CELEX: 62010CJ0351
Celní kodex Společenství
Nařízení, kterým se provádí celní kodex
Článek 555 odst. 1 písm. c) a čl. 558 odst. 1
Vozidlo, které vstoupilo na celní území v režimu dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla
Vozidlo užívané pro vnitřní přepravu
Protiprávní užívání
Vznik celního dluhu
Vnitrostátní orgány příslušné k vybrání cla

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 555 odst. 1 písm. c) a čl. 558 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93
ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř.
věst. L 253, s. 1), ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne 4. května 2001 (Úř. věst. L 141, dále jen „prováděcí
nařízení“), jakož i článku 61 směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty
(Úř. věst. L 347, s. 1, dále jen „směrnice o DPH“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Zollamt Linz Wels (celní úřad Linz Wels) a společností Laki DOOEL (dále jen
„Laki“), dopravním podnikem se sídlem v Bývalé jugoslávské republice Makedonii, jehož předmětem je dovozní clo a daň z přidané
hodnoty při dovozu (dále jen „DPH“), které byly po tomto podniku požadovány za dovoz vozidla a přívěsu na území Unie v režimu
dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla.

Právní rámec

Právo Unie
Celní kodex
Ustanovení hlavy IV, kapitoly 2, oddílu 3, písm. F nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává
celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2700/2000 ze dne
16. listopadu 2000 (Úř. věst. L 311, s. 17, dále jen „celní kodex“), stanoví pravidla týkající se režimu dočasného použití
s úplným osvobozením od dovozního cla.
Článek 137 celního kodexu, který se nachází v této hlavě IV, stanoví:
„Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Společenství a které má být vyvezeno zpět v nezměněném stavu,
kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho použitím, bylo na celním území Společenství používáno s úplným nebo částečným
osvobozením od dovozního cla a aniž by se na tento dovoz vztahovala obchodně-politická opatření“.
Hlava VII, kapitola 2 celního kodexu obsahuje ustanovení týkající se vzniku celního dluhu.
Článek 204 celního kodexu, který se nachází v této hlavě VII, stanoví:
„1. Celní dluh při dovozu zboží vzniká
a)      nesplněním některé povinnosti vyplývající z dočasného uskladnění zboží, které podléhá dovoznímu clu, nebo z použití z celního
režimu, do nějž bylo toto zboží propuštěno,
nebo
b)      nedodržením některé podmínky stanovené pro propuštění zboží do daného režimu nebo pro udělení snížené nebo nulové sazby dovozního
cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům,
[...]
2. Celní dluh vzniká buď okamžikem, kdy přestane být plněna povinnost, jejímž nesplněním celní dluh vzniká, nebo okamžikem,
kdy je zboží propuštěno do daného režimu, zjistí-li se
dodatečně
, že podmínky stanovené pro přiznání snížené nebo nulové sazby dovozního cla z důvodu použití zboží ke zvláštním účelům nebyly
ve skutečnosti splněny.“
Článek 215 celního kodexu stanoví:
„1. Celní dluh vzniká
–        na místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu,
[...]“
Prováděcí nařízení
Článek 232 prováděcího nařízení stanoví pravidla týkající se režimu dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla
zejména pro dopravní prostředky. Jeho znění je následující:
„1. Nebyly-li předmětem písemného nebo ústního celního prohlášení, má se za to, že celní prohlášení s návrhem na propuštění
do režimu dočasného použití bylo s výhradou článku 579 podáno projevem vůle ve smyslu článku 233:
[...]
b) pro dopravní prostředky uvedené v článcích 556 až 561;
[...]“
Hlava III, kapitola 5, oddíl 2, pododdíl 1 prováděcího nařízení, která obsahuje články 555 až 562, stanoví podmínky pro úplné
osvobození od dovozního cla, pokud jde o dopravní prostředky spadající do celního režimu dočasného použití.
Článek 555 prováděcího nařízení stanoví:
„1. Pro účely tohoto pododdílu se rozumí:
[...]
c)      ‚vnitřní přepravou‘ doprava osob, které na celním území Společenství nastupují do dopravního prostředku a na tomto území z něj
opět vystupují, nebo přeprava zboží, které se nakládá a opět vykládá na celním území Společenství [pozn. překladatele – v německém
znění:
které se nakládá na celním území Společenství za tím účelem, aby bylo na tomto území opět vyloženo
].
[...]“
Článek 558 tohoto nařízení stanoví:
„1. Úplně osvobozeny od dovozního cla jsou dopravní prostředky pro silniční, železniční, leteckou, námořní a říční dopravu,
pokud jsou:
[...]
c)      v případě obchodního použití jiných dopravních prostředků než železničních použity pouze k přepravě, která začíná nebo končí
mimo celní území Společenství; pro vnitřní přepravu však mohou být použity v případě, že to umožňují platné právní předpisy
upravující dopravu, zejména podmínky přístupu na trh a poskytování dopravních služeb.
[...]“
Směrnice o DPH
Co se týče DPH za dovoz zboží, článek 61 směrnice o DPH stanoví:
„Odchylně od článku 60, je–li zboží, které se nenachází ve volném oběhu, propuštěno při vstupu do Společenství do některého
z režimů nebo dostane-li se do některé ze situací uvedených v článku 156 nebo je-li propuštěno do režimu dočasného použití
s úplným osvobozením od daní při dovozu anebo do režimu vnějšího tranzitu, je místem dovozu členský stát, na jehož území se
na toto zboží tyto režimy nebo situace přestanou vztahovat.
[...]“

Režim povolení „CEMT“
Usnesením ze dne 14. června 1973 Rada Evropské konference ministrů dopravy (dále jen „CEMT“), která je složena ze 42 členů,
mezi nimiž se nacházejí všechny členské státy Unie, založila systém kvót pro mezinárodní silniční nákladní dopravu mezi členskými
státy. Tento systém stanoví, že příslušné orgány mohou udělit povolení na základě každé vnitrostátní kvóty (dále jen „povolení
‚CEMT‘ “).
Z formuláře týkajícího se tohoto povolení, který je přiložen k příručce k uvedené kvótě vyplývá, že toto povolení umožňuje
obchodní přepravu mezi místy nakládky a vykládky, která se nacházejí v členských státech uvedené Konference, jakož i provoz
nenaložených vozidel na veškerém území těchto zemí.

Vnitrostátní právo
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že podle § 7 odst. 1 zákona o přepravě zboží (Güterbeförderungsgesetz, BGBl. 593/1995,
dále jen „GütbefG“), dopravci, kteří na základě právní úpravy použitelné ve státě, na jehož území má podnik sídlo, mohou přepravovat
zboží motorovými vozidly a kteří jsou mimo jiné držiteli povolení „CEMT“, jsou oprávněni přepravovat zboží na spolkové území
nebo přes něj nebo z míst nacházejících se na spolkovém území do zahraničí.
Podle § 9 odst. 1 GütbefG musí dopravce dbát na to, aby se dokumenty o povoleních vyžadovaných v § 7 odst. 1 tohoto zákona
nacházely po celou dobu přeshraniční přepravy zboží ve vozidle, a to řádně vyplněné a případně schválené příslušným orgánem.
Kromě toho je podle § 9 odst. 2 GütbefG řidič povinen mít po celou dobu přeshraniční přepravy zboží tyto doklady u sebe a je
povinen je předložit na požádání kontrolním orgánům.

Skutkový stav v původním řízení a předběžné otázky
Dne 14. dubna 2008 vozidlo s přívěsem náležející společnosti Laki vstoupilo nenaložené na celní území Unie v režimu dočasného
použití s úplným osvobozením od dovozního cla. Toto vozidlo s přívěsem bylo předmětem povolení „CEMT“ pro přepravu zboží mezi
Švédskem a Německem.
Ve Švédsku bylo toto vozidlo naloženo zbožím s místem určení v Německu a Rakousku. Zboží přepravované do Německa bylo vyloženo
jako první. V Rakousku bylo vyloženo ostatní zboží a uvedené vozidlo bylo naloženo zbožím, které bylo určeno na přepravu do
Švédska. Při průjezdu rakouskou hranicí bylo toto vozidlo zkontrolováno rakouskými celními orgány.
Po skončení této kontroly měl Zollamt Linz Wels za to, že dotčené vozidlo nemá povolení pro přepravu zboží v Rakousku, a že
v důsledku toho Laki porušila podmínky pro dočasné přijetí tohoto vozidla do režimu úplného osvobození od dovozního cla. Za
uvedené vozidlo a jeho přívěs požadoval po tomto podniku clo ve výši 7 524 eur, jakož i DPH při dovozu ve výši 10 909 eur.
Laki podala žalobu proti rozhodnutí Zollamt Linz Wels k Unabhängiger Finanzsenat, Auβenstelle Linz a zpochybnila legalitu
tohoto rozhodnutí. Tento soud vyhověl této žalobě, přičemž měl za to, že celní dluh vznikl na základě porušení předpisů kvůli
neexistujícímu povolení pro převoz zboží do Rakouska a že k tomuto porušení předpisů došlo ve Švédsku, jelikož dotčené zboží
bylo naloženo v tomto členském státě. V důsledku toho přísluší podle uvedeného soudu švédským celním orgánům, aby požadovaly
dovozní clo, které je předmětem původního řízení.
Zollamt Linz Wels podal žalobu proti rozhodnutí Unabhängiger Finanzsenat, Auβenstelle Linz k Verwaltungsgerichtshof.
Ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce předkládající soud zdůrazňuje, že podle čl. 558 odst. 1 písm. c) prováděcího
nařízení se úplné osvobození od dovozního cla udělí pro vozidla užívaná ve vnitřní přepravě pouze tehdy, když vnitrostátní
předpisy v oblasti dopravních služeb, týkající se zejména podmínky přístupu na trh a poskytování dopravních služeb, povolují
dopravu na území dotčeného státu.
Má za to, že za účelem stanovení, které orgány jsou příslušné k rozhodnutí o případném porušení tohoto ustanovení prováděcího
nařízení, je třeba definovat pojem vnitřní přeprava, který se nachází v uvedeném ustanovení.
Verwaltungsgerichtshof v tomto ohledu poukazuje na rozsudek ze dne 15. prosince 2004, Siig, (C‑272/03, Sb. rozh. s. I‑11941),
v němž měl Soudní dvůr za to, že pro účely stanovení, zda užívání vozidla splňuje podmínky režimu dočasného použití s úplným
osvobozením od dovozního cla, není určující skutečností konečné místo určení zboží, nýbrž uskutečněná přeprava. Předkládající
soud však zdůrazňuje, že tento rozsudek se týká výkladu článku 670 prováděcího nařízení v německém jazyce, ve znění platném
před zněním vyplývajícím z nařízení č. 993/2001, které definovalo vnitřní přepravu jako „[...] přeprav[u] zboží, které se
nakládá na celním území Společenství a na tomto území se opět vykládá“ zatímco článek 555 prováděcího nařízení, dotčený ve
věci v původním řízení, definuje vnitřní přepravu jako „[...] přeprav[u] zboží, které se nakládá a opět vykládá na celním
území Společenství [které se nakládá na celním území Společenství za tím účelem, aby bylo na tomto území opět vyloženo]“.
Předkládající soud se táže, zda tato změna může mít vliv na definici kritérií pro určení státu, v němž došlo k porušení předpisů,
a tedy na určení orgánů příslušných pro konstatování tohoto porušení předpisů. Klade si zejména otázku, zda uvedená změna
může být vykládána jako „zpřísnění“ předchozí úpravy v tom smyslu, že skutečnost nakládky zboží do vozidla za účelem jeho
přepravy bez požadovaného povolení a zahájení této přepravy již představuje protiprávní vnitřní přepravu, a tedy zda celní
dluh vznikne ve státě, kde byla přeprava zahájena. Zdůrazňuje, že nová definice pojmu vnitřní přeprava, která je uvedena v článku
555 prováděcího nařízení, může být rovněž vykládána jako zmírnění podmínek stanovených předchozí úpravou v tom smyslu, že
se o protiprávní vnitřní přepravu jedná pouze tehdy, když se přeprava a vykládka zboží v členském státě, na který se nevztahuje
povolení, již uskutečnily. Podle takového výkladu by vznikl celní dluh pouze v členském státě místa určení dotčeného zboží.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám se Verwaltungsgerichtshof rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu dvoru následující předběžné
otázky:
„1) Je třeba vykládat čl. 558 odst. 1 ve spojení s čl. 555 odst. 1 písm. c) [prováděcího nařízení] tak, že k protiprávnímu
užití dopravního prostředku ve vnitřní přepravě došlo již při nakládce a zahájení přepravy, jestliže povolení k vnitřní přepravě
mezi dvěma členskými státy bylo uděleno pro vozidlo v rámci obchodního použití, k nakládce došlo v jednom z těchto dvou členských
států, avšak místo určení (plánované místo vykládky) se nachází ve třetím členském státě a pro tento členský stát nebylo žádné
povolení uděleno?
2)      Je nutné v případě kladné odpovědi na první otázku vykládat čl. 204 odst. 1 písm. a) a článek 215 [celního kodexu] tak, že
v tomto případě vznikne celní dluh v členském státě nakládky a tento členský stát je příslušný k výběru dovozního cla, ačkoliv
se teprve při vykládce zjistí, že přeprava byla provedena do členského státu, pro který neexistuje povolení k vnitřní přepravě?
3)      V případě kladné odpovědi na první otázku, je mimoto nutné vykládat článek 61 směrnice o [DPH], tak, že v tomto případě dochází
k dovozu v členském státě nakládky a tento členský stát je příslušný k výběru [DPH] při dovozu, ačkoliv se teprve při vykládce
zjistí, že přeprava byla provedena do členského státu, pro nějž neexistuje povolení k vnitřní přepravě?“

K předběžným otázkám

K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 555 odst. 1 a čl. 558 odst. 1 písm. c) prováděcího nařízení musí
být vykládány tak, že užívání vozidla, registrovaného v třetím státě, kterému byla povolena vnitřní přeprava ve dvou členských
státech Unie v režimu dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla stanoveném v článku 137 celního kodexu a které
vyložilo zboží ve třetím členském státě v rozporu s dopravními pravidly použitelnými v tomto členském státě, musí být považováno
za protiprávní od okamžiku nakládky zboží nebo k okamžiku jeho vykládky.
Tento soud se zejména táže, které vnitrostátní orgány jsou příslušné k vybrání dovozního cla za takové vozidlo podle článku
204 celního kodexu.
Za účelem určení členského státu, v němž došlo k nesplnění povinností, které musí být splněny, aby se na vozidlo vztahoval
režim dočasného použití s úplným osvobozením od dovozního cla a členského státu, v němž vlastník tohoto vozidla musí zaplatit
clo, je třeba připomenout, že podle čl. 558 odst. 1 písm. c) finančního nařízení je takové osvobození uděleno pro silniční
dopravní prostředky nikoli jenom v případě, kdy jsou užívány výhradně pro přepravu, která začíná nebo končí mimo celní území,
nýbrž i v případě, kdy jsou užívány ve vnitřní přepravě, tj. pro přepravu zboží, která začíná a končí uvnitř celního území.
V posledně uvedeném případě může být vozidlo užíváno pro vnitřní přepravu pouze tehdy, když takovou přepravu nezakazují platné
vnitrostátní předpisy, které se týkají zejména podmínek přístupu a poskytování této dopravní služby.
V důsledku toho se na úplné osvobození od cla za vozidlo užívané ve vnitřní přepravě vztahuje zejména podmínka, že přeprava
zboží, které obsahuje, je povolena ve všech státech, v němž se vozidlo pohybuje.
V projednávaném případě vyplývá z předkládacího rozhodnutí, že vozidlo dotčené v původním řízení vstoupilo na celní území
Unie prázdné s povolením „CEMT“ pro přepravu zboží mezi Švédskem a Německém a že ve Švédsku bylo naloženo zbožím s místem
určení nejenom v Německu, nýbrž i v Rakousku. V posledně uvedeném členském státě dopravce, ač nebyl majitelem povolení „CEMT“,
vyložil dotčené zboží a poté naložil toto vozidlo zbožím, které bylo určeno na přepravu do Švédska.
V důsledku toho vzniká otázka, zda pravomoc vybrat dovozní clo za uvedené vozidlo přísluší orgánům Švédského království, tj.
členského státu, v němž bylo dotčené zboží naloženo, nebo orgánům Rakouské republiky, tj. členského státu, v němž se vozidlo
pohybuje v rozporu s vnitrostátními předpisy a kde bylo uvedené zboží nebo jeho část protiprávně vyloženo.
Z čl. 204 odst. 1 písm. a) celního kodexu vyplývá, že pokud nejsou splněny povinnosti, které se vztahují na využití režimu
osvobození od dovozního cla za zboží na území Unie, vzniká celní dluh a z uvedeného čl. 204 odst. 2 dále vyplývá, že tento
dluh vzniká k okamžiku, kdy přestane být plněna jedna z těchto povinností. Kromě toho podle článku 215 celního kodexu vzniká
celní dluh na místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu, a tedy v případě, jako je případ dotčený v původním
řízení, na místě, kde byly porušeny předpisy.
Za účelem určení, které orgány jsou příslušné k vybrání dovozního cla za dotčené vozidlo, je tedy třeba určit, který úkon
vedl k nesplnění povinností, které jsou uloženy vlastníku tohoto vozidla, čímž bylo toto vozidlo postaveno mimo režim vnitřní
přepravy. V důsledku toho je třeba rozhodnout, zda porušení předpisů spočívá v nakládce zboží s místem určení v členském státě,
v němž vozidlo nemělo povolení provést obchodní přepravu zboží, nebo zda toto porušení předpisů nastane k okamžiku překročení
hranice členského státu, v němž se vozidlo pohybuje v rozporu s vnitrostátními předpisy nebo až při vykládce zboží na území
posledně uvedeného státu.
Jak správně uvedla Komise, pro účely vzniku celního dluhu není pouhý úmysl využít zboží umístěné do režimu dočasného použití
jinak než v rámci podmínek, které se na něj vztahují, sám o sobě porušením předpisů, dokud se tento úmysl neprojeví ve formě
úkonu nebo opomenutí, které objektivně představují porušení použitelných pravidel (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 1. února
2001, D. Wandel, C‑66/99, Recueil, s. I‑873, bod 48).
Za účelem konstatování porušení předpisů, k němuž došlo při užití vyvezeného vozidla v režimu úplného osvobození, je třeba
zohlednit pouze přepravní operace uskutečněné tímto vozidlem. Konečné místo určení zboží, jakož i obecně případné úmysly vlastníka
tohoto vozidla tedy nejsou relevantní (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Siig, bod 20). V důsledku toho porušení předpisů
při užívání uvedeného vozidla musí být konstatováno pouze na základě zohlednění přeprav, které toto vozidlo uskutečnilo.
V takovém případě, jako je případ dotčený v původním řízení, je třeba konstatovat, že porušení předpisů nastalo, když dotčené
vozidlo skutečně vystoupilo z režimu vnitřní přepravy, pro niž obdrželo povolení ke vstupu na území Unie, a uskutečnilo na
území Rakouské republiky obchodní přepravu, která již neodpovídala přepravě, která byla stanovena v povolení „CEMT“ a nesplňovala
podmínky, které se vztahovaly na takovou přepravu podle předpisů platných v tomto státě. Okolnost, že zboží naložené do tohoto
vozidla ve Švédsku bylo určeno na přepravu do Rakouska, aniž přepravce obdržel toto povolení, nepředstavovalo porušení předpisů,
dokud toto vozidlo nepřekročilo hranice posledně uvedeného členského státu, v němž nemohlo uskutečnit obchodní přepravu.
Předkládající soud zdůrazňuje, že článek 670 prováděcího nařízení ve znění, které předcházelo znění použitelnému na věc v původním
řízení, které bylo předmětem výkladu Soudního dvora ve výše uvedeném rozsudku Siig, definoval vnitřní přepravu jako „[...]
přepravu zboží, které se nakládá na celním území Společenství a na tomto území se opět vykládá“. Naproti tomu článek 555 platného
prováděcího nařízení definuje vnitřní přepravu jako „[...] přepravu zboží, které se nakládá a opět vykládá na celním území
Společenství [které se nakládá na celním území Společenství za tím účelem, aby bylo na tomto území opět vyloženo]“. Tento
soud se táže, zda má taková změna vliv na definici kritérií pro určení státu, v němž došlo k porušení předpisů, a tedy na
určení orgánů příslušných pro konstatování tohoto porušení předpisů. Vznáší otázku, zda tato změna zavedla do definice vnitřní
přepravy prvek úmyslu.
V tomto ohledu, jak uvedla rakouská vláda a Komise, změna výrazů použitých pro definici pojmu vnitřní přepravy v některých
jazykových zněních prováděcího nařízení ve srovnání s výrazy, které se nacházejí v uvedeném článku 670, nemění obsah tohoto
ustanovení. Podle ustálené judikatury totiž v případě rozdílností mezi verzemi právního předpisu Unie musí být příslušné ustanovení
vykládáno z hlediska obecné systematiky a účelu právní úpravy, jejíž je součástí (viz zejména rozsudek ze dne 29. dubna 2010,
M a další, C‑340/08 Sb. rozh. s. I‑3913, bod 44). Jak vyplývá z bodu 35 tohoto rozsudku, výklad uvedeného článku 555, který
by zakládal závěr o porušení předpisu na úmyslu přepravce, by byl neslučitelný se systematikou právní úpravy, jejíž součástí
je toto ustanovení.
Kromě toho je třeba uvést, že změna ve formulaci ustanovení uvedená předkládajícím soudem se nachází pouze v některých jazykových
zněních prováděcího nařízení, jelikož převážná většina těchto znění tuto větu uvedeného článku 670 prováděcího nařízení nezměnila.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že na první otázku je třeba odpovědět tak, že čl. 555 odst. 1 a čl. 558 odst. 1 písm. c)
prováděcího nařízení musí být vykládány v tom smyslu, že se musí mít za to, že porušení předpisů při užívání vozidla dovezeného
do Unie v režimu úplného osvobození od dovozního cla a užívaného ve vnitřní přepravě nastalo v okamžiku překročení hranice
členského státu, v němž se vozidlo pohybuje v rozporu s vnitrostátními předpisy v oblasti dopravy, tedy neexistuje-li povolení
k vykládce udělené členským státem, kde se vykládka uskuteční, přičemž k vybrání uvedeného cla jsou příslušné orgány tohoto
státu.

Ke druhé a třetí otázce
Vzhledem k odpovědi poskytnuté na první otázku není třeba, aby Soudní dvůr zodpověděl druhou a třetí otázku, jelikož tyto
otázky byly předloženy předkládajícím soudem pouze pro případ, že by první otázka byla zodpovězena kladně.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Článek 555 odst. 1 a čl. 558 odst. 1 písm. c) nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí
nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství, ve znění nařízení Komise (ES) č. 993/2001 ze dne
4. května 2001 musí být vykládány v tom smyslu, že se musí mít za to, že porušení předpisů při užívání vozidla dovezeného
do Evropské unie v režimu úplného osvobození od dovozního cla a užívaného ve vnitřní přepravě nastalo v okamžiku překročení
hranice členského státu, v němž se vozidlo pohybuje v rozporu s vnitrostátními předpisy v oblasti dopravy, tedy neexistuje-li
povolení k vykládce udělené členským státem, kde se vykládka uskuteční, přičemž k vybrání uvedeného cla jsou příslušné orgány
tohoto státu.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.