.
Lõpuks näeb määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 8 ette, et hiljemalt kuus kuud pärast artiklis 7 osutatud EFSA arvamuse saamist
esitab komisjon aruandeprojekti ning lõpliku aruande põhjal komiteele direktiivi eelnõu toimeaine kandmiseks direktiivi I lisasse
või liikmesriikidele adresseeritud otsuse eelnõu, et tunnistada kehtetuks toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite load,
esitades kandmata jätmise põhjused. Komisjoni direktiiv või otsus võetakse vastu vastavalt komitoloogia otsuses kehtestatud
korrale.
Niisiis peab keeld turustada mingit ainet põhinema põhjalikul hinnangul ohust rahvatervisele, mis on koostatud kõige usaldusväärsemate
teaduslike andmete ja kõige värskemate rahvusvaheliste uuringute põhjal (Euroopa Kohtu 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C‑95/01: Greenham ja Abel, EKL 2004, lk I‑1333, punkt 50).
Lisaks tuleb meenutada, et direktiivi 91/414 põhjendustest 5, 6 ja 9 nähtub, et selle direktiivi eesmärk on taimekaitsevahenditega
kauplemise siseturu tõkete kõrvaldamine, säilitades sealjuures keskkonna ning inimeste ja loomade tervise kaitse kõrge taseme.
Selles osas tuleb komisjonile anda lai kaalutlusõigus, et ta saaks tõhusalt täita talle pandud eesmärke, võttes arvesse neid
keerulist laadi tehnilisi hinnanguid, mis ta peab andma (vt Euroopa Kohtu 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑326/05 P:
Industrias Químicas del Vallés
vs.
komisjon, EKL 2007, lk I‑6557, punktid 74 ja 75 ning seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses on Üldkohus korduvalt leidnud, et määruse nr 451/2000 artikli 8 sätete raames ei olnud EFSA arvamus komisjonile
siduv. Nimelt, ehkki komisjon võtab vastu otsuse kõnealuse aine kandmata jätmisest või kandmisest direktiivi 91/414 I lisasse
pärast EFSA arvamuse saamist, tuleb siiski märkida, et määruses nr 451/2000 ei ole mingit märget selle kohta, et komisjon
on kohustatud EFSA arvamuse sisu järgima ning et tal ei ole seega mingit kaalutlusõigust (Üldkohtu 17. juuni 2008. aasta määrused
kohtuasjas T‑312/06: FMC Chemical
vs.
EFSA, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 52–54, kohtuasjas T‑397/06: Dow AgroSciences
vs.
EFSA, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 49, ja kohtuasjas T‑311/06: FMC Chemical ja Arysta Lifesciences
vs.
EFSA, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 52).
Kuna EFSA arvamus ei ole komisjonile siduv, siis eksivad hagejad, kui nad väidavad, et komisjon ei saanud seda EFSA arvamust
kõrvale jätta, rikkumata samas määruse nr 451/2000 artiklit 8.
Lisaks tuleb märkida, et EFSA järeldustest ei ilmne, et ta oleks käesolevas asjas otsesõnu soovitanud kanda trifluraliini
direktiivi 91/414 I lisasse, nagu väidavad hagejad.
EFSA hindas oma arvamuses trifluraliiniga kaasnevaid riske, lähtudes hinnangu ajal kättesaadavatest teaduslikest teadmistest,
ning tõi sisuliselt välja rea kahtlusi, mida ei olnud kõrvaldatud, seoses aine ohutusega.
EFSA näeb seejärel määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 sätetele vastavalt ette teatud mehhanismid, mis võimaldavad hindamise
käigus välja toodud riske juhtida olukorras, kui komisjon otsustaks aine lubada.
Järelikult ei saa asjaolu, et EFSA näeb sellised riskide haldamise viisid ette, tõlgendada nii, et tegu on soovitusega kanda
trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse.
Seetõttu tuleb tagasi lükata hagejate argumendid selles küsimuses.
Teiseks, vastavalt määruse nr 451/2000 artiklile 8 hindab referentliikmesriik toimeaineid, mille kohta esitatud toimikutest
on vähemalt üks täielikuks tunnistatud, ning esitab aruande üksnes nende kohta, nagu on märgitud selle määruse artikli 6 lõigetes 2
ja 3. Oma aruandes soovitab ta komisjonil kas kanda toimeaine direktiivi I lisasse, esitades kandmise tingimused, või jätta
toimeaine sinna lisasse kandmata, esitades sellisel juhul kandmata jätmise põhjused. Seejärel hindab EFSA referentliikmesriigi
hindamisaruande projekti ning esitab komisjonile oma arvamuse selle kohta, kas toimeaine vastab eeldatavalt direktiivis 91/414
sätestatud ohutusnõuetele. Seejärel esitab komisjon lõpliku aruande põhjal pädevale komiteele direktiivi eelnõu toimeaine
kandmiseks direktiivi 91/414 I lisasse või otsuse eelnõu, et tunnistada kehtetuks toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite
load ja seega jätta see aine nimetatud lisasse kandmata.
Seega nähtub õigusnormidest selgelt, et referentliikmesriigi seisukoht ei ole hindamismenetluses otsustav (vt analoogia alusel
Üldkohtu 9. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑75/06: Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, EKL 2008, lk II‑2081, punkt 164).
Seega ei saa hagejad tõhusalt tugineda andmetele, mida neile edastas referentliikmesriik seoses menetluse võimaliku tulemusega
(vt analoogia alusel eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 164).
Kolmandaks, kuivõrd hagejad üritavad väita, et komisjon ei arvestanud EFSA arvamust, siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse
põhjendused 4–6 tõendavad selgelt, et komisjon arvestas seda arvamust nimetatud otsuse vastuvõtmisel. Seetõttu ei saa nimetatud
argumentatsiooniga nõustuda.
Mis puudutab lõpuks neljandaks etteheidet, et aine hindamine toimus määrusest nr 850/2004 tulenevate POS-i kriteeriumide alusel,
siis tuleb märkida, et see kattub teise väite neljanda osaga. Niisiis analüüsitakse seda etteheidet seoses teise väite neljanda
osaga.
Seetõttu tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teise väite esimene ja teine osa, mis käsitlevad ilmseid hindamisvigu seoses sellega, et esiteks rikkus komisjon kohustust
arvestada kõigi olemasolevate teaduslike tõenditega ja täpsemalt uuringuga, mida teavitajatelt taotleti, ja teiseks oleks
komisjon pidanud pikendama kohaldatavaid tähtaegu, et seda täiendavat teavet saada
Mis puudutab teise väite esimest osa, siis märgivad hagejad sisuliselt, et referentliikmesriik ja EFSA palusid neil esitada
uuringu kroonilisest mürgisusest kaladele. Nad viitavad sellega seoses EFSA 22. juuni 2004. aasta koosoleku protokolli tabelitele
ja referentliikmesriigi 6. oktoobri 2004. aasta kirjale, millega see riik need tabelid edastas. Hagejate sõnul on muuseas
EFSA arvamuse lehekülgedel 30 ja 33 esitatud kinnitus, et selline taotlus teavitajatele esitati.
Hagejad väidavad, et nad edastasid taotletud uuringu komisjonile kohe, kui see oli saadaval, ning vaidlevad vastu sellele,
et sellega seoses oleks esinenud mis tahes hooletust. Nende arvates pidi komisjon järelikult hindama esitatud uusi andmeid
vastavalt direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 1 ja määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 5 sätetele nende koostoimes. Komisjon
aga leidis, et uuring on esitatud pärast tähtaja lõppu, ning andis CPCASA liikmetele teada, et seetõttu ei saa seda uuringut
arvesse võtta.
Hagejate sõnul on komisjon niisiis jätnud arvesse võtmata kõige viimased teaduslikud teadmised ning teadusliku ja tehnilise
teabe hetkeseisu, rikkudes direktiivi 91/414 artikli 5 lõiget 1. Vaidlustatud otsuses on seetõttu tehtud ilmne hindamisviga.
Selle tagajärjel on rikutud ka õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
Mis puudutab hagejate teise väite teist osa, siis märgivad nad sisuliselt, et oli võimatu vastata teavitajatele esitatud uue
uuringu tegemise nõudele, järgides hindamismenetluse tarvis kehtestatud menetlustähtaegu. Hagejate sõnul aga ei järginud EFSA
ega komisjon neid tähtaegu trifluraliini hindamisel ning seetõttu pidi komisjon määrama uued tähtajad, et uuringut arvesse
võtta, selle asemel et varjata end asjaolu taha, et see uuring on väidetavalt hilinemisega esitatud. Nad väidavad esiteks,
et kohtupraktika nimelt lubab selliste tähtaegade pikendamise võimalust; selles kohtupraktikas märgitakse, et keeldumine tähtaja
pikendamisest on samastatav ilmse hindamisveaga (eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus Industrias Químicas del Vallés
vs.
komisjon), ja teiseks, et komisjon kasutas seda võimalust teiste taimekaitsevahendite hindamise raames. Nad viitavad sellega
seoses komisjoni 29. aprilli 2008. aasta otsusele 2008/353/EÜ, millega lubatakse liikmesriikidel pikendada uute toimeainete
tsüflufenamiidi, FEN 560 ja flonikamiidi ajutisi kasutuslube (ELT L 117, lk 45).
Hagejate sõnul on selgelt tõendatud uuringu tähtsus trifluraliini hindamisel, kuna seda uuringut läbi vaadanud referentliikmesriik
järeldas, et uuringus esitatud täiendavad andmed vastasid hindamismenetluse käigus esitatud küsimustele.
Lisaks leiavad hagejad, et komisjon oleks pidanud tähtaegu pikendama ka seetõttu, et ta palus uute ja olemasolevate ainetega
tegeleval tehnikakomiteel hinnata ainet POS-i kriteeriumide alusel, et teavitajad saaksid vastata küsimustele, mida võidakse
selle hindamise käigus esitada, ning vajaduse korral esitada sellele hindamisele olulisi andmeid ja uuringuid.
Hagejad leiavad, et komisjon rikkus seega oma kohustust kehtestada piisavad menetlustagatised, et järgida, et neil oleks võimalik
esitada märkusi ja ennast kui teavitajaid kaitsta.
Komisjon vaidleb nendele väidetele vastu.
Tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 6 lõiked 1 ja 3 näevad ette, et teatajad peavad referentliikmesriigi määratud
asutusele esitama iga toimeaine kohta täieliku toimiku, mis sisaldab füüsiliselt kõiki lõike 2 punktis c osutatud andmetega
seotud katsete ja uuringute aruandeid, või kui töö on veel lõpetamata, siis lõike 2 punktis c nimetatud protokolle ja kohustusi.
Määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 2 punktis c osutatud andmed on järgmised:
–        direktiivi II lisa iga punkti kohta uuringute ja katsete kokkuvõtted ning tulemused ja neid läbiviinud isiku või asutuse nimi;
–        direktiivi III lisa iga punkti kohta samad andmed, mis on olulised hindamisel kõnealuse direktiivi artiklis 5 osutatud kriteeriumide
seisukohalt ning on ühe või mitme preparaadi kohta tavapärased artikli 6 lõike 2 alapunktis b osutatud kasutustingimustes;
–        veel lõpetamata uuringute puhul tõendusmaterjal selle kohta, et kõnealused uuringud on tellitud hiljemalt kolm kuud pärast
käesoleva määruse jõustumist, ning kohustus esitada need hiljemalt 12 kuu jooksul pärast artiklis 6 osutatud toimikute referentliikmesriigile
esitamise tähtaega.
Lisaks tuleb meenutada, et määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 5 sätestab, et ilma et see piiraks direktiivi 91/414 artikli 7
kohaldamist, ei ole uute uuringute esitamine lubatud. Siiski võib referentliikmesriik EFSA nõusolekul nõuda, et teatajad esitaksid
ettenähtud ajavahemike jooksul täiendavad andmed, mida referentliikmesriik või EFSA peab toimiku selgitamiseks vajalikuks.
Seega saab täiendavate andmete esitamise eesmärk olla üksnes nende asjaolude selgitamine, mis olid esitatud juba varem täielikus
toimikus, mille teatajad peavad üle andma.
Uute uuringute esitamist, mis on välistatud, ei saa seega selle sätte tähenduses samastada täiendavate andmete esitamisega,
mis seevastu on võimalik.
Täiendava uuringu esitamine seevastu on võimalik vaid siis, kui see oli täieliku toimiku esitamise hetkel teostamisel, selle
edastamisest teatati nimetatud toimiku esitamise ajal ning see anti üle hiljemalt aasta pärast viidatud toimiku esitamist.
Järelikult võib pärast täieliku toimiku esitamist taotleda vaid täiendavate andmete esitamist tingimusel, et see vastab määruse
nr 451/2000 artikli 8 lõikes 5 osutatud tingimustele, mille kohaselt peab taotluse esitama referentliikmesriik, see peab toimuma
EFSA nõusolekul ja selles tuleb esitada tähtaeg, mille jooksul andmed tuleb esitada.
Tuleb märkida, et käesolevas asjas ei ole ükski nendest tingimustest täidetud.
Vaidlust ei ole tõesti selles, et EPCO eksperdid tõid oma 22. juuni 2004. aasta koosolekul välja vajaduse täiendavate andmete
järele seoses aine kroonilise mürgisusega kaladele ja seda meenutas ka EFSA oma arvamuses („[t]eavitaja peab esitama kokkupuuteuuringud,
mis hõlmavad erinevaid kokkupuuteperioode ning kasutavad pakspea lepamaimu kui kõige tundlikumat kalaliiki”), ja et referentliikmesriik
teatas teavitajatele sellest oma 6. oktoobri 2004. aasta kirjas.
See kiri ei tähenda siiski, et teavitajatele esitati määruse nr 451/2000 tähenduses täiendavate andmete taotlus, nagu nad
väidavad.
Esiteks väljendavad EPCO, referentliikmesriik ja EFSA vajadust täiendavate uuringute järele. EPCO protokoll, referentliikmesriigi
kiri ja EFSA arvamus võimaldavad seega jätta kõrvale selle, et teavitajatelt paluti toimikut selgitavaid andmeid.
Lisaks tuleb märkida, et hagejad ise väidavad, et 17. mail 2006 teavitajate edastatud tööd kujutavad endast tõepoolest uuringut.
Teiseks, isegi kui vajadust täiendavate uuringute järele võiks lugeda täiendavate andmete taotluseks, tuleb märkida, et toimikus
ei ole mingeid jälgi sellest, et EFSA oli nõus sellise taotlusega. Sellega seoses tuleb märkida, et EPCO on ekspertgrupp,
kes teostab erilisi hindamistöid, mille abil EFSA saab oma arvamuse välja töötada, ning seega on EPCO eraldiseisev EFSA-st
ning EPCO ei saa EFSA-t millekski kohustada ilma viimase sõnaselge nõusolekuta.
Kolmandaks tuleb märkida, et käesolevas asjas ei nähtud ette mingit tähtaega EPCO ja hiljem referentliikmesriigi mainitud
uuringute esitamiseks.
Vastupidi hagejate väidetele kujutab see tähtaja puudumine endast täiendavat kaudset tõendit, mis võimaldab järeldada, et
täiendavate andmete taotlust ei esitatud.
Nimelt, kui tegemata jätmise tõttu ei kehtestata täiendavate andmete esitamiseks mingit tähtaega, saaksid teatajad vastastikuste
eksperthinnangute menetlust määramata ajaks venitada ja ilma õigustuseta viivitada EFSA arvamuse vastuvõtmist.
Sellest tuleneb, et pole mingit alust järeldada, et teavitajatele edastati kehtivatele sätetele vastav täiendavate andmete
edastamise taotlus.
Faktilised asjaolud, mida hagejad oma väidete toetuseks esitavad, üritavad seevastu näidata, et EPCO ja referentliikmesriik
ning hiljem EFSA tuvastasid ja teatasid teavitajatele, et uued uuringud olid veel vajalikud, et hinnata aine ohutust, olles
täiesti teadlikud sellest, et neid uuringuid ei saa enam menetluse selles etapis esitada.
Seda hinnangut kinnitab CPCASA õigusloome töögrupi 15. ja 16. märtsi 2007. aasta koosoleku protokoll, millesse referentliikmesriik
Kreeka Vabariik lasi kanda deklaratsiooni, mille kohaselt oli ta valmis hääletama trifluraliini I lisasse kandmata jätmise
ettepaneku poolt, et teavitajad saaksid ära kasutada järgneva 18 kuu pikkust perioodi, et esitada ametlikult uuring kalade
kohta, ja et ta saaks referentliikmesriigina seda uuringut ametlikult hinnata.
Lõpuks tuleb neljandaks täiendavalt märkida, et hagejad ei ole kunagi väitnud, et referentliikmesriigile 17. mail 2006 edastatud
uuringust olid teavitajad määruse nr 451/2000 artikli 6 lõike 2 punkti c kolmanda taande kohaselt oma täieliku toimiku esitamise
hetkel teatanud.
Järelikult tuleb märkida, et teavitajatele ei esitatud mingit taotlust uue uuringu koostamiseks.
Sellest tuleneb, et komisjonile ei saa ette heita seda, et ta keeldus vastu võtmast teavitaja poolt 2006. aasta mais edastatud
uuringut.
Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist käsitlevat argumenti analüüsitakse kuuenda väite raames.
Kuna komisjon ei rikkunud õigusnormi ega teinud ilmset kaalutlusviga, tuleb teise väite esimene osa tagasi lükata.
Mis puudutab hagejate teise väite teises osas esitatud argumenti, et tähtaegu oleks tulnud pikendada, et võtta arvesse taotletud
uuringut, siis tuleb märkida, et sellel puudub faktiline alus, sest pooltele ei esitatud mingit sellesisulist taotlust.
Lisaks tuleb meenutada, et EFSA hindamistöörühma 15. jaanuari 2004. aasta koosolekul tuvastati, et oli vaja teha mitu erinevat
uuringut, sh õliseemnete metabolismi kohta. See uuring on erinev sellest, mille hagejad 2006. aasta mais esitasid. Teavitanud
ettevõtja esindaja saatis 3. märtsil 2004 EFSA-le kirja, milles ta palus täpsustust tähtaja kohta, mille jooksul see uuring
tuleks esitada. EFSA vastas sellele kirjale 5. märtsil 2004, märkides esiteks, et teavitanud ettevõtja peab kas selle uuringu
esitama või märkima, millal ta saaks selle esitada, ja teiseks, et vastastikused eksperthinnangud jätkuvad komisjoni 14. augusti
2002. aasta määruse (EÜ) nr 1490/2002, millega nähakse ette nõukogu direktiivi 91/414/EMÜ artikli 8 lõikes 2 osutatud tööprogrammi
kolmanda etapi täiendavad üksikasjalikud rakenduseeskirjad ning muudetakse määrust (EÜ) nr 451/2000 (EÜT L 224, lk 23; ELT
eriväljaanne 03/36, lk 524), osutatud tähtaegu järgides.
Sellest tuleneb, et alates sellest hetkest anti hagejatele selgelt teada, et nende toimiku täiendamiseks ei anta neile mingit
täiendavat tähtaega, ning tuleb märkida, et nad ei ole tõendanud, et neile otsesõnu esitati täpseid ja vastupidise tähendusega
kinnitusi seoses uuringuga kroonilisest mürgisusest kaladele.
Kuna komisjon ei rikkunud õigusnormi ega teinud ilmset kaalutlusviga, keeldudes menetlustähtaegu pikendamast, et võtta arvesse
uuringut kroonilisest mürgisusest kaladele, siis tuleb teise väite teine osa samuti tagasi lükata.
Argumenti, et komisjon oleks pidanud tähtaegu pikendama, kuna ta lasi trifluraliini hinnata POS-i kriteeriumide alusel, analüüsitakse
teise väite neljanda osa raames.
Kaitseõiguste rikkumist käsitlevat argumenti analüüsitakse kuuenda väite teise osa raames.
Teise väite kolmas osa, mis käsitleb ilmset kaalutlusviga seoses sellega, et ükski teaduslik põhjendus ei kinnitanud komisjoni
järeldusi
Hagejad leiavad, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 tehtud komisjoni järeldus trifluraliini kõrgest mürgisusest veeorganismidele
ei oma mingit tähendust direktiivi 91/414 alusel toimuva riski hindamise raames. Nende sõnul on nimelt oluline riskianalüüs,
et määrata kindlaks, kas tuvastatud konkreetsele ohule vaatamata on see risk mingi kindla kasutusotstarbe jaoks vastuvõetav.
Nende esitatud uuring kroonilisest mürgisusest näitab selgelt, et risk oli vastuvõetav, nagu möönis ka referentliikmesriik.
EFSA järeldas sama, võttes arvesse, et teatavate tingimuste täitmise korral vastas trifluraliin direktiivis 91/414 sätestatud
ohutusnõuetele. EFSA leidis nimelt, et riski kroonilisest mürgisusest kaladele võib juhtida, kui kehtestada sobivad kasutustingimused,
ja et tuvastatud riskid ei takistanud trifluraliini kandmist direktiivi 91/414 I lisasse. EFSA ja referent järeldasid samuti,
et trifluraliiniga kaasnes vastuvõetav risk seoses pinnases püsivuse, akumulatsiooni potentsiaali ja õhu kaudu ülekandumisega.
Lisaks oli Saksamaa Liitvabariik andnud hagejate turustatud trifluraliinil põhinevatele toodetele loa täiendavaks kümneks
aastaks, lükates seega ümber vastuvõetamatu riski olemasolu.
Hagejad leiavad, et vaidlustatud otsuses tehtud järeldused tuginevad seega ohtudele, mitte riskidele, see on aga oluline meetodiviga.
Kuna komisjoni järelduste kohta puuduvad mis tahes teaduslikud põhjendused, siis on see institutsioon teinud ilmse hindamisvea.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu.
Tuleb meenutada, et EÜ artikli 152 lõige 1 sätestab, et kogu ühenduse poliitika ning meetmete määratlemisel ja rakendamisel
tagatakse inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. See rahvatervise kaitse on ülekaaluka tähtsusega, võrreldes majanduslike
kaalutlustega, nii et see võib õigustada teatud ettevõtjatele kaasnevaid negatiivseid majanduslikke tagajärgi, isegi kui need
on märkimisväärsed (vt selle kohta Üldkohtu 28. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑158/03: Industrias Químicas del Vallés
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑2425, punkt 134).
Ettevaatuspõhimõte on ühenduse õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb EÜ artikli 3 punktist p, artiklist 6, artikli 152 lõikest 1,
artikli 153 lõigetest 1 ja 2 ning artikli 174 lõigetest 1 ja 2, ning see kohustab asjaomaseid ametiasutusi võtma asjassepuutuvate
õigusnormidega neile antud pädevuste rakendamise konkreetses raamistikus vajalikke meetmeid, et ennetada teatud võimalikke
riske rahvatervisele, julgeolekule ja keskkonnale, pannes nende huvide kaitsega seotud nõuded tähtsamale kohale kui majanduslikud
huvid (vt Üldkohtu 26. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑74/00, T‑76/00, T‑83/00–T‑85/00, T‑132/00, T‑137/00
ja T‑141/00: Artegodan jt
vs.
komisjon, EKL 2002, lk II‑4945, punktid 183 ja 184, ning 21. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑392/02: Solvay Pharmaceuticals
vs.
nõukogu, EKL 2003, lk II‑4555, punkt 133 ja seal viidatud kohtupraktika).
Ühenduse institutsioon, kes käsitleb mingist fenomenist tulenevaid võimalikke negatiivseid mõjusid, peab riskide teadusliku
analüüsi põhjal hindama, kas need ületavad riskitaseme, mida ühiskonnas loetakse vastuvõetamatuks. Niisiis peab ühenduse institutsioonidel
olema riskianalüüsiks esiteks riskide teaduslik hinnang ja teiseks peavad nad kindlaks määrama riskitaseme, mida ühiskonnas
loetakse vastuvõetamatuks (vt selle kohta Üldkohtu 11. septembri 2002. aasta otsused kohtuasjas T‑13/99: Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk II‑3305, punkt 145, ja kohtuasjas T‑70/99: Alpharma
vs.
nõukogu, EKL 2002, lk II‑3495, punkt 162).
Riskide teaduslik analüüs on teaduslik protsess, mille osas ollakse üldisel arusaamal, et see seisneb ohu tuvastamises ja
iseloomustamises, kokkupuute hindamises ja riski iseloomustamises (eespool punktis 145 viidatud kohtuotsused Pfizer Animal
Health
vs.
nõukogu, punkt 156, ja Alpharma
vs.
nõukogu, punkt 169).
Sellises kontekstis vastab mõiste „risk” seega võimalikkuse astmele, et teatud meetmete või praktikate lubamisega kahjustatakse
õiguskorraga kaitstud hüvesid. Mõistet „oht” kasutatakse üldiselt laiemas tähenduses ja see kirjeldab tooteid või menetlusi,
mis võivad mõjuda kahjulikult inimeste tervisele (vt selle kohta eespool punktis 145 viidatud kohtuotsus Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punkt 147).
Vastuvõetamatuks loetava riskitaseme kindlaksmääramine kohaldatavate normide alusel on nende ühenduse institutsioonide ülesanne,
kes vastutavad ühiskonnale sobiva kaitsetaseme kehtestamise poliitilise valiku eest. Need institutsioonid peavad kindlaks
määrama inimeste tervisele kahjuliku mõju tõenäosuse kriitilise läve ja võimaliku mõju raskusastme, mis nende arvates on selle
ühiskonna jaoks kõige vastuvõetavam ja mille ületamise korral on inimeste tervise kaitse huvides vaja kasutada ennetavaid
meetmeid, olenemata jätkuvast teaduslikust ebakindlusest (vt selle kohta Euroopa Kohtu 11. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas
C‑473/98: Toolex, EKL 2000, lk I‑5681, punkt 45, ja eespool punktis 145 viidatud kohtuotsus Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punktid 150 ja 151).
Selle riskitaseme kindlaksmääramisel kehtib institutsioonidele EÜ artikli 152 lõike 1 esimese lõigu alusel kohustus tagada
inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse. See kõrge tase ei pea tingimata olema tehniliselt kõige kõrgem, et vastata sellele
sättele (Euroopa Kohtu 14. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑284/95: Safety Hi-Tech, EKL 1998, lk I‑4301, punkt 49).
Tuleb meenutada, et direktiivi 91/414 põhjendustest 5, 6 ja 9 nähtub, et selle direktiivi eesmärk on taimekaitsevahenditega
kauplemise siseturu tõkete kõrvaldamine, säilitades sealjuures keskkonna ning inimeste ja loomade tervise kaitse kõrge taseme.
Selles osas tuleb komisjonile anda lai kaalutlusõigus, et ta saaks tõhusalt täita talle pandud eesmärke, võttes arvesse neid
keerulist laadi tehnilisi hinnanguid, mis ta peab andma (eespool punktis 86 viidatud 18. juuli 2007. aasta kohtuotsus Industrias
Químicas del Vallés
vs.
komisjon, punktid 74 ja 75 ning seal viidatud kohtupraktika).
See lai kaalutlusõigus ning need keerulised hinnangud tähendavad, et kohtulik kontroll komisjoni hinnangute põhjendatusele
piirdub hinnanguga sellele, kas institutsioonide pädevuse kasutamisel esinevad ilmsed vead või võimu kuritarvitamine või kas
ametivõimud on oma kaalutlusõigust ilmselgelt ületanud (Euroopa Kohtu 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑236/01:
Monsanto Agricoltura Italia jt, EKL 2003, lk I‑8105, punkt 135, ja 15. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑425/08: Enviro
Tech (Europe), EKL 2009, lk I‑10035, punkt 47).
Mis puudutab ühenduse kohtute hinnangut sellele, kas esines ilmne kaalutlusviga, siis tuleb täpsustada, et tuvastamaks komisjoni
ilmset kaalutlusviga keeruliste asjaolude hindamisel, mis õigustaks vaidlustatud otsuse tühistamist, peavad hageja esitatud
tõendid kohtupraktika kohaselt olema piisavad, et otsuses asjaoludele antud hinnang muutuks ebausutavaks (Üldkohtu 12. detsembri
1996. aasta otsus kohtuasjas T‑380/94: AIUFFASS ja AKT
vs.
komisjon, EKL 1996, lk II‑2169, punkt 59, ja 1. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑308/00: Salzgitter
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑1933, punkt 138). Ilma et see mõjutaks usutavuse hinnangut, ei saa Üldkohus otsuse autori hinnangut
asendada enda hinnanguga keeruliste asjaolude kohta (eespool punktis 151 viidatud kohtuotsus Enviro Tech (Europe), punkt 47).
Eespool mainitud piirangud kohtu kontrollile ei mõjuta siiski selle kohtu kohustust kontrollida esitatud tõendite sisulist
õigsust, usaldusväärsust ja sidusust ning kontrollida, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise
olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ja kas need tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud (Euroopa
Kohtu 22. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑525/04 P: Hispaania
vs.
Lenzing, EKL 2007, lk I‑9947, punkt 57, ja 6. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑405/07 P: Madalmaad
vs.
komisjon, EKL 2008, lk I‑8301, punkt 55).
Lisaks tuleb meenutada, et juhul kui ühenduse institutsioonil on lai kaalutlusõigus, on teatavate ühenduse õiguskorras haldusmenetluses
ettenähtud tagatiste järgimise kontrollimine põhjapaneva tähtsusega. Nii on Euroopa Kohtul olnud võimalus selgitada, et nende
tagatiste hulka kuuluvad eelkõige pädeva institutsiooni kohustus uurida hoolikalt ja erapooletult kõiki antud asjas tähtsust
omavaid asjaolusid ja kohustus põhistada oma otsust piisavalt (Euroopa Kohtu 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑269/90:
Technische Universität München, EKL 1991, lk I‑5469, punkt 14, ning 7. mai 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑258/90
ja C‑259/90: Pesquerias De Bermeo ja Naviera Laida
vs.
komisjon, EKL 1992, lk I‑2901, punkt 26; eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Hispaania
vs.
Lenzing, punkt 58, ja eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Madalmaad
vs
. komisjon, punkt 56).
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et EFSA arvamus käsitleb analüüsi riskidest erinevatele loomaliikidele ja makroorganismidele
(5. jaotis: riskid selgroogsetele maismaaloomadele, veeorganismidele, mesilastele, teistele lülijalgsetele, vihmaussidele,
mulla makroorganismidele, mis ei ole aine sihtorganismid, teistele organismidele, mis ei ole aine sihtorganismid, ja reoveekäitlemise
bioloogilistele meetoditele), ning märgib, et trifluraliin imendub tugevalt pinnasesse ning seda tuleb määratleda kui liikumatut,
et see on raskelt biolagunev, et selle kõrge lenduvus teeb võimalikuks selle, et ainet leidub õhus ja see levib selle kaudu,
ning aine kujutab kõrget riskiastet seoses veeorganismidega (vt arvamuse kokkuvõtte lk 3 ning eelkõige viimase küsimuse osas
arvamuse järelduse punkt 5.4). Lõpuks soovitab EFSA meetmeid tuvastatud riskide juhtimiseks, juhul kui tehakse otsus trifluraliini
kandmisest direktiivi 91/414 I lisasse (arvamuse jaotis „Soovitused”).
Niisiis ilmneb EFSA arvamusest, et see tugineb ilmselgelt trifluraliiniga kaasnevate riskide hindamisele ja mitte üksnes sellega
tekitatud ohtudele.
Lisaks lükkab arvamus ümber ka hagejate väited, et trifluraliin kujutab endast vastuvõetavat riski seoses pinnases püsivuse,
akumulatsiooni potentsiaali ja õhu kaudu ülekandumisega.
Asjaolu, et EFSA nägi vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõike 7 sätetele ette teatud mehhanismid, mis võimaldavad juhtida
hindamismenetluse käigus ilmsiks toodud riske olukorras, kui komisjon otsustab aine lubada, ei vii sugugi järelduseni, et
EFSA soovitas kanda trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse (vt eespool punktid 91 ja 92). Lisaks tuleb meenutada, et EFSA
arvamus ei ole komisjonile siduv (vt eespool punktid 87 ja 88) ja et komisjonile on antud avar kaalutlusruum, et ta saaks
tõhusalt järgida talle määratud eesmärki, arvestades keerulisi tehnilisi hinnanguid, mida ta peab tegema (vt eespool punkt 86).
Komisjon võis seega õiguspäraselt otsustada, et selline risk õigustas trifluraliini kandmata jätmist direktiivi 91/414 I lisasse,
vaatamata EFSA kirjeldatud riski leevendamise võimalustele.
Tuleb ka märkida, et vaidlustatud otsus tugineb EFSA tuvastatud riskidele. Tuleb nimelt meenutada, et vaidlustatud otsuse
põhjenduses 5 on märgitud:
„Kõnealuse toimeaine hindamisel on esile kerkinud terve rida küsimusi. Trifluraliin on veeorganismide, eelkõige kalade suhtes
kõrge mürgisusega. Samuti on see väga püsiv pinnases ja raskesti biolagunduv. Lisaks on sel potentsiaal akumuleeruda. Eelkõige
veeorganismide puhul on see oluliselt suurem direktiivis 91/414 […] sätestatud maksimaalsest biokontsentratsiooni tegurist
(BCF), osutades selliste organismide puhul bioakumulatsiooni võimalikkusele. Suure lenduvuse tõttu ei saa välistada trifluraliini
kaugedasikandumist õhu kaudu ja vaatamata kiirele fotokeemilisele lagunemisele on järelevalveprogrammid näidanud selle liikumist
kasutamiskohast kaugele asuvatesse paikadesse. Nimetatud probleemide tõttu on ilmne, et trifluraliin ei vasta direktiivi 91/414
[…] I lisasse kandmise kriteeriumidele.”
Vaidlustatud otsus põhineb seega riskide analüüsil, st analüüsil võimalikkuse astme kohta, et trifluraliini kandmisega direktiivi 91/414
I lisasse kahjustatakse õiguskorraga kaitstud hüvesid, mitte aga analüüsil üksnes trifluraliini poolt tekitatud ohtude kohta.
Hagejate argumendid, milles väidetakse üksnes, et komisjon tugines vaidlustatud otsuses ohtudele, mitte aga riskidele, esitamata
nende väidete toetuseks muid tõendeid, tuleb seega tagasi lükata.
Teiseks ei saa hagejad tõhusalt väita, et nende esitatud uuring kroonilisest mürgisusest kaladele võis muuta komisjoni läbi
viidud hinnangut riskidele, kui komisjon oleks selle uuringu nõustunud arvesse võtma.
Nimelt tuleb märkida, et peale selle, et see uuring esitati komisjonile hilinemisega, ei oleks see mingil juhul andnud vastust
teiste tuvastatud riskide kohta ja eelkõige trifluraliini pinnases püsivuse, selle raske biolagunevuse, akumulatsioonipotentsiaali
ja õhu kaudu edasikandumise riskide kohta.
Kolmandaks, mis puudutab Saksamaa ametiasutuste antud luba, siis ei saa see ära määrata ühenduse ametiasutuste tehtavat otsust,
isegi kui see siseriiklik luba tugineb samadele kriteeriumidele ja hinnanguelementidele. Sellega seoses näib asjassepuutuv
olevat komisjoni argument, mille kohaselt ühenduse tasandil hindamist iseloomustavad vastastikused eksperthinnangud, mida
siseriikliku hindamise korral ei tehta.
Järelikult tuleb märkida, et hagejad ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et komisjon on trifluraliini riskide hindamisel
teinud ilmse hindamisvea.
Teise väite kolmas osa tuleb seetõttu tagasi lükata.
Esiteks määruse nr 850/2004 artikli 3 lõike 3 õigusvastasus ja teiseks teise väite neljas osa, mille kohaselt komisjonil puudus
pädevus hinnata trifluraliini määruse nr 850/2004 alusel ning ta tegi lisaks hindamisvea selle määrusega kehtestatud kriteeriumide
kohaldamisel
Määruse nr 850/2004 artikli 3 lõiget 3 puudutava õigusvastasuse väite toetuseks märgivad hagejad sisuliselt, et see säte muutis
nende õigusi ja rikkus õiguspärast ootust, millele nad said tugineda komisjoni suhtes. Nad väidavad, et komisjon on nimelt
õigusvastaselt kohaldanud seda määrust tagasiulatuvalt ning rakendanud trifluraliini poolelioleva hindamise suhtes Stockholmi
konventsiooni D lisas kehtestatud POS-i kriteeriume.
Hagejad märgivad, et komisjon on seetõttu ilma mingi õigustuseta viidanud vaidlustatud otsuse tegemisel määrusele nr 850/2004
või Stockholmi konventsiooni D lisas esitatud kriteeriumidele, ning jätnud kõrvale direktiivis 91/414 esitatud kriteeriumid
ja kohaldanud menetlust, mis ei olnud veel ametlikult välja kujunenud.
Nad lisavad, et POS-i uurimise raames ette nähtud kriteerium kauglevi riskist ei olnud sätestatud direktiivi 91/414 raames
toimuva hindamise korral.
Lisaks väidavad hagejad, et komisjon avas hindamismenetluse uuesti, et analüüsida trifluraliini POS-i kriteeriumide alusel;
ja kuna direktiivis 91/414 sätestatud hindamise raames puudus selliseks tegevuseks mis tahes õiguslik alus, siis puudus komisjonil
pädevus sel viisil toimida ning ta on järelikult võimu kuritarvitanud.
Mis puudutab teise väite neljandat osa, mis on esitatud teise võimalusena, siis väidavad hagejad, et juhul kui määrus nr 850/2004
ongi kohaldatav, siis on komisjon jälle eiranud mõistete „oht” ja „risk” erinevust. Uute ja olemasolevate ainetega tegelev
tehnikakomitee lõpetas oma analüüsi väga ruttu ja järeldas, et trifluraliin vastas POS-i kriteeriumidele. Hagejate sõnul piirdus
komisjon seega vaid trifluraliini ohtlikkuse lihtsa analüüsiga ja ei viinud läbi riski hindamist.
Hagejad väidavad, et kuna komisjon rikkus oma kohustust hinnata, kas trifluraliini väidetavate POS-i omadustega seotud oletatavad
ohud tekitasid vastuvõetamatu riski, st eiras riskide ja ohtude vahelist erinevust, siis rikkus komisjon ka direktiivi 91/414
ja ühenduse kohtupraktikat. Sellest tuleneb nende sõnul, et vaidlustatud otsus tugineb põhimõttelisele meetodiveale ja seetõttu
on komisjon teinud ilmse hindamisvea.
Lõpuks väidavad hagejad sisuliselt, et komisjon oleks pidanud pikendama tähtaegu, et nad saaksid vastata uute ja olemasolevate
ainetega tegeleva tehnikakomitee küsimustele, ning kuna komisjon tähtaega ei pikendanud, rikkus ta nende kaitseõigusi.
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu.
Tuleb märkida, et määrus nr 850/2004 kehtestab hindamiskorra, mis on iseseisev direktiivis 91/414 ja määruses nr 451/2000
kehtestatud korrast.
Komisjon ei vaidle tõepoolest vastu sellele, et trifluraliini hinnati vähemalt kokkuvõtlikult ka POS-i kriteeriumide alusel.
Siiski ilmneb CPCASA 26. ja 27. jaanuari 2006. aasta ning 3. ja 4. aprilli 2006. aasta koosolekute protokollidest, et seda
uurimist ei tehtud direktiivi 91/414 alusel toimuva trifluraliini hindamise raames, vaid hoopis paralleelse hindamise raames,
mille osas leidis komisjon nimelt, et see ei saa mõjutada käimasolevat menetlust.
Lisaks tuleb märkida, et vaidlustatud otsus ei põhine aine hindamisel määruse nr 850/2004 kriteeriumide alusel, vaid üksnes
selle aine hindamisel direktiivi 91/414 kriteeriumide alusel, nagu näitavad vaidlustatud otsuse põhjendused 4–7.
Sellega seoses ei saa nõustuda hagejate argumentidega, mille kohaselt aine pinnases püsivuse, biolagunevuse, bioakumulatsiooni
ja õhu kaudu ülekandumise kriteeriumid, mida vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 on esile toodud, on tegelikult tõend sellest,
et ainet ei lubatud tema POS-i omaduste tõttu.
Nimelt tuleb märkida, et vastavalt direktiivi 91/414 artikli 5 lõike 2 punktile c peab aine kandmisel I lisasse arvesse võtma
eelkõige selle säilimist ja levikut keskkonnas.
Lisaks peetakse direktiivi 91/414 II lisa A osa punktis 7 otsesõnu silmas aine säilimist ja käitumist keskkonnas ning see
punkt käsitleb säilimist ja käitumist pinnases, vees ja õhus ning aine bioakumulatsiooni ja biolagunemist.
Järelikult oli aine hindamine nende kriteeriumide alusel kohustuslik, et toimeaine saaks kanda direktiivi I lisasse.
Seega tuleb tagasi lükata hagejate argumendid, mille kohaselt vaidlustatud otsuse aluseks on trifluraliini hindamine määruse
nr 850/2004 alusel.
Sellest tuleneb, et määruse nr 850/2004 artikli 3 lõike 3 õigusvastasust puudutav väide, isegi kui see oleks põhjendatud,
tuleb tagasi lükata.
Sama kehtib ka teise väite neljanda osa kohta, mis puudutab seda, et komisjonil puudus pädevus hinnata trifluraliini määruse
nr 850/2004 alusel, ja mis tuleb samuti ainetuna tagasi lükata.
Sama kehtib ka argumendi kohta, mis puudutab ilmset hindamisviga määruse nr 850/2004 hindamiskriteeriumide kohaldamisel, ja
selle raames kaitseõiguste rikkumist käsitleva argumendi kohta, sest see hindamine ei ole vaidlustatud otsuse aluseks.
Kolmas väide, mille kohaselt vaidlustatud otsust ei võetud vastu kohaldatava seadusandliku menetluse alusel ja see rikub seetõttu
EÜ artikleid 5 ja 7, määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 8 ja komitoloogia otsuse artiklit 5
Hagejad märgivad sisuliselt, et komisjon on kuue kuu jooksul EFSA arvamuse saamisest (st käesolevas asjas 13. septembril 2005)
kohustatud esitama selle arvamuse CPCASA-le koos direktiivi eelnõuga, millega aine kantakse direktiivi 91/414 I lisasse, või
otsuse eelnõuga, millega aine turult kõrvaldatakse. Hagejad leiavad, et komisjonil ei ole sellega seoses mingit kaalutlusõigust.
Komisjon rikkus oma kohustust esitada ettenähtud tähtajal direktiivi või otsuse eelnõu.
Lisaks ei esitanud komisjon oma ettepanekut direktiivi kohta hääletamiseks ei CPCASA 14. ja 15. juuli 2005. aasta koosolekule
ega ka 22. ja 23. septembri 2005. aasta koosolekule. Komisjon toimis nii veel korduvalt: 2006. aasta juulis, septembris ja
novembris ning 2007. aasta jaanuaris.
Hagejad leiavad sisuliselt, et komisjon eiras nii komitoloogia otsusega sätestatud menetlust. Kui CPCASA ei olnud komisjoni
ettepanekuga nõus, pidi komisjon esitama ettepaneku nõukogule. Oma tegevusega takistas komisjon nõukogul osalemast seadusandlikus
menetluses ja ületas talle delegeeritud võimu, rikkudes nii EÜ artikleid 5 ja 7 kui ka määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 8.
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu.
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 8 näeb ette, et hiljemalt kuus kuud pärast EFSA arvamuse saamist esitab komisjon aruandeprojekti.
Lõpliku aruande põhjal esitab ta komiteele direktiivi eelnõu toimeaine kandmiseks direktiivi I lisasse, sätestades vajaduse
korral lisasse kandmise tingimused, kaasa arvatud tähtaja, või liikmesriikidele adresseeritud otsuse eelnõu, et tunnistada
vastavalt direktiivi 91/414 artikli 8 lõike 2 neljandale lõigule kehtetuks toimeainet sisaldavate taimekaitsevahendite load
ja seega jätta see aine nimetatud direktiivi I lisasse kandmata, esitades kandmata jätmise põhjused.
Määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikes 9 on märgitud, et kui komisjon esitab vastavalt lõikele 8 direktiivi eelnõu või otsuse
eelnõu, esitab ta samal ajal lõpliku aruande vormis komiteepoolse läbivaatuse kokkuvõtte, mille kohta tehakse märge koosoleku
protokolli.
Seega tuleb märkida, et määruse nr 451/2000 artikkel 8 eristab kahte etappi: esiteks aruandeprojekti esitamine, mis peab toimuma
hiljemalt kuus kuud pärast EFSA arvamuse saamist; ja teiseks direktiivi või otsuse eelnõu esitamine lõpliku aruande põhjal,
millele ei ole tähtaega kehtestatud.
Seetõttu ei saa nõustuda hageja argumentidega, mille kohaselt komisjonil oli kohustus esitada samal ajal alates komitee esimest
koosolekust nii aruandeprojekt kui ka otsuse või direktiivi eelnõu.
Lisaks tuleb meenutada, et käesolevas asjas võttis EFSA oma arvamuse vastu 14. märtsil 2005.
Vaidlust ei ole selles, et CPCASA õigusloome töögrupis toimus esimene seisukohtade vahetus selle grupi 14. ja 15. juuli 2005. aasta
koosolekul seoses komisjoni direktiivi eelnõu eelprojektiga, milles nähti ette trifluraliini kandmine direktiivi 91/414 I lisasse.
Ühtlasi ei ole vaidlust ka selles, et direktiivi eelnõu eelprojekt (millel on sama number kui 21. juuni 2005. aasta dokumendil)
ja 15. septembri 2005. aasta esialgne aruandeprojekt (mille komisjon ilmselt võttis vastu määruse nr 451/2000 artikli

8 lõigetes 8 ja 9 esitatud kuuekuulise tähtaja jooksul), on esitatud CPCASA 22. ja 23. septembri 2005. aasta koosoleku ajal
toimunud õigusloome töögrupi koosoleku päevakorras.
Komisjon märgib, et ta ei järginud kuuekuulist tähtaega, et esitada aruandeprojekt ja et õigusloome töögrupi viidatud koosolekul
esitati üksnes selle dokumendi lisa, mis sisaldab loetelu hindamise aluseks võetud uuringutest. Üldkohus märgib siiski, et
aruandeprojekti põhiosa, mille komisjon edastas Üldkohtus, leiab siiski, et selle kohtu küsimustele antud vastuste lisas esitatud
aruandeprojekti sisu muudeti selle koosoleku tulemusel, mistõttu võib arvata, et ka see projekt esitati nimetatud koosoleku
ajal töögrupile.
Isegi kui vastavalt komisjonile tuleks järeldada, et kuuekuuline tähtaeg oli aruandeprojekti esitamise hetkel möödunud, tuleks
siiski leida, et selle tähtaja mööda laskmine – mille kohta ei ole määruses nr 451/2000 ühtegi karistust ette nähtud – ei
omanud mõju vaidlustatud otsuse sisule.
Esiteks tuleb arvesse võtta seda, et komitoloogia otsuses sätestatud menetlus algas siis, kui õigusloome töögrupis toimus
14. ja 15. juulil 2005 seisukohtade vahetus.
Sellega seoses tuleb märkida, et komisjoni poolt kunstlikult teostatud eristamine CPCASA ja selle õigusloome töögrupi vahel
ei oma tähtsust seoses komitoloogiat ja määruse nr 451/2000 artikli 8 lõigetes 8 ja 9 sätestatud menetlust puudutavate eeskirjadega,
sest komisjon tunnistas ka ise, et komiteesse ja töögruppi kuuluvad samad isikud.
Teiseks tuleb meenutada, et normi puudumisel, mis näeb kas otseselt või kaudselt ette niisuguse menetlustähtaja rikkumise
tagajärjed nagu käesolevas kohtuasjas, toob kõnealune rikkumine kaasa otsuse täieliku või osalise tühistamise vaid siis, kui
on tõendatud, et juhul, kui väidetavat rikkumist poleks toimunud, oleks otsuse sisu võinud olla teistsugune (vt Üldkohtu 18. märtsi
2009. aasta otsus kohtuasjas T‑299/05: Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision
vs.
nõukogu, EKL 2009, lk II‑565, punkt 138 ja seal viidatud kohtupraktika).
Hagejad väidavad sellega seoses sisuliselt, et kui vaidlustatud otsus oleks vastu võetud ettenähtud tähtajal, oleks tehtud
otsus kanda trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse, sest EFSA soovitas selle aine sinna lisasse kandmist.
Esmalt tuleb meenutada, et EFSA arvamus ei teinud ettepanekut lisada trifluraliin I lisasse (vt eespool punktid 89 ja 92).
Seetõttu ei saa väita, et otsus, mis oleks tulnud vastu võtta, oleks tingimata olnud hagejatele soodne.
Seejärel tegi komisjon igal juhul algselt ettepaneku kanda see aine sinna lisasse. Alles komitees toimunud arutelude käigus
muudeti otsuse sisu, nagu nõustuvad ka hagejad ise.
Lõpuks ei tehtud vaidlustatud otsust POS-i kriteeriumide alusel, nagu väidavad hagejad (vt eespool punktid 175–185).
Järelikult tuleb märkida, et hagejad ei ole tõendanud, et hindamisaruande projekti esitamiseks antud kuuekuulise tähtaja järgimine
oleks suutnud vaidlustatud otsuse sisu muuta.
Seega tuleb nende argumendid selles küsimuses tagasi lükata.
Teiseks, kuna komisjon peab kuue kuu jooksul esitama üksnes aruandeprojekti vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikele 8,
siis tuleb tagasi lükata ka hagejate argumendid, et ka direktiivi eelnõu oleks tulnud esitada kuue kuu jooksul.
Kolmandaks ilmneb komitoloogia otsuse artikli 5 lõikest 4, et kui kavandatavad meetmed ei ole komitee arvamusega kooskõlas
või kui komitee ei esita oma arvamust, esitab komisjon võetavate meetmete kohta viivitamata ettepaneku nõukogule ning informeerib
Euroopa Parlamenti.
Tuleb meenutada, et käesolevas asjas ilmneb Üldkohtu küsimustele antud komisjoni vastustes edastatud andmetest ning erinevate
koosolekute protokollide väljavõtetest, et CPCASA õigusloome töögrupp arutas trifluraliini säilimist 14. ja 15. juuli, 22. ja
23. septembri ning 17. ja 18. novembri 2005. aasta koosolekutel, 26. ja 27. jaanuari, 3. ja 4. aprilli, 22. ja 23. mai, 13.
ja 14. juuli, 25. ja 26. septembri ning 23. ja 24. novembri 2006. aasta koosolekutel ja lõpuks 22. ja 23. jaanuari ning 15. ja
16. märtsi 2007. aasta koosolekutel enne, kui 16. märtsil 2007 ettepanekut hääletati (poolt hääletas 23 liikmesriiki).
Seega esitati kandmata jätmise otsuse eelnõu hääletamisele vaid ühel korral, 16. märtsil 2007, vastupidi sellele, mida väidavad
hagejad; selle hääletuse tulemusel sai ettepanek vastuvõtmiseks vajaliku kvalifitseeritud häälteenamuse.
Seetõttu ei saa komisjonile ette heita, et ta rikkus komitoloogia otsuse artikli 5 lõike 4 sätteid, kui ta ei esitanud võetavate
meetmete kohta viivitamata ettepanekut nõukogule.
Nimelt tuleb märkida, et komitee ei võtnud vastu pakutud meetmeid vastustavat arvamust ega olnud ka olukorras, kus tal oli
võimatu saada kvalifitseeritud häälteenamust pakutud meetmete poolt või vastu.
Vaid viidatud kahes olukorras peab komisjon selle sätte tähenduses viivitamatult nõukogu poole pöörduma.
Seetõttu tuleb analüüsida, kas komisjonile saab ette heita seda, et ta ei esitanud meetmete ettepanekut hääletamisele 20 kuu
pikkuse perioodi jooksul nagu siinses asjas.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus kinnitas 18. novembri 1999. aasta otsuses kohtuasjas C‑151/98 P: Pharos
vs.
komisjon (EKL 1999, lk I‑8157), et nõukogu 26. juuni 1990. aasta määruse (EMÜ) nr 2377/90, milles sätestatakse ühenduse menetlus
veterinaarravimijääkide piirnormide kehtestamiseks loomsetes toiduainetes (EÜT L 224, lk 1; ELT eriväljaanne 03/10, lk 111),
artikli 8 lõike 3 punkt b ei määranud täpselt ära tähtaega, mille jooksul komisjon pidi nõukogule esitama võetavate meetmete
kohta ettepaneku, ja et vastupidi, kuna ühenduse seadusandja kasutas väljendit „viivitamata”, siis kohustas see komisjoni
tegutsema kiirelt, kuid jättis talle teatud tegutsemisruumi (viidatud kohtuotsuse punkt 125).
Euroopa Kohus leidis ka, et aega, mis komisjonil on erinevate võimalike toimingute vahel valimiseks, tuleb hinnata asjaomase
küsimuse keerukust arvestades. Eespool punktis 218 viidatud kohtuotsuse Pharos
vs.
komisjon aluseks olnud asjas esitati küsimus aine kasutamisest tekkivast riskist esimest korda regulatiivkomitees, milles
neli delegatsiooni olid vastu komisjoni esitatud eelnõule ning kuus delegatsiooni ei osalenud hääletamisel. Euroopa Kohus
leidis, et selles olukorras ei saa lugeda ülemäära pikaks ajaks 11 kuu pikkust perioodi, mille jooksul komisjon kõigepealt
hindas toimikut kuus kuud ja seejärel taotles teist teaduslikku arvamust (eespool punktis 218 viidatud kohtuotsus Pharos
vs.
komisjon, punktid 30–32).
Lisaks leidis Euroopa Kohus 20. novembri 1997. aasta otsuses kohtuasjas C‑244/95: Moskof (EKL 1997, lk I‑6441) seoses korralduskomiteega,
mitte aga regulatiivkomiteega, et kompromissivõimaluste analüüsimist ei saa tõlgendada kui kõigi teiste delegatsioonide poolt
juba heaks kiidetud algse teksti vaikimisi tagasivõtmist. Erinev lahendus teeks mis tahes kindla delegatsiooniga seotud probleemide
lahendamiseks kompromisside otsimise keerulisemaks ning komisjon ei julgeks enam võtta riski, et ta ei võta kohe vastu heakskiidetud
teksti. Selline lahendus nurjaks korralduskomiteedega seotud menetluste nõuetekohast kulgemist rohkem kui asjaolu, et korralduskomitees
teksti hääletamise ja komisjoni poolt selle teksti määrusena vastuvõtmise vahel lubatakse mõistliku aja möödumist, mis on
vajalik, et analüüsida kompromissivõimalusi, mis lubaksid paremini lahendada teatud delegatsioonide esitatud küsimusi (eespool
viidatud kohtuotsus Moskof, punkt 40).
Sellest kohtupraktikast nähtub, et kui on hääletatud pakutud meetme vastu – või kui selle poolt ega vastu ei saavutata kvalifitseeritud
häälteenamust – võib komisjon enne nõukogusse pöördumist üritada saavutada komitees kompromissi, ning tal on selleks teatud
tähtaeg, mis sõltub käsitletava toimiku raskusest, keerukusest ja tundlikkusest.
Teisisõnu tuleb selleks, et hinnata, kas komisjon tegutses viivitamatult, kontrollida, kas see institutsioon tegutses mõistliku
aja jooksul, võttes arvesse juhtumi asjaolusid, ning komisjonile tuleb anda avar tegutsemisruum kompromissi saavutamiseks.
Seetõttu ja veelgi enam seoses regulatiivkomiteega peab komisjonil olema ajaliselt avar tegutsemisruum, sõltuvalt toimiku
raskusest, keerukusest ja tundlikkusest, et üritada saavutada komitees kompromissi enne meetme eelnõu hääletusele panemist.
Olukord on ilmselgelt selline siinses asjas, kuna CPCASA õigusloome töögrupp arutas oma koosolekutel, mis toimusid 2005. aasta
juuli ja 2007. aasta märtsi vahel, regulaarselt trifluraliini säilimist (vt eespool punkt 212).
Seetõttu ei saa komisjonile ette heita komitoloogia otsuses kehtestatud menetluseeskirjade eiramist. Järelikult tuleb väide
tagasi lükata.
Neljas väide, mille kohaselt kohaldatavaid menetlustähtaegu ei järgitud, rikkudes nii määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikeid 7
ja 8
Hagejad väidavad sisuliselt, et direktiiv 91/414 kehtestab hindamismenetluse raames teatud menetlustähtajad. Need tähtajad
on kehtestatud eelkõige EFSA-le ja komisjonile. Nad väidavad, et mitut sellist tähtaega ei järgitud, millele komisjon muuseas
ka vastu ei vaidle.
Nii eiras EFSA, edastades komisjonile oma arvamuse 14. märtsil 2005, talle arvamuse esitamiseks määratud tähtaega, mis käesolevas
asjas lõppes 10. juulil 2004. Komisjon omakorda esitas direktiivi eelnõu hääletusele alles 2007. aasta märtsi keskel. Aine
loetellu kandmise või kandmata jätmise eelnõu oleks tavapäraselt tulnud esitada kuue kuu jooksul pärast EFSA arvamuse saamist,
st käesolevas asjas 13. septembril 2005, komisjon võttis aga vaidlustatud otsuse vastu 20. septembril 2007, st kaks aasta
pärast EFSA arvamuse saamist.
See aga rikub määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikeid 7 ja 8, mis on oluliste vorminõuete rikkumine, mille tagajärjel ei tuginenud
vaidlustatud otsus hindamise ajal olemasolevatele teaduslikele teadmistele. Nimelt pidi EFSA oma arvamuse tegema 10. juulil
2004. POS-ide küsimus, mis lõpuks otsustas kandmata jätmise, esitati alles viimasel hindamiskoosolekul 2005. aasta veebruaris,
st seitse kuud hiljem. Järelikult oleks vaidlustatud otsus olnud erinev, kui EFSA oleks oma arvamuse esitanud õigeaegselt.
Hagejad rõhutavad sisuliselt, et komisjonil ei olnud mingit takistust anda neile täiendav tähtaeg, kuna nii tema ise kui EFSA
eirasid neile antud tähtaegu.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu.
Esiteks, kuna aruandeprojekt on ainuke akt, mille komisjon peab esitama kuue kuu jooksul vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8
lõikele 8, siis tuleb tagasi lükata hagejate argumendid, et direktiivi eelnõu oleks samuti tulnud esitada kuue kuu jooksul
(vt eespool punkt 210).
Teiseks tuleb märkida, et vaidlust ei ole selles, et EFSA rikkus oma aruande esitamiseks antud tähtaega.
Lisaks meenutatakse, et selle menetlustähtaja möödalaskmise tagajärgi ei ole kohaldatavas määruses ei otsesõnu ega kaudselt
sätestatud.
Järelikult tuleb kontrollida, kas ilma selle rikkumiseta on tõendatud hagejate väite, et sellel aktil oleks olnud erinev sisu,
sest kui arvamus oleks esitatud õigeaegselt, ei oleks arvesse võetud määruse nr 850/2004 järgset sisulist hindamist (vt eespool
punkt 228).
Esiteks ilmneb otsesõnu EFSA arvamusest (vt eespool punkt 28), et EFSA ei võtnud arvesse POS-i kriteeriumide järgset sisulist
hindamist.
Teiseks ei tugine vaidlustatud otsus POS-i kriteeriumide järgsele sisulisele hindamisele (vt eespool punkt 183).
Seetõttu ei tõenda hagejad, et akti sisu oleks olnud erinev, kui EFSA oleks oma arvamuse esitanud õigeaegselt. Seetõttu tuleb
neljas väide tagasi lükata.
Viies väide, mis käsitleb vaidlustatud otsuse põhjenduse puudumist
Hagejad väidavad sisuliselt, et komisjon ei selgita põhjuseid, miks tema arvates põhjustab trifluraliin vastuvõetamatut riski
kroonilise mürgisuse osas. Hagejate arvates on nimelt pelk järeldus trifluraliini kõrgest mürgisusest veeorganismidele vajaduse
korral ohu tuvastamine, kuid sellele oleks pidanud järgnema riski hindamine.
Komisjon ei selgita ka seda, miks ta ei võtnud arvesse tõendeid, mida hagejad esitasid täiendava uuringu raames seoses kroonilise
mürgisusega kaladele, ehkki referentliikmesriik järeldas pärast nende tõendite analüüsimist, et ei esine kroonilise mürgisuse
vastuvõetamatut riski.
Lisaks, kuna referentliikmesriik ja EFSA tegid järelduse, et trifluraliin ei kujutanud riski inimtervisele teatatud kasutuste
osas, siis pidi komisjon selgitama, miks ta jättis need järeldused kõrvale; seda selgitust aga hagejate sõnul ei esitatud.
Hagejad väidavad samuti, et vaidlustatud otsuses ei mainita kordagi määrust nr 850/2004 ega ka POS-i kriteeriume ning uute
ja olemasolevate ainetega tegeleva tehnikakomitee läbi viidud uurimist, ehkki hagejate sõnul annavad vaidlustatud otsuses
esitatud tõendid alust arvata, et just need punktid ajendasid komisjoni arvamust muutma ja esitama kandmata jätmise otsuse
eelnõu.
Hagejad heidavad komisjonile ette ka seda, et ta ei selgitanud, kuidas oli määruse nr 850/2004 tagasiulatuva jõuga kohaldamine
õigustatud, ega kahjustanud hagejate õiguspärast ootust.
Lõpuks leiavad hagejad, et kuna komisjon tegi esialgu ettepaneku lisada trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse, siis oli
eriti oluline teada põhjuseid, mille alusel komisjon menetluse käigus oma arvamust muutis.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu.
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 253 rikkumist puudutav väide erinev sellest väitest,
mis puudutab ilmset kaalutlusviga. Nimelt kui esimene, millega peetakse silmas põhjenduste puudumist või nende ebapiisavust,
kuulub EÜ artikli 230 tähenduses olulise menetlusnormi rikkumise alla ja on avalikul huvil põhinev väide, mille ühenduste
kohus peab tõstatama omal algatusel, siis teine, mis puudutab otsuse sisulist õiguspärasust, kuulub sama EÜ artikli 230 tähenduses
asutamislepingu rakendusnormi rikkumise alla ning ühenduse kohus võib seda uurida vaid siis, kui hageja sellele on viidanud.
Põhjendamiskohustuse küsimus on seega erinev põhjenduse põhjendatusest (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas
C‑367/95 P: komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 67, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑159/01: Madalmaad
vs.
komisjon, EKL 2004, lk I‑4461, punkt 65; Üldkohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑158/99: Thermenhotel Stoiser
Franz jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑1, punkt 97, ja 4. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑445/05: Associazione italiana del risparmio
gestito ja Fineco Asset Management
vs.
komisjon, EKL 2009, lk II‑289, punkt 66).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab EÜ artiklis 253 nõutav põhjendus vastama asjaomase akti laadile, sellest peab selgelt
ja üheselt mõistetavalt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme
põhjuseid ja pädeval kohtuasutusel teostada kontrolli. Põhjendamise nõuet hinnates tuleb arvestada juhtumi asjaolusid. Ei
ole nõutud, et põhjendus täpsustaks kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduse vastavust
EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni
silmas pidades. Eelkõige ei ole komisjon kohustatud võtma seisukohta kõikide talle huvitatud isikute poolt esitatud argumentide
suhtes, vaid piisab, kui ta toob välja otsuse ülesehituses olulist tähtsust omavad asjaolud ja õiguslikud kaalutlused (vt
eespool punktis 245 viidatud kohtuotsus Associazione italiana del risparmio gestito ja Fineco Asset Management
vs.
komisjon, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
Tuleb meenutada, et EFSA koostas avamuse, milles ta edastas oma järeldused, aga ka kahtlused seoses trifluraliini ohutusega,
arvestades vastastikuste ekspertarvamuste ajal olemasolevaid teaduslikke teadmisi.
Seega tuleb välja selgitada, kas ühelt poolt EFSA arvamuse sisu ja teiselt poolt vaidlustatud otsuse sisu ja põhjenduste vahel
on piisav vastavus.
Tuleb märkida, et vaidlustatud otsus tugineb teaduslikele põhjustele, mille alusel komisjon kooskõlas CPCASA-ga leidis, et
ainet ei tule direktiivi 91/414 I lisasse kanda.
See põhjendus võimaldab ka mõista, miks komisjon oma avarat kaalutlusõigust arvestades ei kasutanud EFSA poolt silmas peetud
võimalust kanda trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse, kui teatud tingimused on täidetud.
Lisaks tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendus oli piisav, et Üldkohus saaks oma järelevalvet teostada ja kaaluda
hagejate poolt oma hagi raames esitatud erinevaid väiteid.
Seetõttu ei puudu vaidlustatud otsuses põhjendus.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla hagejate poolt oma väite toetuseks esitatud argumendid.
Esiteks ei ole hagejatel alust väita, et vaidlustatud otsus tugineb üksnes trifluraliini tekitatud ohtude hindamisele, mitte
aga riskide hindamisele (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendus 5, vt lisaks eespool punkt 159).
Teiseks ei saa hagejad tõhusalt väita, et komisjon ei võtnud arvesse tõendeid, mida nad esitasid seoses uuringuga kroonilisest
mürgisusest kaladele, mille põhjal referentliikmesriik tegi järelduse, et puudus kroonilise mürgisuse vastuvõetamatu risk.
Nimelt ei palutud teavitajatelt sellist uuringut (vt eespool punkt 128) ning seda ei võinud mingil juhul esitada pärast täieliku
toimiku esitamist, mille nad pidid esitama vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 6 lõigetele 1 ja 3. Lisaks tuleb märkida,
et pärast CPCASA õigusloome töögrupi 15. ja 16. märtsi 2007. aasta koosolekut lasi referentliikmesriik Kreeka Vabariik lisada
ühe deklaratsiooni, mille kohaselt oli ta valmis hääletama trifluraliini I lisasse kandmata jätmise ettepaneku poolt, et teavitajad
saaksid ära kasutada järgneva 18 kuu pikkust perioodi, et esitada ametlikult uuring kroonilisest mürgisusest kaladele, ja
et ta saaks referentliikmesriigina seda uuringut ametlikult hinnata.
Kolmandaks, kuna vaidlustatud otsus ei tugine trifluraliini hindamisele määruse nr 850/2004 alusel, vaid üksnes aine hindamisele
direktiivi 91/414 kriteeriumide alusel, nagu tõendavad ka vaidlustatud otsuse põhjendused 4–7 (vt eespool punkt 178), siis
ei saa hagejad komisjonile ette heita seda, et see ei selgitanud, miks otsus põhines sellisel hindamisel.
Neljandaks, komisjon algatas tõepoolest CPCASA-s ja täpsemalt õigusloome töögrupis arutelu, esitades direktiivi eelnõu, millega
kavatseti trifluraliin lisada direktiivi 91/414 I lisasse. Kuid siiski võib selline eelnõu oma määratluse kohaselt CPCASA-s
toimuvate arutelude käigus muutuda (vt eespool punkt 221). Käesolevas asjas võimaldab vaidlustatud otsuse põhjendus mõista
selle vastuvõtmist õigustanud teaduslikke põhjuseid. Seevastu ei saa nõuda, et see põhjendus käsitleks kõiki CPCASA-s toimunud
arutelude käike.
Seega tuleb viies väide tagasi lükata.
Kuues väide, mis käsitleb ühenduse aluspõhimõtete rikkumist, ning argument õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete
rikkumise kohta, mis esitati teise väite esimese osa toetuseks
–       Kuuenda väite esimene osa, mis käsitleb õiguskindluse, tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete
rikkumist, ning argument õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete rikkumise kohta, mis esitati teise väite esimese
osa toetuseks
Esiteks märgivad hagejad, et asjaolu, et referentliikmesriik ja EFSA taotlesid temalt veel ühte uuringut, tekitas neis õiguspärase
ootuse, et seda uuringut hinnatakse ja võetakse arvesse trifluraliini hindamise raames. Komisjon leidis siiski, uuring on
esitatud pärast tähtaja lõppu, ning andis CPCASA liikmetele teada, et seetõttu ei saa seda uuringut arvesse võtta, rikkudes
nii hagejate õiguspärast ootust.
Teiseks väidavad hagejad, et nii toimides on komisjon jätnud arvesse võtmata kõige viimased teaduslikud teadmised ning teadusliku
ja tehnilise teabe hetkeseisu, rikkudes õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid.
Kolmandaks märgivad hagejad, et määruse nr 451/2000 asjassepuutuvaid sätteid silmas pidades uskusid nad õiguspäraselt, et
vaidlustatud otsuses põhinetakse EFSA arvamusel, mis soovitas nende sõnul kanda aine direktiivi 91/414 I lisasse. Vaidlustatud
otsus aga sellel järeldusel ei põhinenud ning seetõttu on hagejate arvates nende õiguspärast ootust eiratud.
Neljandaks kohaldas komisjon tagasiulatuvalt määrust nr 850/2004 ja muutis niisiis kohaldatavaid sätteid hindamise käigus.
Seetõttu oli hagejatel võimatu ilma kahtlusteta kindlaks teha oma õigusi või võtta sobivaid meetmeid nende õiguste kaitseks.
Selle selguse ja ootuspärasuse puudumise tõttu rikkus komisjon ka õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtteid.
Komisjon vaidleb neile väidetele vastu.
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv õiguskindluse põhimõte
eelkõige seda, et õiguslik regulatsioon oleks selge ja täpne ning selle kohaldamine tema subjektidele ettenähtav eriti juhtudel,
kui see võib üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua soovimatuid tagajärgi (vt Euroopa Kohtu 18. novembri 2008. aasta otsus
kohtuasjas C‑158/07: Förster, EKL 2008, lk I‑8507, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
Lisaks laieneb kooskõlas väljakujunenud kohtupraktikaga õigus nõuda õiguspärase ootuse kaitset igale eraõiguslikule isikule,
kes on olukorras, kus ühenduse haldusasutuse antud täpsete kinnituste tõttu on tal tekkinud põhjendatud ootus (Euroopa Kohtu
15. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑37/02 ja C‑38/02: Di Lenardo ja Dilexport, EKL 2004, lk I‑6911, punkt 70;
Üldkohtu 17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑203/96: Embassy Limousines & Services
vs.
parlament, EKL 1998, lk II‑4239, punkt 74; vt selle kohta lisaks eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience
jt
vs.
komisjon, punkt 153). Sellisteks tagatisteks on täpne, tingimusteta ja vastastikku kooskõlas olev teave, mis olenemata selle
edastamise vormist on pärit volitatud ja usaldusväärsest allikast (vt selle kohta Euroopa Kohtu 25. mai 2000. aasta otsus
kohtuasjas C‑82/98 P: Kögler
vs.
Euroopa Kohus, EKL 2000, lk I‑3855, punkt 33). Keegi ei saa aga tugineda selle põhimõtte rikkumisele, kui puuduvad haldusasutuse
poolt antud täpsed kinnitused (Euroopa Kohtu 24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑506/03: Saksamaa
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 58, ja 22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjas C‑182/03 ja
C‑217/03: Belgia ja Forum 187
vs.
komisjon, EKL 2006, lk I‑5479, punkt 147). Lisaks saab õiguspärane ootus tekkida vaid kohaldatavate õigusnormide alusel (Üldkohtu
30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑347/03: Branco
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑2555, punkt 102; 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑282/02: Cementbouw Handel & Industrie
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II‑319, punkt 77, ning 19. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas T‑334/07: Denka International
vs.
komisjon, EKL 2009, lk II‑4205, punkt 132).
Esiteks, ilma et oleks isegi vaja kontrollida, kas hagejad võisid käesolevas asjas saada täpseid kinnitusi, et nad võisid
referentliikmesriigi või EFSA taotlusel esitada uuringu, ei saanud need kinnitused mingil juhul neis tekitada õiguspärast
ootust, kuna määruse nr 451/2000 artikli 8 lõige 5 näeb otsesõnu ette, et uusi uuringuid ei võeta enam vastu hetkel, kui EFSA
on algatanud toimeaine hinnangu, ja kuna õiguspärane ootus saab tekkida vaid kohaldatavate õigusnormide alusel.
Teiseks, kuna teavitajatelt ei palutud ühtegi täiendavat uuringut, siis ei saa komisjonile ette heita, et ta ei võtnud arvesse
hagejate poolt hilinemisega esitatud uuringut kroonilisest mürgisusest kaladele.
Kolmandaks, kuna määruses nr 451/2000 ei ole mingit märget selle kohta, et komisjon on kohustatud EFSA arvamuse sisu järgima
ning et tal ei ole seega mingit kaalutlusõigust (vt eespool punktid 87 ja 88), siis ei saa nad tõhusalt väita, et nende õiguspärast
ootust rikuti, sest see määrus andis neile alust uskuda, et komisjon järgib tingimata EFSA arvamust, milles soovitati aine
kanda direktiivi 91/414 I lisasse, mis on pealegi vale (vt eespool punkt 89).
Neljandaks, kuna vaidlustatud otsus ei põhinenud trifluraliini hindamisel määruse nr 850/2004 alusel, siis ei saa hagejad
tõhusalt väita, et selle määruse tagasiulatuva kohaldamise tõttu direktiivi 91/414 alusel toimuva aine hindamise raames on
rikutud õiguskindluse põhimõtet. Sama kehtib ka nende väite kohta, et see asjaolu rikkus ka nende õiguspärase ootuse põhimõtet.
Järelikult tuleb tagasi lükata kuuenda väite esimene osa ja argument õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete
rikkumise kohta, mis esitati teise väite esimese osa toetuseks.
–       Kuuenda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud kaitseõigusi ja õigust olla õiglaselt ära kuulatud
Hagejad väidavad sisuliselt, et juhul kui komisjon kohaldas õigustatult määrust nr 850/2004, oleks ta pidanud andma hagejatele
piisava võimaluse kaitsta oma õigusi, pikendades kohaldatavaid tähtaegu ja andes neile võimaluse enda kaitse teostamiseks
esitada oma märkused.
Komisjon rikkus sel viisil õigust olla õiglaselt ära kuulatud, mis on lahutamatu osa hea halduse põhimõttest.
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu.
Kuna vaidlustatud otsus ei põhine trifluraliini hindamisel määruse nr 850/2004 alusel, siis on hagejate argumendid ainetud
ning need tuleb seetõttu tagasi lükata.
–       Kuuenda väite kolmas osa, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist
Esmalt väidavad hagejad, et trifluraliini täielik keelamine on ebaproportsionaalne, kuna EFSA leidis nende sõnul, et trifluraliini
tekitatud ohtusid saab juhtida, kui kehtestada sobivad kasutustingimused.
Seejärel märgivad nad, et komisjon tegutses ebaproportsionaalselt, kui ta ei võtnud arvesse uuringut kroonilisest mürgisusest
kaladele ega pikendanud kohaldatavaid tähtaegu, et seda uuringut saaks tõhusalt arvesse võtta.
Lõpuks väidavad nad, et vaidlustatud otsuse tagajärjel piiratakse pakutavate herbitsiidide valikut, millel on omakorda tõsised
tagajärjed umbrohu ja haiguste vastases võitluses. Hagejad näevad selles riski, et saagikus väheneb, mille tagajärjel toiduainete
tootmine väheneb, import Euroopa Liitu kasvab ja lõpuks tõusevad hinnad. Ülemaailmse toiduainete nappuse kontekstis on otsus
sellega seoses samuti ebaproportsionaalne.
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv proportsionaalsuse põhimõte, et ühenduse
institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega taotletavate õiguspäraste eesmärkide
saavutamiseks asjakohane ja vajalik, ning juhul kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb võtta kõige vähem
piirav meede, ning loodud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega (Euroopa Kohtu 18. novembri 1987. aasta otsus
kohtuasjas 137/85: Maizena jt, EKL 1987, lk 4587, punkt 15; eespool punktis 145 viidatud kohtuotsus Pfizer Animal Health
vs.
nõukogu, punkt 411, ja eespool punktis 95 viidatud kohtuotsus Bayer CropScience jt
vs.
komisjon, punkt 223).
Peab meenutama, et tuleb tunnustada komisjoni ulatuslikku kaalutlusõigust, kui ta otsustab aine direktiivi 91/414 I lisasse
kandmise menetluse raames võtta kasutusele riskijuhtimismeetmeid. Nimelt nõuab see valdkond omalt poolt eelkõige nii poliitiliste
valikute tegemist kui ka keeruliste hinnangute andmist (vt eespool punkt 86). Sellises valdkonnas võetud meetme õiguspärasust
saab mõjutada vaid selle meetme ilmselge ebasobivus pädeva institutsiooni püstitatud eesmärgiga (Euroopa Kohtu 12. juuli 2001. aasta
otsus kohtuasjas C‑189/01: Jippes jt, EKL 2001, lk I‑5689, punkt 82; eespool punktis 145 viidatud kohtuotsused Pfizer Animal
Health
vs.
nõukogu, punkt 412, ja Alpharma
vs.
nõukogu, punktid 177–180).
Kuna käesolevas asjas ei ole õige väita, et EFSA arvamus soovitas kanda trifluraliini direktiivi 91/414 I lisasse (vt eespool
punkt 89), siis tuleb järeldada, et hagejate poolt esitatud argumendil, et tõendada trifluraliini täieliku keelu ebaproportsionaalsust,
puudub faktiline alus.
Vastab tõele, et EFSA arvamuses on esitatud soovitused, mis võimaldavad juhtida hindamismenetluse käigus välja toodud riske,
juhul kui komisjon teeb ettepaneku kanda trifluraliin kõnealusesse lisasse.
Siiski tuleb meenutada, et EFSA esitas selliseid soovitusi vastavalt määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikele 7; et seetõttu
ei saa sellest tuletada, et EFSA tegi ettepaneku lisada trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse, ja et komisjonil oli igal
juhul ulatuslik kaalutlusõigus, et taotleda direktiiviga 91/414 talle pandud eesmärki, võttes arvesse keerulisi tehnilisi
hinnanguid, mida ta selles valdkonnas peab tegema (vt eespool punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika, ning eespool punktid 92
ja 93).
Lisaks tuleb märkida, et komisjon väitis oma kirjalikes dokumentides ja kohtuistungil – ilma et talle oleks selles punktis
tõhusalt vastu vaieldud –, et trifluraliini piiratud kandmist direktiivi 91/414 I lisasse ei nähtud ette, kuna toimeainet
oli võimatu kontrolli all hoida vaid pelgalt riskide vähendamise meetmetega, võttes eelkõige arvesse kauglevi riski ning arvukaid
andmeid, mis endiselt puudusid seoses kõnealuse aine ohutusega.
Sellest tuleneb, et asjaolu, et komisjon ei teinud ettepanekut kanda trifluraliin direktiivi 91/414 I lisasse, seostades seda
kandmist EFSA esitatud tingimustega, ei saa lugeda ilmselgelt ebaproportsionaalseks.
Lisaks ei olnud komisjonil kohustust võtta arvesse uuringut kroonilisest mürgisusest kaladele ega pikendada tähtaega selle
uuringu arvesse võtmiseks (vt eespool punktid 128 ja 132). Otsuse väidetav ebaproportsionaalsus ei saa seega tuleneda asjaolust,
et seda uuringut arvesse ei võetud või et selle arvesse võtmiseks tähtaega ei pikendatud.
Lisaks ei ole hagejad esitanud ühtegi tõendit, et toetada oma väidet, mille kohaselt on vaidlustatud otsusel erinevad kahjulikud
tagajärjed, mille nad välja toovad ja mis tõendaks vaidlustatud otsuse ebaproportsionaalsust.
Lõpuks tuleb meenutada, et EFSA esitas oma arvamuses teatud hulga riske, mida trifluraliin kaasa toob.
Arvestades laia kaalutlusõigust, mis tuleb komisjonile anda, et ta saaks tõhusalt taotleda direktiiviga 91/414 talle pandud
eesmärki, ning arvestades keerulisi tehnilisi hinnanguid, mida komisjon peab läbi viima, tuleb märkida, et vaidlustatud otsus
ei ole ilmselgelt ebaproportsionaalne.
Järelikult on kuuenda väite kolmas osa ilma mingi aluseta ja tuleb seetõttu tagasi lükata.
Kokkuvõttes tuleb kuues ja viimane väide tagasi lükata ja seega hagi tervikuna rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool
on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõuetele välja mõista hagejatelt.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta Dow AgroSciences Ltd ja ülejäänud 20 hageja, kelle nimed on esitatud lisas, kohtukulud nende endi kanda ning mõista
neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 9. septembril 2011 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse aluseks olevad asjaolud2
Menetlus ja poolte nõuded12
Õiguslik käsitlus13
Hagi ese13
Sisulised küsimused14
Esimene väide, mis käsitleb seda, et vaidlustatud otsus ei põhinenud EFSA aruandel, rikkudes nii määruse nr 451/2000 artikli 8
lõiget 8, ning võeti vastu kohaldatavaid menetlusnorme rikkudes15
Teise väite esimene ja teine osa, mis käsitlevad ilmseid hindamisvigu seoses sellega, et esiteks rikkus komisjon kohustust
arvestada kõigi olemasolevate teaduslike tõenditega ja täpsemalt uuringuga, mida teavitajatelt taotleti, ja teiseks oleks
komisjon pidanud pikendama kohaldatavaid tähtaegu, et seda täiendavat teavet saada18
Teise väite kolmas osa, mis käsitleb ilmset kaalutlusviga seoses sellega, et ükski teaduslik põhjendus ei kinnitanud komisjoni
järeldusi22
Esiteks määruse nr 850/2004 artikli 3 lõike 3 õigusvastasus ja teiseks teise väite neljas osa, mille kohaselt komisjonil puudus
pädevus hinnata trifluraliini määruse nr 850/2004 alusel ning ta tegi lisaks hindamisvea selle määrusega kehtestatud kriteeriumide
kohaldamisel27
Kolmas väide, mille kohaselt vaidlustatud otsust ei võetud vastu kohaldatava seadusandliku menetluse alusel ja see rikub seetõttu
EÜ artikleid 5 ja 7, määruse nr 451/2000 artikli 8 lõiget 8 ja komitoloogia otsuse artiklit 529
Neljas väide, mille kohaselt kohaldatavaid menetlustähtaegu ei järgitud, rikkudes nii määruse nr 451/2000 artikli 8 lõikeid 7
ja 834
Viies väide, mis käsitleb vaidlustatud otsuse põhjenduse puudumist35
Kuues väide, mis käsitleb ühenduse aluspõhimõtete rikkumist, ning argument õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete
rikkumise kohta, mis esitati teise väite esimese osa toetuseks37
– Kuuenda väite esimene osa, mis käsitleb õiguskindluse, tagasiulatuva jõu puudumise ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete
rikkumist, ning argument õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete rikkumise kohta, mis esitati teise väite esimese
osa toetuseks37
– Kuuenda väite teine osa, mille kohaselt on rikutud kaitseõigusi ja õigust olla õiglaselt ära kuulatud39
– Kuuenda väite kolmas osa, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist40
Kohtukulud42
Lisa
Dow AgroSciences Ltd
, asukoht Hitchin (Ühendkuningriik),
Makhteshim-Agan Holding BV
, asukoht Rotterdam (Madalmaad),
Makhteshim Agan International Coordination Center
, asukoht Brüssel (Belgia),
Dintec Agroquímica – ProdutosQuímicos, L
da
, asukoht Funchal (Portugal),
Finchimica SpA
, asukoht Manerbio (Itaalia),
Dow Agrosciences BV
, asukoht Rotterdam,
Dow AgroSciences Hungary kft
, asukoht Budapest (Ungari),
Dow AgroSciences Italia Srl
, asukoht Milano (Itaalia),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.
, asukoht Varssavi (Poola),
Dow AgroSciences Iberica, SA
, asukoht Madrid (Hispaania),
Dow AgroSciences s.r.o.
, asukoht Praha (Tšehhi Vabariik),
Dow AgroSciences LLC
, asukoht Indianapolis, Indiana (Ameerika Ühendriigid),
Dow AgroSciences GmbH
, asukoht Stade (Saksamaa),
Dow AgroSciences Export
, asukoht Mougins (Prantsusmaa),
Dow AgroSciences
, asukoht Mougins,
Dow AgroSciences Danmark A/S
, asukoht Lyngby-Taarbæk (Taani),
Makhteshim-Agan, Poland sp. z o.o.
, asukoht Varssavi,
Makhteshim-Agan (UK) Ltd
, asukoht London (Ühendkuningriik),
Makhteshim-Agan France
, asukoht Sèvres (Prantsusmaa),
Makhteshim-Agan Italia Srl
, asukoht Bergamo (Itaalia),
Alfa Agricultural Supplies SA
, asukoht Halardri (Kreeka).
*
Kohtumenetluse keel: inglise.