CELEX: 62012CJ0474
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Sloboda usadiť sa
Voľný pohyb pracovníkov
Zákaz diskriminácie
Článok 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ
Ochrana základných záujmov bezpečnosti členského štátu
Právna úprava členského štátu, ktorá stanovuje, že zákonní zástupcovia spoločnosti vykonávajúcej v tomto štáte obchod so zbraňami, s muníciou a vojenským materiálom musia mať štátnu príslušnosť uvedeného štátu

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 18 ZFEÚ, 45 ZFEÚ, 49 ZFEÚ a 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ.
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Schiebel Aircraft GmbH (ďalej len „Schiebel Aircraft“) a Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend (spolkový minister hospodárstva, rodiny a mládeže, ďalej len „Bundesminister“) vo veci zamietnutia udeliť koncesiu spoločnosti Schiebel Aircraft na výkon živnosti v oblasti zbraní zo strany tohto ministra.
Právny rámec
§ 94 bod 80 živnostenského poriadku z roku 1994 (Gewerbeordnung 1994) v znení uplatniteľnom vo veci samej (BGBl. I, 111/2010, ďalej len „GewO 1994“) stanovuje:
„Nasledujúce živnosti sú koncesovanými živnosťami:
…
(80)
Živnosť týkajúca sa zbraní (puškárstvo) vrátane obchodu so zbraňami.“
§ 95 GewO 1994 stanovuje:
„1.   V prípadoch živností uvedených v § 94 bodoch 5, 10, 16, 18, 25, 32, 36, 56, 62, 65, 75, 80 a 82 musí správny orgán overiť, či sa žiadateľ alebo osoby vymenované v § 13 ods. 7 – ak sa o živnostenské povolenie uchádza právnická osoba alebo registrovaná osobná spoločnosť – vyznačujú spoľahlivosťou potrebnou na vykonávanie živnosti (§ 87 ods. 1 bod 3). Vykonávanie živnosti smie prihlasovateľ začať až po nadobudnutí právoplatnosti rozhodnutia podľa § 340.
2.   V prípadoch živností uvedených v odseku 1 podlieha ustanovenie konateľa alebo konateľa pobočky na výkon živnosti povoleniu. Povolenie sa vydá na návrh majiteľa živnosti, ak sú splnené podmienky uvedené v § 39 ods. 2, resp. § 47 ods. 2.“
§ 139 GewO 1994 stanovuje:
„1.   Koncesia na vykonávanie živnosti týkajúcej sa zbraní (§ 94 bod 80) sa vyžaduje na tieto činnosti:
(1)
týkajúce sa nevojenských zbraní a nevojenskej munície:
a)
výroba, úprava a oprava (vrátane činnosti puškárov);
b)
obchod;
c)
prenájom;
d)
sprostredkovanie nákupu a predaja;
(2)
týkajúce sa vojenských zbraní a vojenskej munície:
a)
výroba, úprava a oprava;
b)
obchod;
c)
sprostredkovanie nákupu a predaja.
…
4.   Prenájom a oprava strelných zbraní, ako aj predaj príslušného streliva na strelniciach s úradným povolením sa povoľuje osobám vykonávajúcim živnosť, ktoré majú povolenie podľa odseku 1 bodu 1 písm. a), b) alebo c) alebo bodu 2 písm. a) alebo b). Inak je prenajímanie vojenských zbraní zakázané.“
§ 141 GewO 1994 znie takto:
„1.   Na udelenie koncesie na vykonávanie živností týkajúcich sa zbraní uvedených v § 139 ods. 1 sa okrem overenia spoľahlivosti (§ 95) vyžadujú nasledujúce podmienky:
(1)
ak ide o fyzické osoby, rakúska štátna príslušnosť a bydlisko v tuzemsku;
(2)
ak ide o právnické osoby a registrované osobné spoločnosti:
a)
sídlo alebo hlavná prevádzkareň sa v tuzemsku;
b)
rakúska štátna príslušnosť členov orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať spoločnosť, alebo spoločníkov poverených riadením spoločnosti alebo oprávnených zastupovať spoločnosť a ich bydlisko v tuzemsku;
(3)
ako aj podmienka, že vykonávanie živnosti nevzbudzuje žiadne pochybnosti z hľadiska zachovávania verejného pokoja, poriadku a bezpečnosti. …
…
3.   Podmienka štátnej príslušnosti stanovená v odseku 1 sa vo vzťahu k štátnym príslušníkom zmluvných strán [Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP)] nevzťahuje na činnosti uvedené v § 139 ods. 1 bode 1.“
§ 340 GewO 1994 stanovuje:
„1.   Na základe ohlásenia živnosti (§ 339 ods. 1) orgán overí, či sú splnené zákonné podmienky na vykonávanie živnosti ohlásenej ohlasovateľom v príslušnom mieste. …
…
3.   Ak podmienky uvedené v odseku 1 nie sú splnené, orgán túto skutočnosť konštatuje v rozhodnutí a bez toho, aby bol dotknutý postup podľa § 366 ods. 1 bodu 1, zakáže vykonávanie živnosti.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Spoločnosť Schiebel Aircraft podaním z 27. septembra 2010 požiadala Bundesminister okrem iného o koncesiu na vykonávanie živnosti v oblasti zbraní, najmä obchodu s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou, ako aj sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, keďže uvedené živnosti sú podľa § 94 bodu 80 GewO 1994 koncesovanými živnosťami.
Rozhodnutím zo 16. februára 2011, ktoré je predmetom žaloby podanej na vnútroštátny súd, Bundesminister rozhodol, že Schiebel Aircraft nespĺňa zákonné podmienky na vykonávanie týchto živností a zakázal jej ich vykonávať.
V odôvodnení svojho rozhodnutia Bundesminister v podstate objasnil, že v obchodnom registri je N. H. spolu s ďalšími dvomi osobami zapísaný ako konateľ, ktorý je oprávnený konať v mene spoločnosti Schiebel Aircraft („handelsrechtlicher Geschäftsführer“), a táto osoba je britským štátnym príslušníkom a nemá rakúsku štátnu príslušnosť. Vzhľadom na skutočnosť, že jedna z osôb oprávnených zastupovať spoločnosť Schiebel Aircraft nemá rakúsku štátnu príslušnosť, nie sú splnené podmienky uvedené v § 141 ods. 1 bode 2 písm. b) a § 141 ods. 3 GewO 1994 na vykonávanie živností vymenovaných v § 139 ods. 1 bode 2 písm. b) a c) GewO 1994.
Vo svojom opravnom prostriedku podanom proti tomuto rozhodnutiu na vnútroštátny súd Schiebel Aircraft tvrdí, že podľa článku 18 ZFEÚ je zakázaná akákoľvek diskriminácia na základe štátnej príslušnosti. V každom prípade N. H., britskému štátnemu príslušníkovi vykonávajúcemu funkciu konateľa, prináleží ochrana poskytnutá slobodou usadiť sa podľa článku 49 ZFEÚ, pretože chce vykonávať cezhraničnú činnosť za odmenu. Schiebel Aircraft tvrdí, že skutkové okolnosti veci samej spadajú do pôsobnosti práva Únie a z tohto dôvodu sa uplatní aj zásada zákazu diskriminácie podľa článku 18 ZFEÚ. Podľa nej podmienka rakúskej štátnej príslušnosti uvedená v § 141 ods. 1 bode 2 písm. b) a § 141 ods. 3 GewO 1994 (ďalej len „podmienka štátnej príslušnosti“) predstavuje priamu diskrimináciu, ktorá je v rozpore s právom Únie.
Spoločnosť Schiebel Aircraft navyše uznáva, že v rámci ustanovení primárneho práva článok 346 ZFEÚ umožňuje, aby sa členské štáty odchýlili od ustanovení Zmlúv. Tento článok však treba ako ustanovenie, ktoré povoľuje odchýlku, vykladať striktne. Okrem toho odchýlky od zásad voľného pohybu a rovnosti zaobchádzania nesmú mať taký dosah, ktorý by prekračoval cieľ, pre ktorý boli odchýlky stanovené.
Podľa spoločnosti Schiebel Aircraft síce členským štátom vzhľadom na slovné spojenie „ktoré pokladá“ obsiahnuté v článku 346 ZFEÚ prináleží posúdiť, či boli ohrozené základné záujmy ich bezpečnosti, ale Súdny dvor spresnil, že opatrenia prijaté na základe tohto ustanovenia musia byť v súlade so zásadou proporcionality. Z tohto dôvodu nič nemôže odôvodniť podmienku štátnej príslušnosti. Táto podmienka, ktorá dopĺňa iné už existujúce prísne opatrenia, nemôže byť považovaná za nevyhnutnú z hľadiska ochrany základných záujmov bezpečnosti Rakúskej republiky určených rozhodujúcim spôsobom jej neutralitou.
Bundesminister pred vnútroštátnym súdom uviedol, že bol viazaný znením ustanovenia vnútroštátneho práva a že nebol oprávnený predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Vnútroštátny súd spresňuje, že rakúsky zákonodarca sa pri stanovení podmienky štátnej príslušnosti bez ďalšieho odôvodnenia odvolával na ustanovenie povoľujúce odchýlku obsiahnuté v článku 223 ods. 1 písm. b) Zmluvy o EHS, ktoré bolo prebraté do článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ.
Podľa vnútroštátneho súdu posledné uvedené ustanovenie umožňuje členským štátom prijať jednostranné ochranné opatrenia odchyľujúce sa od povinností, ktoré im vyplývajú zo Zmlúv, na účely náležitého zohľadnenia základných záujmov ich bezpečnosti. Tieto záujmy zahŕňajú tak vnútornú, ako aj vonkajšiu bezpečnosť. Miera voľnej úvahy priznaná členským štátom je obmedzená zásadou proporcionality podľa práva Únie a všeobecnými právnymi zásadami.
Vnútroštátny súd uvádza, že nemôže konštatovať existenciu „základných záujmov… bezpečnosti“ Rakúskej republiky v zmysle článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, ktoré by mohli odôvodniť podmienku štátnej príslušnosti a tým nedodržanie zásady zákazu diskriminácie uvedenej v článkoch 18 ZFEÚ, 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ.
Za týchto podmienok Verwaltungsgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Bráni právo Únie, najmä články 18 ZFEÚ, 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ v spojení s článkom 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, takému ustanoveniu vnútroštátneho práva členského štátu, akou je právna úprava, ktorá sa má uplatniť vo veci samej, podľa ktorého členovia orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať spoločnosť, alebo spoločníci poverení riadením spoločnosti a oprávnení zastupovať spoločnosť, ktorá chce vykonávať živnosti pozostávajúce z obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a zo sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, musia mať rakúsku štátnu príslušnosť a štátna príslušnosť iného členského štátu EHP nepostačuje?“
O prejudiciálnej otázke
Úvodné pripomienky
Na úvod treba konštatovať, že otázka položená vnútroštátnym súdom odkazuje jednak na článok 18 ZFEÚ, v ktorom je zakotvená všeobecná zásada zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, a jednak na články 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ týkajúce sa voľného pohybu pracovníkov a slobody usadiť sa.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 18 ZFEÚ, ktorý zakotvuje všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, sa môže samostatne uplatniť len v situáciách upravených právom Únie, pre ktoré Zmluva nestanovuje osobitné pravidlá zákazu diskriminácie (pozri rozsudky Attanasio Group, C‑384/08,
EU:C:2010:133
, bod 37, a Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi, C‑385/12,
EU:C:2014:47
, bod 25).
Zásada zákazu diskriminácie bola v oblasti voľného pohybu pracovníkov vykonaná článkom 45 ods. 2 ZFEÚ a v oblasti práva usadiť sa článkom 49 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04,
EU:C:2006:8
, bod 99; Lyyski, C‑40/05,
EU:C:2007:10
, bod 34; UTECA, C‑222/07,
EU:C:2009:124
, bod 38, ako aj Hervis Sport‑ és Divatkereskedelmi,
EU:C:2014:47
, bod 25).
Netreba teda, aby Súdny dvor rozhodol, pokiaľ ide o článok 18 ZFEÚ.
V súvislosti s článkami 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ treba uviesť, že právna úprava dotknutá vo veci samej nerozlišuje podľa toho, či je konateľ zamestnancom alebo samostatne zárobkovo činnou osobou. Navyše ani z vnútroštátneho rozhodnutia, ani zo spisu predloženého Súdnemu dvoru nemožno vyvodiť, či sa na situáciu, o ktorú ide v spore vo veci samej, vzťahuje prvé alebo druhé z uvedených ustanovení. V dôsledku toho treba konštatovať, že právna úprava, o akú ide vo veci samej, môže ovplyvniť tak voľný pohyb pracovníkov, ako aj slobodu usadiť sa, a preto ju treba preskúmať jednak z hľadiska článku 45 ZFEÚ a jednak z hľadiska článku 49 ZFEÚ.
V dôsledku toho treba položenú otázku chápať v tom zmysle, že sa pýta na to, či sa majú články 45 ZFEÚ, 49 ZFEÚ a článok 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá od spoločností, ktoré chcú vykonávať živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, vyžaduje, aby členovia ich orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať spoločnosť, alebo spoločníci poverení riadením spoločnosti mali štátnu príslušnosť tohto členského štátu.
O existencii obmedzení voľného pohybu pracovníkov a slobody usadiť sa
Pred začatím skúmania, či právna úprava dotknutá vo veci samej predstavuje opatrenie, ktoré je v rozpore s voľným pohybom pracovníkov a so slobodou usadiť sa, treba najskôr uviesť, že pravidla rovnosti zaobchádzania v oblasti voľného pohybu pracovníkov upraveného v článku 45 ZFEÚ sa môže dovolávať aj zamestnávateľ, keď chce v členskom štáte, v ktorom je usadený, zamestnávať pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iného členského štátu (rozsudok Clean Car Autoservice, C‑350/96,
EU:C:1998:205
, bod 25).
Táto úvaha týkajúca sa situácie, v ktorej spoločnosti usadenej v jednom členskom štáte vnútroštátne ustanovenie bránilo vykonávať v danom štáte činnosť z dôvodu, že jej konateľ, v tomto prípade zamestnanec, nemal bydlisko v tomto členskom štáte, sa analogicky uplatní aj na prípad, keď sa sporná podmienka týka konateľa, ktorý je samostatne zárobkovo činnou osobou. Súdny dvor totiž rozhodol, že pravidlá v oblasti voľného pohybu pracovníkov by mohli byť ľahko zmarené, ak by členské štáty tam uvedené zákazy mohli obísť tým, že zamestnávateľom, ktorí chcú zamestnať pracovníkov, stanovia podmienky, ktoré musia títo pracovníci splniť, pričom ak by tieto podmienky stanovili priamo pracovníkovi, predstavovali by obmedzenia výkonu jeho práva na voľný pohyb na základe článku 45 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok Clean Car Autoservice,
EU:C:1998:205
, bod 21). Takýto záver platí takisto v prípade, keď zamestnávateľ nechce zamestnať pracovníka ako zamestnanca, ale ako samostatne zárobkovo činnú osobu, ktorej postavenie je upravené v článku 49 ZFEÚ (pozri tiež v súvislosti s možnosťou zamestnancov poskytovateľa služieb odvolať sa na voľný pohyb služieb rozsudok Abatay a i., C‑317/01 a C‑369/01,
EU:C:2003:572
, bod 106).
Sloboda usadiť sa, ktorú článok 49 ZFEÚ priznáva štátnym príslušníkom Európskej únie, zahŕňa ich právo začať a vykonávať samostatnú zárobkovú činnosť, ako aj právo založiť a viesť podniky za rovnakých podmienok, ako sú podmienky stanovené pre vlastných štátnych príslušníkov právnou úpravou členského štátu usadenia sa. Podľa ustálenej judikatúry je teda cieľom článku 49 ZFEÚ zabezpečiť, aby sa s každým štátnym príslušníkom členského štátu, ktorý sa usadí v inom členskom štáte, aby tam vykonával samostatnú zárobkovú činnosť, zaobchádzalo rovnako ako s vlastnými štátnymi príslušníkmi, a tento článok zakazuje akúkoľvek diskrimináciu založenú na štátnej príslušnosti vyplývajúcu z vnútroštátnych právnych úprav ako obmedzenie slobody usadiť sa (pozri najmä rozsudky Komisia/Francúzsko, 270/83,
EU:C:1986:37
, bod 14, a Komisia/Belgicko, C‑47/08,
EU:C:2011:334
, bod 80).
Okrem toho podľa samotného znenia článku 45 ods. 2 ZFEÚ zahŕňa voľný pohyb pracovníkov odstránenie akejkoľvek diskriminácie medzi pracovníkmi členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a iné pracovné podmienky.
V dôsledku toho treba konštatovať, že taká právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá udelenie koncesie na výkon živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície spoločnosti viaže na rakúsku štátnu príslušnosť členov orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať túto spoločnosť, alebo spoločníkov poverených riadením spoločnosti, zavádza rozdielne zaobchádzanie na základe štátnej príslušnosti, ktoré je v zásade zakázané článkom 49 ZFEÚ, ako aj článkom 45 ods. 2 ZFEÚ.
Treba totiž konštatovať, že podmienka štátnej príslušnosti priamo bráni štátnym príslušníkom iných členských štátov usadiť sa v Rakúsku ako členovia orgánov oprávnených zo zákona zastupovať spoločnosť alebo ako spoločníci poverení riadením spoločnosti vykonávajúcej živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície alebo vykonávať takéto živnosti v tomto členskom štáte ako zamestnanci.
O možnosti odôvodniť obmedzenia slobody usadiť sa a voľného pohybu pracovníkov na základe článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ
Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že rakúsky zákonodarca sa pri stanovení podmienky štátnej príslušnosti bez ďalšieho odôvodnenia odvolával na ustanovenie povoľujúce odchýlku obsiahnuté v článku 223 ods. 1 písm. b) Zmluvy o EHS, ktoré bolo následne prebraté do článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ.
Treba teda preskúmať, či článok 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, podľa ktorého ustanovenia Zmlúv nebránia tomu, aby členský štát prijal opatrenia, ktoré považuje za nevyhnutné na ochranu základných záujmov vlastnej bezpečnosti a ktoré sú späté s výrobou zbraní, munície a vojenského materiálu alebo obchodu s nimi, môže odôvodniť obmedzenia slobody usadiť sa a voľného pohybu pracovníkov, ktoré zaviedla právna úprava ako vo veci samej.
V tejto súvislosti sa má na jednej strane odchýlka uvedená v článku 346 ZFEÚ, ako vyplýva z ustálenej judikatúry týkajúcej sa odchýlok od základných slobôd, vykladať striktne (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Fínsko, C‑284/05,
EU:C:2009:778
, bod 46, a Insinööritoimisto InsTiimi, C‑615/10,
EU:C:2012:324
, bod 35).
Na druhej strane, hoci článok 346 ods. 1 písm. b) hovorí o opatreniach, ktoré členský štát môže pokladať za nevyhnutné na ochranu základných záujmov vlastnej bezpečnosti, nie je možné vykladať ho tak, že priznáva členským štátom právomoc, ktorá im dovoľuje odchýliť sa od ustanovení Zmluvy len odvolaním sa na uvedené záujmy (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Fínsko,
EU:C:2009:778
, bod 47, a Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, bod 35). Členský štát, ktorý sa dovoláva článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, totiž musí preukázať potrebu použitia odchýlky stanovenej v uvedenom ustanovení s cieľom chrániť základné záujmy svojej bezpečnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Fínsko,
EU:C:2009:778
, bod 49, a Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, bod 45).
Živnosti, ktorých vykonávanie Schiebel Aircraft žiadala povoliť, t. j. obchodovanie s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a sprostredkovanie nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, síce môžu patriť do pôsobnosti odchýlky uvedenej v článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, avšak ani z vnútroštátneho rozhodnutia, ani zo spisu predloženého Súdnemu dvoru nevyplýva, že by Rakúska republika, ktorej vláda nepredložila Súdnemu dvoru pripomienky, predložila dôkaz o tom, že podmienka štátnej príslušnosti uložená tejto spoločnosti je nevyhnutná na ochranu základných záujmov vlastnej bezpečnosti, čo musí v konečnom dôsledku overiť vnútroštátny súd.
Súdny dvor však v duchu spolupráce s vnútroštátnymi súdmi a s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď môže tomuto súdu poskytnúť všetky informácie, ktoré považuje za nevyhnutné (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok AES‑3C Maritza East 1, C‑124/12,
EU:C:2013:488
, bod 42).
Z tohto hľadiska, aj keby sa preukázalo, že cieľ zabezpečenia spoľahlivosti osôb oprávnených vykonávať živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, cieľ zabezpečenia dodávok obranného materiálu a cieľ spočívajúci v zabránení úniku strategických informácií, ktoré uvádzajú vo svojich písomných pripomienkach najmä česká a švédska vláda, ako aj Európska komisia, sú základnými cieľmi bezpečnosti Rakúskej republiky v zmysle článku 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, ešte je potrebné, aby podmienka štátnej príslušnosti podľa zásady proporcionality nešla nad rámec toho, čo je na uskutočnenie sledovaného cieľa primerané a potrebné (pozri v tomto zmysle rozsudky Johnston, 222/84,
EU:C:1986:206
, bod 38, a Albore, C‑423/98,
EU:C:2000:401
, bod 19).
Ako uvádzajú česká vláda a Komisia, podmienka štátnej príslušnosti síce je spôsobilá dosiahnuť ciele uvedené v predchádzajúcom bode, avšak v danom prípade tieto ciele možno dosiahnuť aj menej reštriktívnymi opatreniami, akými sú najmä pravidelné kontroly výroby a predaja zbraní, povinnosť zachovávania dôvernosti zakotvená v správnom práve alebo aj trestnoprávna sankcia za únik strategických informácií.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať, že články 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá od spoločností, ktoré chcú vykonávať živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, vyžaduje, aby členovia ich orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať spoločnosť, alebo spoločníci poverení riadením spoločnosti mali štátnu príslušnosť tohto členského štátu. Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby preveril, či členský štát, ktorý sa na účely odôvodnenia takejto právnej úpravy odvoláva na článok 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, môže preukázať potrebu použitia odchýlky stanovenej v tomto ustanovení s cieľom chrániť základné záujmy svojej bezpečnosti.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

Články 45 ZFEÚ a 49 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá od spoločností, ktoré chcú vykonávať živnosti v oblasti obchodovania s vojenskými zbraňami a vojenskou muníciou a v oblasti sprostredkovania nákupu a predaja vojenských zbraní a vojenskej munície, vyžaduje, aby členovia ich orgánov, ktorí sú zo zákona oprávnení zastupovať spoločnosť, alebo spoločníci poverení riadením spoločnosti mali štátnu príslušnosť tohto členského štátu. Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby preveril, či členský štát, ktorý sa na účely odôvodnenia takejto právnej úpravy odvoláva na článok 346 ods. 1 písm. b) ZFEÚ, môže preukázať potrebu použitia odchýlky stanovenej v tomto ustanovení s cieľom chrániť základné záujmy svojej bezpečnosti.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.