CELEX: 62008TJ0037
A költségvetés végrehajtása
Behajtás
A követelések beszámítása
Visszaható hatály
A Törvényszék által hozott, a Bizottságot kártérítés és annak kamatai megfizetésére kötelező ítélet
Biztos, pénzbeli és esedékes követelés

A jogvita előzményei
A jelen jogvita a Bizottság 2007. november 16‑án hozott határozatára vonatkozik, amellyel a Bizottság az Európai Közösségek
általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25‑i 1605/2002/EK, Euratom rendelet (HL L 248.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 4. kötet, 74. o.; a továbbiakban: költségvetési rendelet) 73. cikke alapján beszámítás
útján behajtani rendeli a felperesnek, Robert Waltonnak a Bizottsággal szembeni tartozását képező 36 551,58 eurós összeget
(a továbbiakban: megtámadott határozat).
1.
A Közösségnek a felperessel szembeni követeléséről
A felperes 1999 októberétől öt évig – hat hónapos próbaidővel – ideiglenes alkalmazottként az Európai Közösségek Bizottságának
alkalmazásában állt.
A Bizottság a 2000. október 3‑i levelében arról tájékoztatta a felperest, hogy a szerződését 2000. október 16‑i hatállyal
megszünteti. A Bizottság a 2000. november 22‑i levelében közölte, hogy a felperesnek az Európai Közösséggel szemben 13 104,14
euró összegű tartozása áll fenn amiatt, hogy felperes azon hónapok vonatkozásában is kapott fizetést, amelyek során nem teljesített
szolgálatot. 2001. január 24‑én erre vonatozóan terhelési értesítést küldtek a felperesnek.
A felperes a Törvényszéknél előterjesztett kereset útján megtámadta az elbocsátását. A Törvényszék a T‑155/01. sz., Walton
kontra Bizottság ügyben 2003. április 9‑én hozott ítéletben (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑121. és II‑595. o.) elutasította a keresetet,
megállapítva, hogy a 2000. június végétől 2000. augusztus 9‑ig tanúsított magatartásával maga a felperes szüntette meg a munkaszerződését.
A Bizottság erre tekintettel úgy vélte, hogy az elbocsátás miatt nem kell kártérítést fizetnie a felperes részére. Ennélfogva
a Bizottság a 2003. október 23‑i levelében felszólította a felperest az elbocsátási támogatás – azaz 13 815,16 euró, és annak
2004. január 11‑től számított kamatai – visszatérítésére, amelyet a munkaszerződésének megszüntetésekor fizetett a felperesnek.
2003. november 27‑én terhelési értesítést állítottak ki, amelyben felszólították a felperest ezen összeg visszatérítésére.
A Bizottság 2005. május 27‑én a költségvetési rendelet 72. cikke alapján az EK 256. cikk értelmében vett végrehajtható jogi
aktusnak minősülő határozatot fogadott el 26 919,30 euró (amely a 13 104,14 euró és 13 815,16 euró összegének felel meg),
továbbá a 2005. március 31‑ig számított kamat címén 4 813,26 euró vonatkozásában (amelyhez e napot követően naponta 5,06 euró
járul) (a továbbiakban: visszatérítési határozat).
A felperes nem terjesztett elő keresetet a visszatérítési határozattal szemben.
2.
A felperesnek a Közösséggel szembeni követeléséről
A felperes a Joint European Torus (JET) közös vállalkozással szerződő harmadik vállalkozások alkalmazottainak csoportjához
tartozott, amely vállalkozásnak a „Fusion” (Fúzió) program megvalósítása volt a célja, amely program egy nagy, tokamak típusú,
gyűrű (tórusz) alakú belső térrel rendelkező készülék, ún. tokamak (fúziós reaktor) és kapcsolódó létesítményeinek megépítésére,
működtetésére és hasznosítására irányult (a továbbiakban: JET‑program), amely csoport tagjai később, 1999 októberétől ideiglenes
alkalmazottként a Bizottság alkalmazásába kerültek. A Törvényszék az e csoport által előterjesztett kereset alapján hozott
ítéletében megállapította, hogy a Bizottság – mivel ezeknek a személyeknek a feladataik végzése érdekében, a JET alapszabályát
megsértve, nem ajánlott fel a JET‑en belül ideiglenes alkalmazotti szerződéseket – olyan jogsértést követett el, amely alkalmas
a Közösség felelősségének megalapozására (a Törvényszék T‑144/02. sz., Eagle és társai kontra Bizottság ügyben 2004. október
5‑án hozott ítélete [EBHT 2004., II‑3381. o.], a továbbiakban: Eagle‑ügyben hozott közbenső ítélet).
A Törvényszék a fenti 8. pontban hivatkozott Eagle‑ügyben hozott közbenső ítéletben azt is megállapította, hogy az érintett
személyek a Bizottság jogsértése miatt elvesztették az ideiglenes alkalmazottként való felvételükre vonatkozó komoly esélyt,
és az nekik vagyoni kárt okozott, amely azon díjazások és előnyök közötti különbségből áll egyrészről, amelyeket a felperesek
akkor kaptak vagy szereztek volna, ha a JET‑programnál dolgoznak, és másrészről amelyeket a felperesek a harmadik vállalkozások
fizetett alkalmazottaiként ténylegesen megkaptak vagy megszereztek.
A Törvényszék a fenti 8. pontban hivatkozott Eagle‑ügyben hozott közbenső ítélet 171. pontjában kifejtette, hogy a kártérítési
időszak kezdő időpontja a kártérítési kérelem benyújtásának napját megelőző ötéves időszakon belül a legrégebben kötött vagy
megújított szerződés hatálybalépésének napja, és annak befejező napja vagy a felperes JET‑programnál való alkalmazása megszűnésének
napja, amennyiben ez a nap megelőzi a JET‑program befejezésének időpontját, 1999. december 31‑ét, vagy ez utóbbi nap, ha az
érdekelt a JET‑programnál annak befejezéséig dolgozott.
A Törvényszék a fenti 8. pontban hivatkozott Eagle ügyben hozott közbenső ítéletben kötelezte a Bizottságot, hogy az ezen
ítélet alapjául szolgáló ügyben valamennyi felperesnek, így a felperesnek is, térítse meg az amiatt elszenvedett vagyoni kárt,
hogy a JET‑programnál végzett tevékenységük ellátására nem a Bizottság ideiglenes alkalmazottjaként vették fel őket. A Törvényszék
ezenfelül úgy határozott, hogy a felek kötelesek benyújtani a Törvényszéknek az említett károkozás jóvátétele címén járó kártérítés
közös megegyezéssel kiszámított összegét. Megegyezés hiányában a felek kötelesek voltak Törvényszékhez eljuttatni a kártérítés
összegére vonatkozó kereseti kérelmüket.
Mivel nem jött létre közös megegyezés a felek 2005. október 8‑án benyújtották a Törvényszékhez a kártérítés összegére vonatkozó
kereseti kérelmeiket. A Törvényszék a T‑144/02. sz., Eagle és társai kontra Bizottság ügyben 2007. július 12‑én hozott ítéletben
(EBHT 2007., II‑2721. o.) arra kötelezte a Bizottságot, hogy fizessen valamennyi felperesnek a jelen ítélet 3. mellékletében
a részére egyénenként feltüntetett összegű kártérítést. A Törvényszék arról is döntött, hogy a kártérítés összege után, 1999.
december 31‑től a tényleges kifizetésig, 5,25%‑os kamat jár.
A fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 3. melléklete úgy rendelkezik, hogy
a felperesnek járó kártérítés 1999. december 31‑én 208 021 font sterling (GBP) volt.
3.
A követelések beszámításáról
A Bizottság először a 2005. október 28‑i kártérítés összegére vonatkozó kereseti kérelmének egyik mellékletében – amelyet
a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló ügyben a kár mértékének meghatározása
iránti eljárásban nyújtott be – említette meg a meghozandó ítélet értelmében a Közösség által a felperesnek esetleg fizetendő
kártérítés és a Közösség érintettel szembeni követelése lehetséges beszámításának kérdését. A felperes 2005. december 21‑én
elektronikus levélben kért magyarázatot a Bizottságtól e lehetséges beszámítás tárgyában. A Bizottság a 2005. december 22‑i
levelében válaszolt erre a kérelemre.
A fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló ügy felperesei a 2007. február 19‑i
kártérítés összegére vonatkozó kereseti kérelmeikben vitatták annak a lehetőségét, hogy a Bizottság egymással szemben beszámíthatja
a Közösség felperessel szembeni követelését és a felperesnek fizetendő összegeket.
Ezen új, kártérítés összegére vonatkozó kereseti kérelmeket követően a Bizottság úgy határozott, hogy nem tartja fenn az arra
irányuló kérelmét, hogy – a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ítélet alapjául szolgáló ügy keretében –
határozzanak a lehetséges beszámítás kérdéséről. A Törvényszék a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság
ügyben hozott ítéletének 19. pontjában tudomásul vette ezt a nyilatkozatot.
A fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet követően a felperes 2007. július 19‑én
azzal a kérelemmel fordult a Bizottsághoz, hogy az erősítse meg a felpereseknek járó összegekre vonatkozó számításának pontosságát.
A Bizottság a 2007. július 31‑i elektronikus levelében úgy válaszolt, hogy elfogadja ezeket a számokat, azonban fenntartást
fogalmazott meg a napi kamatok számítását illetően.
A Bizottság a 2007. szeptember 24‑i levelében közölte, hogy a felperesnek járó összeg vonatozásában beszámítást kíván alkalmazni.
A felperes a 2007. október 25‑i levelében adott válaszában azt állította, hogy a Bizottság nem jogosult ilyen beszámítást
alkalmazni. A Bizottság a 2007. október 25‑i levelében úgy válaszolt, hogy nem osztja a felperes álláspontját.
A Bizottság a 2007. november 9‑i levelében, amelyet a felperes 2007. november 13‑án kapott kézhez, a Bizottság bejelentette,
hogy a követeléseket egymással szemben beszámítja, és a 36 551,58 eurós összeget, amellyel a felperes tartozott a Bizottságnak,
levonja abból a 421 749,73 eurós összegből, amellyel a Bizottság a felperesnek tartozott. A 36 551,58 eurós összeg a Bizottság
2001. január 24‑i terhelési értesítésében meghatározott 13 104,14 euróból, a 2003. november 27‑i terhelési értesítésben meghatározott
13 815,16 euróból, valamint az ezen összegek után járó 9 632,48 euró kamatból tevődött össze. A 2007. november 9‑i levél mellékletéből
kitűnik, hogy ezek a kamatok a minden egyes említett terhelési értesítés esedékességének időpontjától 2007. november 8‑ig
tartó időszakra vonatkoznak. A 421 749,73 eurós összeg a 208 021 GBP‑s kártérítés kamatokkal növelt összegéből tevődik össze.
A Bizottság 2007. november 16‑án elfogadta a megtámadott határozatot és a felperesnek 385 198,15 euró végösszeget fizetett
(azaz a 421 749,73 eurós összeg és a 36 551,58 eurós összeg különbségét).

Az eljárás és a felek kérelmei
A felperes a Törvényszék Hivatalához 2008. január 23‑án benyújtott keresetlevelével előterjesztette a jelen keresetet.
A felperes a keresetében lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet mint a elfogadhatatlant vagy másodlagosan mint megalapozatlant;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről
1.
Az elfogadhatóságról
A Bizottság azt állítja, hogy a jelen esetben nincs megtámadható jogi aktus. A beszámítás pusztán következménye a jogerőssé
vált korábbi ítéletnek, illetőleg határozatnak. A beszámítás tehát nem megtámadható jogi aktus, ennélfogva a kereset elfogadhatatlan.
Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 230. cikk szerint megtámadható jogi aktusnak minősül az a jogi aktus, amelyben a Bizottság
ugyanazon személy különböző jogviszonyaiból eredő adósságait és követeléseit peren kívül beszámítja (lásd ebben az értelemben
a Bíróság C‑87/01. P. sz., Bizottság kontra CCRE ügyben 2003. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑7617. o.] 45. pontját),
és a Törvényszéknek ezen kereset keretében kell megvizsgálnia a beszámítási határozat jogszerűségét, figyelembe véve annak
következményeit, hogy a határozat a vitatott összegek felperes részére való tényleges megfizetésének elmaradását eredményezi
(lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑122/06. sz., Helkon Media kontra Bizottság ügyben 2008. október 8‑án hozott ítéletének
[az EBHT‑ban nem tették közzé] 46. pontját és a T‑182/08. sz., Bizottság kontra Atlantic Energy ügyben 2009. július 8‑án hozott
ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 70. pontját).
Mivel a jelen esetben a Bizottság peren kívüli beszámítást alkalmazott, elfogadható a megtámadott határozattal szembeni kereset.
Ennélfogva el kell utasítani a Bizottság által a keresettel szemben előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást.
2.
Az ügy érdeméről
A felperes a kérelmei alátámasztására négy jogalapot hoz fel. Az első az eljárással való visszaélésen alapul. A második a
jogos bizalom elvének megsértésén alapul. A harmadik a beszámítás megalapozottságát érintő jogsértéseken alapul. A negyedik
a beszámítás kiszámításának a késedelmi kamatok figyelembevételéből eredő hibáin alapul.

Az eljárással való visszaélésen alapuló első jogalapról
A felperes úgy érvel, nem megfelelő és méltánytalan, hogy Bizottság peren kívüli beszámítással él, amikor a közösségi bíróságok
előtt is felvethette volna a beszámítás kérdését. A felperes szerint a beszámítás olyan kérdés, amelyet az eljárás korábbi
szakaszában kellett volna felvetni és megvizsgálni. Nem fogadható el, hogy a Bizottság megkerülje a kontradiktórius vitát
és a bírósági felülvizsgálatot, azáltal hogy a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben hozott
ítélet kihirdetése után elkésetten és egyoldalúan járt el.
A felperes úgy véli, hogy a kártérítési perekben a beszámítás kérdése – legalábbis az angol jog szerint – olyan védekezési
jogalapnak minősül, amelyre az eljáró bíróság előtt megfelelően hivatkozni kell. Ellenkező esetben a követelt és a bíróság
által potenciálisan megítélt összegeket csökkenteni lehetne, sőt teljesen meg lehetne vonni.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott határozat a költségvetési rendelet 73. cikke és a 2006. augusztus 7‑i
1248/2006/EK, Euratom bizottsági rendelettel (HL L 227., 3. o.) módosított, a költségvetési rendelet végrehajtására vonatkozó
részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23‑i 2342/2002/EK, Euratom bizottsági rendelet (a továbbiakban:
végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok) 83. cikke alapján hozott beszámítás útján való beszedésről szóló határozat.
Meg kell továbbá állapítani, hogy a költségvetései rendelet a követelés beszámítás útján való beszedésről szóló határozat
elfogadásához vezető eljárás kapcsán nem tartalmaz olyan rendelkezést, hogy a Bizottságnak előzetesen bíróság előtt kellene
érvényesítenie a követelései beszámítására vonatkozó igényét.
A költségvetési rendelet 73. cikkének (1) bekezdése ugyanis akként rendelkezik, hogy a számvitelért felelős tisztviselő úgy
szedi be az összegeket, hogy ellentételezi azon egyenértékű – az engedélyezésre jogosult illetékes tisztviselő által szabályszerűen
kiállított –követelésekkel, amelyek a Közösségek oldalán az olyan adósokkal szemben állnak fenn, akiknek szintén vannak a
Közösségekkel szemben biztos, pénzbeli és esedékes követelései.
Ezenkívül a költségvetési rendelet 71. cikke úgy rendelkezik, hogy az engedélyezésre jogosult illetékes tisztviselőnek először
is meg kell állapítania a követelés fennállását, azaz igazolnia kell, hogy az adós tartozása fennáll, meg kell határoznia
vagy ellenőriznie kell a tartozás tényét és összegét, és ellenőriznie kell azon feltételeket, amelyek mellett a tartozás esedékes.
A végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok 79. cikke előírja, hogy az engedélyezésre jogosult tisztviselőnek többek között
meg kell győződnie arról, hogy a követelés „biztos”, és nem függ semmilyen feltételtől. Az engedélyezésre jogosult tisztviselő
úgyszintén meg kell győződnie arról, hogy a követelés „pénzbeli”, azaz pontosan meghatározott pénzösszegben kifejezett, valamint
hogy a követelés „esedékes”, azaz nem érvényes rá fizetési határidő. Ezenfelül a végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok
80. cikke úgy rendelkezik, hogy a követelés megállapítása a Közösségek jogosultságát bizonyító bizonylatokon alapul.
A költségvetési rendelet 71. cikkének (2) bekezdése szerint bármely „nem vitatott [helyesen: biztos], meghatározott összegű
[helyesen: pénzbeli] és esedékes” követelést a számvitelért felelős tisztviselőnek szóló beszedési utalvány állapít meg, amelyet
az engedélyezésre jogosult illetékes tisztviselő készít el. A végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok 78. cikkének (2) bekezdése
szerint beszedési utalvány azon aktust jelenti, amellyel az engedélyezésre jogosult tisztviselő utasítja a számvitelért felelős
tisztviselőt a megállapított összeg beszedésére.
A Bizottság tehát helyesen állította, hogy a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ítélet alapjául
szolgáló eljárás keretében nem volt köteles védekezési jogalapként a beszámításra hivatkozni.
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy a Bizottság egyáltalán nem sértette meg a felperes eljárási jogait azáltal, hogy a költségvetési
rendelet 73. cikke alapján a beszámítás útján való beszedésről határozott. A felperes ugyanis az eljárási jogait háromféle
módon is érvényesíthette. Először is a felperesnek lehetősége volt a fenti 4. pontban hivatkozott Walton kontra Bizottság
ügyben hozott ítélettel szemben fellebbezést előterjeszteni azon megállapítás vitatása érdekében, hogy a magatartása egyenértékű
volt a munkaszerződés megszüntetésével. Másodszor a felperesnek lehetősége volt a visszatérítési határozat megtámadására.
Harmadszor lehetősége volt megsemmisítési keresetet előterjeszteni a felperesnek a Bizottság felé fennálló 36 551,58 euró
összegű tartozását beszámítás útján beszedni rendelő 2007. november 16‑i bizottsági határozattal szemben (lásd a fenti 25. pontot),
és a jelen esetben így is járt el.
Következésképpen a felperes jogszerűen nem róhatja fel a Bizottságnak, hogy az megkerülte a követelések beszámításának jogszerűségére
vonatkozó bírósági felülvizsgálatot.
A fentiekre tekintettel a Bizottság nem követett el „eljárással való visszaélést”. Az első jogalapot tehát el kell utasítani
mint megalapozatlant.

A jogos bizalom elvének megsértésén alapuló második jogalapról
A felperes úgy érvel, hogy a Bizottság jogos elvárást keltett benne arra vonatkozóan, hogy az a 2007. július 31‑i elektronikus
levélben elküldött táblázatban (lásd a fenti 17. pontot) megjelölt teljes összeget megfizeti neki.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a bizalomvédelem elvére való hivatkozás joga minden jogalanyt
megillet, aki olyan helyzetben van, amelyből az tűnik ki, hogy valamely közösségi intézmény megalapozott várakozásokat keltett
benne. Főszabály szerint senki nem hivatkozhat ezen elv megsértésére az adminisztráció által neki tett pontos ígéretek hiányában
(a Bíróság C‑506/03. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ben nem tették
közzé] 58. pontja, és a C‑182/03. és C‑217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június
22‑én hozott ítéletének [EBHT 2006., I‑5479. o.] 147. pontja; a Törvényszék T‑346/99–T‑348/99. sz., Diputación Foral de Álava
és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. október 23‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4259. o.] 93. pontja).
A jelen esetben a Bizottság soha nem tett arra vonatkozó pontos ígéretet, hogy a követeléseket nem fogja beszámítani. Ugyanis
a Bizottság 2007. július 31‑i elektronikus levele – amelyre a felperes hivatkozik – egyáltalán nem tartalmaz ilyen értelmű
ígéretet. Az említett elektronikus levél kizárólag a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben
hozott ítélet alapjául szolgáló eljárás valamennyi felperesére alkalmazandó számítások pontosságára vonatkozott. Ez az elektronikus
levél nem vonatkozik a Bizottság és a felperes közötti vita sajátos esetére, és semmilyen utalást nem tartalmaz a Közösség
követeléseinek beszedési módjait illetően. A szóban forgó elektronikus levél tehát nem kelthetett a felperesben jogos elvárást
arra vonatkozóan, hogy a Bizottság nem fog beszámítást alkalmazni.
Ugyanez vonatkozik arra nyilatkozatra is, amelyet a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben
hozott ítéletet megelőző eljárásban a Bizottság a felperes új kártérítés összegére vonatkozó kereseti kérelmeit követően tett.
Ebben a nyilatkozatban, amelyet a Törvényszék az említett ítélet 19. pontjában tudomásul vett, a Bizottság kifejtette, hogy
nem tartja fenn az említett eljárás keretében általa felhozott beszámítás kérdését, és a Törvényszéknek arról nem kell határoznia.
Ez a nyilatkozat azonban nem jelenti azt, hogy a Bizottság lemondott volna azon jogának érvényesítéséről, hogy ezen az eljáráson
kívül beszámítás útján beszedje a Közösség felperessel szembeni követelését.
A felperes tehát egyáltalán nem határozott meg olyan pontos ígéretet, amely jogos bizalmat kelthetett volna benne arra vonatkozóan,
hogy a Bizottság nem beszámítás útján végzi el a beszedést. Ennélfogva a második jogalapot el kell utasítani mint megalapozatlant.

A beszámítás megalapozottságát érintő jogsértéseken alapuló harmadik jogalapról
A felperes vitatja a követelések Bizottság általi beszámításának jogszerűségét. A Bizottság 2001. január 24‑i terhelési értesítését
illetően a felperes azt állítja, hogy az említett terhelési értesítés korábbi, mint a fenti 4. pontban hivatkozott Walton
kontra Bizottság ügyben hozott ítélet, és az az elbocsátás feltételezésén alapul. Ezenkívül a felperes úgy érvel, hogy ha
a Törvényszék azt állapította meg, hogy az elbocsátásáról szóló határozat nem járt jogkövetkezményekkel, akkor az nem szolgálhatott
a terhelési értesítés kibocsátásának alapjául. A felperes ebből arra következtet, hogy a Bizottság 2001. január 21‑i terhelési
értesítése semmis.
A felperes másodlagosan megjegyzi, hogy a Bizottság 2001. január 21‑i terhelési értesítését nem előzte meg a költségvetési
rendelet 71. cikkének értelmében vett, a követelés megállapításáról szóló határozat, ezért nem teljesültek az ugyanezen rendelet
73. cikkének értelmében vett beszámítási feltételek.
A Bizottság 2003. november 27‑i terhelési értesítését illetően a felperes úgy érvel, hogy az említett terhelési értesítés
nem szolgálhat a beszámítás alapjául, mivel a felperes nem férhetett hozzá az iratok között szereplő két olyan feljegyzéshez,
amelyekre ez a terhelési értesítés hivatkozik. E két, az iratok között szereplő feljegyzés felperessel való közlésének Bizottság
általi megtagadása a költségvetési rendelet 60. cikke (4) bekezdésének a végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok 48.,
49. és 80. cikkével együttesen értelmezett rendelkezései megsértésének is minősül. Ez a téves jogalkalmazás végül is – a végrehajtásra
vonatkozó részletes szabályok 88. cikkének megfelelően –a követelés megszűnését eredményezi.
A felperes tehát lényegében a Bizottság által a beszámítás keretében érvényesített követelések fennállását vitatja.
Ebben a tekintetben meg kell állapítani, hogy a szóban forgó összegek mind a Bizottság 2001. január 24‑i és 2003. november
27‑i terhelési értesítésében, mind a visszatérítési határozatban szerepelnek.
Márpedig anélkül, hogy szükség volna annak vizsgálatára, hogy a Bizottság 2001. január 24‑i és 2003. november 27‑i terhelési
értesítése vagy a visszatérítési határozat az EK 230. cikk szerinti megtámadható jogi aktusnak minősül‑e, mindenképpen meg
kell állapítani, hogy a felperes az e cikk szerinti kéthónapos határidőn belül egyáltalán nem nyújtott be megsemmisítés iránti
keresetet.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a felperes a jelen kereset keretében nem vitathatja a Bizottság 2001. január
24‑i és 2003. november 27‑i terhelési értesítése, és a visszatérítési határozat alapjául szolgáló követeléseket.
Következésképpen a harmadik jogalapot el kell utasítani mint megalapozatlant.

A beszámításra vonatkozó számításban a kamatokat illetően elkövetett hibákon alapuló negyedik jogalapról
A felperes a késedelmi kamatok figyelembevételét illetően vitatja a Bizottság által végzett beszámítás módját. A felperes
szerint ezt a beszámítást azon napokkal kellett volna elvégezni, amelyeken a Bizottsággal szembeni állítólagos tartozásai
esedékessé váltak, figyelmen kívül hagyva a késedelmi kamatokat.
A felperes megjegyzi, hogy a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet szerint azt
a tőkeösszeget, amellyel a Bizottság a felperesnek tartozott, legkésőbb 1999. december 31‑ig meg kellett volna fizetni. Ezen
időpontot követően 5,25%‑os mértékű késedelmi kamatot kellett volna felperes részére fizetni. A Közösség felperessel szembeni
követelései később, a két terhelési értesítés esedékessé válásának időpontjában, azaz 2001. március 31‑én és 2004. január
11‑én jöttek létre. A Bizottságnak tehát kétszer kellett volna beszámítást alkalmaznia. A felperes úgy véli, hogy a Bizottságnak
először be kellett volna számítania egymással szemben a 13 104,14 eurós összeget, amely a felperes Közösséggel szembeni tartozása,
és azt az összeget, amellyel a Közösség 2001. március 31‑én tartozott a felperesnek, másodszor be kellett volna számítania
a 13 815,16 eurós összeget, amely a felperes Közösséggel szembeni tartozása, azokkal az összegekkel szemben, amelyekkel a
Közösség 2004. január 11‑én még tartozott a felperesnek.
A felperes ebben a tekintetben úgy érvel, hogy a Bizottság nem így járt el, mivel a beszámítást a késedelmi kamatokat tartalmazó
végösszegek vonatkozásában végezte el. A felperes azt állítja, hogy a Bizottság ezáltal – a felperes Közösséggel szembeni
követelésének kamataihoz képest – magasabb kamatokkal növelte a Közösség felperessel szembeni követelését, mivel a Bizottság
által igényelt kamat mértéke magasabb volt a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai kontra Bizottság ügyben hozott
ítélet szerinti kamat mértékénél. A Bizottságnak tehát pénzügyi érdeke fűződött a beszedési eljárás elhúzódásához.
A felperes ebben a jogalapban lényegében azt állítja, hogy az ő Közösséggel szembeni követelése korábbi, mint a Közösségnek
a vele szembeni követelése, és a beszámítást visszaható hatállyal kell elvégezni. A felperes szerint a beszámítás attól az
időponttól szünteti meg a követeléseket, amikor teljesülnek a beszámítás elvégzésének feltételei.
A Bizottság úgy véli, hogy a Közösség felperessel szembeni követelései korábban váltak biztossá és pénzbelivé, mint a felperes
követelései. Azok az összegek, amelyekkel a felperes a Közösségnek tartozott, már 2000‑ben ismertek voltak. A Bizottság úgy
véli, hogy a Közösség felperessel szembeni tartozásai legkésőbb 2005 augusztusában váltak biztossá és pénzbelivé, amikor lejárt
a visszatérítési határozattal szembeni keresetindítás határideje. Ezzel szemben a Közösség által a felperesnek fizetendő összeg
csak 2007 júliusában vált ismertté. Nincs jelentősége annak a ténynek, hogy a felperesnek megítélt összeg 1999. december 31‑től
számított kamatokat tartalmaz, mivel a tőkeösszeg ismertté válása előtt a kamatok végösszegét nem lehet kiszámítani.
Először is emlékeztetni kell arra, hogy valamely követelés beszámítás útján való beszedésének feltételeit és az arra vonatkozó
eljárást a fent említett költségvetési rendelet és a végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok határozzák meg (lásd a fenti
30–34. pontot).
A költségvetési rendelet 73. cikke (1) bekezdésének második albekezdéséből és a végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok
79. és 83. cikkéből kitűnik, hogy ahhoz, hogy az Európai Unió és valamely másik fél kölcsönös követeléseit be lehessen számítani,
ezeknek a követeléseknek először is biztosaknak kell lenniük, ami azt jelenti, hogy nem függhetnek semmilyen feltételtől,
másodszor pénzbelinek kell lenniük, ami azt jelenti, hogy azok összegét pénzben és pontosan kell meghatározni, és harmadszor
esedékeseknek kell lenniük, ami azt jelenti, hogy azokra nem érvényes fizetési határidő.
A jelen esetben érintett minden egyes követelést illetően meg kell tehát határozni ezen feltételek teljesülésének időpontját.
A Közösségnek a felperessel szembeni követelését illetően nem vitatott, hogy a Bizottság 2001. január 24‑én küldte el az első
terhelési értesítést, és 2003. november 27‑én a másodikat, és a felperes nem fizette meg az igényelt összegeket az ezen értesítésekben
meghatározott határidők alatt, amely határidők 2001. március 31‑én, illetőleg 2004. január 11‑én jártak le. A Közösség követelése
tehát mindenképpen biztos, pénzbeli és esedékes volt ezen határidők lejártakor.
Ami a felperesnek a Közösséggel szembeni követelését illeti, először is meg kell jegyezni, hogy ez a követelés abból a kártérítésből
állt, amelynek megfizetésére a Bizottságot a fenti 8. pontban hivatkozott Eagle‑ügyben hozott közbenső ítéletben kötelezték,
amely ítéletben a Törvényszék megállapította, hogy a Közösség felelőssége fennállásának feltételei a felperes tekintetében
teljesültek. Emlékeztetni kell továbbá, hogy ezen közbenső ítélet kihirdetésekor a Törvényszéknek még nem állt módjában a
felperesnek járó kártérítés összegének meghatározása, és az eljárást a pontos összeg meghatározása érdekében folytatni kellett.
Végül ez az összeg csak a fenti 12. pontban hivatkozott Eagle és társai ügyben hozott ítélet kihirdetésekor, 2007. július
12‑én vált ismertté. Ebből következik, hogy a felperes Közösséggel szembeni követelése csak ezen a napon vált pénzbelivé.
E körülmények között, jóllehet ezen ítélet rendelkező része nem rögzíti ezen a napon a Közösség által fizetendő összeget,
mivel az a kártérítés tényleges megfizetéséig engedi folyni a kamatfizetési időszakot, a felperes Közösséggel szembeni követése
2007. július 12‑én vált biztossá, pénzbelivé és esedékessé.
Következésképpen el kell utasítani a felperes azon állítását, amely szerint a követelése korábbi mint a Közösség vele szembeni
követelése.
Másodszor az ilyen értelmű kifejezett rendelkezés hiánya ellenére úgy kell tekinteni, hogy a költségvetési rendelet szerinti
beszámításnak – a felperes által előterjesztetteknek megfelelően – visszaható hatálya van, ezért megszünteti a követeléseket
attól az időponttól kezdődően, amikor a beszámítás feltételei teljesülnek.
A költségvetési rendelet 73. cikke és a végrehajtásra vonatkozó részletes szabályok 83. cikke által bevezetett rendszer szerint
ugyanis a számvitelért felelős tisztviselőnek az adós tájékoztatását követően kell a beszámítást elvégeznie, ha az adós önkéntesen
nem teljesít.
A beszámítás azon időpontra visszamenőleges hatálya, amikor számvitelért felelős tisztviselő kötelessége konkretizálódik,
a tagállamok többségének jogrendjében található beszámítási szabályoknak megfelelően lehetővé teszi tehát annak az elkerülését,
hogy az adóst különösen a beszámítás feltételei teljesülésének időpontja és a beszámítás elvégzésének ténylegesen időpontja
között eltelt idő miatt fizetendő késedelmi kamatok vonatkozásában hátrányos következmények érjék.
A jelen esetben a Bizottság nem 2002. július 12‑i hatállyal végezte el a beszámítást, amely napon a költségvetési rendeletben
a beszámítás elvégzésére meghatározott feltételek teljesültek, hanem 2007. november 8‑án, a 2007. november 9‑i levél elküldését
megelőző napon. Az utóbbi levél mellékletéből ugyanis kitűnik, hogy a beszámított összegek magukban foglalták a 2007. július
12‑e után keletkezett kamatokat is.
Következésképpen a Bizottság megsértette a költségvetési rendelet fenti 64–65. pontban értelmezett 73. cikkét. Ennélfogva
részben helyt kell adni a negyedik jogalapnak, ennélfogva meg kell semmisíteni a megtámadott határozatot, amennyiben ez a
határozat a 2007. július 12‑e után keletkezett kamatokat is belefoglalja a beszámított összegekbe.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 3. §‑a alapján részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti a költségeknek
a felek közötti megosztását, vagy határozhat úgy, hogy mindegyik fél maga viselje saját költségeit.
Mivel az ügyben a kereset részleges pernyertességet eredményezett, az adott ügy körülményeinek méltányos mérlegelése alapján
a Törvényszék elrendeli, hogy felek maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék megsemmisíti a Bizottság 2007. november 16‑i határozatát, mivel az a 2007. július 12. után keletkezett kamatokat
is belefoglalja a beszámított összegekbe.
2)
A felek maguk viselik saját költségeiket.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. november 8‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.