CELEX: 62007TJ0398
Verseny
Erőfölénnyel való visszaélés
A széles sávú internet‑hozzáférés spanyol piacai
Az EK 82. cikk megsértését megállapító határozat
Az árak rögzítése
Árprés
Jóhiszemű együttműködés
Az EK 82. cikk ultra vires alkalmazása
Jogbiztonság
Bizalomvédelem

A jogvita alapját képező tényállás
A Telefónica SA a Telefónica-csoport anyavállalata, amely korábban spanyolországi telekommunikációs állami monopólium volt. Az [EK 82. cikk] alkalmazására vonatkozó eljárásban 2007. július 4–én hozott C (2007) 3196 végleges bizottsági határozat (COMP/38.784 – Wanadoo España kontra Telefónica ügy) (a továbbiakban: megtámadott határozat) által érintett időszakban, vagyis 2001 szeptembere és 2006 decembere között leányvállalata, a Telefónica de España SAU (a továbbiakban: TESAU), valamint két másik leányvállalata, a Telefónica Data de España SAU és a Terra Networks España SA – amelyek 2006. június 30-án, illetve 2006. július 7-én olvadtak össze a TESAU-val (a megtámadott határozat (11), (13) és (19)–(21) preambulumbekezdése) – révén nyújtott széles sávú szolgáltatásokat. A Telefónica és leányvállalatai (a továbbiakban együttesen: Telefónica) a vizsgálat teljes időtartama alatt egyetlen gazdasági egységet képeztek (a megtámadott határozat (12) preambulumbekezdése).
A távközlési piacok 1998. évi teljes liberalizációját megelőzően a Telefónica a spanyol állam tulajdonában állt és monopóliumhelyzetben volt a kiskereskedelmi vezetékes távközlési szolgáltatások terén. Jelenleg a Telefónica működteti az egyetlen országos vezetékes telefonhálózatot (a megtámadott határozat (13) preambulumbekezdése).
2003. július 11-én a Wanadoo España (jelenleg France Telecom España SA) panaszt nyújtott be az Európai Közösségek Bizottságához, amelyben azt állította, hogy a Telefónica kiskereskedelmi árai és a regionális szintű nagykereskedelmi széles sávú hozzáférés ára közötti árrés, másrészről a kiskereskedelmi árak és az országos szintű nagykereskedelmi széles sávú hozzáférés ára közötti árrés nem volt elégséges ahhoz, hogy a Telefónica versenytársai versenyezhessenek vele (a megtámadott határozat (26) preambulumbekezdése).
A Bizottság 2004. november 18-án információkérést küldött a Comisión del Mercado de las Telecomunicacionesnek (CMT, spanyol távközlési piaci bizottság).
A Bizottság 2004. december 17-én elektronikus levelet küldött a CMT-nek a 2004. november 18-án kért információkhoz képest további információkat kérve. 2005. január 17-én kiegészítő információkérést intézett a CMT-hez.
A CMT 2004. december 20-án, 2005. január 26-án és február 2-án válaszolt a Bizottság 2004. november 18-i, december 17-i, valamint 2005. január 17-i információkéréseire.
A Bizottság 2006. február 20-án kifogásközlést címzett a Telefónicához, aki arra 2006. május 19-én válaszolt (a megtámadott határozat (27) preambulumbekezdése).
A Bizottság 2006. május 15-én értesítette a CMT-t, hogy amennyiben részt kíván venni a meghallgatáson, azt kérelmeznie kell a vizsgálóbiztosnál. A Bizottság 2006. május 24-én megküldte a CMT-nek a kifogásközlés nem bizalmas változatát, és felhívta, hogy írásban nyújtsa be megjegyzéseit.
A Bizottság a Telefónica kérelmére 2006. június 12-én és 13-án meghallgatást tartott. A Telefónicának, a panaszosnak és az érintett harmadik feleknek lehetőségük volt arra, hogy megjegyzéseket tegyenek a Bizottság által a kifogásközlésben felvetett problémákkal kapcsolatosan (a megtámadott határozat (30) preambulumbekezdése). A CMT szóbeli észrevételeket tett. 2006. június 26-án válaszolt a panaszos által a meghallgatáson feltett több kérdésre.
2007. január 11-én a Bizottság levelet küldött a Telefónicának, amelyben felhívta arra, hogy közölje megjegyzéseit azon következtetésekkel kapcsolatosan, amelyeket a Bizottság a kifogásközlésben nem említett új tényekre alapozva készül levonni. A Telefónica e levélre 2007. február 12-én válaszolt (a megtámadott határozat (31) preambulumbekezdése).
2007. június 12-én a CMT elnöke levelet küldött a Bizottságnak, amelyben a megtámadott határozat következményeiről tájékoztatta szabályozási szempontból, és nehezményezte a Bizottság és a CMT közötti tényleges együttműködés hiányát az eljárás során. A Bizottság erre 2007. augusztus 21-i levelében válaszolt.
2007. június 14-én a Bizottság és a CMT találkozót tartott.
2007. június 15-én a CMT szakértőként részt vett a[z EK 81. cikkben] és [EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16-i 1/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 1., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 14. cikkében szabályozott versenykorlátozó magatartásokkal és erőfölénnyel foglalkozó tanácsadó bizottság ülésén.
A megtámadott határozat
A Bizottság 2007. július 4-én elfogadta a jelen kereset tárgyát képező megtámadott határozatot.
Elsősorban a Bizottság a megtámadott határozatban meghatározta a három érintett termékpiacot, vagyis a kiskereskedelmi széles sávú hozzáférés piacát, valamint a két nagykereskedelmi széles sávú hozzáférés piacát (a megtámadott határozat (145)–(208) preambulumbekezdése).
Az érintett kiskereskedelmi piac a megtámadott határozat szerint magában foglalja az összes, akár ADSL (Asymetric Digital Subscriber Line, aszimmetrikus digitális előfizetői vonal), akár bármely más technológia révén a fogyasztói piacon a lakossági és nem lakossági végfelhasználók részére nyújtott, meg nem különböztetett széles sávú termékeket, amelyeket értékesítenek. E piac mindazonáltal nem foglalja magában a főleg a „nagyvállalatokat” célzó, személyre szabott széles sávú hozzáférési szolgáltatásokat (a megtámadott határozat (153) preambulumbekezdését).
A nagykereskedelmi piacokkal kapcsolatban a Bizottság megjegyezte, hogy e piacokon három fő szolgáltatást kínáltak: a kizárólag a Telefónica által nyújtott helyi hurok átengedésére vonatkozó referenciaszolgáltatást, a szintén kizárólag a Telefónica által nyújtott regionális szintű nagykereskedelmi szolgáltatást (GigADSL, a továbbiakban: regionális szintű nagykereskedelmi termék), valamint több, mind a Telefónica, mind a többi piaci szereplő által nyújtott és a helyi hurok átengedésén és/vagy regionális szintű nagykereskedelmi terméken alapuló országos szintű nagykereskedelmi szolgáltatást (ADSL-IP és ADSL-IP Total, a továbbiakban: országos szintű nagykereskedelmi termék) (a megtámadott határozat (75) preambulumbekezdése).
A Bizottság a jelen ügyben érintett nagykereskedelmi piacok meghatározása érdekében azt elemezte, hogy a fenti pontban leírt nagykereskedelmi hozzáférési termékek ugyanazon piac vagy több elkülönülő piac részét képezték-e (a megtámadott határozat (162) preambulumbekezdése). Ezzel kapcsolatosan a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a regionális szintű nagykereskedelmi termék és a helyi hurok átengedése nem helyettesíthető egymással (a megtámadott határozat (163)–(182) preambulumbekezdése). A Bizottság továbbá úgy ítélte meg, hogy a regionális nagykereskedelmi, illetve az országos szintű nagykereskedelmi termék nem helyettesíthető elegendően egymással (a megtámadott határozat (183)–(195) preambulumbekezdése), miközben hozzátette, hogy a regionális szintű nagykereskedelmi piac és az országos szintű nagykereskedelmi piac közötti pontos határok nem meghatározóak, tekintettel a Telefónica egyes piacokon betöltött erőfölényes helyzetére (a megtámadott határozat (195) preambulumbekezdése). Végül a Bizottság úgy vélte, hogy az ADSL-en kívül a széles sávú hozzáférési technológiák, így különösen a kábeltechnológia nem tekinthető helyettesíthetőnek az ADSL-szolgáltatásokkal (a megtámadott határozat (196)–(207) preambulumbekezdése). A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az érintett nagykereskedelmi piacok a megtámadott határozat értelmében a regionális szintű nagykereskedelmi terméket és az országos szintű nagykereskedelmi terméket foglalták magukban, a nagykereskedelmi kábelszolgáltatások és az ADSL-től eltérő technológiák kivételével (a megtámadott határozat (6) és (208) preambulumbekezdése).
A megtámadott határozat szerint a releváns nagykereskedelmi és kiskereskedelmi földrajzi piacok (Spanyolország területén található) országos piacok (a megtámadott határozat (209) preambulumbekezdése).
Másodsorban a Bizottság megállapította, hogy a Telefónica a két érintett nagykereskedelmi piacon erőfölényes helyzetben van (a megtámadott határozat (223)–(242) preambulumbekezdése). Az érintett időszakban ugyanis a Telefónica a regionális szintű nagykereskedelmi termék szolgáltatása tekintetében monopóliumhelyzetben volt, illetve az országos szintű nagykereskedelmi termék piacának több mint 84%-ával rendelkezett (a megtámadott határozat (223) és (235) preambulumbekezdése). A megtámadott határozat értelmében (a (243)–(277) preambulumbekezdés) a Telefónica a kiskereskedelmi piacon is erőfölényes helyzetben van.
Harmadsorban a Bizottság azt vizsgálta meg, hogy a Telefónica visszaélt-e erőfölényes helyzetével az érintett piacokon (a megtámadott határozat (278)–(694) preambulumbekezdése). E tekintetben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Telefónica megsértette az EK 82. cikket azáltal, hogy a spanyol fogyasztói piacon kínált kiskereskedelmi széles sávú hozzáférési árak és a regionális, valamint országos szintű nagykereskedelmi széles sávú hozzáférési árak közötti árprés formájában 2001 szeptembere és 2006 decembere közötti időszakban tisztességtelen árakat kényszerített versenytársaira (a megtámadott határozat (694) preambulumbekezdése).
A Bizottság a jelen ügyben az árprés fennállásának bizonyítása érdekében először is emlékeztetett azon jogszabályi háttérre, amelyben a Telefónica regionális és országos szintű nagykereskedelmi termékeit nyújtotta, így különösen a spanyol jog által a Telefónicával szemben meghatározott azon kötelezettségre, hogy tisztességes feltételek között nyújtson regionális és országos szintű nagykereskedelmi hozzáférést. A Bizottság továbbá emlékeztetett a CMT által a Telefónicával szemben 1999 márciusa óta előírt azon kötelezettségre, hogy regionális szintű nagykereskedelmi terméket nyújtson, és megjegyezte, hogy a Telefónica saját kezdeményezésére 1999 szeptemberében kezdte nyújtani ADSL-IP Total termékét, miközben a CMT azt írta elő, hogy a Telefónica 2002 áprilisától volt köteles ADSL-IP-hez való hozzáférést nyújtani (a megtámadott határozat (288) és (289) preambulumbekezdése).
A Bizottság másodszor az árprés-számítási módszer kapcsán úgy ítélte meg elsősorban, hogy a Telefónica versenytársainak hatékonyságát a Telefónica downstream költségeinek függvényében kell megbecsülni (ú.n. „hasonlóan hatékony versenytárs”–módszer) (a megtámadott határozat (311)–(315) preambulumbekezdése); másodsorban úgy vélte, hogy a jelen ügyben a költségek felmérésének releváns módszere a hosszú távú átlagos költségnövekedés módszere (long-run incremental costs, a továbbiakban: LRIC) (a megtámadott határozat (316)–(324) preambulumbekezdése); harmadsorban úgy vélte, hogy az idővel bekövetkező nyereségességet két módszer segítségével lehet értékelni; az egyik az „időszakos módszer”, a másik pedig a diszkontált cashflow módszer (a megtámadott határozat (325)–(385) preambulumbekezdése); negyedsorban úgy vélte, hogy az árprést a Telefónica érintett kiskereskedelmi piacon értékesített szolgáltatásainak portfoliója alapján kell kiszámítani (a megtámadott határozat (386)–(388) preambulumbekezdése); illetve ötödsorban úgy vélte a downstream árak alkalmazhatóságának kiszámításához figyelembe veendő upstream inputok kapcsán, hogy a Telefónica díjainak alkalmasnak kell lenniük arra, hogy azokat a Telefónica legalább egy nagykereskedelmi termékére egy hasonlóan hatékony versenytárs is alkalmazni tudja az érintett nagykereskedelmi piacok mindegyikén (a megtámadott határozat (389)–(396) preambulumbekezdése).
Harmadszor a Bizottság azt számította ki, hogy a Telefónica downstream árai és upstream árai közötti különbség fedezte-e legalább a Telefónica downstream LRIC-jét (a megtámadott határozat (397)–(511) preambulumbekezdése). A Bizottság a fenti pontban alkalmazott módszertannal azt számította ki, hogy a Telefónica kiskereskedelmi árai nem voltak a versenytársak által is alkalmazhatók a Telefónica 2001 szeptembere és 2006 decembere közötti országos, illetve regionális szintű nagykereskedelmi termékei alapján (a megtámadott határozat (512)–(542) preambulumbekezdése).
Negyedszer a Bizottság az erőfölénnyel való visszaélés hatásaival kapcsolatosan úgy ítélte meg, hogy a Telefónica magatartása valószínűleg korlátozta a versenytárs ADSL-szolgáltatók fenntartható növekedését a kiskereskedelmi piacon, és a fogyasztóknak is károkat okozott (a megtámadott határozat (544)–(618) preambulumbekezdése).
Ötödször a Bizottság kifejtette, hogy a Telefónica magatartása nem volt objektíve igazolható, és nem járt hatékonyságnöveléssel (a megtámadott határozat (619)–664) preambulumbekezdése).
Végül hatodszor a Bizottság kijelentette, hogy a Telefónica mozgástérrel rendelkezett az árprés elkerülésére. Így például a Telefónica emelhette volna kiskereskedelmi árait vagy csökkenthette volna nagykereskedelmi díjait. A Bizottság hozzátette, hogy a CMT-nek az árprés kapcsán a Telefónicának címzett határozatai nem alkalmasak a Telefónica felelősségének eloszlatására (a megtámadott határozat (665)–(694) preambulumbekezdése).
Negyedsorban a Bizottság megállapította, hogy a jelen ügy tárgyát képező magatartás hatással volt a tagállamok közötti kereskedelemre, mivel a Telefónica árképzési politikája egy erőfölényben lévő piaci szereplő olyan internet-hozzáférési szolgáltatásait érintette, amelyek Spanyolország egész területére vonatkoztak, és e terület a közös piac jelentős részét képezi (a megtámadott határozat (695)–(697) preambulumbekezdése).
A bírság összegének kiszámítása érdekében a Bizottság a 17. rendelet 15. cikkének (2) bekezdése és az ESZAK-Szerződés 65. cikkének (5) bekezdése alapján kiszabott bírság megállapításának módszeréről szóló iránymutatásban szereplő módszertant (
HL 1998. C 9., 3. o.
; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 1. kötet, 171. o.) alkalmazta. A Bizottság a visszaélés jellegére és hatására, valamint az érintett földrajzi piac méretére tekintettel úgy ítélte meg, hogy a jogsértés „különösen súlyosnak” minősül, még akkor is, ha annak súlya nem volt szükségszerűen ugyanakkora az érintett időszak egésze alatt. A megtámadott határozat szerint a bírság 90000000 eurós kiindulási összege figyelembe veszi azt a tényt, hogy a visszaélésszerű magatartás az érintett időszak során, és különösen az [EK 82. cikk] alkalmazására vonatkozó eljárásról szóló 2003. május 21-i 2003/707/EK bizottsági határozat (COMP/C 1/37.451., 37.578., 37.579 ügyek – Deutsche TeleKom AG,
HL L 263., 9. o.
) meghozatalát követően valósult meg (a megtámadott határozat (738)–(757) preambulumbekezdése).
A Bizottság a Telefónica jelentős gazdasági erejének figyelembe vétele és a bírság megfelelően elrettentő hatásának biztosítása érdekében 1,25-ös szorzót alkalmazott a bírság kiindulási összege tekintetében, így a kiindulási összeg 112500000 euró lett (a megtámadott határozat (758) preambulumbekezdése).
Mivel a jogsértés 2001 szeptemberétől 2006 decemberéig, vagyis öt év és négy hónapon át tartott, a Bizottság a bírság kiindulási összegét 50%-kal növelte. A bírság alapösszegét így 168750000 euróban állapította meg (a megtámadott határozat (759)–(761) preambulumbekezdése).
A Bizottság a rendelkezésre álló bizonyítékokra figyelemmel úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben bizonyos enyhítő körülmények fennállását figyelembe lehet venni, mivel az érintett időszak egy részében a Telefónica által gyakorolt bizonyos árakra ágazati szabályozás volt irányadó. Annak ellenére, hogy a Bizottság szerint a Telefónicának sokkal szélesebb mozgástere volt árai meghatározására, 10%-kal csökkentette a bírság összegét, így az 151875000 euró lett (a megtámadott határozat (765) és (766) preambulumbekezdése).
A megtámadott határozat rendelkező része a következőképpen szól:
„1. cikk
A [Telefónica] és a [TESAU] megsértette az EK 82. cikket azáltal, hogy a széles sávú internet-hozzáférés nagykereskedelmi árai és kiskereskedelmi árai közötti aránytalanság formájában tisztességtelen díjakat alkalmazott 2001 szeptembere és 2006 decembere között.
2. cikk
Az 1. cikkben megállapított jogsértés miatt a Bizottság a [Telefónicára] és a [TESAU-ra] egyetemlegesen 151875000 euró összegű bírságot szab ki.”
Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2007. október 31-én benyújtott keresetlevelével a Spanyol Királyság előterjesztette a jelen keresetet.
A Spanyol Királyság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
kötelezze a Spanyol Királyságot a költségek viselésére.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (nyolcadik tanács) az eljárás szóbeli szakaszának megnyitásáról határozott. A Törvényszék a felek szóbeli előadásait és az általa szóban feltett kérdésekre adott válaszait a 2011. június 8-i tárgyaláson meghallgatta.
A jogkérdésről
A Spanyol Királyság a keresete alátámasztása érdekében öt jogalapra hivatkozik. Az első jogalap az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) (
HL L 108., 33. o.
, magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.) megsértésére vonatkozik. A második jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság megsértette az EK 82. cikket azáltal, hogy több nyilvánvaló értékelési hibát vétett. A harmadik jogalap arra vonatkozik, hogy a Bizottság
ultra vires
alkalmazta az EK 82. cikket. A negyedik jogalap a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozik. Végül az ötödik jogalap a bizalomvédelem elvének megsértésére vonatkozik.
Az első, az EK 10. cikkben és a
„keretirányelv” 7. cikkének (2) bekezdésében előírt jóhiszemű együttműködés megsértésére vonatkozó jogalapról
A Spanyol Királyság első jogalapjában arra hivatkozik, hogy a Bizottság a szóban forgó közigazgatási eljárás során megsértette a CMT-vel való, a „keretirányelv” 7. cikkének (2) bekezdésében előírt jóhiszemű együttműködés kötelezettségét.
Emlékeztetni kell, hogy az EK 10. cikkben szabályozott jóhiszemű együttműködés kötelezettsége a hatáskörük keretein belül eljáró összes tagállami hatóságra is ugyanúgy vonatkozik, mint az uniós intézményekre, amelyeket a tagállamokkal szembeni jóhiszemű együttműködésből eredő kölcsönös kötelezettségek terhelnek (a Bíróság
C-2/88. IMM. sz., Zwartveld és társai ügyben 1990. július 13-án hozott végzésének [EBHT 1990., I-3365. o.]
17. pontja; lásd továbbá a Bíróság
C-94/00. sz. Roquette Frères ügyben 2002. október 22-én hozott ítéletének [EBHT 2002., I-9011. o.]
31. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ha – amint a jelen esetben is – az uniós és nemzeti hatóságokat felkérik a Szerződés céljainak elérésében való, a hatáskörük összehangolt gyakorlásával megvalósuló közreműködésre, akkor ez a közreműködés rendkívüli jelentősséggel bír (a fent hivatkozott Roquette Frères ügyben hozott ítélet 32. pontja).
A jelen jogalapnak a Bizottság által vitatott, a „keretirányelv” 7. cikke (2) bekezdésének megsértésére vonatkozó részének elfogadhatósága kapcsán a Bizottsággal egyetértve meg kell jegyezni, hogy a Spanyol Királyság a jelen jogalap keretében csupán azt a kijelentést tette, hogy az együttműködési kötelezettség nem korlátozódhat a nemzeti szabályozó hatóságok általi intézkedések tervezetéről szóló értesítési mechanizmusra és a Bizottság ezt követő észrevételeire, és nem fogalmazott meg annak bizonyítására irányuló érveket, hogy a Bizottság e rendelkezést megsértette volna.
Amikor a Törvényszék a Spanyol Királyságot a tárgyalás során e rendelkezés jelen ügyben fennálló relevanciájáról kérdezte, a Spanyol Királyság kijelentette, hogy e rendelkezés az elektronikus hírközlési keretszabályozáson belül az EK 10. cikkben előírt jóhiszemű együttműködés kötelezettsége alkalmazásának felel meg.
A Bíróság alapokmányának 21. cikkéből és a Törvényszék eljárási szabályzata 44. cikke 1. §-ának c) pontjából következően minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. Ennek kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül gyakorolhassa bírósági felülvizsgálati jogkörét. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása végett a kereset elfogadhatóságához szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, viszont koherens és érthető módon kiderüljenek magából a keresetlevél szövegéből (lásd a Törvényszék
T-201/04. sz., Microsoft kontra Bizottság ügyben 2007. szeptember 17-én hozott ítéletének [EBHT 2007., II-3601. o.]
94. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Egyébiránt pusztán a jogalapok keresetlevélben történő absztrakt felsorolása önmagában nem felel meg az eljárási szabályzat által megszabott követelményeknek, és a keresetlevélnek magyarázattal kell szolgálnia arra, miben állnak a jogalapok, amelyekre a keresetet alapították (a Bíróság
19/60., 21/60., 2/61. és 3/61. sz., Fives Lille Cail és társai kontra Hatóság egyesített ügyekben 1961. december 15-én hozott ítélete [EBHT 1961. 559. és 588. o.]
és a Törvényszék T-455/05. sz., Componenta kontra Bizottság ügyben 2008. december 18-án hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 45. pontja).
Meg kell állapítani, hogy a Spanyol Királyság a megtámadott határozat elfogadásához vezető közigazgatási eljárás során semmiféle kellően egyértelmű érveléssel nem élt a „keretirányelv” 7. cikke (2) bekezdésének megsértésére vonatkozó részének alátámasztása érdekében. Ennélfogva ezt a részt elfogadhatatlannak kell minősíteni, mivel nem felel meg a fenti 43. és 44. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat követelményeinek.
A jelen jogalapnak az EK 10. cikk megsértésére vonatkozó megalapozottságával kapcsolatosan először is el kell utasítani a Spanyol Királyság azon kijelentését, miszerint a Bizottság megsértette a jóhiszemű együttműködés kötelezettségét azzal, hogy a CMT-t nem vonta be megfelelően a közigazgatási eljárásba.
Egyrészt a Bizottság által az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazásával folytatott eljárások keretében létrejövő jogviszonyok tekintetében hangsúlyozni kell, hogy az az EK 10. cikkből következő kötelezettsége végrehajtásának módjait, az EK 10. cikkből következő kötelezettsége – amely a Bizottságot a tagállamokkal fennálló jogviszonyai keretében terheli – teljesítésének részletszabályait pontosabban az 1/2003 rendelet „Együttműködés” című IV. fejezetének 11–16. cikke határozza meg. Márpedig ezek a rendelkezések nem írják elő sem azt, hogy a Bizottság köteles lenne a nemzeti szabályozó hatóságokkal konzultálni, sem azt lenne – amint arra a Spanyol Királyság hivatkozott –, hogy a Bizottságnak lehetősége lenne e hatóságokkal „közösen fellépni” olyan eljárások keretében, amelyeket az EK 81. cikk és EK 82. cikk alkalmazásával folytat.
Másrészről meg kell állapítani, hogy a Bizottság a jelen ügyben ténylegesen bevonta a CMT-t a közigazgatási eljárásba. Ugyanis elsősorban – amint az a fenti 4–6. pontból kitűnik – a Bizottság három információkérést küldött a CMT-nek, amelyekre az utóbbi válaszolt. Másodsorban a Bizottság 2006. május 24-én megküldte a CMT-nek a kifogásközlés nem bizalmas változatát. Arról is tájékoztatta, hogy adott esetben a CMT-nek lehetősége van arra, hogy írásbeli megjegyzéseket tegyen a Bizottság részére a kifogásközléssel kapcsolatosan, vagy hogy a meghallgatás során szóbeli észrevételeket tegyen. Márpedig a CMT semmiféle írásbeli észrevételt nem tett. Harmadsorban a Spanyol Királyság nem vitatja, hogy a CMT több képviselője is jelen volt a 2006. június 12-i és 13-i meghallgatáson, és hogy a CMT szóbeli észrevételeket is tett. Negyedsorban a CMT 2006. június 26-án írásban válaszolt a panaszos által a meghallgatás során feltett több kérdésre. Ötödsorban a Spanyol Királyság nem vitatja a Bizottság azon állítását, miszerint az üggyel megbízott csoport tagjai többször találkoztak a CMT-vel a vizsgálat megvitatása céljából. Hatodsorban a Spanyol Királyság nem vitatja a Bizottság azon állítását, miszerint 2007. június 14-én a CMT több képviselője találkozott a Bizottsággal és észrevételeket fűztek a megtámadott határozat bizonyos preambulumbekezdéseinek szövegezéséhez, amely észrevételeket a Bizottság figyelembe vett az 1/2003 rendelet 14. cikkében szabályozott tanácsadó bizottság második ülése során. A CMT nem nyújtott be további megjegyzéseket e tárgyban. A CMT egyik szakértője egyébiránt részt vett a hivatkozott tanácsadó bizottság 2007. június 15-én tartott ülésén. Mindeközben meg kell állapítani, hogy a Spanyol Királyság keresetében nem határozza meg annak indokait, hogy a CMT közigazgatási eljárásban való, fentiekben leírtak szerinti közreműködése miért nem volt megfelelő a jelen ügyben.
Ezzel kapcsolatosan a Spanyol Királyságnak a Bizottság jóhiszemű együttműködésre vonatkozó kötelezettségével kapcsolatos mulasztása jelentőségének bizonyítása érdekében felhozott érvek sem elfogadhatók.
Először is az a tény, hogy a megtámadott határozat a CMT által az alkalmazandó európai irányelveknek megfelelően szabályozott termékekre és szolgáltatásokra vonatkozott, irreleváns. Amint arra a Bizottság jogszerűen hivatkozik, kifejezett eltérés hiányában a versenyjog a szabályozott ágazatokra is alkalmazandó (lásd ebben az értelemben a Bíróság
40/73-48/73., 50/73., 54/73-56/73., 111/73., 113/73. és 114/73. sz., Suiker Unie és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1975. december 16-án hozott ítéletének [EBHT 1975., 1663. o.]
65–72. pontját, valamint a
66/86. sz., Saeed Flugreisen és Silver Line Reisebüro ügyben 1989. április 11-én hozott ítéletét [EBHT 1989., 803. o.]
). Továbbá a versenyjogi szbaályok alkalmazhatósága nem kizárt, amennyiben az érintett ágazati rendelkezések nyitva hagyják a lehetőséget, hogy a vállalkozások önálló magatartása a verseny megakadályozásához, korlátozásához vagy torzításához vezethessen (lásd a Bíróság C-359/95. P. és
C-379/95. P. sz., Bizottság és Franciaország kontra Ladbroke Racing egyesített ügyekben 1997. november 11-én hozott ítéletének [EBHT 1997., I-6265. o.]
33. és 34. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Márpedig, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (665)–(694) preambulumbekezdésében megállapította – és azt a Spanyol Királyság sem vitatta – a Telefónica mozgástérrel rendelkezett az árprés elkerülésére (lásd továbbá a fenti 27. pontot). A Telefónica megtámadott határozatban szankcionált magatartása tehát az EK 82. cikk hatálya alá esik (lásd továbbá ebben az értelemben Mazák főtanácsnoknak a Bíróság
C-280/08. P. sz., Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítéletére vonatkozó indítványának [EBHT 2010., I-9555. o.]
15. és 19. pontját).
Másodszor a Spanyol Királyság azon állítása is irreleváns, miszerint a Bizottság a megtámadott határozatban „alaposan” elemezte a CMT szabályozói beavatkozását. Ugyan a megtámadott határozatból valóban kitűnik, hogy a Bizottság hivatkozott azon jogszabályi háttérre, amelyben a Telefónica regionális és országos szintű nagykereskedelmi termékeit nyújtotta, az árképzési gyakorlat esetleges visszaélésszerű jellegének meghatározása szükségességének érdekében az összes körülmény figyelembevételével kell megítélni és vizsgálni, hogy ezen árképzési gyakorlat a vásárló beszerzési forrásai vonatkozásában fennálló választási lehetőségének megszüntetésére vagy korlátozására, a versenytársak piacra jutásának megakadályozására, azonos szolgáltatásoknál a kereskedelmi partnerekre egyenlőtlen feltételek alkalmazására, vagy az erőfölény torzított versennyel történő megerősítésére irányul-e (a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 175. pontja; lásd a Bíróság
C-52/09. sz. TeliaSonera Sverige ügyben 2011. február 17-én hozott ítéletének [EBHT 2011., I-527. o.]
28. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). A Bizottság a megtámadott határozatban egyébiránt kifejezetten megjegyezte, hogy az a nemzeti szabályozás, amely előírta, hogy a Telefónica köteles regionális és országos szintű nagykereskedelmi termékeket nyújtani, összeegyeztethető volt a 2002-ben elfogadott uniós keretszabályozással (a megtámadott határozat (294) preambulumbekezdése), és hogy az EK 82. cikk árprés alkalmazásának formájában való megsértésének megállapítása nem áll ellentétben a CMT politikájával (a megtámadott határozat (684) preambulumbekezdése). Hangsúlyozta továbbá, hogy a megtámadott határozatban alkalmazott módszer nem áll ellentétben a CMT által 2001-ben alkalmazott módszerrel (a megtámadott határozat (733) preambulumbekezdése). Végül a Bizottság megjegyezte, hogy a CTM-nek a regionális és országos szintű nagykereskedelmi termékek árainak jelentős csökkentéséhez vezető átmeneti intézkedései vetettek véget az árprésnek (a megtámadott határozat (759) preambulumbekezdése).
Harmadszor a Spanyol Királyság nem hivatkozhat arra, hogy a Bizottság egy olyan versenyellenes magatartás miatt szankcionálta a Telefónicát, amelyet a CMT már elemezett. A Spanyol Királyság ugyanis nem vitatta sem a beadványaiban, sem – miután a Törvényszék ezzel kapcsolatos kérdést intézett hozzá – a tárgyaláson, hogy a CMT soha nem vizsgálta, hogy a jogsértés időszaka alatt a Telefónica országos szintű nagykereskedelmi terméke, valamint kiskereskedelmi termékei között árprés áll-e fenn, és hogy a CMT a Telefónica regionális szintű nagykereskedelmi terméke, valamint kiskereskedelmi termékei közötti árprés fennállásának vizsgálata nem az érintett régebbi tényleges költségein, hanem előzetes becsléseken alapult (a megtámadott határozat (726) és (727) preambulumbekezdése).
Másodsorban a Spanyol Királyság állításával ellentétben nem tekinthető úgy, hogy a megtámadott határozat megakadályozza a CMT szabályozási munkáját, következményekkel jár jövőbeli fellépésére, illetve befolyásolja szabályozási politikáját.
Először is el kell utasítani a Spanyol Királyság azon érvét, miszerint a Bizottság eljárása nem vette figyelembe az ágazati szabályozást.
Anélkül, hogy szükséges lenne a Spanyol Királyság által a Supreme Court of the United States (az Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága) 2004. január 13-i ítéletének [Verizon Communications Inc. v. Law Offices of Curtis V. Trinko ügy, LLP, 540 U.S. 398 (2004)] a Bizottságnak az EK 82. cikk alapján az érintett szabályozott piacon történő eljárásának feltételeinek jelen ügyben való elemzése kapcsolatosan hivatkozott relevanciájáról határozni, meg kell állapítani, hogy a Bizottság a megtámadott határozat (287)–(309) preambulumbekezdésében ténylegesen megvizsgálta azon jogszabályi hátteret, amelyben a Telefónica regionális és országos szintű nagykereskedelmi hozzáférést nyújtott, és figyelembe vette azt, különösen a fenti 51. pontban hivatkozott összes körülmény értékelésének szükségessége miatt, amely körülmények között van a spanyol keretszabályozás által előírt azon kötelezettség is, hogy a Telefónica köteles 1999 márciusától regionális szintű, illetve 2002 áprilisától országos szintű nagykereskedelmi hozzáférést nyújtani (a megtámadott határozat (287) preambulumbekezdése). A Bizottság egyébiránt e tekintetben a megtámadott határozatban többször is hivatkozott a CMT spanyol piacon történő fellépésére. Mindenesetre, még ha fel is tételezzük, hogy a Spanyol Királyság által hivatkozott ágazati szabályozás a másodlagos uniós jogi aktusokból ered, hangsúlyozni kell, hogy a normahierarchiára irányadó elvekre figyelemmel az ilyen jogi aktusok – a Szerződés eltérést engedélyező rendelkezései hiányában – nem térhetnek el a Szerződés rendelkezéseitől, így a jelen esetben az EK 82. cikktől (lásd ebben az értelemben a Törvényszék
T-51/89. sz., Tetra Pak kontra Bizottság ügyben 1990. július 10-én hozott ítéletének [EBHT 1990., II-309. o.]
25. pontját).
A Spanyol Királyság azon érvét is el kell utasítani, miszerint a megtámadott határozat Bizottság általi elfogadása következményekkel jár a CMT jövőbeli fellépésére, illetve befolyásolja szabályozási politikáját. Azon felül ugyanis, hogy a Spanyol Királyság beadványaiban nem jelöli meg e következményeket, sem azon indokokat, amelyek miatt a megtámadott határozat a CMT szabályozási politikáját befolyásolná, ki kell emelni, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok előzetes ellenőrzésének, valamint a Bizottság utólagos vizsgálatának eltérő tárgya és célja van, ugyanis az EK-Szerződés versennyel kapcsolatos szabályai – utólagos ellenőrzés gyakorlása révén – kiegészítik az uniós jogalkotó által a távközlési piacok előzetes szabályozása céljából elfogadott jogszabályi keretet (a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 92. pontja).
Másodszor el kell utasítani a Spanyol Királyságnak az [EK 81. cikk] és az EGT-Megállapodás 53. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárásban 2003. április 30-án hozott bizottsági határozatra (COMP/38.370 – O2 UK Limited/T-Mobile UK Limited ügy) (
HL L 200., 59. o.
), valamint a Bizottság több sajtóközleményére való hivatkozását, amelyekből az tűnik ki, hogy a Bizottság más, a távközlési ágazatra vonatkozó ügyekben úgy ítélte meg, hogy a verseny a nemzeti szabályozó hatóságok beavatkozása miatt megfelelően fennmaradt. A Bizottság minden ügyet egyedi körülményeinek függvényében értékel, és a más ügyekre vonatkozó határozatok csak jelzésértékűek lehetnek, mivel az ügyek ténybeli körülményei különböznek egymástól (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C-167/04. P. sz., JCB Service kontra Bizottság ügyben 2006. szeptember 21-én hozott ítéletének [EBHT 2006., I-8935. o.]
201. és 205. pontját és a
C-76/06. P. sz., Britannia Alloys & Chemicals kontra Bizottság ügyben 2007. június 7-én hozott ítéletének [EBHT 2007., I-4405. o.]
60. pontját). Következésképpen a Bizottságnak a korábbi ügyek ténybeli körülményeire vonatkozó értékelései – amelyet ezenfelül a jelen ügyben lényegében csupán a Bizottság sajtóközleményeire vonatkozó hivatkozás támasztja alá – nem ültethetők át a jelen ügyre (lásd ebben az értelemben a Törvényszék
T-282/06. sz., Sun Chemical Group és társai kontra Bizottság ügyben 2007. július 9-én hozott ítéletének [EBHT 2007., II-2149. o.]
88. pontját).
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy a jelen jogalapot el kell utasítani.
A második, arra vonatkozó jogalapról, hogy a Bizottság megsértette az EK 82. cikket azáltal, hogy több nyilvánvaló értékelési hibát vétett
A Spanyol Királyság e jogalapban arra hivatkozik, hogy az EK 82. cikk alkalmazásának keretében a Bizottság több nyilvánvaló értékelési hibát vétett. Erre vonatkozóan a Spanyol Királyság arra hivatkozik, hogy az érintett nagykereskedelmi termékek nem voltak elengedhetetlenek azon piaci szereplők részére, akik előfizettek e szolgáltatásokra, hogy a Telefónicával azonos hatékonyságú hipotetikus versenytársak egyéni kiskereskedelmi költségeinek kiszámítása helytelen, és hogy a Telefónica Spanyolországban tanúsított versenyellenes magatartásai hatásainak elemzése téves.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint – jóllehet általában az uniós bíróság korlátlan felülvizsgálatot gyakorol afelett, hogy a versenyjogi szabályok alkalmazásának feltételei fennálltak-e, a Bizottság összetett gazdasági értékelésének felülvizsgálata szükségszerűen csupán az eljárásra és az indokolásra vonatkozó szabályok betartásának, a tényállás-megállapítás pontosságának, valamint nyilvánvaló értékelési hiba, illetve a hatáskörrel való visszaélés hiányának vizsgálatára terjed ki (a Bíróság
42/84. sz., Remia és társai kontra Bizottság ügyben 1985. július 11-én hozott ítéletének [EBHT 1985., 2545. o.]
34. pontja; a
142/84. és 156/84. sz., British American Tobacco és Reynolds kontra Bizottság egyesített ügyekben 1987. november 17-én hozott ítéletének [EBHT 1987., 4487. o.]
62. pontja, valamint a
C-204/00. P., C-205/00. P., C-211/00. P., C-213/00. P., C-217/00. P. és C-219/00. P. sz., Aalborg Portland és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2004. január 7-én hozott ítéletének [EBHT 2004., I-123. o.]
, 279. pontja; a Törvényszék
T-271/03. sz., Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2008. április 10-én hozott ítéletének [EBHT 2008., II-477. o.]
185. pontja).
Hasonlóképpen, amennyiben a Bizottság határozata összetett technikai értékelések eredménye, e megfontolások főszabály szerint csak korlátozott bírósági felülvizsgálat tárgyát képezhetik, ami azt jelenti, hogy az uniós bíróság a tények Bizottság általi értékelését nem helyettesítheti saját értékelésével (a Törvényszék fenti 43. pontban hivatkozott Microsoft kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 88. pontja és a
T-301/04. sz., Clearstream kontra Bizottság ügyben 2009. szeptember 9-én hozott ítéletének [EBHT 2009., II-3155. o.]
94. pontja).
Ugyanakkor, jóllehet az uniós bíróság elismeri a Bizottság mozgásterét a gazdasági értékelések vonatkozásában, ám ez nem jelenti azt, hogy nem vizsgálhatja felül, hogy a Bizottság miként értelmezte az ilyen jellegű tényeket. Ugyanis az uniós bíróságnak többek között nem csupán a hivatkozott bizonyítékok tárgyi valószerűségét, megbízhatóságát és következetességét kell vizsgálnia, hanem azt is, hogy a bizonyítékok tartalmazzák-e az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő valamennyi adatot, továbbá hogy e bizonyítékok alátámasztják-e a belőlük levont következtetéseket (lásd a Bíróság
C-12/03. P. sz., Bizottság kontra Tetra Laval ügyben 2005. február 15-én hozott ítéletének [EBHT 2005., I-987. o.]
39. pontját, a fenti 43. pontban hivatkozott Microsoft kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 89. pontját, valamint a fenti 61. pontban hivatkozott Clearstream kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 95. pontját).
A fent felsorolt elvek tükrében kell megvizsgálni, hogy a Bizottság valóban elkövette-e a Spanyol Királyság által hivatkozott értékelési hibákat.
A Spanyol Királyság elsősorban kifejti, hogy az ítélkezési gyakorlat a megtámadott határozatban megállapítotthoz hasonló, az egyes kiskereskedelmi és nagykereskedelmi termékek közötti EK 82. cikkel ellentétes árpréshatás fennállásához megköveteli, hogy a nagykereskedelmi termék elengedhetetlen legyen a kiskereskedelmi termék nyújtásához, amely helyzet a jelen ügyben nem áll fenn.
A Spanyol Királyság – miután a Törvényszék kérdést intézett hozzá érvelésének terjedelmével és tartalmával kapcsolatosan, és különösen a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítéletre figyelemmel – megismételte, hogy úgy véli, hogy amikor a jelen ügyhöz hasonló esetben nagykereskedelmi termék szolgáltatására vonatkozó jogszabályi kötelezettség áll fenn, a Bizottság az EK 82. cikkel ellentétes árpréshatás fennállásának megállapításához köteles bizonyítani, hogy a nagykereskedelmi termék elengedhetetlen a kiskereskedelmi termék nyújtásához. Azt is kijelentette, hogy a hivatkozott ítélet megfontolásai csak akkor alkalmazhatók, ha a szóban forgó nagykereskedelmi termékeket az adott piaci szereplő önkéntesen, mindenféle jogszabályi kötelezettség nélkül hozta forgalomba.
A fenti 51. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében annak meghatározása érdekében, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás visszaélt-e ezen helyzetével az árképzési gyakorlatának alkalmazásával, az összes körülményt figyelembe kell venni, és annak alapján kell megítélni, illetve vizsgálni, hogy ezen árképzési gyakorlat a vásárló beszerzési forrásai vonatkozásában fennálló választási lehetőségének megszüntetésére vagy korlátozására, a versenytársak piacra jutásának megakadályozására, azonos szolgáltatásoknál a kereskedelmi partnerekre egyenlőtlen feltételek alkalmazására, vagy az erőfölény torzított versennyel történő megerősítésére irányul-e.
Így különösen, egy erőfölényben lévő vertikálisan integrált vállalkozás tisztességtelen árképzési gyakorlata azon okból, hogy ténylegesen árpréshatást gyakorol versenytársainak nyereségrátáira a kiskereskedelmi piacon a nagykereskedelmi termékei és kiskereskedelmi termékeinek árai közötti különbözet formájában, az EK 82. cikkel ellentétes erőfölénnyel való visszaélést valósíthat meg (lásd ebben az értelemben a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 30. pontját).
Ez az árprés ugyanis – tekintettel arra, hogy alkalmas kiszorító hatás kiváltására az erőfölényben lévő vállalkozáshoz képest hasonlóan hatékony versenytársak irányában – objektív igazolás hiányában önmagában is az EK 82. cikk szerinti visszaélésnek minősülhet (a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 31. pontja).
E tekintetben a Spanyol Királyságnak a tárgyalás során előadott azon érvét, miszerint a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet megfontolásai csak akkor alkalmazhatók, ha a szóban forgó nagykereskedelmi termékeket az adott piaci szereplő önkéntesen, mindenféle jogszabályi kötelezettség nélkül hozta forgalomba, ugyancsak el kell utasítani.
A hivatkozott ítéletben a Bíróság valóban emlékeztetett arra, hogy az EK 82. cikket csak azon versenyellenes magatartásokra kell alkalmazni, amelyeket a vállalkozások saját kezdeményezésükre valósítanak meg. Ha a vállalkozások versenyellenes magatartását nemzeti szabályozás írja elő, vagy ha e nemzeti szabályozás olyan jogi keretet biztosít, amely maga zárja ki a vállalkozás részéről a versenyző magatartás bármilyen lehetőségét, akkor az EK 82. cikk nem alkalmazandó. Ilyen esetben a versenykorlátozás nem a vállalkozás önálló magatartásából származik, ahogy e rendelkezés azt előírja (lásd a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 49. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ezzel szemben az EK 82. cikk alkalmazható – mint a jelen ügyben is a megtámadott határozat (665)–(685) preambulumbekezdése) (lásd továbbá a fenti 27. pontot) –, ha kiderül, hogy a nemzeti szabályozás nyitva hagyja a lehetőséget, hogy a vállalkozások önálló magatartása a verseny megakadályozásához, korlátozásához vagy torzításához vezethessen (lásd ebben az értelemben a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 50. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A Bíróság tehát pontosította, hogy az ilyen jogszabálytól függetlenül, amennyiben a vertikálisan integrált, erőfölényben lévő vállalkozás mozgástérrel rendelkezett akár kizárólag a kiskereskedelmi árak módosítását illetően is, az árprés –egyedül ezen indok alapján –, betudható e vállalkozásnak (lásd ebben az értelemben a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 85. pontját és a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 51. pontját).
Egyébiránt, jóllehet a Spanyol Királyság arra hivatkozik, hogy amennyiben egyrészt az országos és regionális szintű nagykereskedelmi termékek, másrészt a kiskereskedelmi termék közötti árrés olyan kicsi, hogy az akár negatív is lehet, és ily módon egyetlen piaci szereplő sem használhatja e nagykereskedelmi termékeket, a vizsgált magatartást a hozzáférés olyan megtagadásaként kell elemezni, amelyet kizárólag a Bíróság
C-7/97. sz. Bronner-ügyben 1998. november 26-án hozott ítéletében (EBHT 1998., I-7791. o.)
meghatározott kritériumoknak megfelelően lehet visszaélésszerűnek minősíteni, ám ez az érv sem elfogadható.
A Bíróság ugyanis kijelentette, hogy a hivatkozott ítéletből nem vonható le az a következtetés, hogy a szolgáltatásnyújtás visszaélésszerű megtagadása fennállásának megállapításához szükséges feltételeket azon magatartás visszaélésszerű jellegének megítélése keretében is szükségszerűen alkalmazni kellene, amely abban áll, hogy a szolgáltatások nyújtását vagy a termékek értékesítését kedvezőtlen vagy olyan feltételektől teszik függővé, amelyek a vevő érdeklődését megszüntetik. Az ilyen magatartások ugyanis önmagukban is megvalósíthatják a visszaélés valamely önálló, szolgáltatásnyújtás megtagadásától eltérő formáját (a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 55. és 56. pontja).
A fenti 73. pontban hivatkozott Bronner-ügyben hozott ítélet ellentétes értelmezése annak megkövetelését eredményezné, hogy ahhoz, hogy valamely erőfölényben lévő vállalkozásnak a kereskedelmi feltételeire vonatkozó bármely magatartása visszaélésnek minősüljön, mindig teljesülniük kell a szolgáltatás megtagadása fennállásának megállapításához előírt feltételeknek, ami indokolatlanul korlátozná az EK 82. cikk hatékony érvényesülését (lásd ebben az értelemben a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítélet 58. pontját).
Ebből következően a Spanyol Királyság nem hivatkozhat arra, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban még az árpréshatás megállapítása érdekében is köteles lett volna bizonyítani, hogy az érintett nagykereskedelmi termékek elengedhetetlenek voltak azon piaci szereplők részére, akik előfizettek e szolgáltatásokra. Az annak bizonyítására hivatott érvei, miszerint a Bizottság a megtámadott határozatban úgy vélte, hogy a regionális és országos szintű nagykereskedelmi termékek szükségesek voltak, a befektetések nagyságára vonatkozó elmélet téves értelmezéséből fakadnak, és ennélfogva nem elfogadhatók.
Végül a Bíróságnak a fenti 51. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy annak bizonyításához, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás visszaélt ezen helyzetével az árképzési gyakorlatának alkalmazásával, az összes körülményt értékelni kell, és meg kell vizsgálni, hogy ezen árképzési gyakorlat a vásárló beszerzési forrásai vonatkozásában fennálló választási lehetőségének megszüntetésére vagy korlátozására, a versenytársak piacra jutásának megakadályozására, azonos szolgáltatásoknál a kereskedelmi partnerekre egyenlőtlen feltételek alkalmazására, vagy az erőfölény torzított versennyel történő megerősítésére irányul-e.
Márpedig, amint azt a Bizottság a megtámadott határozat (287)–(309) preambulumbekezdésében kifejtette, a Telefónica nagykereskedelmi termékeinek értékesítése és a spanyol keretszabályozásban előírt azon kötelezettsége, hogy hozzáférést biztosítson az infrastruktúráihoz, a spanyol piacon már előzőleg létező helyzetnek felel meg. Egyrészt a megtámadott határozat (110) és (287)–(289) preambulumbekezdéséből kitűnik az országos szintű nagykereskedelmi termék tekintetében, hogy a Telefónica saját kezdeményezésére 1999 szeptemberében kezdte nyújtani ADSL-IP Total termékét, miközben a CMT azt írta elő, hogy a Telefónica 2002 áprilisától köteles ADSL-IP-hez való hozzáférést nyújtani. A Spanyol Királyságnak a tárgyalás során elhangzott és alá nem támasztott állítását, miszerint az ADSL-IP Total szolgáltatást elenyésző mértékben használták, e tekintetben ugyancsak el kell utasítani, mivel a hivatkozott termék legalább 2002 utolsó negyedévéig a leggyakrabban használt nagykereskedelmi termék volt (a megtámadott határozat (98) preambulumbekezdése). Másrészt a Telefónica 1999 márciusától köteles regionális szintű nagykereskedelmi terméket nyújtani. A Bizottság tehát nem sértette meg az EK 82. cikket, illetve nem vétett nyilvánvaló értékelési hibát a Telefónica érintett időszak alatt folytatott árképzési gyakorlata hátterének vizsgálata során.
A fent kifejtettekből következik, hogy a Spanyol Királyság második jogalapjának a fenti 64. pontban ismertetett első részét el kell utasítani.
Másodsorban a Spanyol Királyság arra hivatkozik, hogy a Bizottság költségelemzése jelentős hibákat tartalmaz, mivel túlértékeli az alternatív piaci szereplőkkel szemben alkalmazandó nagykereskedelmi díjakat, valamint a Telefónica egyéni költségeit. A Spanyol Királyság ezen érv alátámasztásának érdekében pusztán annak kijelentésére szorítkozik egyrészt, hogy az alternatív piaci szereplők a piacon létező nagykereskedelmi termékek optimális kombinációját alkalmazzák, ami lehetővé teszi számukra költségeik minimalizálását, másrészt pedig hogy a megtámadott határozatban alkalmazott egyéni költségek eltérnek a CMT által alkalmazott költségektől, és nem felelnek meg a spanyol piaci valóságnak. A Spanyol Királyság továbbá arra hivatkozik, hogy a Bizottság nem indokolja, hogy a CMT által alkalmazott egyéni költségek „értékei” miért nem minősülnek megfelelőnek.
Először is el kell utasítani a Spanyol Királyság arra vonatkozó érvét, miszerint a Bizottság nem indokolja, hogy a CMT által alkalmazott egyéni költségek „értékei” – amelyek eltérnek a megtámadott határozatban alkalmazottaktól – miért nem minősülnek megfelelőnek, ugyanis a Bizottság a megtámadott határozat (492)–(511) preambulumbekezdésében foglalkozott e tárggyal. E tekintetben – amint azt a Bizottság kifejtette a hivatkozott preambulumbekezdésekben, amelyeknek megállapításait a Spanyol Királyság nem vitatta – a CMT által alkalmazott költségek nem tették lehetővé a Telefónica széles sávú hozzáférésre vonatkozó árainak az EK 82. cikkel való összeegyeztethetőségének értékelését, mivel a CMT modellje nem a Telefónica által ténylegesen viselt költségekre vonatkozó újabb keletű információkra támaszkodott. Ezen túlmenően a Bizottság szerint a külső tanácsadók költségmodellje jelentős mértékben alulbecsülte a Telefónica hálózati határköltségeit, és nem vette figyelembe a Telefónica promóciós költségeit. Éppen ellenkezőleg, a Bizottság modellje olyan legfrissebb korábbi adatokon alapul, amelyeket maga a társaság nyújtott, illetve a Telefónica üzleti tervén (a megtámadott határozat (511) preambulumbekezdése).
Másodszor el kell utasítani a Spanyol Királyság arra vonatkozó érvét, miszerint a legalább hasonlóan hatékony versenytárs nagykereskedelmi termékek optimális kombinációját alkalmazza, ami lehetővé teszi számára költségei minimalizálását. Először is meg kell jegyezni, hogy az, hogy egyes központokban az alternatív piaci szereplők a nagykereskedelmi termékek optimális kombinációját – ideértve a helyi hurok átengedését is – alkalmazzák, nem bizonyított. Amint ugyanis a megtámadott határozat (102) és (103) preambulumbekezdéséből kitűnik – amelyek adatait a Spanyol Királyság nem vitatta –, 2002-ig szinte kizárólag a France Telecom vásárolta a Telefónica országos szintű nagykereskedelmi termékét, amely terméket 2002 végén egy, a Telefónica regionális szintű nagykereskedelmi termékén alapuló országos alternatív nagykereskedelmi termék váltott fel. A France Telecomnak átengedett helyi hurkok száma csupán 2005 februárjától kezdett el jelentősen növekedni, miközben a Telefónica regionális szintű nagykereskedelmi termékén alapuló országos szintű nagykereskedelmi alternatív vonalak száma csökkent. Továbbá 2004 utolsó negyedévéig kizárólag a Ya.com vette igénybe a Telefónica országos szintű nagykereskedelmi termékét, és csupán 2005 júliusától – az Albura felvásárlásával – kezdte fokozatosan alkalmazni a helyi hurok átengedését.
Továbbá, amint azt a Bizottság kifejtette, ezt az optimális kombinációt csak a Telefónica azon versenytársai tudták használni, akiknek olyan hálózatuk volt, amely lehetővé tette a helyi hurok átengedését, és ez kizárta a Telefónica potenciális versenytársait.
Végül a Spanyol Királyság azon érve, miszerint a nagykereskedelmi termékek esetleges optimális kombinációja megakadályozza az árprés alkalmazását, ellentmond a CMT által a Telefónicával szemben előírt azon kötelezettséggel, amely többek között abból áll, hogy a Telefónicának biztosítania kellene, hogy a versenytársak is alkalmazni tudják az összes kiskereskedelmi árát a regionális szintű nagykereskedelmi terméke alapján (a megtámadott határozat (114) preambulumbekezdése). Ezzel kapcsolatban a Spanyol Királyság a tárgyalás során adott válaszában egyébként nem vitatta a Bizottság által a CMT 2004. július 8-án, 22-én és 28-án, október 21-én, november 11-én és december 20-án hozott határozataira példaképpen felhozott hivatkozásokat, amelyekben a CMT betiltotta a Telefónica azon új kereskedelmi ajánlatait, amelyek nem hagytak megfelelő árrést a kiskereskedelmi árai és regionális szintű nagykereskedelmi termék árai között (lásd továbbá a megtámadott határozat (115) preambulumbekezdését).
Harmadszor – amint arra a Bizottság helyesen mutat rá – a Spanyol Királyság nem cáfolja a megtámadott határozat kiszámított költségekre vonatkozó következtetéseit, sem a kiskereskedelmi árak spanyolországi szintjét. Csupán annak állítására szorítkozik, hogy a megtámadott határozatban található számítási hibák bizonyítása abból a tényből ered, hogy az ADSL-IP Total szolgáltatáshoz való (2001 és 2004 közötti) hozzáférés költségei és a (2002 és 2004 közötti) ADSL-IP szolgáltatáshoz való hozzáférés költségei alacsonyabbak voltak a GigADSL költségeinél, miközben az alternatív piaci szereplők 2002 második félévétől inkább erre a szolgáltatásra fizettek elő (a megtámadott határozat (99) preambulumbekezdése), amely tény „nyilvánvalóan irracionális”. Mindeközben a Spanyol Királyság nem fejti ki, hogy ez az állítás milyen módon alkalmas annak bizonyítására, hogy a Bizottság számításai jogellenesek, illetve nem áll fenn árpréshatás.
Negyedszer, jóllehet a Spanyol Királyság a franciaországi nagykereskedelmi árak és kiskereskedelmi árak összehasonlítására hivatkozik, nem pontosítja, hogy ezen összehasonlítás milyen módon alkalmas a Bizottságnak a spanyol piacon fennálló árprés megállapításának keretében végzett költségszámításai jogellenességének bizonyítására. Következésképpen ezt az érvet el kell utasítani.
A fentiekben kifejtettekre tekintettel a Spanyol Királyság második jogalapjának a fenti 80. pontban ismertetett második részét ugyancsak el kell utasítani.
Harmadsorban a Spanyol Királyság arra hivatkozik, hogy a Telefónica versenyellenes magatartásának hatásaira vonatkozó elemzés téves.
Emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 82. cikk az erőfölénnyel történő visszaélés olyan esetben történő megtiltásával, amikor az hatást gyakorol az tagállamok közötti kereskedelemre, az erőfölényben lévő vállalkozások olyan magatartását célozza, amelynek hatására – olyan piacokon, ahol a verseny pontosan a szóban forgó vállalkozások jelenlétének következtében már meggyengült – a termékeknek és a szolgáltatásoknak a gazdasági szereplők tevékenységén alapuló rendes versenyét jellemző eszközöktől eltérő eszközökkel korlátozzák a piacon még létező versenyszint fenntartását vagy a verseny fejlődését (lásd a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 174. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
A fenti pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatban megállapított hatás nem szükségképpen kapcsolódik a kifogásolt visszaélésszerű magatartás tényleges hatásához. Az EK 82. cikk megsértésének megállapításához elegendő annak bizonyítása, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás visszaélésszerű magatartása a verseny korlátozására irányul, vagyis másként fogalmazva a magatartás alkalmas ilyen hatás kiváltására (a Törvényszék
T-203/01. sz., Michelin kontra Bizottság ügyben 2003. szeptember 30-án hozott ítéletének [EBHT 2003., II-4071. o.]
239. pontja, a
T-219/99. sz., British Airways kontra Bizottság ügyben 2003. december 17-én hozott ítéletének [EBHT 2003., II-5917. o.]
293. pontja, valamint a fenti 43. pontban hivatkozott Microsoft kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 867. pontja). Vagyis az érintett árképzési gyakorlat versenyellenes hatásának fenn kell állnia a piacon, de annak nem kell szükségszerűen ténylegesnek lennie, mivel elegendő, ha olyan lehetséges versenyellenes hatás nyer bizonyítást, amely alkalmas az erőfölényben lévő vállalkozáshoz képest hasonlóan hatékony versenytársak kiszorítására (a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera Sverige ügyben hozott ítélet 64. pontja
A Bíróság fenti 51. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatából továbbá kitűnik, hogy annak meghatározására, hogy valamely erőfölényben lévő vállalkozás visszaél-e ezen helyzetével az árképzési gyakorlatának alkalmazásával, az összes körülmény figyelembevételével kell megítélni, és vizsgálni kell, hogy ezen árképzési gyakorlat a vásárló beszerzési forrásai vonatkozásában fennálló választási lehetőségének megszüntetésére vagy korlátozására, a versenytársak piacra jutásának megakadályozására, azonos szolgáltatásoknál a kereskedelmi partnerekre egyenlőtlen feltételek alkalmazására, ami által azok hátrányos versenyhelyzetbe kerültek, vagy az erőfölény torzított versennyel történő megerősítésére irányul-e.
Mivel az EK 82. cikk nemcsak a fogyasztókat azonnal károsító magatartásokra terjed ki, hanem azokra is, amelyek a versenyt korlátozva károsítják őket, az erőfölényben lévő vállalkozás különös felelősséggel tartozik azért, hogy magatartása ne korlátozza a közös piacon a tényleges és torzításmentes versenyt (lásd a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 176. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 89. pontban hivatkozott AstraZeneca kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 353. pontját – fellebbezett).
Ebből következik, hogy az EK 82. cikk többek között tiltja, hogy az erőfölényben lévő vállalkozás olyan árképzési gyakorlatot folytasson, amely kiszorító hatást gyakorol a hasonló hatékonyságú, tényleges vagy lehetséges versenytársakra, azaz olyan gyakorlatot, amely nehezíti vagy akár lehetetlenné teszi ez utóbbiak számára a piacra jutást, valamint nehezíti vagy akár lehetetlenné teszi szerződő partnerei számára a számos beszerzési forrás vagy kereskedelmi üzlettárs közti választást, az érdemen alapuló verseny eszközein kívüli más eszközök felhasználásával erősítve így e vállalkozás erőfölényét. E megközelítésben tehát nem minden árverseny tekinthető jogszerűnek (lásd a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 177. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben bár a Bíróság a fenti 51. pontban hivatkozott TeliaSonera-ügyben hozott ítéletének 69. pontjában valóban azt mondta ki, hogy a nagykereskedelmi termék elengedhetetlensége az árpréshatás értékelése keretében bírhat relevanciával, ugyanakkor meg kell állapítani – amint azt a Bizottság helyesen állítja, és amint azt a Spanyol Királyság a tárgyalás során kifejezetten megerősítette – egyrészt, hogy a Spanyol Királyság a nagykereskedelmi termékek elengedhetetlen jellegét csupán magának az EK 82. cikkel ellentétes árpréshatás fennállása cáfolásának érdekében hivatkozott (lásd a fenti 65. pontot), másrészt pedig nem vitatta a megtámadott határozat (543)–(563) preambulumbekezdésének jogszerűségét, amelyekben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a Telefónica magatartása alkalmas a verseny érintett piacokon való korlátozására.
Mivel az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, ha valamely határozat egyes elemei önmagukban is a jogilag megkövetelt módon alátámasztják e határozatot, akkor a határozat alapját képező többi elemet érintő hibák semmi esetre sem érinthetik annak rendelkező részét (a Törvényszék
T-87/05. sz., EDP kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 21-én hozott ítélet [EBHT 2005., II-3745. o.]
144. pontja, lásd még ebben az értelemben a Bíróság C-302/99. P. és
C-308/99. P. sz., Bizottság és Franciaország kontra TF1 egyesített ügyekben 2001. július 12-én hozott ítéletének [EBHT 2001., I-5603. o.]
26–29. pontját, ezért a Spanyol Királyságnak a Telefónica magatartása piacra gyakorolt tényleges hatásának hiányára vonatkozó érveit, mint a jelen kereset tárgyát képező jogsértés megállapítása tekintetében hatástalanokat, el kell utasítani.
A fentiekből következően a Spanyol Királyság második jogalapjának a fenti 88. pontban ismertetett harmadik részét, és így a jogalap egészét el kell utasítani.
A harmadik, az EK 82. cikk ultra vires alkalmazására vonatkozó jogalapról
A Spanyol Királyság arra hivatkozik, hogy a Bizottság
ultra vires
alkalmazta az EK 82. cikket.
A Bizottság ellenkérelmében arra hivatkozik, hogy a hatáskörének
ultra vires
gyakorlására vonatkozó megjegyzés nem határozza meg elegendő pontossággal, hogy a Spanyol Királyság jogalapja a hatáskör hiányára vagy hatáskörrel való visszaélésre vonatkozik-e. A jelen jogalapot tehát a kereseti kérelem egyértelműségének hiánya miatt elfogadhatatlannak kell nyilvánítani. Ez sértheti a védelemhez való jogot, mivel a hatáskör hiányára, illetve a hatáskörrel való visszaélésre két elkülönülő vizsgálat kritériumai vonatkoznak.
Ezzel kapcsolatosan hangsúlyozni kell, hogy a Spanyol Királyság beadványaiban öt érvre támaszkodik az EK 82. cikk
ultra vires
alkalmazására vonatkozó jogalap alátámasztása érdekében. Először arra hivatkozik, hogy a spanyol szabályozás összeegyeztethető az európai irányelvek célkitűzéseivel. A Bizottságnak ezért nem az EK 82. cikk alapján kellett volna elfogadnia határozatát, hanem az EK 226. cikk alapján kellett volna határozatot hoznia, vagy a „keretirányelv” 7. cikkében előírt egyik mechanizmust kellett volna alkalmaznia. Másodszor a Spanyol Királyság azt állítja, hogy a Bizottság a Spanyolországban létező keretszabályozást egy új szabályozási modellel helyettesítette. Harmadszor a megtámadott határozat a nemzeti szabályozó hatóságok által követendő szabályozási politika célkitűzéseivel összeegyeztethetetlen helyzetet hoz létre, továbbá a megtámadott határozat eredménye összeegyeztethetetlen a „nemzetközi szabályozói tapasztalattal”. Negyedszer a Bizottság gyakorlatilag megakadályozza a nemzeti szabályozó hatóságot abban, hogy az elektronikus hírközlésről szóló keretszabályozás által meghatározott célkitűzéseket teljesítse, továbbá a megtámadott határozat „azt sugallja, hogy a szabályozó tevékenység nem tartotta tiszteletben az EK 82. cikket”. Végül ötödször a Bizottság megsértette a specialitás elvét, mivel az elektronikus hírközlési szabályozás elsődlegességet élvez a versenyjogi szabályozással szemben.
Meg kell állapítani, hogy úgy tűnik, hogy a jelen jogalap keretében felhozott érvek lényegében vagy a hatáskör hiányára, vagy a hatáskörrel való visszaélésre, vagy egyes érvek tekintetében magának az EK 82. cikknek a megsértésére vonatkoznak.
Ezzel kapcsolatosan a Spanyol Királyság válaszában kifejezetten feltüntette, és a tárgyaláson is kijelentette, hogy a jelen jogalap keretében nem a Bizottság hatáskörének hiányára, és nem is a hatáskörrel való visszaélésre hivatkozott, hanem az EK 82. cikk olyan alkalmazására, „amely túlmutat annak szövegén”. A tárgyaláson továbbá lényegében azt állította, hogy jogalapja értelmében a Bizottság
ultra vires
járt el azáltal, hogy késedelmesen avatkozott be egy megfelelően szabályozott piacon.
A Spanyol Királyság ennek ellenére egyáltalán nem fejtette ki, hogy milyen indokok alapján véli úgy, hogy a Bizottság a jelen ügyben „az EK 82. cikket oly módon alkalmazta, amely túlmutat annak szövegén”. Azt sem fejtette ki, hogy a jelen jogalap keretében felhozott érvek miben térnek el a jelen kereset többi jogalapjában felhozott érvektől.
A Bíróság alapokmánya 21. cikkének első bekezdése, valamint az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §-ának c) pontja értelmében minden keresetlevélnek tartalmaznia kell a jogvita tárgyát és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása végett a kereset elfogadhatóságához szükséges, hogy az alapvető ténybeli és jogi elemek, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglalva, viszont koherens és érthető módon kiderüljenek magából a keresetlevél szövegéből (lásd a Törvényszék
T-369/08. sz., EWRIA és társai kontra Bizottság ügyben 2010. december 17-én hozott ítéletének [EBHT 2010., II-6283. o.]
48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Az ítélkezési gyakorlatból továbbá az is következik, hogy a felperesi jogalapok rövid ismertetésének kellően világosnak és pontosnak kell lennie ahhoz, hogy lehetővé tegye az alperes részére a védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék adott esetben további erre vonatkozó információ nélkül is határozni tudjon a keresetről. Hasonló követelmények érvényesülnek a jogalap alátámasztására felhozott kifogás tekintetében is (lásd a Törvényszék
T-209/01. sz., Honeywell kontra Bizottság ügyben 2005. december 14-én hozott ítéletének [EBHT 2005., II-5527. o.]
55. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A fentiekre tekintettel, és mivel a Spanyol Királyság kifejezetten kijelentette, hogy nem a Bizottság hatáskörének hiányára, és nem is a hatáskörrel való visszaélésre hivatkozott, meg kell állapítani, hogy a jelen jogalap nem tartalmaz olyan összefüggő jogi érveket kifejtő érvelést, amely különösen a megtámadott határozat megállapításait vitatná. Ennélfogva ez a jogalap túl homályos ahhoz, hogy meg lehessen válaszolni, ezért elfogadhatatlannak kell minősíteni (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C-194/99. P. sz., Thyssen Stahl kontra Bizottság ügyben 2003. október 2-án hozott ítéletének [EBHT 2003., I-10821. o.]
105. és 106. pontját).
A negyedik, a jogbiztonság elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
A Spanyol Királyság lényegében arra hivatkozik, hogy a Bizottság a megtámadott határozat elfogadásával megsértette a jogbiztonság elvét, mivel ez a határozat az előzetesen meghatározott keretszabályozás tekintetében utólagosan bevezetett felfogásbeli változást hordoz magában. A megtámadott határozat megsérti azt a keretszabályozást, amelyhez viszonyítva az elektronikus hírközlési ágazat piaci szereplői jelentős hosszú távú beruházásaikat megtervezték, és ez a helyzet nagyfokú bizonytalanságot hoz létre a gazdasági szereplőkre nézve. A Bizottság a megtámadott határozat révén olyan szervvé vált, amely felülvizsgálhatja a nemzeti szabályozó hatóságok közigazgatási fellépését, amelynek következtében kettős árszabályozás jön létre. A vizsgált időszak alatt ugyanis Spanyolországban terjedelmes előzetes szabályozás volt hatályban, és a Bizottság feladata lett volna, hogy a „keretirányelv” 7. cikke értelmében a CMT által elfogadott szabályozási intézkedéseket ellenőrizze. A Bizottság sem az éves végrehajtási jelentések, sem egy, a Spanyol Királysággal szemben indított kötelezettségszegési eljárás révén nem ellenezte a CMT által elfogadott szabályozási eszközöket, sem annak piacon való fellépését. A jogbiztonság megsértésének továbbá – tekintettel a megtámadott határozatban a piacok meghatározása, illetve a nemzeti szabályozó hatóságok által az utólagos szabályozás keretében alkalmazható elemzési módszerek kapcsán kifejtett különbségekre – „jövőbeli következményei” is lehetnek.
Emlékeztetni kell arra, hogy a jogbiztonság elve megköveteli, hogy a jogszabályok világosak és pontosak legyenek, valamint biztosítja az uniós jog hatálya alá tartozó tényállások és jogviszonyok előreláthatóságát (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C-158/07. sz. Förster-ügyben 2008. november 18-án hozott ítéletének [EBHT 2008., I-8507. o.]
67. pontját; a Törvényszék
T-308/05. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2007. december 12-én hozott ítéletének [EBHT 2007., II-5089. o.]
158. pontját, valamint a T-128/05. sz., SPM kontra Tanács és Bizottság ügyben 2008. november 13-án hozott ítéletének [az EBHT-ban nem tették közzé] 147. pontját).
A Bizottság a jelen ügyben nem sértette meg ezt az elvet. Amint azt ugyanis a Bizottság kifejti, a Spanyol Királyság jogalapja azon a téves előfeltételezésen alapul, miszerint a Bizottság utólagosan módosította a keretszabályozást, ami nem bizonyított.
Először is meg kell állapítani, hogy a Spanyol Királyság által hivatkozott ágazati szabályozás semmilyen módon nem érinti a Bizottságnak az EK 81. és EK 82. cikk megsértésének megállapítására vonatkozó hatáskörét, amely közvetlenül a 17. rendelet 3. cikkének (1) bekezdéséből, illetve 2004. május 1-je óta az [EK 81. cikkben] és [EK 82. cikkben] meghatározott versenyszabályok végrehajtásáról szóló, 2002. december 16-i 1/2003/EK tanácsi rendelet (
HL 2003. L 1., 1. o.
, magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 205. o.) 7. cikkének (1) bekezdéséből ered (lásd ebben az értelemben a fenti 60. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet 263. pontját).
Amint azt ugyanis a fenti 56. pontban kifejtettük, az EK-Szerződés versennyel kapcsolatos szabályai – utólagos ellenőrzés gyakorlása révén – kiegészítik az uniós jogalkotó által a távközlési piacok előzetes szabályozása céljából elfogadott jogszabályi keretet (a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 92. pontja).
Mivel a Telefónica mozgástérrel rendelkezett az árprés elkerülésére (lásd a fenti 27. és 50. pontot), a megtámadott határozatban szankcionált magatartása az EK 82. cikk hatálya alá esett (lásd továbbá ebben az értelemben Mazák főtanácsnoknak a Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítéletre vonatkozó indítványának 15. és 19. pontját).
Továbbá a hivatkozott keretszabályozás az EK 82. cikk alkalmazása tekintetében nem kérdőjelezheti meg az elsődleges szinten – az EK 83. cikk és EK 85. cikk által – meghatározott hatáskörmegosztást (lásd továbbá Mazák főtanácsnoknak a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítéletre vonatkozó indítványának 19. pontját).
Másodszor a Spanyol Királyság nem hivatkozhat arra, hogy a Bizottság feladata lett volna, hogy a „keretirányelv” 7. cikke értelmében a CMT által elfogadott szabályozási intézkedéseket ellenőrizze. Amint ugyanis azt a Bizottság beadványaiban kifejtette, a CMT csupán az általa az elektronikus hírközlő hálózatokra és az elektronikus hírközlő szolgáltatásokra vonatkozó új keretszabályozás végrehajtását követően, 2006 júniusában elfogadott intézkedéseket jelentette be a Bizottságnak a hivatkozott cikkben előírt eljárásnak megfelelően.
Harmadszor nem állítható, hogy a jogbiztonság megsértésének – tekintettel a megtámadott határozatban a piacok meghatározása, illetve a nemzeti szabályozó hatóságok által az előzetes szabályozás keretében alkalmazható elemzési módszerek kapcsán kifejtett különbségekre – „jövőbeli következményei” lehetnek. Amint ugyanis az a „keretirányelv” 15. cikkéből különösen kitűnik, az elektronikus hírközlési ágazaton belül azon termékpiacok és szolgáltatási piacok meghatározása, amelyek jellemzői indokolttá tehetik a különös irányelvekben foglalt szabályozó kötelezettségek megállapítását, nem sérti a versenyjog hatálya alatt konkrét esetekben meghatározható piacokat. A Bizottságnak az elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó keretszabályozás alapján a piacelemzésről és a jelentős piaci erő felméréséről szóló iránymutatásának (
HL 2002. C 165., 6. o.
) 28. pontja kimondja, hogy a piacoknak az elektronikus hírközlő hálózatokra és elektronikus hírközlési szolgáltatásokra vonatkozó új keretszabályozás hatálya alá tartozó meghatározása – még hasonló területeken is – különbözhet a versenyhatóságok által meghatározott piacoktól.
Végül negyedszer, jóllehet a Spanyol Királyság azt állítja, hogy a Bizottságnak az EK 226. cikkben meghatározott kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást kellett volna indítania vele szemben, amennyiben arra a következtetésre jut, hogy – tagállami szervi minőségében – a CMT határozatai nem tették lehetővé az árprés elkerülését, és ennélfogva egyrészt nem tartotta tiszteletben a fent hivatkozott keretszabályozást, meg kell jegyezni, hogy a Bizottság a megtámadott határozatban nem tett ilyen kijelentést. Másrészt – mindenesetre – még ha feltételezzük is, hogy a CMT uniós normát sértett, és a Bizottság ezen a címen kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást indíthatott volna a Spanyol Királysággal szemben, ezek az eshetőségek semmilyen módon nem érintik a megtámadott határozat jogszerűségét. A Bizottság e határozatban annak megállapítására szorítkozott, hogy a Telefónica megsértette az EK 82. cikket, amely rendelkezés nem a tagállamokra vonatkozik, hanem kizárólag a gazdasági szereplőkre (lásd ebben az értelemben a fenti 60. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság ügyben 2008. április 10-én hozott ítélet 271. pontját). Egyébiránt a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében az EK 226. cikk által létrehozott rendszerben a Bizottság mérlegelési jogkörrel bír a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset indítását illetően, és az uniós bíróságoknak nem feladatuk értékelni e jogkör gyakorlásának célszerűségét (a fenti 50. pontban hivatkozott Deutsche Telekom kontra Bizottság kontra Bizottság ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet 47. pontja).
Ebből következik, hogy a jelen jogalapot el kell utasítani.
Az ötödik, a bizalomvédelem elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
A Spanyol Királyság kijelenti, hogy a keretszabályozásnak egy olyan területre vonatkozó határozat elfogadásával való szétzúzása, amelyet a CMT már szabályozott, a Bizottság megsérti a bizalomvédelem elvét nemcsak a szankcionált piaci szereplővel, hanem a többi piaci szereplővel szemben is, akik úgy gondolhatták, hogy a CMT által meghatározott nagykereskedelmi hozzáférés ágazati keretének védelme alatt járhatnak el. A bizalomvédelem elve különösen egyértelmű, mivel a CMT pontos lépéseket tett a Telefónica üzleti ajánlataival kapcsolatosan. Ennélfogva a megtámadott határozat megsérti a bizalomvédelem elvét annak kijelentésével, hogy az a tény, hogy valamely piaci szereplő valamely nemzeti szabályozó hatóság által létrehozott kerethez igazodik, nem elegendő ahhoz, hogy a piaci szereplők úgy véljék, hogy e magatartás jogilag megfelelő.
Emlékeztetni kell arra, hogy a bizalomvédelem elvére minden gazdasági szereplő hivatkozhat azon az alapon, hogy benne valamely intézmény megalapozott reményeket keltett. Semmi akadálya sincs továbbá annak, hogy bármely tagállam megsemmisítés iránti keresetében arra hivatkozzon, hogy az intézmények valamely aktusa sérti bizonyos gazdasági szereplők jogos bizalmát (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C-284/94. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1998. november 19-én hozott ítéletének [EBHT 1998., I-7309. o.]
42. pontját, továbbá a
C-342/03. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 2005. március 10-én hozott ítéletének [EBHT 2005., I-1975. o.]
47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Azonban ezek a gazdasági szereplők nem hivatkozhatnak a bizalomvédelem elvére, ha az érdekeiket érintő uniós intézkedés elfogadását előre láthatják (lásd a fenti 118. pontban hivatkozott Spanyolország kontra Bizottság ügyben 2005. március 10-én hozott ítélet 48. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a fenti 109–111. pontban már kifejtettük, hogy a Spanyol Királyság által hivatkozott ágazati szabályozás semmilyen módon nem érinti a Bizottságnak az EK 81. és EK 82. cikk megsértésének megállapítására vonatkozó hatáskörét, továbbá a Telefónica megtámadott határozatban szankcionált magatartása az EK 82. cikk hatálya alá tartozott. A Bizottság EK 82. cikk alapján történő fellépése tehát nem minősíthető előre nem láthatónak.
Ezenfelül, jóllehet – amint azt a Spanyol Királyság hangsúlyozza – a CMT – különösen az árpréshatás elkerülése érdekében – valóban pontos lépéseket tett a Telefónica üzleti ajánlataival kapcsolatosan, emlékeztetni kell, hogy a CMT nem versenyhatóság, hanem szabályozó hatóság, és ezért egyszer sem lépett fel az EK 82. cikk tiszteletben tartatása érdekében, illetve nem hozott olyan határozatot, amely a megtámadott határozat által szankcionált magatartásokra vonatkozna (a megtámadott határozat (678) és (683) preambulumbekezdése). Egyébiránt – amint azt már a fenti 52. pontban kifejtettük – a Spanyol Királyság nem vitatta, hogy a CMT soha nem vizsgálta, hogy a jogsértés időszaka alatt a Telefónica országos szintű nagykereskedelmi terméke, valamint kiskereskedelmi termékei között árrés áll-e fenn, és hogy a CMT a Telefónica regionális szintű nagykereskedelmi terméke, valamint kiskereskedelmi termékei közötti árprés fennállásának vizsgálata nem az érintett régebbi tényleges költségein, hanem előzetes becsléseken alapult (a megtámadott határozat (726) és (727) preambulumbekezdése).
E körülmények között sem a CMT határozatai, sem az általa létrehozott keretszabályozás nem kelthetett jogos bizalmat sem a Telefónicában, sem a többi piaci szereplőben a tekintetben, hogy a hivatkozott határozatokat, illetve a szóban forgó keretszabályozást tiszteletben tartó bármely magatartás megfelel-e az EK 82. cikknek.
Ezért a jelen jogalapot, és ebből következően a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
Mivel a Spanyol Királyság pervesztes lett, a Bizottság erre vonatkozó kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (nyolcadik tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.

Truchot
Martins Ribeiro
Kanninen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2012. március 29-i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.