CELEX: 62010CJ0139
Õigusalane koostöö tsiviilasjades
Määrus (EÜ) nr 44/2001
Välisriigi kohtuotsuse täitmine
Keeldumispõhjused
Täitmine selle kohtuotsuse tegemise riigis, mille kohta on esitatud täitmismääruse taotlus

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise
kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 45 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati Madalmaade õiguse alusel asutatud äriühingu Prism Investments BV (edaspidi „Prism Investments”) ja
Belgia õiguse alusel asutatud äriühingu Arilco Opportune NV (edaspidi „Arlico Opportune”) Madalmaade tütarettevõtja Arilco
Holland BV (edaspidi „Arilco Holland”) pankrotihalduri J. A. van der Meer’i vahelise kohtuvaidluse raames, mis käsitleb sellise
Belgia kohtu otsuse täitmist Madalmaades, millega pandi rahasumma tasumise kohustus.

Õiguslik raamistik
Määruse nr 44/2001 põhjendused 16 ja 17 on sõnastatud järgmiselt:
„(16) Tulenevalt vastastikusest usaldusest õigusemõistmisse ühenduses tunnustatakse liikmesriikide kohtuotsuseid automaatselt ilma
täiendavate menetlusteta, välja arvatud juhul, kui vaidluse aluseks on kohtuotsuse tunnustamine.
(17)      Sama vastastikuse usalduse põhimõtte tõttu peab olema kord, millega ühe liikmesriigi kohtuotsus teises liikmesriigis jõustatakse,
tulemuslik ja kiire. Selleks tuleks deklaratsioon kohtuotsuse jõustatavuse kohta tegelikult välja anda automaatselt pärast
esitatud dokumentide formaalset kontrollimist, ilma et kohus saaks omal algatusel esitada käesoleva määruse kohaseid jõustamata
jätmise põhjusi.”
Määruse nr 44/2001 III peatükk, mis hõlmab artikleid 32–56, näeb ette ühes liikmesriigis tehtud otsuste teistes liikmesriikides
tunnustamise ja täitmisega seonduvad eeskirjad.
Nimetatud määruse artikkel 34 näeb ette:
„Otsust ei tunnustata:
1.      kui tunnustamine oleks selgelt vastuolus selle liikmesriigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse;
2.      kui otsus on tehtud tagaselja ning kostjale ei olnud menetluse algatamist käsitlevat dokumenti või võrdväärset dokumenti kätte
toimetatud piisavalt aegsasti, et ta oleks saanud end kaitsta, välja arvatud juhul, kui kostja ei algatanud otsuse vaidlustamise
menetlust siis, kui tal oli selleks võimalus;
3.      kui see on vastuolus kohtuotsusega, mis on tehtud nendesamade asjaosaliste vahelise vaidluse puhul selles liikmesriigis, kus
tunnustamist taotletakse;
4.      kui see on vastuolus varem sama hagi põhjal samu asjaosalisi hõlmavas asjas teises liikmesriigis või kolmandas riigis tehtud
otsusega, kui varasem kohtuotsus vastab taotluse saanud liikmesriigis tunnustamiseks vajalikele tingimustele.”
Asjaomase määruse artikkel 35 sätestab:
„1.      Otsust ei tunnustata ka juhul, kui see on vastuolus II peatüki 3., 4. või 6. jao sätetega ning artiklis 72 sätestatud juhul.
2.      Eelmises lõikes märgitud juhul pädevuse aluseid kontrollivale kohtule, kellelt taotletakse tunnustamist, on siduvad need asjaolud,
mis on otsuse teinud liikmesriigi kohtu pädevuse aluseks.
3.      Võttes arvesse lõiget 1, ei või otsuse teinud liikmesriigi kohtu pädevust kontrollida. Artikli 34 punktis 1 osutatud avaliku
korraga seonduvat kontrolli kohtualluvuse puhul teha ei või.”
Välisriigi kohtuotsuse täitmisele suunatud menetlust reguleerib määruse nr 44/2001 III peatüki 2. jagu, mis hõlmab artikleid 38–52.
Selle määruse artikli 38 lõike 1 kohaselt:
„Liikmesriigis tehtud ning selles riigis täitmisele pööratavat otsust täidetakse teises liikmesriigis, kui see on mõne huvitatud
isiku taotlusel seal täidetavaks kuulutatud.”
Nimetatud määruse artikli 40 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt
„Taotlusele lisatakse artiklis 53 nimetatud dokumendid.”
Sama määruse artiklis 41 on sätestatud:
„Kohtuotsus kuulutatakse täitmisele pööratavaks kohe pärast artiklis 53 nimetatud vorminõuete täitmist ilma artiklite 34 ja 35
kohase kontrollimiseta. Poolel, kelle vastu täitmist taotletakse, ei ole menetluse selles staadiumis õigust teha taotluse
kohta mingeid esildisi.”
Määruse nr 44/2001 artikkel 43 näeb ette:
„1.      Kumbki pool võib täitmismääruse taotluse kohta tehtud otsuse edasi kaevata.
2.      Apellatsioonkaebus esitatakse III lisas nimetatud kohtusse.
3.      Apellatsioonkaebust menetletakse vaidlustatud kohtuasjade menetluskorra kohaselt.
4.      Kui pool, kelle vastu täitmist taotletakse, ei ilmu taotleja algatatud menetluseks apellatsioonikohtusse, kohaldatakse artikli 26
lõikeid 2–4 ka siis, kui kõnealuse poole alaline elukoht ei ole üheski liikmesriigis.
5.      Apellatsioonkaebus täitmismääruse peale tuleb esitada ühe kuu jooksul alates selle teatavaks tegemisest. Kui selle poole alaline
elukoht, kelle suhtes täitmist taotletakse, on muus liikmesriigis kui selles, kus tehti kohtuotsuse täitmismäärus, on kaebuse
esitamise tähtaeg kaks kuud alates kuupäevast, mil määrus edastati isikule või tema elukohta. Olenemata kaugusest ei või tähtaega
pikendada.”
Nimetatud määruse artikkel 44 näeb ette:
„Apellatsioonkaebuse kohta tehtud kohtuotsust saab vaidlustada üksnes IV lisas nimetatud apellatsioonkaebusega.”
Selle määruse artikkel 45 sätestab:
„1.      Kohus, kellele esitatakse artikli 43 või artikli 44 alusel apellatsioonkaebus, keeldub kohtuotsuse täidetavaks kuulutamisest
või tühistab selle ainult artiklites 34 ja 35 sätestatud põhjustel. Kohus teeb oma otsuse viivitamata.
2.      Mitte mingil juhul ei või kontrollida välismaise kohtuotsuse sisu.”
Määruse nr 44/2001 III peatüki 3. jagu, mis hõlmab artikleid 53–56, näeb ette välisriigi kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise
suhtes kohaldatavad üldsätted.
Selle määruse artikkel 53 sätestab:
„1.      Kohtuotsuse tunnustamist või selle täitmist taotlev asjaosaline esitab kohtuotsuse koopia, mis vastab selle ehtsuse kindlakstegemiseks
vajalikele tingimustele.
2.      Kohtuotsuse täitmist taotlev asjaosaline esitab lisaks sellele veel artiklis 54 nimetatud tunnistuse, ilma et see piiraks
artikli 55 kohaldamist.”
Nimetatud määruse artikkel 54 näeb ette:
„Otsuse teinud liikmesriigi kohus või pädev asutus annab huvitatud poole taotlusel välja tunnistuse, kasutades käesoleva määruse
V lisas esitatud tüüpvormi.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Soome pank LSP laenas 1990. aastal Arilco Opportune’ile 11 500 000 eurot. Arilco Opportune laenas selle summa oma Madalmaade
tütarettevõtjale Arilco Hollandile. Viimane kandis kõnealused vahendid üle mitmele Madalmaade õiguse alusel asutatud äriühingule,
sealhulgas Prism Investmentsile. Viimasele kanti üle 1 048 232,30 eurot.
Brüsseli kaubanduskohus (Belgia) mõistis 14. jaanuari 2002. aasta otsusega Arilco Opportune’ilt LSP kasuks välja 1990. aastal
laenatud summa. Arilco Opportune vaidlustas selle kohtuotsuse Brüsseli apellatsioonikohtus. Viimati nimetatud menetluse raames
esitas Arilco Holland täiendava nõude, millega taotles eeskätt seda, et Prism Investmentsi kohustataks talle tagasi maksma
1 048 232,30 euro suurune summa. 5. detsembri 2006. aasta otsusega rahuldas Brüsseli apellatsioonikohus eeskätt selle nõude.
Rechtbank’s-Hertogenbosch’i (Madalmaad) 1. augusti 2007. aasta otsusega kuulutati välja Arilco Hollandi pankrot ja selle pankrotihalduriks
määrati J. A. van der Meer.
J. A. van der Meer palus 3. septembril 2007 Rechtbank’s-Hertogenboschi ajutisi meetmeid kohaldaval kohtunikul kuulutada määruse
nr 44/2001 artikli 38 alusel täidetavaks Brüsseli apellatsioonikohtu 5. detsembri 2006. aasta otsus osas, milles sellega mõisteti
Prism Investmentsilt välja summa 1 048 232,30 eurot. See taotlus rahuldati 20. septembri 2007. aasta kohtumäärusega.
Prism Investments kaebas seepeale määruse nr 44/2001 artikli 43 alusel kohtumääruse peale edasi Rechtbank’s-Hertogenboschile,
nõudes täitmismääruse tühistamist. Ta väitis eeskätt, et Belgia kohtu otsus oli Belgias juba tasaarvestamise teel täidetud.
22. juuli 2008. aasta kohtumäärusega jättis Rechtbank’s-Hertogenbosch Prism Investmentsi kaebuse rahuldamata, olles eeskätt
seisukohal, et määruse nr 44/2001 artikli 45 sätete kohaselt on täitmismäärust võimalik tühistada vaid selle määruse artiklites 34
ja 35 sätestatud põhjustel. Ta märkis, et asjaomaste kohustuste täitmine ei kuulu nimetatud põhjuste hulka ning seda ei saa
seega arvesse võtta täitmismääruse kohta algatatud menetluse raames, vaid ainuüksi täitmisele kui sellisele järgnevas staadiumis.
Prism Investments kaebas selle kohtumääruse peale edasi Hoge Raad der Nederlandenile. Oma nõuete toetuseks väitis ta, et kohtuotsuse
täidetavaks kuulutamine oli selgelt vastuolus avaliku korraga määruse nr 44/2001 artikli 45 koosloetuna määruse artikli 34
punktiga 1 tähenduses, sest kõnealune rahasumma tasumise kohustust panev kohtuotsus oli kaotanud Belgias toimunud kohustuste
täitmise tõttu oma mõju ning selle täitmine Madalmaades ei saa olla juriidiliselt põhjendatud.
Eelotsusetaotluses peab Hoge Raad der Nederlanden neid argumente põhjendamatuks. Ta on seisukohal, et Prism Investmentsi kaitseväide,
mille kohaselt teises liikmesriigis tehtud otsus on juba täidetud, ei kuulu selle määruse artiklites 34 ja 35 sätestatud keeldumispõhjuste
ja eeskätt avaliku korra rikkumisega seonduva keeldumispõhjuse alla.
Sel kohtul on siiski kahtlusi selles, kas määruse nr 44/2001 artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et kohus, kellele on edasi
kaevatud kas selle määruse artikli 43 või artikli 44 alusel, võib keelduda kohtuotsuse täidetavaks kuulutamisest või tühistada
täitmismääruse muudel põhjustel, kui kõnealustes artiklites 34 ja 35 nimetatud põhjused. Eeskätt soovib ta teada saada, kas
väite, mis tugineb täitmisele kohtuotsuse tegemise riigis, võib lisaks kohtuotsuse täitmisega seonduvale kohtuvaidlusele esitada
ka välisriigi kohtuotsuse täitmisele suunatud menetluse raames.
Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas kohus, kellele on edasi kaevatud määruse nr 44/2001 artikli 43 või artikli 44 alusel, võib nimetatud määruse artikli 45
alusel keelduda kohtuotsuse täidetavaks kuulutamisest või tühistada täitmismääruse muul põhjusel kui määruse nr 44/2001 artiklites 34
ja 35 sätestatud põhjusel, mis esitatakse sellise otsuse täitmise vastu, mille kohta on antud täitmismäärus, ja mis on tekkinud
pärast asjakohase kohtuotsuse tegemist nagu põhjus, et kohtuotsus on täidetud?”

Eelotsuse küsimus
Eelotsuseküsimusele vastamiseks tuleb sissejuhatuseks märkida, et nagu tuleneb määruse nr 44/2001 põhjendustest 16 ja 17,
on selles määruses ette nähtud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise korra aluseks vastastikune usaldus õigusemõistmisse Euroopa
Liidus. Sellisest usaldusest tulenevalt on vajalik, et ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsuseid mitte ainult ei tunnustata
teises liikmesriigis automaatselt, vaid ka see, et kõnealuste kohtuotsuste teises liikmesriigis jõustamise kord on tulemuslik
ja kiire.
Kõnealuse määruse põhjenduse 17 kohaselt peab selline menetlus üksnes selles liikmesriigis, kus täitmist taotletakse, seisnema
täitmisele pööratavaks tunnistamiseks nõutavate dokumentide formaalses kontrollis.
Selleks peab pool, kes taotleb täitmismääruse andmist, määruse nr 44/2001 artikli 53 kohaselt esitama kohtuotsuse koopia,
mis vastab selle ehtsuse kindlakstegemiseks vajalikele tingimustele, ning samuti kohtuotsuse tegemise liikmesriigi ametiasutuste
väljastatud tunnistuse. Selle määruse artikli 40 lõike 3 kohaselt peab ta lisama need dokumendid oma taotlusele.
Nagu tuleneb kõnealuse määruse artiklist 41, peavad selle liikmesriigi ametiasutused, kus täitmist taotletakse, menetluse
esimeses staadiumis piirduma asjaomase kohtuotsuse kohta täitmismääruse andmiseks vajalike formaalsuste täitmise kontrollimisega.
Seetõttu ei saa nad selle menetluse raames kuidagi uurida selle kohtuasja faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, mis lahendati
kohtuotsusega, mille täitmist taotletakse.
Selle kontrolli piiratud laadi õigustab kõnealuse menetluse eesmärk, milleks ei ole uue menetluse algatamine, vaid pigem see,
et vastastikuse usalduse alusel õigusmõistmisesse liikmesriikides oleks võimalik täita liikmesriigis, kus täitmist taotletakse,
teise liikmesriigi kohtu tehtud otsus ja seda seeläbi, et kõnealune kohtuotsus sisestatakse esimese riigi õiguskorda. Sellest
menetlusest tulenevalt on seega võimalik, et muus liikmesriigis kui see liikmesriik, kus täitmist taotletakse, tehtud kohtuotsus
omab viimati nimetatud riigis samasugust mõju nagu selles riigis tehtud täidetav kohtuotsus.
Määruse nr 44/2001 artikli 43 kohaselt on muus liikmesriigis kui see liikmesriik, kus täitmist taotletakse, tehtud kohtuotsuse
täitmismäärust võimalik vaidlustada. Vaidlustamise alused, millele on võimalik tugineda, on sõnaselgelt loetletud määruse
nr 44/2001 artiklites 34 ja 35, millele selle määruse artikkel 45 viitab.
See loetelu, mille punkte tuleb vastavalt kohtupraktikale tõlgendada kitsalt (vt 28. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas
C‑420/07: Apostolides, EKL 2009, lk I‑3571, punkt 55), on ammendav.
Käesoleval juhul tuleneb eelotsusetaotlusest, et täitmismääruse tühistamise põhjus, millele põhikohtuasja kaebuse esitaja
tugineb ning mis käsitleb kohtuotsuse täitmist kohtuotsuse tegemise liikmesriigis, st Belgias, ei kuulu nende põhjuste alla,
mida liikmesriigi, kus täitmist taotletakse, st käesolevas kohtuasjas Madalmaade Kuningriigi kohus saab kontrollida. Asjaolu,
et sellele väitele ei tuginetud Belgia kohtus, on selles osas tähtsusetu.
Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 47, tugineb argument, millele põhikohtuasja kaebuse esitaja tugineb
täitmismääruse vastu, vaidlusaluse võlanõude väidetavale täitmisele tasaarvestamise teel. Kuid Arlico Hollandi pankrotihaldur
J. A. van der Meer vaidlustab argumenteeritult sellise tasaarvestuse toimumise oma kirjalikes märkustes. Vastus küsimusele
selle kohta, kas kõnealune tasaarvestus on toimunud, ei ole seega lihtne ega kiire ning selle leidmiseks võib olla vajalik
väidetavalt tasaarvestatud võlanõudega seonduvaid asjaolusid selgitav põhjalik menetlus, mis ei oleks hõlpsalt ühitatav määrusega
nr 44/2001 taotletavate eesmärkidega.
Ühendkuningriigi valitsus märgib, et igal juhul peaks kõnealune kohtuotsus välisriigi kohtuotsuse täitmisele suunatud menetluse
eesmärkide tagamiseks olema täidetav mitte ainult siis, kui tehakse esialgne otsus, vaid ka siis, kui liikmesriigis, kus täitmist
taotletakse, antakse täitmismäärus. Määruse nr 44/2001 eesmärkidega ning määruse artikli 38 sõnastusega oleks vastuolus, kui
viimati nimetatud riigi kohus oleks kohustatud jätma kehtima täitmismääruse, samas kui asjaomane kohtuotsus on selle tegemise
liikmesriigis täidetud ning seda ei ole asjaomases liikmesriigis enam võimalik täita.
Selles osas tuleb märkida, et ükski määruse nr 44/2001 säte ei võimalda keelduda juba täidetud kohtuotsuse täidetavaks kuulutamisest
või täitmismääruse tühistamisest, sest see asjaolu ei võta kõnealuselt kohtuotsuselt tema täitedokumendi staatust, mis kujutab
endast sellise kohtuakti iseseisvat omadust.
Seevastu takistab asjaolu, et kohtuotsus ei ole selle tegemise liikmesriigis täidetav, selle täitmist liikmesriigis, kus täitmist
taotletakse. Nimelt, nagu tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, on asjaomase kohtuotsuse täidetavus liikmesriigis, kus see on
tehtud, selle kohtuotsuse täitmise tingimuseks liikmesriigis, kus täitmist taotletakse (vt 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas
C‑267/97: Coursier, EKL 1999, lk I‑2543, punkt 23). Sellega seonduvalt – kuigi tunnustamise tagajärjeks peab olema põhimõtteliselt
see, et kohtuotsusele omistatakse õigusjõud ja tõhusus, mis sel on liikmesriigis, kus see tehti (vt 4. veebruari 1988. aasta
otsus kohtuasjas 145/86: Hoffmann, EKL 1988, lk 645, punktid 10 ja 11) – ei leidu siiski ühtki põhjust, millest lähtuvalt
tuleks kohtuotsusele selle täitmise raames omistada õigusjõud, mida sel kohtuotsuse tegemise liikmesriigis ei ole, või mõju,
mida ei oleks sama laadi kohtuotsusel, kui see oleks tehtud juba algselt liikmesriigis, kus selle täitmist taotletakse (vt
eespool viidatud kohtuotsus Apostolides, punkt 66).
Sellegipoolest, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 18, ei kao kohtuotsuse täitmisega ära selle täidetav laad ja
samuti ei tingi see otsusele selle täitmisel teises liikmesriigis õigusmõju omistamist, mida tal ei oleks liikmesriigis, kus
kohtuotsus tehti. Sellise kohtuotsuse mõju tunnustamine liikmesriigis, kus täitmist taotletakse, mis kujutab endast välisriigi
kohtuotsuse täitmisele suunatud menetluse eset ennast, seondub asjaomasele kohtuotsusele iseomaste omadustega ning on sõltumatu
faktilistest ja õiguslikest asjaoludest, mis seonduvad kohtuotsusest tulenevate kohustuste täitmisega.
Sellise väite võib aga seevastu esitada liikmesriigi, kus täitmist taotletakse, täitevkohtule. Nimelt tuleneb väljakujunenud
kohtupraktikast, et kui asjaomane kohtuotsus on liikmesriigi, kus täitmist taotletakse, õiguskorda sisestatud, kohaldatakse
selle suhtes kõnealuse riigi täitemenetlust käsitlevaid sätteid samamoodi, nagu selle riigi kohtute tehtud otsuste suhtes
(vt 2. juuli 1985. aasta otsus kohtuasjas 148/84: Deutsche Genossenschaftsbank, EKL 1985, lk 1981, punkt 18; 3. oktoobri 1985. aasta
otsus kohtuasjas 119/84: Capelloni ja Aquilini, EKL 1985, lk 3147, punkt 16, ja eespool viidatud kohtuotsus Hoffmann, punkt 27).
Saksamaa valitsus väidab, et menetlusökonoomiaga seonduvatest põhjustest tulenevalt tuleks asuda seisukohale, et asjaomase
kohtuotsuse täitmisele tuginevate kaitseväidete koondamine täitmismääruse vaidlustamise staadiumi võimaldab vältida täitemenetluse
täiendavat staadiumi liikmesriigis, kus täitmist taotletakse. Vastasel juhul tunnistatakse asjaomane kohtuotsus pärast formaalset
kontrolli küll täitmisele kuuluvaks, kuid selle täitmine tuleks seejärel peatada. Kaitseväidete selline koondamine ainuüksi
täitmismääruse peale edasi kaebamise staadiumisse suurendaks kõnealuse menetluse tõhusust ning väldiks võlgniku seadmist olukorda,
kus teda võlga tasuma kohustav kohtuotsus tunnistatakse täitmisele kuuluvaks, samas kui seda ei tule enam täita.
Sellegipoolest, nagu on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 27–30 ning kuivõrd välisriigi kohtuotsuse täitmisele suunatud
menetlus seisneb taotluse esitanud poole esitatud dokumentide formaalses kontrollis, moonutaks määruse nr 44/2001 artikli 43
või 44 alusel esitatud kaebuse toetuseks esitatud selline väide, nagu väide, mis tugineb asjaomase otsuse täitmisele selle
kohtuotsuse tegemise liikmesriigis, kõnealuse menetluse omadusi ning pikendaks selle kestust; see aga on vastuolus kõnealuse
määruse põhjenduses 17 sätestatud tõhususe ja kiiruse eesmärgiga.
Eelnevast tulenevalt tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega
on vastuolus, kui kõnealuse määruse artiklis 43 või artiklis 44 ette nähtud kaebuse saanud kohus keeldub kohtuotsust täidetavaks
kuulutamast või tühistab täitmismääruse muul põhjusel kui määruse artiklites 34 ja 35 sätestatud põhjused, näiteks seetõttu,
et kõnealune kohtuotsus on selle tegemise liikmesriigis täidetud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
artiklit 45 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui kõnealuse määruse artiklis 43 või artiklis 44 ette nähtud kaebuse
saanud kohus keeldub kohtuotsust täidetavaks kuulutamast või tühistab täitmismääruse muul põhjusel, kui määruse artiklites 34
ja 35 sätestatud põhjused, näiteks seetõttu, et kõnealune kohtuotsus on selle tegemise liikmesriigis täidetud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.