CELEX: 62012TJ0073
Дъмпинг
Внос на някои компресори с произход от Китай
Частичен отказ за възстановяване на платените антидъмпингови мита
Определяне на експортната цена
Приспадане на антидъмпинговите мита
Приспособяване на действието във времето на отмяна

Обстоятелства, предхождащи спора
Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS и Hans Einhell Österreich GmbH (наричани заедно по-нататък „жалбоподателите“) са четири дружества от групата Einhell, които осъществяват внос по-специално на въздушни компресори с произход от Китай. В частност те осъществяват предназначен за Европейския съюз внос на компресори, които закупуват от Nu Air (Шанхай) Compressors and Tools Co. Ltd (наричано по-нататък „Nu Air Shanghai“ или „производителят износител“), което е дружество, установено в Китай и е част от групата Nu Air.
С Регламент (ЕО) № 261/2008 от 17 март 2008 година Съветът на Европейския съюз е наложил окончателно антидъмпингово мито върху вноса на някои компресори с произход от Китайската народна република (
OB L 81, стр. 1
). По отношение на произведените от Nu Air Shanghai компресори, спрямо които е приложим Регламент № 261/2008 (наричани по-нататък „разглежданият продукт“), е наложено антидъмпингово мито от 13,7 %.
Между юни 2009 г. и юни 2010 г., в съответствие с член 11, параграф 8 от Регламент (ЕО) № 384/96 на Съвета от 22 декември 1995 година за защита срещу дъмпингов внос на стоки от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 56, 1996 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 12, стр. 223), изменен (заменен от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (
ОВ L 343, стр. 51
, наричан по-нататък „основният регламент“), жалбоподателите подават редица искания за възстановяване на установените от Регламент № 261/2008 окончателни антидъмпингови мита, които съответно са платили върху вноса на произведени от Nu Air Shanghai компресори в размер общо на 1067158,66 EUR. Исканията са подадени до Европейската комисия посредством компетентните национални органи съответно в Германия, Нидерландия, Франция и Австрия.
Също така искания до Комисията за възстановяване на платени антидъмпингови мита върху вноса на произведени от Nu Air Shanghai компресори са подадени от дружества от групата Nu Air, а именно Nu Air Compressors and Tools SpA, Nu Air Polska sp. z o.o. и Mecafer (наричани по-нататък заедно „свързаният вносител“).
Комисията предприема разследване относно възстановяването на платените антидъмпингови мита върху вноса на произведените от Nu Air Shanghai компресори за периода от 1 септември 2008 г. до 31 декември 2009 г. (наричан по-нататък „период на разследване относно възстановяването“).
На 6 април 2011 г. Комисията изпраща на жалбоподателите четири уведомителни документа, съдържащи основните обстоятелства и съображения, въз основа на които предлага ревизираният по отношение на Nu Air Shanghai дъмпингов марж да бъде определен на 11,2 % и предлага да им предостави частично възстановяване.
На 26 април 2011 г. жалбоподателите уведомяват Комисията, че според тях размерът на ревизирания по отношение на Nu Air Shanghai дъмпингов марж е под 11,2 % и обръщат внимание на Комисията на становищата, представени във връзка с това от свързания вносител.
В писмо до свързания вносител от 19 юли 2011 г. Комисията приема за основателни някои от становищата и снижава дъмпинговия марж до 10,7 %.
С писмо по електронна поща от 26 юли 2011 г. свързаният вносител представя нови становища на Комисията, в които оспорва метода на изчисляване на приложения от Комисията дъмпингов марж. В частност, като се позовава на приложимостта на член 11, параграф 10 от основния регламент, свързаният вносител оспорва приспадането на антидъмпинговите мита при изчисляването на експортната цена. Накрая отправя искане до Комисията да му предаде изчисленията, на които тя се е основала, за да приспадне антидъмпинговите мита от образуваната в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент експортна цена. Изчисленията са изпратени на свързания вносител същия ден с писмо по електронна поща.
На 28 юли 2011 г. свързаният вносител отправя по електронна поща писмо до Комисията с искане да му бъде обяснено как тя тълкува резултатите от посочените изчисления, на което тя отговаря същия ден също по електронна поща.
На 17 октомври 2011 г. Комисията изпраща на жалбоподателите четири уведомителни документа с окончателна информация, в които се възпроизвеждат основните обстоятелства и съображения, въз основа на които тя възнамерява да ревизира приложимия спрямо разглеждания продукт дъмпингов марж, като частично им възстанови платените антидъмпингови мита.
С писма по електронна поща от 20 и 21 октомври 2011 г. свързаният вносител иска от Комисията да му обясни допълнително кой метод използва, за да прецени, че антидъмпинговите мита имат отражение върху цените на разглеждания продукт при препродажбата на първия независим купувач, установен в Съюза. Комисията отказва да уважи искането и препраща свързания вносител към обясненията, които е дала в преходното си електронно писмо от 28 юли 2011 г.
На 6 декември 2011 г. Комисията приема решения C(2011) 8831 окончателен, C(2011) 8825 окончателен, С(2011) 8828 окончателен и C(2011) 8810 окончателен (наричани по-нататък заедно „обжалваните решения“), с които, от една страна, определя ревизирания дъмпингов марж на Nu Air Shanghai на 10,7 %, а от друга страна, частично възстановява на жалбоподателите недължимо платените антидъмпингови мита въз основа на разликата между първоначалния дъмпингов марж (13,7 %) и ревизирания дъмпингов марж (10,7 %).
За изчисляването на ревизирания дъмпингов марж нормалната стойност на съответния продукт е образувана в съответствие с член 2, параграф 3 от основния регламент.
Освен това в случаите, когато експортните продажби за Съюза са реализирани пряко на независими купувачи или чрез установено извън Съюза свързано дружество, експортната цена е определена въз основа на реално платените или подлежащи на плащане цени за разглеждания продукт в съответствие с член 2, параграф 8 от основния регламент.
В случаите, когато експортните продажби за Съюза са реализирани чрез установени в Съюза свързани дружества, изпълнявали всички функции по вноса на разглеждания продукт, какъвто е този на свързания вносител към производителя износител, експортната цена е установена в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент въз основа на цените, на които внесените продукти са били препродадени за пръв път на установен в Съюза независим купувач. За определянето на достоверна експортна цена са осъществени корекции, отчитащи всички разходи, направени между вноса и препродажбата, както и реализираната печалба.
По-конкретно, в съответствие с член 11, параграф 10 от основния регламент платените антидъмпингови мита са приспаднати от образуваната експортна цена, след като свързаният вносител не успява да докаже, че те са били надлежно отразени във всички препродажни цени. Освен това доводът на свързания вносител, че общият му оборот, свързан с препродажбата на разглеждания продукт, е отбелязал увеличение, което надхвърля общия размер на платените вносни мита за този продукт, е отхвърлен, тъй като с него не се оборва изводът за липсата на надлежно отразяване на антидъмпинговото мито върху препродажната цена на много от видовете на разглеждания продукт, поради което и ценовата политика не е била променена така, че да отразява заплатените антидъмпингови мита.
Накрая, дъмпинговият марж от 10,70 % е изчислен чрез сравняване на средната нормална стойност по видове продукти със среднопретеглената експортна цена за съответния вид от разглеждания продукт.
В заключение, с решение C(2011) 8831 окончателен Комисията уважава искането на Einhell Germany за възстановяване на 157950,76 EUR и го отхвърля в останалата част, тоест за сумата 734777,06 EUR; с решение C(2011) 8825 окончателен Комисията уважава искането на Hans Einhell Nederlands за възстановяване на 21113,52 EUR и го отхвърля в останалата част, тоест за сумата 92502,22 EUR; с решение С(2011) 8828 окончателен Комисията уважава искането на Einhell France за възстановяване на 11517,09 EUR и го отхвърля в останалата част, тоест за сумата 41077,62 EUR; накрая, с решение C(2011) 8810 окончателен Комисията уважава искането на Hans Einhell Österreich за възстановяване на 1800,09 EUR и го отхвърля в останалата част, тоест за сумата 6420,30 EUR.
Производство и искания на страните
На 17 февруари 2012 г. жалбоподателите подават настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
По доклад на съдията докладчик Общият съд (първи състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от неговия Процедурен правилник от 2 май 1991 г., поставя писмени въпроси на страните и иска от тях да представят определени документи. Страните изпълняват разпореденото с тези процесуално-организационни действия.
С писмо от 27 ноември 2014 г. жалбоподателите представят нови доказателства. Всички тези документи са приобщени към материалите по делото с решение на председателя на първи състав на Общия съд от 5 декември 2014 г.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 12 декември 2014 г.
Жалбоподателите искат от Общия съд:
—
да обяви жалбата за допустима,
—
да отмени член 1 от обжалваните решения, доколкото с него им се предоставя само частично възстановяване на заплатените от тях антидъмпингови мита,
—
да разпореди запазването в сила на последиците от обжалваните решения до приемането от Комисията на необходимите мерки за изпълнение на решението на Общия съд,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията иска от Общия съд:
—
да отхвърли жалбата като неоснователна,
—
да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
От правна страна
По допустимостта
По допустимостта на представените от жалбоподателите на 27 ноември 2014 г. нови доказателства
Съгласно член 48, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г.:
„Страните могат да привеждат доказателства в подкрепа на своите твърдения в писмената реплика или в писмената дуплика. Те посочват мотиви за късното представяне на привежданите доказателства“.
Тази разпоредба допуска привеждането на доказателства по-специално извън случая по член 46, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. По аналогия Общият съд допуска привеждането на доказателства след писмената дуплика, ако преди приключването на писмената фаза на производството привеждащото доказателствата лице не е могло да разполага с въпросните доказателства или ако късното представяне на доказателства от насрещната страна обосновава необходимостта от допълване на материалите по делото, за да се гарантира съблюдаването на принципа на състезателност (решение от 14 април 2005 г., Gaki-Kakouri/Съд, C‑243/04 P,
EU:C:2005:238
, т. 32).
Доколкото става въпрос за изключение от правилата, уреждащи привеждането на доказателства, член 48, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. задължава страните да посочат мотиви за късното представяне на приведените от тях доказателства. Подобно задължение предполага на съда да бъде признато право да контролира основателността на мотивите за късното представяне на приведените доказателства и според случая, тяхното съдържание, както и, когато молбата не е достатъчно обоснована от правна страна, правото да не ги приеме. На по-силно основание това важи и за исканията за привеждане на доказателства, представени след представянето на дупликата (решение Gaki-Kakouri/Съд, т. 27 по-горе,
EU:C:2005:238
, т. 33).
В случая жалбоподателите са представили като приложение към писмото от 27 ноември 2014 г. девет решения на Комисията, постановени в рамките на други производства за възстановяване на антидъмпингови мита, осем от които са били приети преди края на писмената фаза на производството, а последното — след нейното приключване. За да обосноват закъснението при представянето на тези доказателства, жалбоподателите посочват по-специално, че тези решения не са били публикувани, поради което е трябвало те да подадат поредица от искания до Комисията за достъп до тези документи, които тя е уважила след подаването на репликата.
По този въпрос Комисията няма възражения.
При тези условия представените от жалбоподателите в приложение към писмото от 27 ноември 2014 г. доказателства следва да бъдат обявени за допустими.
По допустимостта на приложение D.5
Комисията е представила като приложение D.5 към дупликата документ, който е получила в качеството си на ответник по дела Mecafer/Комисия (T‑74/12), Nu Air Polska/Комисия (T‑75/12) и Nu Air Compressors and Tools/Комисия (T‑76/12). Освен това в точка 86 от дупликата Комисията се позовава на съдържанието на приложение D.5, за да оспори основателността на изложените от жалбоподателите доводи.
Документът обаче, който е предмет на приложение D.5, е бил представен от всеки от жалбоподателите по дела T‑74/12, T‑75/12 и T‑76/12 в качеството на приложение към техните становища пред Общия съд.
В отговор на устен въпрос, поставен от Общия съд в хода на съдебното заседание, Комисията посочи, че не е искала разрешение от жалбоподателите по дела T‑74/12, T‑75/12 и T‑76/12, за да използва по настоящото дело документа, който е предмет на приложение D.5.
В съдебното заседание жалбоподателите повдигнаха възражение за недопустимост на приложение D.5.
Във връзка с това, от една страна, следва да се напомни, че всяко заведено пред Общия съд дело разполага със своя преписка, която съдържа по-конкретно представените от страните по съответното дело доказателства и материали по делото, и че всяка преписка е напълно самостоятелна. Това обстоятелство е онагледено от член 5, параграф 5 от Указанията за секретаря на Общия съд, съгласно който „[п]редставено по дадено дело доказателство, което е приобщено към преписката по това дело, не може да се вземе под внимание с оглед подготвянето за разглеждане на друго дело“.
От друга страна, съгласно постоянната съдебна практика по силата на правилата за разглеждане на делата от Общия съд страните се ползват от защита срещу неподходящото използване на доказателствата по делото и поради това главните и встъпилите страни по дадено дело имат право да използват материалите на други страни, до които са получили достъп, единствено с цел да защитят собствената си кауза в рамките на посоченото дело (определение от 15 октомври 2009 г., Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет, T‑459/07, Сб.,
EU:T:2009:403
, т. 13 и цитираната съдебна практика).
Въпреки това, освен в изключителни случаи, когато разгласяването на документ би могло да накърни доброто правораздаване, страните по дадено производство са свободни да разгласяват своите собствени писмени становища на трети лица спрямо това производство (вж. определение Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет, т. 37 по-горе,
EU:T:2009:403
, т. 14 и цитираната съдебна практика). В същия смисъл страна в дадено производство би могла, при спазване на същото условие, да се съгласи писмено становище, която тя е представила в рамките на това производство, да бъде използвано от друга страна по същото производство в рамките на друго производство (определение Hangzhou Duralamp Electronics/Съвет, т. 37 по-горе,
EU:T:2009:403
, т. 14).
В случая, от една страна, следва да се посочи, че документът, който е предмет на приложение D.5, съдържа две таблици с изчисленията, направени от жалбоподателите в рамките на дела T‑74/12, T‑75/12 и T‑76/12, за да докажат, че ревизираният дъмпингов марж на Nu Air Shanghai е трябвало да бъде по-малък от този, който е изчислила Комисията.
От друга страна, безспорно е, че Комисията не е получила разрешение да представи документа, който е предмет на приложение D.5, в рамките на настоящото дело.
Поради това, в съответствие с припомнената в точки 37 и 38 по-горе съдебна практика, приложение D.5 трябва да бъде обявено за недопустимо.
Този извод не може да бъде опроверган от доводите, изложени от Комисията в съдебното заседание.
Най-напред Комисията твърди, че преди съдебното заседание жалбоподателите не са повдигали възражение по отношение на приложение D.5, въпреки че техният адвокат е бил същият, който е представлявал жалбоподателите по дела T‑74/12, T‑75/12 и T‑76/12. Това обстоятелство обаче не поставя под съмнение факта, че приложение D.5 е представено без разрешение от последните.
Поради това доводът на Комисията трябва да се отхвърли като несъстоятелен.
Освен това Комисията твърди по същество, че по настоящото дело данните в документа, който е предмет на приложение D.5, са били представени от жалбоподателите в приложения A.15 и A.16 под формата на извадки. Следва обаче да се посочи, че данните, съдържащи се в приложения A.15 и A.16, не са същите като тези, които се съдържат в приложение D.5.
Следователно доводът на Комисията трябва да се отхвърли като неоснователен.
С оглед на изложеното следва, от една страна, да се разпореди оттеглянето на приложение D.5 от материалите по делото и от друга страна, да се отстрани от материалите по делото всяко позоваване на това приложение и на неговото съдържание.
По съществото на спора
Жалбоподателите искат, от една страна, обжалваните решения да бъдат частично отменени на основание член 263 ДФЕС и от друга страна, последиците от тези решения да бъдат временно запазени на основание член 264 ДФЕС.
По първото искане, отнасящо се до частичната отмяна на обжалваните решения
В рамките на първото искане жалбоподателите претендират по същество частичната отмяна на обжалваните решения, тъй като Комисията уважила само отчасти техните искания за възстановяване на антидъмпинговите мита и следователно не им е предоставила възстановяване над посочените в член 1 от тези решения размери.
В подкрепа на първото си искане жалбоподателите изтъкват две основания. С първото основание те упрекват Комисията, че е допуснала явни грешки в преценката при избора на марж на печалбата, който е приспаднала от образуваната в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент експортна цена, и че е нарушила член 2, параграф 9 и член 18, параграф 3 от основния регламент. С второто основание те упрекват по същество Комисията, че е допуснала явна грешка в преценката, като е намалила размера на платените от свързания вносител антидъмпингови мита от образуваната експортна цена и поради това в нарушение на член 2, параграфи 9 и 11 и на член 11, параграф 10 от основния регламент не е определила надеждна експортна цена и надежден дъмпингов марж.
Общият съд намира за уместно да разгледа най-напред второто основание, повдигнато в подкрепа на първото искане, а след това да разгледа и първото основание.
В подкрепа на второто основание жалбоподателите изтъкват пет части, изведени съответно, първата — от допусната от Комисията грешка при тълкуването на член 11, параграф 10 от основния регламент, доколкото е приела, че отражението на антидъмпинговите мита трябва да се констатира за всеки вид въздушни компресори; втората — от отрицателните последици от този подход за определянето на надеждна среднопретеглена експортна цена и на надежден среднопретеглен дъмпингов марж; третата — от нарушение на съдебната практика на апелативния орган на Световната търговска организация (СТО) и на Съда; четвъртата — от придаването на прекомерно значение на този подход в рамките на анализа на цените на препродажба; и накрая, петата — от произволния характер на последния.
Общият съд счита за подходящо да разгледа най-напред първата част на второто основание, а след това третата, четвъртата, петата и втората част.
– По първата част на второто основание
По същество жалбоподателите твърдят, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката и грешки при прилагане на правото, тъй като, за да прецени дали антидъмпинговите мита са се отразили върху цените при препродажбата на първия независим купувач, установен в Съюза, тя приложила метод на анализиране на всеки номер на продуктовия код (наричан по-нататък „метод на НПК“), който не бил предвиден нито в основния регламент, нито в съдебната практика. Според жалбоподателите този метод противоречи на буквалното и телеологичното тълкуване на член 11, параграф 10 от основния регламент, съгласно което отражението на антидъмпинговите мита следва да се преценява съобразно същите правила и методи, каквито са предвидените в член 2 от него, към който пък изрично препраща член 11, параграф 10, и следователно следва да се преценява цялостно, тоест за съответния продукт, а не за всеки номер на продуктовия код (наричан по-нататък „НПК“) на съставящите го продукти. Според тях методът на НПК въвеждал допълнителна пречка за неприспадането на антидъмпинговите мита при изчисляването на експортната цена, поради което противоречал на член 11, параграф 10 от основния регламент, тълкуван в светлината на транспонирания от него член 9.3.3 от Споразумение за прилагането на член VI [от] Общото споразумение по митата и търговията (1994) (ГАТТ) (
ОВ L 336, стр. 103
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 112, наричано по-нататък „антидъмпинговото споразумение“), включено в приложение 1 A към Споразумението за създаване на СТО (
ОВ L 336, 1994 г., стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 10, стр. 5).
Комисията оспорва основателността на тези доводи.
Най-напред, от една страна, съгласно съдебната практика относно мерките за търговска защита Съветът и Комисията (наричани по-нататък заедно „институциите“) разполагат с широко право на преценка поради сложността на икономическите, политическите и правните положения, които трябва да разглеждат (решения от 17 юли 1998 г., Thai Bicycle/Съвет, T‑118/96, Rec,
EU:T:1998:184
, т. 32 и от 25 октомври 2011 г., CHEMK и KF/Съвет, T‑190/08, Сб.,
EU:T:2011:618
, т. 38). Това означава, че контролът от съд на Съюза върху тази преценка трябва да се сведе до проверката на това дали са спазени процесуалните правила, дали фактите, въз основа на които е направен оспореният избор, са установени точно и дали не е налице явна грешка в преценката им или злоупотреба с власт (решения от 14 март 1990 г., Gestetner Holdings/Съвет и Комисия, C‑156/87, Rec,
EU:C:1990:116
, т. 63, Thai Bicycle/Съвет, цитирано по-горе,
EU:T:1998:184
, т. 33 и от 7 февруари 2013 г., EuroChem MCC/Съвет, T‑84/07, Сб.,
EU:T:2013:64
, т. 32).
От друга страна, следва да се припомни, първо, че съгласно член 2, параграф 8 от основния регламент експортната цена е цената, реално платена или подлежаща на плащане при продажба на продукт, предназначен за износ в Съюза. Съгласно член 2, параграф 9, първа алинея от основния регламент, когато няма експортна цена или е вероятно тя да е ненадеждна поради отношения на съдружие или компенсационно споразумение между износителя и вносителя или трето лице, експортната цена се образува на основата на цената, на която внесените продукти са препродадени за първи път на независим купувач, или, ако продуктите не се препродават на независим купувач или не се препродават във вида, в който са били внесени, на друга разумна основа (решение CHEMK и KF/Съвет, т. 56 по-горе,
EU:T:2011:618
, т. 25).
Следователно, видно от член 2, параграф 9 от основния регламент, институциите могат да приемат, че експортната цена е ненадеждна в два случая, а именно когато съществуват отношения на съдружие между износителя и вносителя или трето лице или поради компенсационно споразумение между износителя и вносителя или трето лице. Извън тези случаи институциите са длъжни, когато съществува експортна цена, да се основат на нея при определянето на дъмпинга (решение CHEMK и KF/Съвет, т. 56 по-горе,
EU:T:2011:618
, т. 26).
Второ, следва да се посочи, че по силата на член 2, параграф 9, втора алинея от основния регламент, когато експортната цена се образува въз основа на цената, на която внесените продукти се препродават за първи път на независим купувач, или на друга разумна основа, се извършват корекции, за да се вземат предвид всички разходи, натрупани по веригата между вноса и препродажбата, включително митните сборове и таксите, и маржа на печалбата, така че да се определи надеждна експортна цена на границата на Съюза. Съгласно член 2, параграф 9, трета алинея от основния регламент разходите, за които се допуска корекция, включват по-специално обоснована граница за останалите разходи и за печалбата (решение CHEMK и KF/Съвет, т. 56 по-горе,
EU:T:2011:618
, т. 27).
Следва да се добави, че корекциите, предвидени в член 2, параграф 9, втора и трета алинея от основния регламент, се осъществяват служебно от институциите (вж. по аналогия решения от 7 май 1987 г., Nachi Fujikoshi/Съвет, 255/84, Rec,
EU:C:1987:203
, т. 33, Minebea/Съвет, 260/84, Rec,
EU:C:1987:206
, т. 43 и от 14 септември 1995 г., Descom Scales/Съвет, T‑171/94, Rec,
EU:T:1995:164
, т. 66).
Трето, съгласно член 11, параграф 10 от основния регламент при преразглеждането или възстановяването на антидъмпингови мита, когато се взема решение за определяне на експортната цена в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент, Комисията трябва да изчисли експортната цена, без да приспада сумата на платените антидъмпингови мита, ако са представени окончателни доказателства, че митото е надлежно отразено в препродажните цени и производните от тях продажни цени в Съюза.
В случая следва да се припомни по същество упрекът на жалбоподателите към Комисията, че е преценила наличието на отражение от антидъмпинговите мита съгласно метод на НПК, а не цялостно, тоест взела е предвид увеличението на оборота, установен между периода на първоначалното разследване и периода на разследване относно възстановяването, който оборот се отнася до осъществените от свързания вносител продажби на всички модели от разглеждания продукт. Според жалбоподателите, ако Комисията бе направила този анализ, тя щяла да констатира, че оборотът на свързания вносител се е увеличил с размер, който надхвърля размера на заплатените антидъмпингови мита върху вноса на този продукт, изразен в процент от стойността на цената, разходите, застраховката и навлото за вноса, осъществен в период на разследване относно възстановяването.
С оглед на тези съображения следва да се разгледа основателността на доводите от жалбоподателите, изтъкнати в подкрепа на първата част на второто основание.
На първо място, в подкрепа на описания в точка 62 по-горе метод жалбоподателите изтъкват отнасящ се до текста довод, съгласно който от използвания в член 11, параграф 10 от основния регламент израз „надлежно отразено“ по същество следва, че отражението на антидъмпинговите мита трябва да се преценява съобразно това, което е изискуемо или подходящо, тоест според тях трябва да се преценява чрез прилагане на посочените в член 2 от основния регламент правила и методи, целящи да установят конкретен и единствен дъмпингов марж за всеки производител износител независимо от наличието или отсъствието на множество модели на разглеждания продукт.
Комисията оспорва основателността на този довод.
В това отношение, от една страна, следва да се посочи, че независимо от двойното препращане към член 2, направено в член 11, параграф 10 от основния регламент, наречието „надлежно“ не се отнася до метод на разглеждане или до посочено в член 2 от този регламент правило, а до целта да се отразят антидъмпинговите мита върху цените, определяни от свързаните с производителя износител дружества, при препродажбата на първия установен в Съюза независим купувач, тоест изменението на поведението на тези дружества вследствие от въвеждането на антидъмпинговите мита или в крайна сметка отстраняването на първоначално установения дъмпингов марж (вж. в този смисъл решение от 5 юни 1996 г., NMB France и др./Комисия, T‑162/94, Rec,
EU:T:1996:71
, т. 76—81).
От друга страна, член 11, параграф 10 от основния регламент не въвежда метод за преценка дали представените доказателства от вносителите, желаещи да си възстановят антидъмпинговите мита, са „окончателни“ и дали антидъмпинговото мито е било „надлежно отразено“ в цената при продажба на първия независим купувач в Съюза.
Следователно трябва да се приеме, че има не един, а няколко метода, позволяващи да се установи доколко условията по член 11, параграф 10 от основния регламент са налице.
Съгласно съдебната практика изборът между различни методи на изчисляване предполага преценка на сложни икономически положения, което съответно допълнително ограничава контрола, упражняван от съдилищата на Съюза върху подобна преценка (вж. по аналогия решения от 7 май 1987 г., NTN Toyo Bearing и др./Съвет, 240/84, Rec,
EU:C:1987:202
, т. 19, Nachi Fujikoshi/Съвет, т. 60 по-горе,
EU:C:1987:203
, т. 21 и NMB France и др./Комисия, т. 66 по-горе,
EU:T:1996:71
, т. 72).
С оглед на изложеното трябва да се приеме, че Комисията има широко право на преценка при избора на метода, чрез който следва да провери дали са спазени условията по член 11, параграф 10 от основния регламент, така че в това отношение Общият съд може да упражни само ограничен съдебен контрол (точка 56 по-горе).
Така, противно на твърдението на жалбоподателите, от писмото по член 11, параграф 10 от основния регламент не може да се заключи, че отражението на антидъмпинговите мита е трябвало да бъде преценено общо.
Следователно този довод на жалбоподателите трябва да се отхвърли.
На второ място, жалбоподателите твърдят по същество, че основаният на общото увеличение на оборота метод на разглеждане е обоснован от наличието на само един разглеждан продукт, който следва да бъде разглеждан като едно цяло. Всъщност в случая, въпреки наличието на множество модели на въздушни компресори, облагаеми с действащото антидъмпингово мито, както изрично е посочено в съображение 19 от Регламент № 261/2008, за целите на първоначалното антидъмпингово разследване тези модели се разглеждат като един продукт. Впрочем според тях единичният характер на разглеждания продукт се потвърждава от съображение 20 от основния регламент, както и от решение от 21 март 2012 г., Marine Harvest Norway и Alsaker Fjordbruk/Съвет (T‑113/06,
EU:T:2012:135
).
Комисията оспорва основателността на този довод.
Във връзка с това трябва да се посочи, най-напред, че преценката на отражението на антидъмпинговите мита чрез метод на НПК не засяга единния характер на разглеждания продукт тогава, когато Комисията не е определила дъмпингов марж чрез НПК, а е определила единен дъмпингов марж за разглеждания продукт.
По-нататък, безспорно е, че в случая разглежданият продукт е сложно изделие, различните модели на което имат различни технически характеристики и цени, които могат да се различават съществено. Поради това методът на НПК, с който се цели да се сравнят НПК с подобни характеристики и препродажни цени, изглежда по-пригоден за разглеждане на развитието на препродажната цена на разглеждания продукт между периода на първоначалното разследване и периода на разследване относно възстановяването.
Освен това следва да се посочи, че методът за анализ, основан на общото увеличение на оборота, не позволява да се установи дали свързаният вносител действително е изменил своето поведение на пазара, или, напротив, е въвел ценова политика, даваща му възможност да компенсира най-малко продаваните модели с най-много продаваните, манипулирайки по този начин осъществените маржове.
Освен това, по-конкретно съгласно съображение 20 от основния регламент, „при всяко преизчисляване на дъмпинг[овия марж], налагащо формиране отново на експортните цени, митата не се разглеждат като разход, направен между вноса и препродажбата, ако тези мита са намерили отражение в цените на продуктите, предмет на мерките на [Съюза]“.
Противно на твърдението на жалбоподателите обаче, от използвания в съображение 20 от основния регламент израз „продуктите, предмет на мерките“, не може да се направи извод, че отражението на антидъмпинговите мита трябва да се преценява за разглеждания продукт чрез възприемането му като едно цяло. Всъщност съображение 20 от основния регламент, както и член 11, параграф 10 от посочения регламент, се отнасят до „препродажните цени“, до „производните от тях продажни цени“ и до „цените на продуктите, предмет на мерките на [Съюза]“, в множествено число. По този начин, съгласно буквалното тълкуване на посочените разпоредби, би следвало да се разгледа отражението на антидъмпинговите мита върху всяка продажна цена и следователно по-скоро съгласно метод на разглеждане на всяка отделна сделка, евентуално дори съгласно метод на разглеждане на всеки отделен модел или съгласно метод на НПК.
Накрая, направеното от жалбоподателите позоваване на решението по дело Marine Harvest Norway и Alsaker Fjordbruk/Съвет, точка 73 по-горе (
EU:T:2012:135
) не е относимо към случая, тъй като жалбата, с която Общият съд е бил сезиран по това дело, не се отнася до определянето на износната цена.
С оглед на изложеното следва да се приеме, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е приела, че в случая е по-подходящо разглеждането на отражението на антидъмпинговите мита да се направи съгласно метод на НПК, а не съгласно общ метод, основан на увеличението на оборота между първоначалното разследване и разследването относно възстановяването.
Следователно този довод на жалбоподателите трябва да бъде отхвърлен.
На трето място, жалбоподателите твърдят по същество, че приетият от Комисията метод на НПК противоречи на целта на член 11, параграф 10 от основния регламент съгласно тълкуването, направено с оглед на член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение.
Най-напред, съгласно съдебната практика разпоредбите на основния регламент трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, в светлината на съответстващите разпоредби от антидъмпинговото споразумение (вж. в този смисъл решения от 9 януари 2003 г., Petrotub и Republica/Съвет, C‑76/00 P, Rec,
EU:C:2003:4
, т. 57 и от 22 май 2014 г., Guangdong Kito Ceramics и др./Съвет, T‑633/11,
EU:T:2014:271
, т. 38).
Всъщност Съюзът е приел основния регламент, за да изпълни международните си задължения, произтичащи от антидъмпинговото споразумение (решение Petrotub и Republica/Съвет, т. 84 по-горе,
EU:C:2003:4
, т. 56). Освен това чрез член 11, параграф 10 от основния регламент Съюзът е искал да приведе в изпълнение особените задължения, съдържащи се в член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение. Следователно член 11, параграф 10 от основния регламент трябва да се тълкува с оглед на тази разпоредба.
Във връзка с това следва да се припомни, че съгласно член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение, „[ако] се налага да се определи дали и в каква степен би следвало да се възстановят сумите, като износната цена се конструира по описания в член 2, параграф 3 [от антидъмпинговото споразумение] начин, властите следва да имат предвид възможните промени в нормалната стойност, промените, които могат да възникнат между вноса и препродажбата и движението на продажбената цена, която е надлежно отразена в по-късните продажни цени, като пресметнат износната цена без отчисления за антидъмпинговите мита, които се плащат, когато постъпят доказателства за факторите, описани по-горе“.
Освен това съгласно член 2.3 от антидъмпинговото споразумение „[в] случаите, в които няма експортна цена или когато съответните власти сметнат, че експортната цена е недостоверна поради обединяване или компенсаторно споразумение между износителя и вносителя или трета страна, експортната цена може да бъде изчислена въз основа на цената, на която внесените стоки са препродадени за първи път на независим купувач, или ако стоките не са продадени на независим купувач или не са препродадени във вида, в който са били внесени, на такава разумно обоснована база, която властите биха определили“.
Накрая, съгласно член 2.4, четвърто изречение от антидъмпинговото споразумение „[в] случаите, посочени в параграф 3, следва да се имат предвид допустими суми за разходи, включително за мита и данъци, направени в периода между вноса на стоките и препродажбата им, както и за натрупаните печалби […]“.
От изложението по-горе следва, че член 2.4, четвърто изречение от антидъмпинговото споразумение установява — подобно на член 2, параграф 9, втора алинея от основния регламент — принципа на „митото, приравнено на разход“, съгласно който митата и таксите, платени между вноса и препродажбата, сред които са платените антидъмпингови мита, са разходи, които трябва да бъдат приспаднати при образуването на износната цена (решение NMB France и др./Комисия, т. 66 по-горе,
EU:T:1996:71
, т. 104).
Във връзка с това следва да се посочи, че неприспадането на антидъмпинговите мита в изпълнение на член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение представлява изключение по отношение на вписаното в член 2.4, четвърто изречение от това споразумение правило на „митото, приравнено на разход“. Също така неприспадането на антидъмпинговите мита по член 11, параграф 10 от основния регламент представлява изключение по отношение на предвиденото в член 2, параграф 9, втора алинея от същия регламент правило на „митото, приравнено на разход“.
Както всяко изключение от общо правило обаче неприспадането на антидъмпинговите мита от образуваната износна цена трябва да се тълкува ограничително (вж. по аналогия решение от 18 март 2009 г., Shanghai Excell M&E Enterprise и Shanghai Adeptech Precision/Съвет, T‑299/05, Сб.,
EU:T:2009:72
, т. 82 и цитираната съдебна практика).
В случая следва да се посочи, че с препоръчвания от жалбоподателите метод, който се основава на увеличението на оборота, би могло да се установи, че антидъмпинговите мита са намерили общо отражение спрямо клиентите на свързания вносител. Въпреки това, в изпълнение на метода на НПК, Комисията е доказала, че това отражение не е осъществено по отношение на редица модели на разглеждания продукт.
Така методът на НПК, който в случай като разглеждания води до по-строга преценка на отражението на антидъмпинговите мита, съответства повече на едно буквално и телеологично тълкуване на член 11, параграф 10 от основния регламент, поради което трябва да се предпочете спрямо подход, който се основава на общото увеличение на оборота между периода на първоначалното разследване и периода на разследване относно възстановяването.
Доводите на жалбоподателите не могат да оборят този извод.
Най-напред, според жалбоподателите от използването в единствено число на израза „движението на продажбената цена“ в член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение следва, че отражението на антидъмпинговите мита трябва да се разглежда общо.
Но изразът „движението на продажбената цена“ е последван непосредствено от използвания в множествено число израз „надлежно отразена в по-късните продажни цени“. Освен това думите „промените“ и „движението“ в член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение по естеството си са неопределени.
По-нататък жалбоподателите твърдят по същество, че методът на НПК противоречи на целта на член 9.3.3 от антидъмпинговото споразумение, която е ограничаване на пречките пред неприспадането на антидъмпинговите мита. Всъщност този метод увеличавал пречката „double jump“, съгласно която даден свързан вносител може да получи пълно възстановяване на платените антидъмпингови мита само ако докаже, че е увеличил препродажните цени в Съюза с размер, равен на два пъти дъмпинговия марж, или ако се опита да узакони нова пречка —„triple jump“.
В това отношение, от една страна, от точки 89—91 по-горе следва, че по отношение на осъществените с посредничеството на свързан вносител продажби износната цена трябва да се изчисли чрез приспадане на платените антидъмпингови мита съгласно правилото на „митото, приравнено на разход“. Освен това предвиденото в член 11, параграф 10 от основния регламент неприспадане на антидъмпинговите мита представлява изключение от това принципно правило, поради което следва да се тълкува ограничително (точка 91 по-горе). По този начин пречката „double jump“, на която се позовават жалбоподателите, е неизбежно следствие от неизпълнението на условията по член 11, параграф 10 от основния регламент и следователно от прилагането на правилото на „митото, приравнено на разход“.
От друга страна, следва да се посочи, че използването на метода на НПК, при условие че се прилага последователно на всички етапи от разглеждането на искането за възстановяване, не предполага поставянето на допълнителни условия за пълното възстановяване на платените антидъмпингови мита, а само проверка на прилагането на условията по член 11, параграф 10 от основния регламент на равнището на отделните НПК, а не на равнището на разглеждания продукт в неговата цялост.
При тези обстоятелства не е основателно твърдението на жалбоподателите, че методът на НПК увеличава пречката „double jump“ и че дори с него се прави опит за узаконяване на нова пречка пред неприспадането на антидъмпинговите мита.
Следователно трябва да се приеме, че методът на НПК не противоречи на буквалното и телеологично тълкуване на член 11, параграф 10 от основния регламент.
Поради това доводът на жалбоподателите трябва да бъде отхвърлен.
Предвид гореизложеното Комисията не е допуснала грешка, като е приела, от една страна, че в случая защитаваният от жалбоподателите метод, основан на общото увеличение на оборота, не позволява да се установи по убедителен начин дали свързаният вносител е отразил надлежно своите антидъмпингови мита върху установените в Съюза свои клиенти, и от друга страна, като е приела, че методът на НПК е най-подходящ с оглед на обстоятелствата по случая и особено с оглед на сложното естество на разглеждания продукт.
Следователно първата част на второто основание следва да се отхвърли.
– По третата част на второто основание
Според жалбоподателите разглеждането за всеки НПК на отражението на антидъмпинговите мита е много сходно с практиката на „зануляване“, поради което е в противоречие с приетия на 1 март 2001 г. доклад на апелативния орган на СТО „Европейски общности — Антидъмпингови мита върху вноса на памучно спално бельо с произход от Индия“ (WT/DS141/AB/R) и с решението от 27 септември 2007, Ikea Wholesale (C‑351/04, Rec,
EU:C:2007:547
).
Комисията оспорва основателността на тези доводи.
В началото следва да се припомни, че утвърдената от апелативния орган на СТО и от Съда практика на „зануляване“ е била приложено от Комисията единствено с цел изчисляване на общия дъмпинговия марж. Когато разглежданият продукт обхваща множество модели, по същество тази практика се състои, от една страна, в добавянето само на размера на дъмпинга за всички модели, по отношение на които е установено наличие на положителен дъмпингов марж, и от друга страна, в свеждането до нула на всички отрицателни дъмпингови маржове. След това така изчисленият общ размер на дъмпинга се изразява като процент от общата стойност на всички сделки за износ на всички модели, независимо дали са били предмет на дъмпинг.
Във връзка с това, от една страна, следва да се посочи, че в случая жалбоподателите не оспорват метода на изчисляване на дъмпинговия марж, а приложения от Комисията метод за проверка дали са налице условията за неприспадане на антидъмпинговите мита от образуваната в съответствие с член 2, параграф 9 от основния регламент износна цена. Оспорваният обаче от жалбоподателите метод на НПК има различна цел и се явява на етап, който предхожда изчисляването на дъмпинговия марж.
От друга страна, жалбоподателите не представят никакво доказателство в подкрепа на твърдението, което извеждат от сходството между практиката на „зануляване“ и метода на НПК.
Следователно те не доказват наличието на сходство между практиката на „зануляване“ и метода на НПК.
Накрая, в отговор на въпрос, поставен устно от Общия съд в съдебното заседание, жалбоподателите уточниха своите доводи, посочвайки по същество, че подобни на последиците от метода на НПК според тях са последиците от практиката на „зануляване“, а именно това е изменението на износната цена и следователно на дъмпинговия марж.
По-горе обаче бе посочено, че Комисията не е допуснала грешка при преценката на отражението на антидъмпинговите мита върху метод на НПК, който предвид дадените обстоятелства е позволявал да се провери с по-голяма точност дали са налице условията по член 11, параграф 10 от основния регламент (точки 76, 92 и 93 по-горе).
Следователно жалбоподателите нямат основание да твърдят, че приложеният от Комисията метод на НПК е довел до изопачаването на износните цени и в крайна сметка на ревизирания дъмпингов марж.
С оглед на изложеното по-горе третата част на второто основание следва да се отхвърли.
– По четвъртата част на второто основание
Според жалбоподателите прибягването до анализиране на всеки НПК е лишено от всякакво правно основание.
Комисията оспорва основателността на този довод.
Обстоятелството, че методът НПК не е споменат никъде в основния регламент, не означава, че той е неправомерен или явно погрешен.
В това отношение следва да се отбележи собственото признание на жалбоподателите в тяхната жалба, че анализирането на всеки НПК е административна техника, която е оправдана при изчисляването на среднопретегления съгласно член 2, параграф 12 от основния регламент дъмпингов марж, когато тя позволява да се направи безпристрастно сравнение между различните модели или видове стоки с различни характеристики, представляващи предмет на разследване.
Те обаче не обясняват кое позволява да се приеме, че подходът на анализиране на всеки НПК или на всеки модел е подходящ за изчисляването на дъмпинговия марж, но не и за проучването на отражението на антидъмпинговите мита.
При всички случаи, противно на твърдението на жалбоподателите, използването на посочения метод от институциите на практика не се свежда до изчисляването на дъмпинговия марж. Съдът по-специално е одобрил метода на анализиране на всеки модел за изчисляването на прага на незначителност на продажбите на сходния продукт, който е предназначен за потребление на вътрешния пазар на страната износител (вж. в този смисъл решение от 5 октомври 1988 г., Canon и др./Съвет, 277/85 и 300/85, Rec,
EU:C:1988:467
, т. 14).
С оглед на изложеното по-горе четвъртата част на второто основание следва да се отхвърли.
– По петата част на второто основание
По същество жалбоподателите твърдят, че възприетият от Комисията метод на НПК е произволен, тъй като по други дела тя е приемала, че условията по член 11, параграф 10 от основния регламент са налице, вземайки под внимание среднопретеглените продажни цени в Съюза и дори приемайки доказателства, които са много по-слаби от изискуемите в настоящия случай.
Комисията оспорва основателността на този довод.
Първо, следва да се припомни, че в рамките на производството за възстановяване Комисията има широко право на преценка, когато разглежда дали са налице условията за неприспадане на антидъмпинговите мита от образуваната износна цена (точка 70 по-горе). Това право на преценка трябва да се упражнява във всеки конкретен случай в зависимост от всички релевантни факти (вж. по аналогия решение Gestetner Holdings/Съвет и Комисия, т. 56 по-горе,
EU:C:1990:116
, т. 43).
Второ, условията за неприспадане на антидъмпинговите мита от изчисляването на експортната цена трябва да се преценяват с оглед, от една страна, на представените доказателства от вносителите, искащи антидъмпинговите мита да не бъдат приспаднати, и от друга страна — с оглед на фактическите обстоятелства по всяко дело.
Следователно доводът на жалбоподателите, изведен от произволния характер на възприетия от Комисията подход в обжалваните решения спрямо нейната по-ранна или по-късна практика, не може да бъде приет (вж. по аналогия решения от 7 май 1991 г., Nakajima/Съвет, C‑69/89, Rec,
EU:C:1991:186
, т. 119, от 17 декември 2010 г., EWRIA и др./Комисия, T‑369/08, Сб.,
EU:T:2010:549
, т. 93 и от 10 октомври 2012 г., Ningbo Yonghong Fasteners/Съвет, T‑150/09,
EU:T:2012:529
, т. 119 и 120).
При всички случаи трябва да се приеме, че жалбоподателите не доказват пълната идентичност на разглежданите в настоящото дело обстоятелства с обстоятелствата в другите производства за възстановяване на антидъмпингови мита или за преразглеждане, на които се позовават в подкрепа на довода, изведен от тях от произволния характер на метода на НПК.
В частност следва да се посочи, че разглежданите в настоящото дело обстоятелства се различават от тези, които са разглеждани по делата, довели до приемането на Регламент за изпълнение (ЕС) № 60/2012 на Съвета от 16 януари 2012 година за прекратяване на частичното междинно преразглеждане съгласно член 11, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на антидъмпинговите мерки, приложими по отношение на вноса на феросилиций с произход, inter alia, от Русия (
ОВ L 22, стр. 1
), който регламент жалбоподателите са приложили към жалбата, и също са довели до приемането на решенията на Комисията от 10 август 2012 г. относно исканията за възстановяване на платените антидъмпингови мита върху вноса на феросилиций с произход от Русия, приложени от жалбоподателите към писмото от 24 ноември 2014 г. (наричани по-нататък „делата „феросилиций с произход от Русия“). Всъщност, от една страна, в дупликата и в съдебното заседание Комисията обяснява, че по т.нар. дела „феросилиций с произход от Русия“ тя е прегрупирала разглеждания продукт в четири НПК, поради което е разгледала дали условията по член 11, параграф 10 от основния регламент са налице за всеки НПК. От друга страна, тя установила, че отражението на антидъмпинговите мита е действително налице за един от четирите НПК, който представлява повече от 80 % от съответните сделки, което според нея е било достатъчно, за да уважи искането за неприспадане на антидъмпинговите мита от образуваната в изпълнение на член 2, параграф 9 от основния регламент износна цена.
От друга страна, в случая е безспорно, че за пет от десетте най-продавани НПК не е било доказано, че антидъмпинговите мита са намерили отражение върху клиентите на свързания вносител.
В този контекст жалбоподателите не могат да упрекват Комисията, че така или иначе не е приела същото разрешение както в т.нар. дела „феросилиций с произход от Русия“.
Следователно петата част на второто основание следва да се отхвърли.
– По втората част на второто основание
Жалбоподателите твърдят по същество, че цялостното приспадане на антидъмпинговите мита от изчисляването на експортната цена би било непропорционално, ако включва платени мита върху модели или НПК, по отношение на които е било налице отразяване върху последвалите препродажни цени. По този начин Комисията не е могла да определи надеждна износна цена и надежден среднопретеглен дъмпингов марж.
Комисията оспорва основателността на тези доводи.
Най-напред следва да се припомни, от една страна, че член 11, параграф 10 от основния регламент представлява изключение от установеното в член 2, параграф 9, втора алинея от същия регламент правило на „митото, приравнено на разход“. Следователно възможността да не се приспадат антидъмпинговите мита от образуваната износна цена следва да се тълкува ограничително (точки 90 и 91 по-горе).
От друга страна, вследствие от анализа на всеки НПК относно отражението на антидъмпинговите мита Комисията е приела за недоказано за голям брой НПК, че антидъмпинговите мита са били отразени върху препродажните цени и продажните цени в Съюза.
Въпреки това осъщественият от Комисията анализ на всеки НПК е показал още, че за пет от десетте най-продавани НПК препродажните цени, прилагани от свързания вносител спрямо установените в Съюза независими клиенти, отразяват заплатените антидъмпингови мита. Както обаче е видно от направените от Комисията изчисления, приложени към електронното ѝ писмо от 26 юли 2011 г. и представени от жалбоподателите като приложение A.15 към жалбата, петте посочени НПК съответстват, от една страна, на количеството 119523 продадени въздушни компресора от общо 229239 въздушни компресора, продадени през периода на разследване относно възстановяването от установени в Съюза дружествата вносители, които са свързани с производителя износител, и от друга страна, те съответстват на над 50 % от общата стойност на цената, разходите, застраховката и навлото за тези продажби.
С оглед на така припомнените и уточнени обстоятелства следва да се разгледа дали Комисията е допуснала явна грешка в преценката и следователно е нарушила член 2, параграфи 9 и 11 и член 11, параграф 10 от основния регламент, приспадайки платените от свързания вносител антидъмпингови мита от образуваната износна цена, при положение че това прехвърляне действително е било осъществено за някои НПК.
Най-напред, както основателно посочват жалбоподателите, следва да се посочи, че безспорно съществува връзка между член 2, параграф 9 и член 11, параграф 10 от основния регламент.
В действителност, от една страна, член 11, параграф 10 от основния регламент изрично препраща към член 2 и към член 2, параграф 9 от него.
От друга страна, в рамките на производството по преразглеждане или по възстановяване на антидъмпингови мита анализът на предвиденото в член 11, параграф 10 от основния регламент отражение на антидъмпинговите мита върху клиентите на свързан вносител представлява етап от изчисляването на образуваната експортна цена на основание член 2, параграф 9 от този регламент. Всъщност в зависимост от получения вследствие от този анализ резултат антидъмпинговите мита ще бъдат приспаднати от образуваната износна цена и следователно ще имат пряко отражение върху нейния размер, доколкото по необходимост тя ще бъде с по-нисък размер, отколкото би била в случай на неприспадане на антидъмпинговите мита.
Освен това следва да се отбележи, че колкото по-ниска е износната цена, толкова по-голяма ще бъде разликата с нормалната стойност и с ревизирания дъмпингов марж.
Следователно член 11, параграф 10 от основния регламент участва при определянето на износната цена и непряко при изчисляването на ревизирания дъмпингов марж.
Във връзка с това Комисията следва да приеме последователни методи за прилагането на член 2, параграфи 9 и 11 и на член 11, параграф 10 от основния регламент.
В това отношение следва да се припомни, че когато разглежданият продукт е било продаван в Съюза посредством свързания вносител, за да изчисли експортната цена, Комисията е приела за по-подходящо, предвид по-специално естеството на разглеждания продукт, да провери дали отражението на антидъмпинговите мита е било налице за всеки НПК.
Освен това Комисията е продължила с анализа на всеки НПК, от една страна, изчислявайки единна среднопретеглена износна цена и единна нормална среднопретеглена стойност за всеки НПК, и от друга страна, изчислявайки дъмпингов марж за всеки НПК, преди да изчисли единния дъмпинговия марж за разглеждания продукт.
Въпреки това Комисията не е направила всички необходими изводи от метода на НПК, който сама е решила да приложи, след като е отказала неприспадането на антидъмпинговите мита от износните цени на НПК, за които обаче антидъмпинговите мита са били отразени в препродажните цени и в последвалите продажни цени в Съюза. Поради това тя е приспаднала изцяло платените антидъмпингови мита от образуваната в изпълнение на член 2, параграф 9 от основния регламент износна цена, изкуствено намалявайки по този начин единната среднопретеглена износна цена за НПК и увеличавайки ставката на ревизирания дъмпингов марж на Nu Air Shanghai.
С оглед на този извод следва да се приеме, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, отразила се върху ставката на ревизирания дъмпингов марж и оттук върху размера на подлежащите на възстановяване на жалбоподателите антидъмпингови мита, като се има предвид, че този размер е следствие от разликата между първоначалния дъмпингов марж и ревизирания дъмпингов марж (точка 13 по-горе).
Повдигнатите от Комисията доводи не могат да оборят този извод.
На първо място, Комисията твърди по същество, че ако член 11, параграф 10 от основния регламент се тълкува ограничително, няма да бъде възможно да се приспаднат платените антидъмпингови мита само за някои сделки, модели или НПК, но не и за други, тъй като това не би отстранило опасността от заобикаляне на правото и от манипулиране на цените, поради което би противоречало на целта на член 11, параграф 10 от основния регламент да се изключи всяка възможност за изопачаване на препродажните цени и на последващите продажни цени, произтичащи от дъмпингова практика. Всъщност, ако се допусне частично неприспадане на антидъмпинговите мита, свързаният вносител би могъл да въведе вътрешни компенсаторни механизми, например чрез отразяване на антидъмпинговите мита върху цените на НПК, за които търсенето не е много гъвкаво, но не и върху цените на други НПК, за които търсенето е много гъвкаво.
Във връзка с това, от една страна, следва да се припомни, че член 11, параграф 10 от основния регламент не въвежда метод за преценка доколко антидъмпинговите мита са били надлежно отразени в препродажните цени и в последващите продажни цени в Съюза, така че в това отношение Комисията има широка свобода на преценка (точки 67—70 по-горе). Също така, противно на твърдението по същество на Комисията, член 11, параграф 10 от основния регламент не я задължава да приспада систематически всички платени антидъмпингови мита в хипотеза като разглежданата, при която анализът на отражението на антидъмпинговите мита по метод на НПК не е показал наличието на това отражение при всички НПК, а само при някои от тях.
От друга страна, Комисията не доказва, че в случая свързаният вносител е заобиколил правото, като е въвел компенсаторни механизми между най-продаваните и по-малко продаваните НПК или между тези НПК, за които търсенето не е било много гъвкаво, и тези, за които то е било много гъвкаво.
Следователно доводът на Комисията трябва да бъде отхвърлен.
На второ място, Комисията твърди, че частичното неприспадане на антидъмпинговите мита трябва да бъде изключено, тъй като на практика то би било неприложимо по отношение на новите продукти. Всъщност при липсата на продадени по време на първоначалното разследване сравними продукти би било невъзможно да се провери дали техните препродажни цени са се увеличили в степен, която позволява да бъдат отразени заплатените антидъмпингови мита.
Въпреки това единственото условие по член 11, параграф 10 от основния регламент е свързаният вносител да представи окончателни доказателства, че митото е надлежно отразено в препродажните цени и производните от тях продажни цени в Съюза.
В този контекст, при условие че е „окончателно“, доказателството за отражението на антидъмпинговите мита върху препродажните цени и производните от тях продажни цени в Съюза може да бъде предоставено по всеки допустим начин, а не само чрез сравняване между използваните преди облагането с антидъмпинговите мита продажни цени и тези, които са използвани след това.
С оглед на това доводът на Комисията трябва да бъде отхвърлен.
Предвид гореизложеното Комисията е допуснала явна грешка в преценката, приспадайки общо антидъмпинговите мита, а не само износните цени на НПК, по отношение на които е установила след анализиране на всеки НПК, че митата не са били отразени в препродажните цени и в последващите продажни цени в Съюза, поради което е нарушила член 2, параграфи 9 и 11 и член 11, параграф 10 от основния регламент.
Безспорно е обаче, че ако Комисията не бе допуснала тази грешка, размерът на антидъмпинговите мита за възстановяване на жалбоподателите щеше да бъде по-голям от посочения в член 1 от обжалваните решения.
Следователно втората част на второто основание следва да бъде уважена, а с това и първото искане на жалбоподателите за частична отмяна на обжалваните решения, тъй като Комисията не е предоставила на жалбоподателите възстановяване на недължимо платените антидъмпингови мита, надхвърлящи посочените в член 1 от тези решения суми, без да е необходимо да се разглежда първото основание, посочено в подкрепа на първото искане на жалбоподателите.
По второто искане на жалбоподателите, насочено към временно запазване на последиците от обжалваните решения на основание член 264 ДФЕС
По същество жалбоподателите искат от Общия съд, ако уважи първото искане, да използва предоставените му от член 264 ДФЕС правомощия и да разпореди да бъдат запазени последиците от обжалваните решения до приемането от Комисията на необходимите мерки за изпълнение на предстоящото решение на Общия съд. В това отношение жалбоподателите твърдят, първо, че ако обжалваните решения бъдат отменени, те ще се окажат задължи да върнат на компетентните органи всички суми, които са им били възстановени въз основа на тези решения. Второ, те уточняват, че искат единствено обжалваните решения да бъдат променени, а не изцяло отменени, тъй като отчасти те са в тяхна полза.
Комисията не възразява срещу второто искане на жалбоподателите.
Във връзка с това следва да се припомни, че обжалваните решения трябва да бъдат отменени, тъй като Комисията е отказала частично да уважи исканията за възстановяване на внесените от жалбоподателите антидъмпингови мита и следователно да не им предостави възстановяване над посочените в точка 1 от тези решения суми, чийто точен размер следва да се изчисли от Комисията.
При тези обстоятелства частичната отмяна на обжалваните решения не предполага задължение за жалбоподателите да върнат на компетентните органи сумите, които са им били възстановени въз основа на тези решения.
Предвид изложеното по-горе доводите на жалбоподателите следва да се отхвърлят като несъстоятелни, а второто искане на жалбоподателите — отхвърлено.
По съдебните разноски
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателите.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (първи състав)
реши:

1)
Отменя член 1 от решения C(2011) 8831 окончателен, C(2011) 8825 окончателен, С(2011) 8828 окончателен и C(2011) 8810 окончателен на Комисията от 6 декември 2011 г. относно искания за възстановяване на платените антидъмпингови мита върху вноса на някои компресори с произход от Китайската народна република в частта, с която на Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS и Hans Einhell Österreich GmbH не се предоставя възстановяване на недължимо платените антидъмпингови мита над посочените в него размери.

2)
Отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

3)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Kanninen
Pelikánová
Buttigieg
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 18 ноември 2015 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.