CELEX: 62012CJ0546
Žalba
Oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice
Ured Zajednice za zaštitu biljnih sorti (CPVO)
Uredba (EZ) br. 2100/94
Članci 20. i 76.
Uredba (EZ) br. 874/2009
Članak 51.
Zahtjev za pokretanje postupka ništetnosti prava Zajednice
Načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti
Postupak pred žalbenim vijećem CPVO‑a
Konkretni dokazi

Žalitelj svojom žalbom zahtijeva ukidanje presude Općeg suda Europske unije Schräder/CPVO – Hansson (LEMON SYMPHONY) (T‑133/08, T‑134/08, T‑177/08 i T‑242/09,
EU:T:2012:430
, u daljnjem tekstu: pobijana presuda), kojom je odbijena njegova tužba protiv odluke žalbenog vijeća Ureda Zajednice za zaštitu biljnih sorti (CPVO) od 23. siječnja 2009. (predmet A 010/2007), koja se odnosi na zahtjev za poništenje dodjeljivanja oplemenjivačkog prava biljnoj sorti LEMON SYMPHONY (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Članak 6. Uredbe Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (
SL L 227, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 24, str. 3.), kako je izmijenjena Uredbom Vijeća (EZ) br. 2506/95 od 25. listopada 1995. (
SL L 258, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 54., str. 16.; u daljnjem tekstu: Uredba br. 2100/94), predviđa da, kako bi sorta bila predmet zaštite oplemenjivačkog prava, ona mora, između ostalog, biti različita i nova.
Na temelju članka 7. te uredbe:
„1.   Sorta se smatra različitom ako se jasno razlikuje izražajnošću svojih svojstava koja su posljedica posebnoga genotipa ili kombinacije genotipova, od bilo koje druge sorte čije je postojanje opće poznato na dan podnošenja zahtjeva određenog sukladno članku 51.
[...]“
Članak 10. Uredbe br. 2100/94 definira mjerila koja se odnose na uvjet novosti koji mora ispunjavati sorta koja bi mogla biti predmet zaštite oplemenjivačkog prava.
U skladu s člankom 20. te uredbe, koji se odnosi na ništavost tog prava:
„1.   [CPVO] proglašava ništavim oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice ako se utvrdi:a)
da
uvjeti utvrđeni u člancima 7. ili 10. nisu udovoljeni za vrijeme trajanja oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice;
ili
b)
da, u slučaju kada je oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice uglavnom bilo dodijeljeno na temelju informacija i dokumenata koje je dostavio podnositelj zahtjeva, uvjeti utvrđeni u člancima 8. i 9. nisu bili udovoljeni u trenutku dodjele prava;
ili
c)
da je pravo dodijeljeno osobi koja nije imala prava na to, osim ako je ono preneseno na osobu koja ima prava.
2.   Ako je oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice proglašeno ništavnim, smatra se da od početka nije imalo učinke navedene u ovoj Uredbi.“
Članci 54. i 55. navedene uredbe opisuju supstancijalno i tehničko ispitivanje sorte za potrebe utvrđivanja može li ona biti predmet oplemenjivačkog prava.
Kada je riječ o pravilima o postupku pred CPVO‑om, članak 75. te uredbe određuje:
„Odluke [CPVO‑a] popraćene su obrazloženjima na kojima se temelje. One se temelje samo na razlozima ili dokazima na temelju kojih su stranke u postupku imale priliku iznijeti svoje primjedbe usmeno ili pismeno.“
Članak 76. Uredbe br. 2100/94 predviđa:
„U postupku pred njim samim, [CPVO] po službenoj dužnosti ispituje činjenice u mjeri u kojoj se one moraju ispitati na temelju članaka 54. i 55. [CPVO] zanemaruje činjenice ili pojedine dokaze koji nisu podneseni unutar roka koji je odredio [CPVO].“
Članak 81. Uredbe br. 2100/94, koji se odnosi na opća načela, glasi kako slijedi:
„1.   U nedostatku postupovnih odredbi u ovoj Uredbi ili u odredbama koje su donesene sukladno ovoj Uredbi, [CPVO] primjenjuje načela postupovnog prava koja su općenito priznata u državama članicama.
[...]“
Uredba Komisije (EZ) br. 874/2009 od 17. rujna 2009. utvrđuje provedbena pravila za primjenu Uredbe Vijeća (EZ) br. 2100/94 vezano uz postupke pred CPVO‑om (
SL L 251, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 38., str. 222.).
Kada je riječ o žalbama protiv odluka CPVO‑a, članak 51. navedene uredbe predviđa:
„Osim ako nije drukčije propisano, odredbe koje se odnose na postupak pred [CPVO‑om] primjenjuju se
mutatis mutandis
na žalbeni postupak; stranke u postupku tretiraju se kao stranke u žalbenom postupku.“
Članak 63. te uredbe određuje:
„1.   U zapisnike s usmenih rasprava i izvođenja dokaza unose se osnovni podaci o usmenim raspravama i izvođenju dokaza, važne izjave stranaka u postupku, svjedočenja stranaka u postupku, svjedoka ili vještaka kao i rezultati bilo kakvih inspekcija.
2.   Zapisnici o iskazu pojedinih svjedoka, vještaka ili stranke u postupku čitaju se ili dostavljaju svjedoku, vještaku ili stranci u postupku kako bi ih mogli pregledati. U zapisniku se navodi da je obavljena ta formalnost i da je osoba koja je svjedočila odobrila zapisnik. Kad osoba ne da svoje odobrenje, navode se njezini prigovori.
3.   Zapisnik potpisuje djelatnik koji ga je sastavio i djelatnik koji je vodio usmenu raspravu i provodio postupak izvođenja dokaza.
4.   Kopija se dostavlja strankama u postupku zajedno s prijevodom zapisnika, kad je to potrebno.“
Pozadina spora i sporna odluka
Opći sud je činjenice iz kojih proizlazi spor iznio na sljedeći način:
„5
Intervenijent J. Hansson je 5. rujna 1996. podnio zahtjev za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice [CPVO‑u] na temelju Uredbe [br. 2100/94]. Taj zahtjev je zaprimljen pod brojem 1996/0984. Biljna sorta za koju je na taj način zatraženo dodjeljivanje prava jest sorta LEMON SYMPHONY, koja pripada vrsti
Osteospermum ecklonis
.
[...]
CPVO je Bundessortenamtu (Savezni ured za biljne sorte, Njemačka) naložio da provede tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY u skladu s člankom 55. stavkom 1. Uredbe [br. 2100/94].
Bundessortenamt je dopisom od 6. studenoga 1996. od CPVO‑a zatražio da mu dostavi biljni materijal sorte LEMON SYMPHONY kako bi mogao provesti tehničko ispitivanje. U tom je dopisu bilo navedeno da je u tu svrhu potrebno ,20 utrživih sadnica koje nisu obrezane ni tretirane sredstvima za reguliranje rasta biljaka’.
Intervenijent je 10. siječnja 1997. Bundessortenamtu poslao zatraženi biljni materijal.
Bundessortenamt je u dopisu CVPO‑u od 13. siječnja 1997., koji je potpisala gđa Menne, djelatnica Bundessortenamta zadužena za tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY, naveo sljedeće:
‚[...] obavještavamo vas da se sadni materijal sorte navedene u predmetu koji ste nam poslali sastoji od biljaka s pupoljcima namijenjenih prodaji koje su tretirane sredstvima za reguliranje rasta biljaka i obrezane. Stoga je ugrožena nesmetana provedba tehničkog ispitivanja.’
Međutim, tehničko ispitivanje provedeno je kasnije tijekom 1997. te Bundessortenamt ni danas ne može potvrditi je li se to ispitivanje izravno odnosilo na materijal koji je poslao intervenijent ili na sadnice dobivene iz tog materijala, a čini se da to potvrđuje rukom zapisana bilješka od 30. siječnja 1997. koja se nalazi u spisu i glasi kako slijedi: ‚Bundessortenamt je uzgojio sadnice, pričekati, TK 30/01/97.’ Prilikom tog tehničkog ispitivanja koje je provedeno na temelju ‚tablice svojstava VI’ Bundessortenamta od 8. kolovoza 1997., koje je tada bilo na snazi kao glavno načelo ispitivanja, sorta LEMON SYMPHONY je uspoređena s određenim brojem drugih sorti vrste
Osteospermum
. Nakon tog tehničkog ispitivanja Bundessortenamt je zaključio da sorta LEMON SYMPHONY ispunjava mjerila DUS‑a za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice.
Bundessortenamt je 16. listopada 1997. na temelju iste ‚tablice svojstava VI’ sastavio izvješće o ispitivanju kojem je bio priložen službeni opis sorte LEMON SYMPHONY. Iz njega proizlazi da je svojstvo ‚vanjski izgled stabljika’ određeno kao ‚uspravno’ (bilješka 1).
Odlukom CPVO‑a od 6. travnja 1999. sorti LEMON SYMPHONY dodijeljeno je oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice i službeni opis te sorte koji je sastavio Bundessortenamt 1997. unesen je u Upisnik oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice.
Žalitelj je 26. studenoga 2001. [...] CPVO‑u podnio zahtjev za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu na temelju Uredbe [br. 2100/94]. Taj je zahtjev zaprimljen pod brojem 2001/1758. Biljna sorta za koju je bio podnesen zahtjev je sorta SUMOST 01, koja pripada vrsti
Osteospermum ecklonis
[...].
Smatrajući da proizvodnja i prodaja sorte SUMOST 01 krši prava koja on ima u odnosu na sortu LEMON SYMPHONY, intervenijent je podnio tužbu zbog povrede [...] pred njemačkim građanskim sudovima kako bi oni odredili prestanak stavljanja na tržište [...] sorte SUMOST 01 i naložili naknadu štete. Nakon što je Landgericht Düsseldorf (okružni sud u Düsseldorfu, Njemačka) odredio sudsko vještačenje koje je povjerio Bundessortenamtu, koji je, nakon ‚usporednog uzgoja sorti’, zaključio da se sorta SUMOST 01 jasno ne razlikuje od sorte LEMON SYMPHONY, taj je sud prihvatio te zahtjeve presudom od 12. srpnja 2005. koja je nakon žalbenog postupka potvrđena presudom Oberlandesgerichta Düsseldorf (viši okružni sud u Düsseldorfu, Njemačka) od 21. prosinca 2006. U okviru tog sudskog vještačenja tvrdilo se da biljni materijal sorte LEMON SYMPHONY koji je korišten za usporedbu ne podudara s biljnim materijalom koji je bio predmet ispitivanja 1997. radi dodjeljivanja oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice toj sorti [...].
Tijekom postupka zbog povrede pred njemačkim građanskim sudovima intervenijent je zastupao stajalište da sorta LEMON SYMPHONY nikada nije bila uspravna sorta. S tim u vezi on je podnio nalaz i mišljenje stručnjaka od 21. studenoga 2003. [...]. Stručnjak je u tom izvješću naveo sljedeće:
‚Sorta LEMON SYMPHONY je prilikom ispitivanja Bundessortenamta 1997. definirana kao uspravna sorta. Na temelju iskustava i utvrđenja stečenih u okviru testova, ocjena i uzgoja sorti provedenih tijekom posljednjih godina, sorta LEMON SYMPHONY nije sorta koja raste potpuno uspravno. [...]. Sorta NAIROBI, upotrijebljena za usporedbu zbog njezina uspravnog rasta u tablici svojstava Smjernica za ispitivanje TG/176/3, raste uspravno tijekom čitavog razdoblja rasta. Rast sorte NAIROBI jasno se razlikuje od rasta sorte LEMON SYMPHONY. Općenito se u određenim kasnijim opisima sorti koje je sastavio Bundessortenamt, na primjer u opisu sorte SEIMORA, druge sorte SYMPHONY‑ja koje imaju ista svojstva rasta kao sorta LEMON SYMPHONY kvalificiraju kao poluuspravne.’
CPVO je usporedno s postupkom zbog povrede pred njemačkim građanskim sudovima naložio Bundessortenamtu da provede tehničko ispitivanje sorte SUMOST 01, u skladu s člankom 55. stavkom 1. Uredbe [br. 2100/94]. U okviru tog tehničkog ispitivanja koje se provodilo od 2001. sorta LEMON SYMPHONY je među ostalim upotrijebljena kao sorta za usporedbu. To tehničko ispitivanje provedeno je u skladu s novim smjernicama za ispitivanje različitosti, ujednačenosti i postojanosti TG/176/3, koje je 5. travnja 2000. donijela Međunarodna unija za zaštitu novih biljnih sorti (UPOV).
[...]
Bundessortenamt [...] je 7. listopada 2004. zaključio da se [sorta SUMOST 01] jasno ne razlikuje od ostalih opće poznatih sorti, osobito od sorte LEMON SYMPHONY.
Žalitelj je 26. listopada 2004. podnio zahtjev za poništavanje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice koje je dodijeljeno sorti LEMON SYMPHONY, na temelju članka 21. Uredbe [br. 2100/94] [...], zbog toga što barem od 2002. ta sorta više ne odgovara svojem službenom opisu koji je 1997. unesen u Upisnik oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice. U prilog svojem zahtjevu on je u biti isticao da su prilikom ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY u 2001. na temelju Smjernica za ispitivanje TG/176/3, koje se primjenjuju od 2001., različita svojstva te sorte dobila različite ocjene u usporedbi sa službenim opisom te iste sorte koji je sastavljen 1997. Prema njegovu mišljenju, to je upućivalo na nedostatak postojanosti predmetne sorte.
CPVO je 7. prosinca 2004. odlučio provesti tehničko ispitivanje u skladu s člankom 64. Uredbe [br. 2100/94] u svrhu provjere toga nastavlja li sorta LEMON SYMPHONY postojati kao takva. Ta odluka je žalitelju i intervenijentu priopćena 15. prosinca 2004. Smjernice za ispitivanje koje su primijenjene u svrhu tehničkog ispitivanja bile su one iz protokola za ispitivanje različitosti, ujednačenosti i postojanosti CPVO‑TP/176/1, koji je CPVO donio 31. listopada 2002., a koji se temeljio na Smjernicama za ispitivanje TG/176/3.
Iz dopisa Bundessortenamta CPVO‑u od 5. siječnja 2005. proizlazi da općenito različiti čimbenici mogu prouzročiti promjene koje su utvrđene u opisu izražajnosti svojstava, kao što su nepostojanosti vezane za okolišne čimbenike, izmjena ljestvice ocjena u slučaju značajne izmjene broja sorti za usporedbu koje je potrebno uzeti u obzir kao i promjene ocjena zbog primjene novih smjernica za ispitivanje. [...]
[...]
Bundessortenamt je 14. rujna 2005. sastavio izvješće o ispitivanju kojim je utvrdio da je stanje sorte LEMON SYMPHONY neizmijenjeno. Tom izvješću bio je priložen novi opis sorte s istim datumom iz kojeg, među ostalim, proizlazi da je svojstvo ‚Vanjski izgled stabljika’ izraženo kao ‚poluuspravno do horizontalno’ (bilješka 4).
[...]
Bundessortenamt je dopisom od 18. svibnja 2006. CPVO‑u priopćio sljedeće:
‚Priložene su fotografije sorte LEMON SYMPHONY iz 1997., 2003. i 2004. Iz njih je razvidno da se vanjski izgled stabljika nije promijenio.
[...].’
CPVO se dopisom od 12. lipnja 2006. iznova obratio Bundessortenamtunu na sljedeći način: ‚Kako bi CPVO mogao utvrditi tu vezu, molimo vas da za svako svojstvo [navedeno u] protokolu o vrsti
Osteospermum
koji je bio na snazi 1997. navedete na kojem bi ga stupnju sorta LEMON SYMPHONY izražavala u testu iz 2005. ili kako je to povezano s utvrđenjima koja su izvršena u skladu s protokolom donesenim 2001.’
[...]
Iz odgovora Bundessortenamta od 2. kolovoza 2006. i usporedbe rezultata tehničkih ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY koja su provedena 1997. odnosno 2005., koje je izradio taj ured i koji su žalitelju poslani 25. kolovoza 2006, proizlazi da se, prema mišljenju tog ureda, razlika ocjene svojstva ‚Vanjski izgled stabljika’ može objasniti okolnošću da nijedna usporediva sorta nije navedena u ‚tablici svojstava VI’ koju je taj ured upotrebljavao 1997. i da je sorta LEMON SYMPHONY najuspravnija sorta te godine. Osim toga, broj sorti vrste
Osteospermum ecklonis
znatno se povećao od 1997. i Smjernice za ispitivanje bile su djelomično izmijenjene zbog čega je bilo potrebno prilagoditi stupnjeve izražajnosti.
CPVO je dopisom od 25. kolovoza 2006. intervenijentu predložio da službeni opis sorte LEMON SYMPHONY koji je 1997. upisan u Upisnik oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice prilagodi novom opisu sorte od 14. rujna 2005. CPVO je smatrao da je ta prilagodba nužna zbog, s jedne strane, napretka na području selekcije nakon ispitivanja navedene vrste u 1997. i, s druge strane, izmjene smjernica za ispitivanje u 2001.
Intervenijent je dopisom od 22. rujna 2006. prihvatio taj prijedlog.
CPVO je odlukom od 19. veljače 2007. (u daljnjem tekstu: odluka o odbijanju) prihvatio prigovore intervenijenta protiv dodjeljivanja oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice sorti SUMOST 01 i odbio zahtjev za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava na tu biljnu sortu Zajednice poglavito zbog toga što se ona jasno ne razlikuje od sorte LEMON SYMPHONY i zbog toga što posljedično nisu ispunjeni uvjeti sadržani u članku 7. Uredbe [br. 2100/94]. [...]
Žalitelj je 11. travnja 2007. na temelju članka 20. Uredbe [br. 2100/94] podnio zahtjev za poništenje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice koje je dodijeljeno sorti LEMON SYMPHONY poglavito zbog toga što ta sorta nikada nije postojala u obliku u kojem je navedena u službenom opisu koji je 1997. upisan u Upisnik oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice.
CPVO je dopisom od 18. travnja 2007. intervenijenta obavijestio o svojoj odluci da će u skladu s člankom 87. stavkom 4. Uredbe [br. 2100/94] po službenoj dužnosti prilagoditi službeni opis sorte LEMON SYMPHONY (u daljnjem tekstu: odluka o prilagodbi opisa). Tom dopisu je bio priložen prilagođeni opis koji je proizlazio iz tehničkog ispitivanja provedenog 2005.
CPVO je dopisom od 10. svibnja 2007. (u daljnjem tekstu: odluka o zahtjevu za ukidanje) obavijestio žalitelja o tome da je nadležni odbor ispitao jesu li ispunjeni uvjeti za primjenu članka 21. Uredbe [br. 2100/94] i da je zaključio da nisu [...].
[...]
CPVO je 21. svibnja 2007. obavijestio žalitelja o odluci o prilagodbi opisa i zamjeni službenog opisa sorte LEMON SYMPHONY koji je 1997. upisan u Upisnik oplemenjivačkih prava na biljnu sortu Zajednice onim iz 2005.
CPVO je dopisom od 26. rujna 2007. odbio zahtjev za poništenje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice koje je dodijeljeno sorti LEMON SYMPHONY, koji je žalitelj podnio na temelju članka 20. Uredbe [br. 2100/94] (u daljnjem tekstu: odluka o zahtjevu za poništenje) [...].
Postupci pred žalbenim vijećem CPVO‑a u predmetima A 005/2007, A 006/2007 i A 007/2007
Žalitelj je 10. svibnja 2007. protiv odluke o odbijanju pred žalbenim vijećem [CPVO‑a, u daljnjem tekstu: žalbeno vijeće] podnio žalbu upisanu pod brojem A 005/2007.
[...]
Žalitelj je 11. lipnja 2007. protiv odluke o zahtjevu za ukidanje pred žalbenim vijećem podnio žalbu upisanu pod brojem A 006/2007.
[...]
Žalitelj je 12. srpnja 2007. protiv odluke o prilagodbi opisa pred žalbenim vijećem podnio žalbu upisanu pod brojem A 007/2007.
[...]
Žalbeno vijeće je unatoč žaliteljevim prigovorima u svakome od tri predmeta A 005/2007, A 006/2007 i A 007/2007, i to u odsutnosti žalitelja, kao što proizlazi iz zapisnika rasprave, održalo usmeni dio postupka 4. prosinca 2007. [...]
U okviru tih postupaka gđa Menne je djelovala kao stručnjak Bundessortenamta i djelatnica CPVO‑a. Ona je osobito pojasnila da je biljni materijal, koji je 1997. bio dostavljen za tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY, bio nedvojbeno tretiran sredstvima za reguliranje rasta, ali da prilikom ispitivanja nije bilo problema ‚jer su biljke rasle popuno normalno’. Također je navela da je u trenutku tog tehničkog ispitivanja ‚već bio prestao učinak sredstava za reguliranje rasta’ i potvrdila je da ‚u slučaju sorte LEMON SYMPHONY nije [bilo] sumnji glede kvalitete testova provedenih u srpnju/kolovozu 1997’. Što se tiče intervenijenta, on je potvrdio da ‚sredstva za reguliranje rasta u pravilu djeluju samo od 4 do 6 tjedana’, osobito u slučaju vrste
Osteospermum
.
Žalbeno vijeće je odlukom od 4. prosinca 2007. (predmet A 006/2007) žaliteljevu žalbu protiv odluke o zahtjevu za ukidanje odbilo kao dopuštenu, ali neosnovanu.
Žalbeno vijeće je odlukom od 4. prosinca 2007. (predmet A 005/2007) žaliteljevu žalbu protiv odluke o odbijanju odbilo kao dopuštenu, ali neosnovanu.
Žalbeno vijeće je odlukom od 4. prosinca 2007. (predmet A 007/2007) žaliteljevu žalbu protiv odluke o prilagodbi opisa odbacilo kao nedopuštenu.
Žalbeno vijeće je u svakome od ta tri predmeta prethodno utvrdilo da je poziv na usmeni dio postupka bio poslan u propisanom obliku. S tim u vezi ono je istaknulo da, iako je točno da nije bio poštovan jednomjesečni rok određen u članku 59. stavku 1. Uredbe [br. 874/2009], to što je poziv žalitelju dostavljen 6. studenoga 2007. nema posljedica [...]
[...]
Postupak pred žalbenim vijećem CPVO‑a u predmetu A 010/2007
Žalitelj je 19. listopada 2007. protiv odluke o zahtjevu za poništenje pred žalbenim vijećem podnio žalbu upisanu pod brojem A 010/2007.
U prilog svojoj tužbi žalitelj je u biti istaknuo da je biljni materijal na kojem se temeljilo tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY 1997. bio neispravan. On je isto tako istaknuo da je moguće da su poslane biljke bile razmnožene reznicama i da su te sadnice odmah upotrijebljene tijekom navedenog tehničkog ispitivanja. [...] On je isto tako primijetio da su sve sorte koje su kao primjeri navedene u smjernicama za ispitivanje koje su se primjenjivale od 2001., osim sorte NAIROBI, 1997. bile uspoređene sa sortom LEMON SYMPHONY. Žalitelj je u odnosu na tvrdnje gđe Menne i intervenijenta na raspravi 4. prosinca 2007. u predmetima A 005/2007, A 006/2007 i A 007/2007 predložio da se vještačenjem dokaže njegova tvrdnja sukladno kojoj posljedice koje tretiranje sredstvima za reguliranje rasta ima na ispitivanje nisu ograničene na razdoblje od četiri do šest tjedana. Napokon, žalitelj je objasnio da se njegov zahtjev za poništenje temelji na povezanim odredbama članka 20. stavka 1. točke (a) i članka 7. Uredbe [br. 2100/94]. Prema njegovu mišljenju, s obzirom na to da se sorta može kvalificirati kao različita samo ako se razlikuje izražajnošću svojih svojstava koja su posljedica posebnoga genotipa ili kombinacije genotipova, ona ne može biti različita ako utvrđena izražajnost svojstava proizlazi iz mehaničkog tretiranja i tretiranja sredstvima za reguliranje rasta.
Nakon što je bio pozvan na raspravu, žalitelj je u dodatnom podnesku od 12. siječnja 2009. izrazio svoje protivljenje tome da gđa Menne sudjeluje u raspravi i da se njezine izjave uzmu u obzir.
Osim toga, žalitelj je u tom podnesku ponovio prijedlog da se vještačenjem dokaže da rezultate ispitivanja DUS sorte LEMON SYMPHONY iz 1997. nije moguće objasniti genotipom, već kemijskim i mehaničkim tretiranjem ili okolnošću da su upotrijebljene sadnice poslanih biljaka. Štoviše, žalitelj je isključivo zahtijevao mogućnost podnošenja predloženih dokaza.
[...]
Žalbeno vijeće je [spornom] odlukom odbilo kao dopuštenu, ali neosnovanu [žaliteljevu] žalbu protiv odluke o zahtjevu za poništenje. […]“
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
Žalitelj je zahtjevom od 24. lipnja 2009. podnio tužbu protiv sporne odluke.
Predsjednik Općeg suda je rješenjem od 15. lipnja 2010. odlučio spojiti tužbe koje je žalitelj podnio protiv odluka A 007/2007 (predmet T‑133/08), A 006/2007 (predmet T‑134/08), A 005/2007 (predmet T‑177/08) i A 010/2007 (predmet T‑242/09) u svrhu usmenog dijela postupka i donošenja presude.
Predmet T‑242/09
U prilog svojoj tužbi u predmetu T‑242/09 žalitelj je istaknuo četiri razloga za poništenje.
Kada je riječ o prvom tužbenom razlogu koji se temelji na povredi članaka 76. i 81. Uredbe br. 2100/94, Opći sud je u točki 126. pobijane presude presudio da se te odredbe ne mogu primijeniti na postupak za proglašavanje oplemenjivačkog prava ništavim koji je predviđen člankom 20. te uredbe s obzirom na sam tekst navedenog članka 76. On je slijedom toga u točkama 128. i 129. te presude zaključio da je teret dokazivanja toga da biljna sorta ne ispunjava uvjete za dodjelu oplemenjivačkog prava na zainteresiranoj stranci koja osporava tu zaštitu.
Opći sud je, ustvrdivši da je režim koji je uspostavljen Uredbom br. 2100/94 u skladu s odredbama koje su na snazi u području dizajnâ Zajednice kao i s općim pravnim načelima, taj tužbeni razlog odbio kao bespredmetan.
Međutim, Opći sud je u točki 134. pobijane presude dodao da u svakom slučaju postupak pred CPVO‑om nije u potpunosti inkvizitoran, s obzirom na to da stranke moraju pravodobno navesti činjenice za koje smatraju da ih CPVO mora utvrditi i podnijeti dokaze za koje smatraju da ih on mora ispitati.
On je na temelju tog utvrđenja u točkama 135. do 170. pobijane presude analizirao žaliteljeve argumente.
Kada je riječ o tome da je CPVO odbio prihvatiti žaliteljev zahtjev za poduzimanje mjera izvođenja dokaza, Opći sud je, primjenjujući
per analogiam
zaključke iz presude ILFO/Haute Autorité (51/65,
EU:C:1966:21
), u točki 138. pobijane presude utvrdio da žalitelj ni u jednom trenutku postupka pred CPVO‑om nije podnio nikakav dokaz ni indiciju u prilog svojem zahtjevu. Zbog toga Opći je sud zaključio da ne postoji povreda pravila o teretu dokazivanja i izvođenju dokaza i smatrao je da je žalitelj zapravo želio od Općeg suda ishoditi novu ocjenu relevantnih činjenica i dokaza.
Stoga je Opći sud razlikovao jesu li utvrđenja i činjenične ocjene žalbenog vijeća rezultat složenih ocjena ili nisu, s obzirom na to da je, kada je riječ o složenim ocjenama koje zahtijevaju vještačenje ili znanstveno znanje, nadzor općeg suda ograničen na nadzor nad očitim pogreškama.
Kada je riječ, kao prvo, o pitanju naravi biljnog materijala koji je upotrijebljen za provođenje tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY tijekom 1997., Opći sud je u točki 149. pobijane presude utvrdio da je žalbeno vijeće smatralo općepoznatim to da je praksa razmnožavanja reznicama uobičajena. S tim u vezi on je
per analogiam
primijenio sudsku praksu o Uredu za usklađivanje na unutarnjem tržištu (OHIM), na temelju koje vijeća tog ureda nisu obvezna u svojim odlukama dokazati točnost općepoznatih činjenica.
Opći sud je smatrao da pitanje učinka sredstava za reguliranje rasta na biljne uzorke koji su bili podneseni radi tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY uključuje složenu botaničku ocjenu. Međutim, on je točki 157. pobijane presude utvrdio da žalitelj nije podnio nijedan dokaz na temelju kojeg bi bilo moguće otkriti očitu pogrešku u ocjeni.
Kao drugo, kada je riječ o žaliteljevim argumentima o izvornom opisu sorte LEMON SYMPHONY tijekom 2006. u vezi sa svojstvom „vanjski izgled stabljika“, Opći sud je u točki 161. pobijane presude presudio da žalitelj nije dokazao da je to svojstvo bilo odlučujuće za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava toj biljnoj sorti.
Osim toga, Opći sud je u točki 166. pobijane presude istaknuo da svojstvo „vanjski izgled stabljika“, čiji se stupanj izražajnosti proteže od „uspravan“ do „obješen“, nije apsolutno i po potrebi može biti predmet relativne usporedne ocjene između sorti iste vrste.
Stoga je Opći sud prvi tužbeni razlog odbio kao djelomično neosnovan, a djelomično bespredmetan.
Kada je riječ o drugom tužbenom razlogu koji se temelji na povredi članaka 7. i 20. Uredbe br. 2100/94, Opći sud ga je odbio uzimajući u obzir elemente navedene u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga koji se odnose na mehaničko i kemijsko tretiranje materijala koji je upotrijebljen za tehničko ispitivanje provedeno tijekom 1997. i na upotrebu materijala dobivenog iz sadnica.
Kada je riječ o trećem tužbenom razlogu koji se temelji na povredi članka 75. Uredbe br. 2100/94, Opći sud je u točkama 181. i 182. pobijane presude naveo da pravo na saslušanje ne znači da je sudac morao saslušati stranke o svakoj točki njegove pravne ocjene. Osobito, u okviru ispitivanja prvog tužbenog razloga Opći sud je dokazao da je upotreba sadnica za potrebe tehničkog ispitivanja uobičajena praksa koja je poznata žalitelju.
Kada je riječ o četvrtom tužbenom razlogu koji se temelji na članku 63. Uredbe br. 874/2009, Opći sud je u biti smatrao da žalbeno vijeće nije počinilo nikakvu postupovnu pogrešku.
Slijedom toga, Opći sud je odbio tužbu u cijelosti.
Predmeti T‑133/08, T‑134/08 i T‑177/08
Kada je riječ o tužbama u predmetima T‑133/08, T‑134/08 i T‑177/08, Opći sud je u točki 217. pobijane presude utvrdio da najkraći jednomjesečni rok za slanje obavijesti o raspravi 4. prosinca 2007. pred žalbenim vijećem nije poštovan u odnosu na žalitelja.
On je u točki 237. pobijane presude utvrdio postojanje bitne povrede postupka zbog koje valja poništiti tri pobijane odluke u okviru predmeta T‑133/08, T‑134/08 i T‑177/08. Međutim, odbio je zahtjev za izmjenu odluke o prilagodbi opisa.
O žalbi
U prilog svojoj žalbi žalitelj ističe šest žalbenih razloga koji se sastoje od različitih argumenata.
Prvim i drugim žalbenim razlogom žalitelj u biti prigovara Općem sudu da je povrijedio pravila o teretu dokazivanja i izvođenju dokaza kao i načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti. Trećim i četvrtim žalbenim razlogom žalitelj navodi povredu obveze nadzora zakonitosti i nepostojanje obrazloženja pobijane presude. Petim i šestim žalbenim razlogom žalitelj u biti prigovara Općem sudu da mu nije osigurao njegovo pravo na saslušanje i da nije proveo cjelovit nadzor zakonitosti sporne odluke.
Prvi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Prvim žalbenim razlogom žalitelj Općem sudu u biti prigovara da je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je presudio da žalbeno vijeće nije moglo djelovati po službenoj dužnosti te da je povrijedio njegovo pravo na djelotvornu sudsku zaštitu kao i načelo dobre uprave.
Kao prvo, žalitelj prigovara Općem sudu da je u točki 126. pobijane presude presudio da se članak 76. Uredbe br. 2100/94 ne može primijeniti na postupke pred žalbenim vijećem i da je, posljedično, povrijedio članak 51. Uredbe br. 874/2009.
Kao drugo, žalitelj smatra da utvrđenje navedeno u točki 129. pobijane presude, sukladno kojem je postupak za proglašenje ništavosti pred CPVO‑om i njegovim žalbenim vijećem akuzatoran, nije u skladu s tekstom članka 20. Uredbe 2100/94. Osim toga, inkvizitornost dokazuje usporedba s odgovarajućim odredbama o žigu Zajednice i dizajnom Zajednice.
Kao treće, Opći sud je, prema mišljenju žalitelja, u točki 133. pobijane presude iskrivio argumente koje je on iznio u prvostupanjskom postupku.
Kao četvrto, Opći sud je povrijedio načela dobre uprave i prava na djelotvornu sudsku zaštitu time što je odbio ispitati elemente koje je žalitelj naveo pred žalbenim vijećem.
CPVO upozorava na posebnosti postupaka koji se pred njime vode. Konkretnije, on ističe da se postupak za proglašenje ništavosti, koji se pokreće na temelju članka 20. Uredbe br. 2100/94, temelji isključivo na ispitivanju po službenoj dužnosti. Stoga u njemu nema stranaka, a CPVO je obvezan objektivno ispitati sve relevantne činjenice. J. Hansson ističe da CPVO raspolaže širokom marginom prosudbe kada je riječ o ocjeni elemenata koje je podnijela treća osoba radi opravdanja pokretanja takvog postupka.
U predmetnom slučaju CPVO je primijenio ta načela i odbio pokretanje postupka za proglašenje ništavosti koji je zahtijevao žalitelj.
Glede ostaloga CPVO i J. Hansson smatraju da su žaliteljevi argumenti u najboljem slučaju bespredmetni i u najmanju ruku nedopušteni, s obzirom na to da oni pobijaju činjeničnu ocjenu Općeg suda.
Ocjena Suda
S obzirom na to da žalitelj osporava pristup Općeg suda u području izvođenja dokaza i tereta dokazivanja kada je riječ o postupku koji je pokrenut pred žalbenim vijećem, valja najprije ispitati je li on u tim okolnostima počinio pogrešku koja se tiče prava.
S tim u vezi, kao prvo, valja istaknuti da, kao što je to utvrdio Opći sud u točki 126. pobijane presude, tekst članka 76. Uredbe br. 2100/94 ograničava primjenu načela ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti na one koje su predmet ispitivanja koje je predviđeno člancima 54. i 55. te uredbe.
Kao drugo, na temelju članka 51. Uredbe br. 874/2009, odredbe koje se odnose na postupak pred CPVO‑om primjenjuju se
mutatis mutandis
na žalbeni postupak. Stoga se načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti također primjenjuje u takvom postupku pred žalbenim vijećem.
Slijedom toga, Opći sud je počinio pogrešku koja se tiče prava kada je presudio da se načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti ne može primijeniti na postupke pred žalbenim vijećem.
Međutim, takva pogreška koja se tiče prava kao i razmatranja iz točke 135. pobijane presude koja su eventualno dovela do nje sami po sebi ne dovode do ukidanja pobijane presude s obzirom na to da je Opći sud unatoč svemu u točki 136. pobijane presude i pratećim točkama provjerio odgovaraju li dokazi koje je žalitelj podnio pred žalbenim vijećem mjerilima u vezi s načelom ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti.
Stoga valja provjeriti je li Opći sud s tim u vezi počinio pogrešku koja se tiče prava.
U tu svrhu valja podsjetiti da je postupak u kojem je donesena sporna odluka postupak pred žalbenim vijećem koje je odlučivalo o žalbi protiv odluke CPVO‑a o odbijanju proglašenja ništavosti oplemenjivačkog prava na biljnu sortu Zajednice na temelju članka 20. stavka 1. Uredbe br. 2100/94.
Na temelju te odredbe CPVO oplemenjivačko pravo proglašava ništavim ako se utvrdi da nisu ispunjeni uvjeti iz članka 7. ili 10. Uredbe br. 2100/94 na dan dodjeljivanja tog prava.
U tom pogledu uvjeti koji se odnose osobito na različitost i na novost, na temelju članka 6. navedene uredbe, uvjeti su
sine qua non
za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava. Stoga je, s obzirom na to da ti uvjeti nisu zadovoljeni, dodijeljeno oplemenjivačko pravo nezakonito i u općem je interesu da ono bude proglašeno ništavim.
Točno je da ništavost nepravilno dodijeljenog prava može isto tako biti proglašena u interesu treće osobe osobito onda kada je ta osoba podnijela zahtjev za dodjeljivanje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu koji je odbijen uz obrazloženje da se sorta kandidatkinja ne razlikuje od sorte kojoj je nepravilno dodijeljeno oplemenjivačko pravo.
Međutim, to ne može opravdati dopuštanje trećoj osobi da u bilo kojim okolnostima i bez posebnih razloga zahtijeva proglašenje ništavosti takvog prava nakon postupka dodjeljivanja takvog prava i nakon isteka rokova iz članka 59. Uredbe br. 2100/94 u kojima treća osoba može podnijeti prigovore.
S tim u vezi valja podsjetiti da je u okviru postupka dodjeljivanja oplemenjivačkog prava biljna sorta kandidatkinja, u skladu s člancima 54. i 55. navedene uredbe, predmet temeljitog i složenog supstancijalnog i tehničkog ispitivanja.
Tako CPVO raspolaže širokom marginom prosudbe kada je riječ o poništenju dodjele oplemenjivačkog prava u smislu članka 20. Uredbe br. 2100/94, s obzirom na to da je zaštićena vrsta predmet ispitivanja navedenog u prethodnoj točki. Stoga samo ozbiljne sumnje o tome jesu li prilikom provođenja ispitivanja iz članaka 54. i 55. navedene uredbe bili ispunjeni uvjeti iz članka 7. ili 10. te uredbe mogu opravdati ponovno ispitivanje sorte kojoj je dodijeljeno oplemenjivačko pravo putem postupka za proglašenje ništavosti na temelju članka 20. Uredbe br. 2100/94.
U tim okolnostima treća osoba koja zahtijeva poništenje oplemenjivačkog prava na biljnu sortu treba podnijeti dokaze i navesti činjenice koji mogu biti osnova za ozbiljne sumnje o zakonitosti dodjeljivanja oplemenjivačkog prava nakon ispitivanja predviđenog člankom 54. i 55. navedene uredbe.
Slijedom toga, na žalitelju je da u okviru tužbe podnesene protiv sporne odluke dokaže da je CPVO, uzimajući u obzir činjenice i dokaze o supstancijalnom i tehničkom ispitivanju koje mu je žalitelj podnio, bio obvezan provesti nadzor predviđen člankom 20. stavkom 1. točkom (a) Uredbe br. 2100/94.
Napokon, s obzirom na te elemente valja ispitati je li Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom nadzora nad primjenom načela „ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti“ od strane žalbenog vijeća.
Međutim, kada je riječ o elementima koje je žalitelj podnio kako bi opravdao ništavost ranije dodijeljenog oplemenjivačkog prava, Opći sud je, s jedne strane, u točki 138. pobijane presude utvrdio da žalitelj nikada nije podnio nikakav dokaz ni indiciju koji bi mogli biti
prima facie
dokaz njegove tvrdnje u skladu s kojom su mehaničko ili kemijsko tretiranje ili razmnožavanje reznicama, kao oni koji su provedeni u predmetnom slučaju, mogli iskriviti tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY tijekom 1997.
S druge strane, Opći sud je u točki 157. pobijane presude podsjetio da žalitelj ni u jednom stupnju postupka nije podnio nikakvu indiciju ni konkretni dokaz kojima bi mogao poduprijeti svoje tvrdnje, osobito kada je riječ o trajnom učinku sredstava za reguliranje rasta.
Napokon, kada je riječ o argumentima koji se temelje na povredi načelâ dobre uprave i prava na djelotvornu sudsku zaštitu, iz spisa proizlazi da je žalitelj u prilog svojoj žalbi pred žalbenim vijećem isticao da je biljni materijal na kojem se temeljilo tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY tijekom 1997. bio neispravan zbog toga što su biljke korištene za ispitivanje, s jedne strane, bile mehanički i kemijski tretirane i, s druge strane, što su one bile sadnice biljaka koje je poslao J. Hansson.
Uzimajući u obzir ta utvrđenja i načela uspostavljena u točkama 57. i 58. ove presude, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom izvođenja dokaza time što je presudio da žalitelj nije u dovoljnoj mjeri naveo činjenice i podnio dokaze na temelju kojih se moglo zaključiti da prilikom tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY nije ispunjen uvjet iz članka 7. Uredbe br. 2100/94 zbog čega je opravdano proglašenje ništavosti u smislu članka 20. stavka 1. te uredbe.
Slijedom toga, ne mogu se prihvatiti argumenti koji se temelje na povredi načela dobre uprave i prava na djelotvornu sudsku zaštitu.
Iz tih razmatranja proizlazi da valja odbiti prvi žalbeni razlog.
Drugi žalbeni razlog
Argumentacija stranaka
Drugim žalbenim razlogom žalitelj u biti prigovara Općem sudu da je u točkama 136. do 138. pobijane presude povrijedio pravila u vezi s teretom dokazivanja i izvođenjem dokaza.
Prvim argumentom koji je naveden u okviru tog žalbenog razloga žalitelj ističe da je Opći sud na zahtjeve za provođenje mjera izvođenja dokaza koji su podneseni CPVO‑u pogrešno prenio sudsku praksu Suda koja je proizašla iz presude ILFO/Haute Autorité (51/65,
EU:C:1966:21
), u skladu s kojom se ne može prihvatiti zahtjev za provođenje mjera izvođenja dokaza koji podnese stranka ako ona ne ponudi
prima facie
dokaz koji je dovoljan za to da bude potrebno odrediti takve mjere.
Žalitelj smatra da je na taj način Opći sud počinio četiri pogreške koje se tiču prava. Kao prvo, načela iz gore navedene sudske prakse nisu u skladu s člankom 76. Uredbe br. 2100/94. Kao drugo, Opći sud nije ispunio obvezu obrazlaganja s obzirom na to da nije objasnio zašto je potrebno primijeniti takvu sudsku praksu. Kao treće, on je povrijedio pravo na pravično suđenje uvođenjem uvjeta u vezi s provođenjem mjere izvođenja dokaza koji nije bio spomenut ni u jednom stupnju postupka. Kao četvrto, on je na pogrešan način reproducirao navedenu sudsku praksu, s obzirom na to da ona ne spominje potrebu postojanja
prima facie
dokaza kako bi se provela mjera izvođenja dokaza.
Drugim argumentom žalitelj ističe da, čak i da je on morao podnijeti
prima facie
dokaz za nastavak argumentacije, pobijana presuda bi i dalje bila zahvaćena pogreškom koja se tiče prava s obzirom na to da je Opći sud iskrivio činjenice koje je žalitelj naveo i dokaze koje je on podnio osobito kada je riječ o utjecaju mehaničkog i kemijskog tretiranja ispitanog biljnog materijala kao i razmnožavanju reznicama.
CPVO i J. Hansson tvrde da je pobijana presuda „pravilna“ neovisno o pitanju je li teret dokazivanja ili podnošenje
prima facie
dokaza na žalitelju, s obzirom na to da je žalbeno vijeće ocijenilo njegove argumente i stajališta. Osim toga, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava primjenom tako izloženih pravila za provođenje mjera izvođenja dokaza.
Ocjena Suda
Kada je riječ o žaliteljevom prvom argumentu, Općem sudu se, kao prvo, ne može prigovoriti da je povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
Naime, s jedne strane, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da obveza obrazlaganja koju Opći sud ima na temelju članka 36. Statuta Suda, koji se na Opći sud primjenjuje na temelju članka 53. prvog stavka tog statuta i članka 81. Poslovnika Općeg suda, potonjem ne nalaže da dâ obrazloženje u kojem bi se, iscrpno i pojedinačno, osvrnuo na sve tvrdnje koje su stranke iznijele u postupku. Obrazloženje Općeg suda, dakle, može biti implicitno pod uvjetom da se njime zainteresiranim osobama omogućuje da saznaju razloge odluke Općeg suda, a Sudu da raspolaže dostatnim elementima za izvršavanje svojeg nadzora (vidjeti osobito presudu Nexans i Nexans France/Komisija, C‑37/13 P,
EU:C:2014:2030
, t. 21. i navedenu sudsku praksu).
Međutim, Opći sud je u točki 137. pobijane presude opravdao to da se načela uspostavljena u presudi ILFO/Haute Autorité (51/65,
EU:C:1966:21
)
per analogiam
primjenjuju na žalbeno vijeće time što je potonje sudu slično tijelo.
Osim toga, samo načelo ispitivanja činjenica po službenoj dužnosti na temelju članka 76. Uredbe br. 2100/94 ne protivi se takvoj primjeni, s obzirom na to da je, kao što proizlazi iz točaka 53. i 54. ove presude, u okviru zahtjeva za pokretanje postupka za proglašenje ništavosti koji je predviđen u članku 20. stavku 1. te uredbe, na podnositelju zahtjeva da podnese konkretne dokaze koji dokazuju postojanje ozbiljnih sumnji glede zakonitosti osporavanog dodjeljivanja oplemenjivačkog prava.
S druge strane, kao što je to istaknula nezavisna odvjetnica u točki 78. svojeg mišljenja, članak 81. Uredbe br. 2100/94 propisuje da se u postupcima koji se vode pred CPVO‑om primjenjuju načela postupovnog prava koja su općenito priznata u državama članicama.
Stoga se Općem sudu ne može prigovoriti da je utvrdio da je žalitelj bio dužan žalbenom vijeću podnijeti
prima facie
dokaz kako bi ono odredilo provođenje mjera izvođenja dokaza.
Kao drugo, iz pobijane presude ne proizlazi da je Opći sud pogrešno primijenio načela iz presude ILFO/Haute Autorité (51/65,
EU:C:1966:21
).
Naime, Opći sud je u točki 138. pobijane presude utvrdio da žalitelj nikada nije podnio nikakav dokaz ni indiciju u prilog svojem zahtjevu.
U tim okolnostima žalitelj ne može isticati da je Opći sud pogrešno presudio da žalitelj ne može zahtijevati provođenje mjere izvođenja dokaza s obzirom na to da on nije podnio
prima facie
dokaz.
S tim u vezi žalitelj ističe da je Opći sud iskrivio činjenice koje je on naveo i dokaze koje je podnio tijekom postupka pred CPVO‑om kada je riječ, s jedne strane, o utjecaju kemijskog i mehaničkog tretiranja materijala koji je korišten za tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY i, s druge strane, o korištenju sadnica te sorte za to ispitivanje.
Valja na početku naglasiti da iz članka 256. UFEU‑a i članka 58. stavka 1. Statuta Suda Europske unije proizlazi da je Opći sud jedini nadležan, s jedne strane, utvrditi činjenice, osim u slučaju kada materijalne netočnosti njegovih utvrđenja proizlaze iz elemenata spisa koji su mu podneseni i, s druge strane, ocijeniti te činjenice. Međutim, kada Opći sud utvrdi ili ocijeni činjenice, Sud je nadležan, na temelju članka 256. UFEU‑a, za kontrolu pravne kvalifikacije tih činjenica i pravnih posljedica koje je iz njih izveo Opći sud (vidjeti osobito presudu CB/Komisija, C‑67/13 P,
EU:C:2014:2204
, t. 41. i navedenu sudsku praksu).
Kao prvo, žalitelj se poziva na dopis koji je djelatnica Bundessortenamta zadužena za provođenje tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY poslala 13. siječnja 1997., u kojem je navedeno da „je ugrožena nesmetana provedba tehničkog ispitivanja [zbog toga što je poslani materijal tretiran sredstvima za reguliranje rasta]“.
S tim u vezi, s jedne strane, i kao što proizlazi iz činjeničnog stanja kako ga je Opći sud prikazao u točki 64. pobijane presude, navedena djelatnica Bundessortenamta je na raspravi održanoj 4. prosinca 2007. pred žalbenim vijećem u predmetima A 005/2007, A 006/2007 i A 007/2007 potvrdila da nije „bilo sumnji glede kvalitete testova provedenih u srpnju/kolovozu 1997.“ s obzirom na to da je prestao učinak sredstava za reguliranje rasta.
S druge strane, Opći sud je u točki 164. navedene presude presudio da nadležni nacionalni ured ima diskrecijsku ovlast da prilikom tehničkog ispitivanja ispita ili odluči je li biljni materijal koji je poslao J. Hansson zaista neprikladan ili, kao u predmetnom slučaju, tehnika razmnožavanja reznicama omogućuje uklanjanje njegovih prvotnih nedostataka.
S obzirom na to da žalitelj ni u jednom trenutku nije osporio tvrdnju djelatnice Bundessortenamta, koju je ona dala nakon što je on podnio dokaze na koje se poziva i kojom ona navodi da su učinci sredstava za reguliranje rasta prestali tijekom tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY, Opći sud nije iskrivio nijednu činjenicu u predmetu i nijedan dokaz koji je podnio žalitelj ustvrdivši da žalitelj nije podnio nijedan dokaz koji može pobiti ocjenu žalbenog vijeća,
Kao drugo, kada je riječ o žaliteljevim navodima o riziku vezanom za korištenje materijala dobivenog razmnožavanjem reznicama sorte za provođenje tehničkog ispitivanja, dovoljno je istaknuti da žalitelj smatra da, s obzirom na to da je takav rizik općepoznat, nije potrebno podnijeti dokaze o postojanju tog rizika u predmetnom slučaju.
U tim je okolnostima Opći sud jedino mogao utvrditi da žalitelj nije ispunio uvjete potrebne za provođenje mjere izvođenja dokaza.
Stoga se Općem sudu ne može prigovoriti da je iskrivio činjenice u predmetu ili dokaze koje je podnio žalitelj.
Uzimajući u obzir ta razmatranja, ne može se prihvatiti drugi žalbeni razlog
O trećem žalbenom razlogu
Argumentacija stranaka
Trećim žalbenim razlogom žalitelj u biti ističe da je Opći sud u točkama 141. do 151. pobijane presude povrijedio svoju obvezu nadzora zakonitosti i da je iskrivio činjenice.
Kao prvo, žalitelj prigovara Općem sudu da nije uzeo u obzir da se jednostavno vještačenje CPVO‑a koje se odnosi na praksu razmnožavanja reznicama ne može kvalificirati kao „općepoznata činjenica“. U svakom slučaju ta je „činjenica“ iskrivljena i ta kvalifikacija nije bila predmet nadzora zakonitosti.
Kao drugo, Opći sud je u točki 147. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije obrazložio svoje utvrđenje u skladu s kojim je rasuđivanje žalbenog vijeća „u skladu s objektivnim podacima o predmetu, kao što proizlaze iz spisa“.
Kao treće, žalitelj ističe određene pogreške koje je Opći sud počinio osobito u točki 147. pobijane presude prilikom pozivanja na određene činjenice u predmetu.
CPVO ističe da su u okviru tog žalbenog razloga u velikom dijelu ponovljeni argumenti navedeni u prethodnim žalbenim razlozima.
J. Hansson tvrdi da pogreške koje se tiču činjenica koje ističe žalitelj ne utječu na zakonitost pobijane presude.
Ocjena Suda
Kao prvo, valja istaknuti da žalitelj svojim argumentima nastoji osporiti činjeničnu ocjenu Općeg suda, koja, kao što je to istaknuto u točki 81. ove presude nije, osim u slučaju iskrivljavanja činjenica, u nadležnosti Suda u žalbenom postupku.
Stoga, kada žalitelj Općem sudu prigovara da je utvrdio da je činjenica da su za tehničko ispitivanje korištene sadnice uzgojene iz biljaka koje je poslao J. Hansson općepoznata činjenica, žalitelj nužno polazi od pretpostavke u skladu s kojom materijal dobiven iz sadnica nije prikladan za provođenje takvog ispitivanja, bez čega bi taj argument bio bespredmetan.
Međutim, ispitivanje takvog elementa nužno zahtijeva ocjenu činjenica koja nije u nadležnosti Suda u žalbenom postupku.
U svakom slučaju na žalitelju je da u vezi s tim podnese dokaze u prilog svojem osporavanju, a on to nije učinio, što je i presuđeno u točkama 84. do 86. pobijane presude.
Kao drugo, čak i da je Opći sud pogriješio u navođenju imena djelatnika CPVO‑a i Bundessortenamta, žalitelj ne navodi u kojoj su mjeri te pogreške mogle dovesti u pitanje zakonitost pobijane presude. Svakako nije očito da su takve pogreške dovele u pitanje osnovanost te presude.
Slijedom toga, treći žalbeni razlog valja odbiti.
O četvrtom žalbenom razlogu
Argumentacija stranaka
Četvrtim žalbenim razlogom, koji se odnosi na točke 152. do 157. pobijane presude, žalitelj u biti prigovara Općem sudu nepostojanje obrazloženja.
Prvim argumentom koji je naveden u okviru tog žalbenog razloga žalitelj tvrdi da je pobijana presuda proturječna s obzirom na to da je, jedne strane, Opći sud u točki 10. pobijane presude utvrdio da je mehaničko i kemijsko tretiranje dostavljenog biljnog materijala ugrozilo tehničko ispitivanje sorte LEMON SYMPHONY i, s druge strane, da je Opći sud u točki 156. te presude presudio da žalitelj nije podnio nijednu konkretnu indiciju koja dokazuje da ispitani biljni materijal nije bio prikladan za provođenje tog ispitivanja.
Drugim argumentom žalitelj ističe da je Opći sud morao provjeriti jesu li navedenim dokazima podneseni svi relevantni podaci koje je bilo potrebno uzeti u obzir za ocjenu složene situacije i jesu li ti dokazi mogli potkrijepiti zaključke koji iz njih proizlaze.
CPVO tvrdi da žalitelj osporava samo utvrđenja Općeg suda koja se odnose na činjenice. Osim toga, prema njegovom je mišljenju drugi argument koji je naveden u okviru četvrtog žalbenog razloga potpuno neosnovan.
J. Hansson ističe da je na žalitelju da dokaže ili barem podnese indicije koje dokazuju da sredstva za reguliranje rasta ne uzrokuju samo pogrešnu procjenu mjerila na temelju kojih se dodjeljuje oplemenjivačko pravo, nego i pogrešnu ocjenu mjerila različitosti iz članka 7. Uredbe br. 2100/94.
Ocjena Suda
S obzirom na to da žalitelj ovim žalbenim razlogom, kao prvo, navodi da je pobijana presuda proturječna, valja podsjetiti da je, kao što to proizlazi iz točke 83. ove presude, Opći sud utvrdio da prema mišljenju Bundessortenamta nije bilo sumnji glede kvalitete biljnog materijala korištenog prilikom tehničkog ispitivanja sorte LEMON SYMPHONY. Stoga, s obzirom na to da je u točki 156. pobijane presude utvrđeno da žalitelj nije podnio nikakvu indiciju koja dokazuje suprotno, pobijana presuda nije proturječna.
Kao drugo, valja utvrditi da je ocjena Općeg suda koja proizlazi iz točaka 152. do 167. pobijane presude, a koju žalitelj osporava ovim žalbenim razlogom, u točkama 141. do 151. te presude svakako navedena radi potpunosti. Stoga, i u slučaju kada bi valjalo prihvatiti taj četvrti žalbeni razlog koji žalitelj ističe u prilog svojoj žalbi, ne bi bilo moguće ukinuti pobijanu presudu.
Slijedom toga, četvrti žalbeni razlog valja odbiti.
O petom i šestom žalbenom razlogu
Argumentacija stranaka
U okviru petog žalbenog razloga žalitelj osporava ocjenu Općeg suda koja proizlazi iz točaka 159. do 162. pobijane presude.
Kao prvo, on smatra da je Opći sud povrijedio članak 7. Uredbe br. 2100/94 time što je u točki 159. pobijane presude utvrdio da različitost sorte LEMON SYMPHONY u smislu te odredbe nije bila „isključivo, odnosno uopće“ utvrđena u odnosu na svojstvo „vanjski izgled stabljika“. Osim toga, prema mišljenju žalitelja Opći sud je isto tako nezakonito proširio predmet spora.
Kao drugo, žalitelj navodi da je Opći sud u točki 160. pobijane presude iskrivio činjenice time što je utvrdio da se prilagođen opis sorte LEMON SYMPHONY iz 2006. nije razlikovao od izvornog opisa iz 1997. Osim toga, žalitelj smatra da je Opći sud povrijedio članak 20. stavak 2. Uredbe br. 2100/94 time što nije presudio da sorti čiji je opis izmijenjen nije trebalo biti dodijeljeno oplemenjivačko pravo.
U okviru šestog žalbenog razloga, kojim se osporavaju ocjene Općeg suda sadržane u točkama 165. do 168. pobijane presude, žalitelj najprije tvrdi da je taj sud iskrivio činjenice u smislu da žalitelj nije ograničio svoje argumente na pitanje relativnog ili apsolutnog svojstva „vanjskog izgleda stabljika“.
Nadalje, žalitelj Općem sudu prigovara da je nezakonito proširio predmet spora na argumente koji su se odnosili na postupak u predmetu T‑177/08.
Napokon, žalitelj smatra da je Opći sud povrijedio svoju obvezu provođenja cjelovitog nadzora zakonitosti sporne odluke time što nije prihvatio njegov argument o tome da žalbeno vijeće nije uzelo u obzir njegove argumente.
Kada je riječ o petom žalbenom razlogu, CPVO ističe da utvrđenje Općeg suda sadržano u točki 159. pobijane presude treba razumjeti na način da tijekom 1997. nije bila dostupna nijedna usporediva sorta.
J. Hansson smatra da osporavana utvrđenja nisu odlučna kada je riječ o pitanju različitosti svojstva sorte kojoj je dodijeljeno oplemenjivačko pravo.
Kada je riječ o šestom žalbenom razlogu, CPVO ističe da žalitelj pogrešno tumači pobijanu presudu. Osim toga, nijedno od razmatranja o vanjskom izgledu stabljika nije odlučno za odlučivanje o zakonitosti pobijane presude.
J. Hansson ističe da se ocjena različitosti sorte oslanja na usporedbu između prijavljene sorte i poznatih sorti iste vrste. Slijedom toga različitosti mogu biti ocjenjene samo posredstvom takve usporedbe.
Ocjena Suda
Najprije valja podsjetiti da, s jedne strane, žalitelj svojim petim i šestim žalbenim razlogom osporava ocjene Općeg suda koje proizlaze iz točaka 159. do 162. i 165. do 168. pobijane presude, a odnose se na žaliteljeve argumente koje je Opći sud smatrao bespredmetnima, što je i istaknuo u točki 158. te presude.
Slijedom toga, s obzirom na to da je Opći sud ispravno presudio da žalitelj nije podnio nikakav element ni dokaz koji bi mogli osporiti tehničko ispitivanje nakon kojeg je sorti LEMON SYMPHONY dodijeljeno oplemenjivačko pravo, žaliteljevi argumenti o stupnju izražajnosti koji je određen za svojstvo „vanjski izgled stabljika“ ne mogu dovesti do ukidanja pobijane presude.
Dakle, s obzirom na to da žalitelj nije uspio dokazati da biljni materijal koji je korišten prilikom tehničkog ispitivanja vrste LEMON SYMPHONY nije bio prikladan i da stoga nisu bila ispunjena mjerila DUS‑a, sami argumenti o prilagodbi opisa te vrste su bespredmetni.
S druge strane, kao što je istaknuto u točki 81. ove presude, žalba je ograničena na pravna pitanja, a ocjenjivanje činjenica i dokaza ne predstavlja, osim u slučaju njihova iskrivljavanja, pravno pitanje koje je kao takvo podložno nadzoru Suda u okviru žalbenog postupka.
S tim u vezi žalitelj ne može dovoditi u pitanje činjenične ocjene Općeg suda osobito kada je riječ o stupnju izražajnosti koji je određen za svojstvo „vanjski izgled stabljika“ koje se odnosi na sortu LEMON SYMPHONY.
S obzirom na ta razmatranja valja ispitati svaki od argumenta istaknutih u prilog petom i šestom žalbenom razlogu.
Kao prvo, žalitelj navodi da svojstvo „vanjski izgled stabljika“ nužno ulazi u ispitivanje različitosti sorte na temelju članka 7. Uredbe br. 2100/94.
Međutim, žalitelj pogrešno tumači pobijanu presudu time što Općem sudu prigovara da je povrijedio navedeni članak kada je u točki 159. pobijane presude utvrdio da ocjena različitosti biljne sorte nije bila isključivo odnosno uopće utvrđena u odnosu na svojstvo „vanjski izgled stabljika“.
Naime, Opći sud nije utvrdio to da u okviru ispitivanja različitosti sorte koje je predviđeno u članku 7. Uredbe br. 2100/94 nije bilo potrebno voditi računa o svojstvu „vanjski izgled stabljika“. Međutim, očito je da ispitivanje različitosti biljne sorte nužno pretpostavlja postojanje referentnih biljnih vrsta. Stoga, svojstvo „vanjski izgled stabljika“ valja ispitati u odnosu na postojanje takvih sorti i ono će biti više ili manje odlučujuće kada je riječ o različitosti biljne vrste kojoj je potrebno dodijeliti oplemenjivačko pravo.
Slijedom toga, valja odbiti prvi i drugi argument koji su navedeni u okviru petog žalbenog razloga te treći argument koji je naveden u prilog šestog žalbenog razloga.
Osim toga, Općem sudu se ne može prigovoriti to što je smatrao da prilagodba opisa svojstva „vanjski izgled stabljika“ ne dovodi u pitanje oplemenjivačko pravo sorte LEMON SYMPHONY. Naime, s obzirom na to da je to svojstvo određeno usporedbom s ostalim biljnim sortama, neizbježno je da se opis prilagodi uslijed pojava drugih biljnih sorti.
U tim okolnostima valja odbiti treći i četvrti argument koji su istaknuti u okviru petog žalbenog razloga.
Konačno, žalitelj ne može, a da pritom ne proturječi sam sebi, prigovoriti Općem sudu da je, s jedne strane, donio odluku o argumentima koji se odnose na postupak u predmetu T‑177/08, kada je sam žalitelj istaknuo te argumente, i, s druge strane, da nije proveo cjelokupni nadzor zakonitosti sporne odluke zato što u toj odluci nisu uzet u obzir žaliteljevi argumenti o naravi svojstva „vanjski izgled stabljika“, a istodobno prigovarati Općem sudu da je donio preciznu odluku o naravi tog svojstva. Stoga valja odbiti prvi i drugi argument koji su istaknuti u okviru šestog žalbenog razloga.
S obzirom na to da valja odbiti peti i šesti žalbeni razlog, iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da žalbu valja odbiti u cijelosti.
Troškovi
U skladu s člankom 138. stavkom 1. Poslovnika Suda, koji se na temelju članka 184. stavka 1. tog poslovnika primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. Budući da nije uspio u postupku te s obzirom na to da je CPVO zatražio da R. Schräder snosi troškove, treba mu naložiti snošenje troškova.

Slijedom navedenoga, Sud (prvo vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Žalba se odbija.

2.
R. Schräder snosi troškove.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački