CELEX: 62014CJ0251
Eelotsusetaotlus
Õigusaktide ühtlustamine
Diislikütuse kvaliteet
Liikmesriigi tehniline standard, mis kehtestab täiendavad kvaliteedinõuded võrreldes liidu õigusega

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiivi 98/70/EÜ bensiini ja diislikütuse kvaliteedi ning nõukogu direktiivi 93/12/EMÜ muutmise kohta (
EÜT L 350, lk 58
; ELT eriväljaanne 13/23, lk 182), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (
ELT L 284, lk 1
; ELT eriväljaanne 01/04, lk 447) (edaspidi „direktiiv 98/70”), artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (
EÜT L 204, lk 37
; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337), mida on muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/96/EÜ (
ELT L 363, lk 81
) (edaspidi „direktiiv 98/34”), artikli 1 punkte 6 ja 11.
Taotlus on esitatud vaidluses G. Balászi ja Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (riikliku maksu- ja tolliameti Dél-alföldi piirkonna tolli ja aktsiisi peadirektoraat, edaspidi „piirkondlik tolli ja aktsiisi peadirektoraat”) vahel niisuguse haldusotsuse seaduslikkuse üle, millega G. Balászile määrati maksuõigusnormide alusel trahv diislikütuse varudelt aktsiisi tasumata jätmise eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Direktiiv 98/70
Direktiivi 98/70 artiklis 1 „Reguleerimisala” on sätestatud:
„Käesoleva direktiiviga kehtestatakse tervise- ja keskkonnakaitselistel põhjustel otto- ja diiselmootoritega varustatud sõidukites kasutatavate kütuste tehnilised spetsifikatsioonid.”
Direktiivi artikli 4 „Diislikütus” lõike 1 punktis e on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad hiljemalt 1. jaanuariks 2009, et […] diislikütust [võib] nende territooriumil turustada üksnes siis, kui see vastab IV lisas sätestatud keskkonnakaitse spetsifikatsioonile, välja arvatud väävlisisaldus, mis võib olla maksimaalselt 10 mg/kg.”
Direktiivi artiklis 5 „Vaba ringlus” on sätestatud:
„Ükski liikmesriik ei tohi keelata, piirata ega vältida käesoleva direktiivi nõuetele vastavate kütuste turuleviimist.”
Selle direktiivi artiklis 6 „Rangemate keskkonnakaitseliste spetsifikatsioonidega kütuste turustamine” on sätestatud:
„1.   Kaitsmaks konkreetsetes aglomeratsioonides elanikkonna tervist või liikmesriigi konkreetses ökoloogiliselt või keskkondlikult tundlikes piirkondades keskkonda, kui õhu- või põhjavee saaste on või kui on põhjust arvata, et sellest võib saada tõsine ja korduv probleem inimeste tervisele ja keskkonnale, võib liikmesriik erandina artiklitest 3, 4 ja 5 ning vastavalt asutamislepingu artikli 95 lõikele 10 võtta meetmeid, nõudes, et tema territooriumi konkreetsetes piirkondades turustataks kogu sõidukipargile või selle osale ainult selliseid kütuseid, mis vastavad käesolevas direktiivis sätestatud spetsifikatsioonidest karmimatele keskkonnakaitselistele spetsifikatsioonidele.
2.   Kui liikmesriik soovib kasutada lõikes 1 sätestatud erandit, esitab ta komisjonile aegsasti taotluse koos põhjendusega. Põhjendus peab sisaldama tõendeid selle kohta, et erandi kasutamisel arvestatakse proportsionaalsuse põhimõtet ja et see ei tekita isikute ja kaupade vaba liikumise häireid.
[…]”
Direktiivi 98/70 IV lisas on sätestatud diiselmootoriga sõidukites kasutamiseks turustatavate kütuste keskkonnakaitselised spetsifikatsioonid. Lisas on kindlaks määratud järgmiste parameetrite piirväärtused: tsetaaniarv, tihedus 15° C juures, fraktsioonkoostis, polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud ja väävlisisaldus.
Direktiiv 2009/30/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/30/EÜ, millega muudetakse direktiivi 98/70 seoses bensiini, diislikütuse ja gaasiõli spetsifikatsioonidega ja kehtestatakse kasvuhoonegaaside heitkoguste järelevalve ja vähendamise mehhanism ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 1999/32/EÜ seoses siseveelaevades kasutatava kütuse spetsifikatsioonidega ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 93/12/EMÜ (
ELT L 140, lk 88
), põhjenduses 31 on märgitud:
„On asjakohane kohandada direktiivi 98/70/EÜ IV lisa, et võimaldada viia turule kõrgema biokütusesisaldusega („B7”) diislikütuseid, kui on ette nähtud standardiga EN 590:2004 („B5”). Seda standardit tuleks vastavalt ajakohastada ja kehtestada piirmäärad tehnilistele parameetritele, mida selles lisas ei ole, nagu vastupidavus oksüdatsioonile, leekpunkt, koksiarv, tuhasus, veesisaldus, kogusaaste, vaseriba korrosioon, määrimisvõime, kinemaatiline viskoossus, hägustumispunkt, külmfiltri ummistumispunkt, fosforisisaldus, happearv, peroksiidid, happearvu muutumine, pihusti saastumine ja stabiliseerivad lisandid.”
Direktiiv 98/34
Direktiivi 98/34 artiklis 1 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
3.
tehniline spetsifikatsioon
– dokumendis sisalduv spetsifikatsioon, millega nähakse ette toote nõutavad omadused, nagu kvaliteet, kasutusotstarve, ohutus või mõõtmed, sealhulgas nõuded toote müüginimetuse, terminite, tunnuste, kontrollimise ja kontrollimeetodite, pakendamise, märgistamise või etikettimise ning vastavushindamismenetluse kohta.
[…]
6.
standard
– tehniline spetsifikatsioon, mille tunnustatud standardiorgan on korduvaks või pidevaks kasutuseks heaks kiitnud, mille järgimine ei ole kohustuslik ja mis on kas:
[…]
—
Euroopa standard: Euroopa standardiorgani vastuvõetud ja üldsusele kättesaadavaks tehtud standard,
—
siseriiklik standard: siseriikliku standardiasutuse vastuvõetud ja üldsusele kättesaadavaks tehtud standard,
[…]
11.
tehnilised eeskirjad
– tehnilised spetsifikatsioonid ja muud nõuded või teenuseid puudutavad eeskirjad, sealhulgas vastavad haldusnormid, mille järgimine turustamisel, teenuste pakkumisel, teenusepakkuja asutamisel või teenuste kasutamisel liikmesriigis või selle põhiosas on
de jure
või
de facto
kohustuslik, samuti liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis keelavad toote valmistamise, impordi, turustamise, kasutamise või keelavad teenuste pakkumise või kasutamise või teenusepakkuja asutamise, välja arvatud need normid, mis on sätestatud artiklis 10.
De facto
tehniliste eeskirjade hulka kuuluvad:
—
liikmesriigi õigus- ja haldusnormid, milles viidatakse kas tehnilistele spetsifikatsioonidele […] ning mille järgimine lubab oletada vastavust eespool nimetatud õigus- ja haldusnormidega kehtestatud kohustustele,
[…]”
Direktiivi artikli 8 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Piiramata artikli 10 kohaldamist, edastavad liikmesriigid viivitamata komisjonile kõik tehniliste eeskirjade eelnõud, välja arvatud siis, kui tegemist on rahvusvahelise või Euroopa standardi täieliku teksti ülevõtmisega, mille puhul piisab teatest vastava standardi kohta; nad teatavad komisjonile ka põhjused, miks selliste tehniliste eeskirjade jõustamine oli vajalik, kui neid põhjusi ei ole eelnõus juba selgitatud.”
Euroopa standardid
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta määruse (EL) nr 1025/2012, mis käsitleb Euroopa standardimist ning millega muudetakse nõukogu direktiive 89/686/EMÜ ja 93/15/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 94/9/EÜ, 94/25/EÜ, 95/16/EÜ, 97/23/EÜ, 98/34/EÜ, 2004/22/EÜ, 2007/23/EÜ, 2009/23/EÜ ja 2009/105/EÜ ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu otsus 87/95/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsus nr 1673/2006/EÜ (
ELT L 316, lk 12
), I lisast nähtub, et Euroopa Liit tunnistab Euroopa Standardikomiteed Euroopa Standardiorganisatsioonina.
Euroopa Standardikomitee võttis 1993. aastal esimest korda vastu Euroopa diislikütuste standardi, nimelt standardi EN 590:1993, milles nähti ette minimaalne lubatav leekpunkt ehk leektäpp, mis tähistab miinimumtemperatuuri, mille puhul kütusest eraldub piisavalt auru, et koos välisõhuga tekiks gaasiline segu, mis süttib välise soojusallikaga kokku puutudes, ja diislikütuse puhul on see vähemalt 55° C. Samamoodi määrati leekpunkt kindlaks ka seda standardit asendavates standardites EN 590:1999, EN 590:2004, EN 590:2009 ja EN 590:2013.
Ungari õigus
Ministri määrus 20/2008 ja Ungari standard MSZ EN 590:2009
Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal olid gaasiõli kvaliteedinõuded määratud kindlaks transpordi-, side- ja energeetikaministri 22. augusti 2008. aasta määrusega nr 20/2008 mootorikütuste kvaliteedinõuete kohta. Ministri määrusega sooviti võtta eelkõige üle direktiiv 98/70, mis ei sisalda nõudeid diislikütuste leekpunkti kohta.
Seevastu sisaldas niisugust diislikütuse leekpunkti nõuet Ungari standard MSZ EN 590:2009, mille eesmärk oli võtta üle Euroopa standard EN 590:2009.
1995. aasta seadus nr XXVIII riikliku standardimise kohta
1995. aasta seaduse nr XXVIII riikliku standardimise kohta § 3 punktides c ja h on ette nähtud:
„Riiklikul standardimisel kohaldatakse järgmisi põhimõtteid:
[…]
c)
riiklikus standardimises osalemine ja riiklike standardite järgimine on vabatahtlik,
[…]
h)
kohandatakse rahvusvahelisi ja Euroopa standardeid”.
Selle seaduse § 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Riikliku standardi järgimine on vabatahtlik.”
Seaduse § 8 lõike 1 punktis b on ette nähtud:
„Ungari Standardiameti ülesanded on järgmised:
[…]
b)
Euroopa standardite kui riiklike standardite teatavakstegemine kooskõlas sellega seotud ühtlustamisülesannete ja tähtaegadega, mis on Euroopa standardimisorganisatsioonide liikmetele ette nähtud ”.
Aktsiisiseadus
2003. aasta seaduse nr CXXVII aktsiisi ja aktsiisiga maksustatavate kaupade turustamise erieeskirjade kohta (edaspidi „aktsiisiseadus”) § 110 lõikes 13 on ette nähtud:
„Muu kütusejaama mahutist [kui õhusõidukite teenindamiseks ette nähtud kütusejaama mahutist] võib ainult tankuri kaudu turustada ning ainult kehtivale Ungari standardile vastavat […], tariifirubriiki 2710 19 41 kuuluvat gaasiõli, tariifirubriikidesse 2710 19 41 ja 2710 19 45 kuuluvat kütteõli […], biodiislit ja etanooli E85. […]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Aktsiisi käsitlevate õigusnormide alusel kontrolliti 5. oktoobril 2009 G. Balászi diislikütusevarusid.
Võetud proovi analüüsimisel tehti kindlaks, et diislikütuse leekpunkt ei vasta Ungari standardile MSZ EN 590:2009. See oli nimelt standardis lubatud rohkem kui 55° C asemel 44° C.
Riikliku maksu- ja tolliameti Bács-Kiskuni komitaadi tolli ja aktsiisi peadirektoraadi Kiskőrösi (Ungari) osakond tegi 21. märtsi 2013. aasta otsusega kindlaks, et G. Balázs oli rikkunud aktsiisiseadust, ning kohustas teda tasuma trahvi 4418080 Ungari forintit (umbes 14138 eurot), aktsiisi 883616 Ungari forintit (umbes 2828 eurot) ja eksperditasu 58900 Ungari forintit (umbes 189 eurot). Piirkondlik tolli ja aktsiisi peadirektoraat kinnitas selle otsuse 13. juunil 2013.
G. Balász vaidlustas selle otsuse Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróságis (Kecskeméti haldus- ja töökohus), tuginedes eelkõige direktiivile 98/34 ja 1995. aasta seadusele nr XXVIII riikliku standardimise kohta, mille kohaselt on sellise riikliku standardi nagu Ungari standard MSZ EN 590:2009 järgimine vabatahtlik.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis lisaks, et põhikohtuasjas kõne all oleva aktsiisikontrolli tegemise päeval ei olnud see standard ungari keeles kättesaadav.
Neil tingimustel otsustas Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Kecskeméti haldus- ja töökohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 98/70 artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et lisaks selle alusel vastu võetud liikmesriigi õigusnormis kehtestatud kvaliteedinõuetele ei või muus liikmesriigi õigusnormis mootorikütuse turustaja jaoks kehtestada direktiiviga võrreldes täiendavaid, siseriiklikus standardis sisalduvaid kvaliteedinõudeid?
2.
Kas direktiivi 98/34 artikli 1 punkte 6 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et kui kehtib tehniline eeskiri (käesoleval juhul seaduse volitusnormi alusel vastu võetud ministri määrus), on samas valdkonnas vastu võetud siseriikliku standardi järgimine ainult vabatahtlik ehk seadusega ei tohi ette näha, et selle järgimine on kohustuslik?
3.
Kas selline standard, mis ei ole ajal, kui seda oleks haldusorgani arvates pidanud kohaldama, liikmesriigi keeles kättesaadav, vastab direktiivi 98/34 [artikli 1] punktis 6 siseriikliku standardi kohta kehtestatud nõudele, et see on üldsusele kättesaadavaks tehtud?”
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
Piirkondlik tolli ja aktsiisi peadirektoraat kahtles kohtuistungil, kas eelotsusetaotlus on vastuvõetav, sest eelotsuse küsimustel ei ole põhikohtuasjaga seost. Tema hinnangul nõuti eelotsusetaotluse esitanud kohtus vaidlustatud otsusega üksnes tasumata aktsiisi maksmist ja diislikütuste kvaliteedinõuete rikkumist eraldi ei karistatud.
Selle kohta tuletagem meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamise küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud taotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, juhul kui probleem on hüpoteetiline või ka juhul, kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt eelkõige kohtuotsused Budějovický Budvar,
C‑478/07
,
EU:C:2009:521
, punkt
; Zanotti,
C‑56/09
,
EU:C:2010:288
, punkt
, ning Melki ja Abdeli,
C‑188/10 ja C‑189/10
,
EU:C:2010:363
, punkt
).
Isegi kui käesoleval juhul eeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus vaidlustatud otsuse eesmärk ei olnud otseselt karistada diislikütuste kvaliteedinõuete rikkumist, on siiski tõsi – nagu kinnitas ka piirkondlik tolli ja aktsiisi peadirektoraat –, et igal juhul võimaldasid leekpunkti uurimise tulemused kindlaks teha, et G. Balász müüs kütust, mille aktsiis on kõrgem kui diislikütuste aktsiis.
Neil asjaoludel ei saa järgida seisukohta, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustel liidu õiguse tõlgendamise kohta ei ole põhikohtuasjaga ilmselgelt mingit seost.
Seega on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 98/70 artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab oma õiguses mootorikütuse turustamiseks direktiivis sisalduvatele nõuetele lisaks niisugused täiendavad kvaliteedinõuded nagu põhikohtuasjas leekpunkt.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb esiteks märkida, et vastavalt direktiivi 98/70 artiklile 5 ei tohi ükski liikmesriik keelata, piirata ega takistada selle direktiivi nõuetele vastavate kütuste turuleviimist.
Teiseks ilmneb direktiivi 98/70 ja selle hilisemate muudatuste aluseks olnud õigusnormidest, nimelt EÜ asutamislepingu artiklist 100a ja EÜ artiklist 95 (nüüd ELTL artikkel 114), et nende alusel soovitakse ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnorme, mille eesmärk on siseturu rajamine ja selle toimimine, ning kõnealuse direktiivi põhjendusest 1, et selle eesmärk on liikmesriikide õigusaktide ühtlustamine, et kõrvaldada võimalikud erinevused kütusespetsifikatsioonide valdkonnas.
Samuti järeldub direktiivi 98/70 artikli 5 sõnastusest ja selle direktiivi eesmärgist, et sellega kehtestatakse nimetatud direktiivi artikli 4 lõikes 1 koostoimes selle II ja IV lisaga kindlaks määratud spetsifikatsioonide puhul ammendavad nõuded, millest liikmesriigid võivad teha erandeid üksnes juhul, kui on täidetud sama direktiivi artiklis 6 sätestatud ranged tingimused.
Siiski kehtib eelmises punktis märgitu, nagu rõhutas ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 39–47, üksnes direktiivi 98/70 esemelise kohaldamisala piirides (
ratione materiae
), see tähendab juhul, kui tegemist on kütuste tehniliste spetsifikatsioonidega, mida selle direktiiviga soovitakse ühtlustada.
Direktiivi artiklis 1 on määratletud direktiivi reguleerimisala ja selle sõnastusest nähtub, et selle direktiiviga kehtestatakse tervise- ja keskkonnakaitselistel põhjustel kütuste tehnilised spetsifikatsioonid.
Vastavalt direktiivi 98/70 sellele eesmärgile nimetatakse direktiivi I–IV lisas ette nähtud spetsifikatsioone „keskkonnakaitselisteks spetsifikatsioonideks”.
Peale selle käsitleb direktiivi artiklis 6 ette nähtud erandkord üksnes käesolevas direktiivis sätestatud spetsifikatsioonidest karmimate keskkonnakaitseliste spetsifikatsioonide kehtestamist ja nagu ilmneb selle artikli lõikest 1, niisuguseid spetsifikatsioone, mis kaitsevad „konkreetsetes aglomeratsioonides elanikkonna tervist või liikmesriigi konkreetses ökoloogiliselt või keskkondlikult tundlikes piirkondades keskkonda”.
Sellest järeldub, et direktiivi 98/70 eesmärk ei ole ühtlustada kõiki kõnealustele kütustele kohaldatavaid kvaliteedinõudeid või tehnilisi spetsifikatsioone ja seega keelata liikmesriikidel selles suhtes piirangute või erandite kehtestamine, vaid sellega peetakse silmas üksnes niisuguseid kütustele kohaldatavaid tehnilisi spetsifikatsioone, millel on keskkonnakaitseline ulatus direktiivi tähenduses, st neid, mis lähtuvad tervise- ja keskkonnaalastest kaalutlustest.
Põhikohtuasjas kõne all oleva diislikütuse leekpunkti spetsifikatsiooni kohta tuleb aga märkida, et nii selle parameetri tehnilisest määratlusest, mida on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 12, kui ka põhikohtuasja poolte kinnitustest kohtuistungil tuleneb, et spetsifikatsioon peab tagama diislikütuse tooteturvalisuse ning selle järgimine on tähtis sõidukite mootorite funktsioneerimise ja kaitse seisukohalt. Sellisena on leekpunkti kindlaksmääramise eesmärk kaitsta ka tarbijaid nende sõidukite kahjustamise eest.
Järelikult ei ole direktiiv 98/70, eelkõige selle artikkel 5 kohaldatav põhikohtuasjas kõnealuse leekpunkti spetsifikatsiooni suhtes ja niisiis ei saa sellega olla vastuolus, kui liikmesriigid kehtestavad diislikütuste turulelubamiseks niisuguse nõude – juhul, kui see nõue ei ole tervise- ja keskkonnaalane tehniline spetsifikatsioon selle direktiivi tähenduses.
Peale selle tuleb märkida, et direktiivi 2009/30 põhjenduses 31 kutsutakse sõnaselgelt üles kohandama standardit EN 590:2004 ja „kehtesta[m]a piirmäärad tehnilistele parameetritele, mida [direktiivi 98/70 IV lisas] ei ole”, sealhulgas leekpunktile – mis omakorda kinnitab asjaolu, et see direktiiv ei takista selliste täiendavate parameetrite kehtestamist.
Kuivõrd põhikohtuasjas kõnealune spetsifikatsioon ei kuulu seega direktiiviga 98/70 ühtlustatud valdkonda, tuleb esiteks meelde tuletada, et Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et liikmesriik tohib kehtestada nende toodete turuleviimisele oma territooriumil, millele ei kohaldata ühtlustatud või liidu tasandil tunnustatud tehnilisi spetsifikatsioone, üksnes nõudeid, mis on kooskõlas EL toimimise lepingust tulenevate kohustustega, käesolevas kohtuasjas eelkõige ELTL artiklites 34 ja 36 sätestatud kaupade vaba liikumise põhimõttega (vt selle kohta kohtuotsused komisjon
vs
. Portugal,
C‑432/03
,
EU:C:2005:669
, punkt
, ja Lidl Magyarország,
C‑132/08
,
EU:C:2009:281
, punkt
).
Teiseks tuleb märkida, et vastavalt direktiivi 98/34 artiklile 8 peavad liikmesriigid edastama komisjonile enne jõustamist kõik eeskirjade eelnõud, millega muudetakse tehnilised spetsifikatsioonid kohustuslikuks, et võimaldada kaupade vaba liikumist käsitlevate sätete alusel preventiivset kontrolli ja eelkõige just nende piirangute põhjendamisel, mida võidakse sel puhul luua (vt selle kohta kohtuotsused Sandström,
C‑433/05
,
EU:C:2010:184
, punkt
, ning Belgische Petroleum Unie jt,
C‑26/11
,
EU:C:2013:44
, punktid
ja
).
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 98/70 artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui liikmesriik kehtestab oma õiguses mootorikütuse turustamiseks direktiivis sisalduvatele nõuetele lisaks niisugused täiendavad kvaliteedinõuded nagu põhikohtuasjas leekpunkt, kuna tegemist ei ole tervise ja keskkonna kaitseks kehtestatud diislikütuste tehnilise spetsifikatsiooniga kõnealuse direktiivi tähenduses.
Teine küsimus
Kõigepealt tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest ilmneb, et Ungari standard MSZ EN 590:2009, milles on kehtestatud põhikohtuasjas kõne all olev spetsifikatsioon diislikütuse leekpunkti kohta ja mille eesmärk oli võtta üle Euroopa standard EN 590:2009, on Ungari õiguses vastavalt aktsiisiseaduse § 110 lõikele 13 muudetud kohustuslikuks.
Antud kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teise küsimusega sisuliselt teada, kas direktiivi 98/34 artikli 1 punkte 6 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriik muudab kohustuslikuks niisuguse riikliku standardi, nagu on põhikohtuasjas kõnealune Ungari standard MSZ EN 590:2009.
Selles suhtes tuleb märkida, et esiteks ei nähtu direktiivi 98/34 artikli 1 punktist 6, mis sisaldab eelkõige Euroopa või siseriikliku standardi määratlust kõnealuse direktiivi tähenduses, või punktist 11, milles on määratletud mõiste „tehniline eeskiri”, et liikmesriigi seadusandja saab tervikuna või osaliselt muuta niisuguse standardi kohustuslikuks.
Teiseks tuleb rõhutada, et direktiivi 98/34 artikli 8 lõike 1 esimese lõigu sõnastusest ilmneb, et liikmesriik võib muuta kohustuslikuks Euroopa või rahvusvahelise standardi, võttes üle tehnilise eeskirja, mis on oma määratluse järgi kohustuslik. Nagu leidis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 65, ei ole ühtki põhjust, miks see peaks olema välistatud siseriikliku standardi puhul, eriti kui see standard vastab Euroopa standardile, nagu see on põhikohtuasjas.
Neil tingimustel tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 98/34 artikli 1 punkte 6 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus, kui liikmesriik muudab kohustuslikuks niisuguse riikliku standardi, nagu on põhikohtuasjas kõnealune Ungari standard MSZ EN 590:2009.
Kolmas küsimus
Kõigepealt tuleb täheldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud teabest ilmneb, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal ei olnud riiklik standard MSZ EN 590:2009 kättesaadav ungari keeles, vaid oli kättesaadav ainult inglise keeles.
Kõnealuses kontekstis ja arvestades direktiivi 98/34 artikli 1 punktis 6 kehtestatud üldsusele kättesaadavaks tegemise nõuet, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas mainitud sätet tuleb tõlgendada nii, et selles on nõutud, et riiklik standard nimetatud sätte tähenduses oleks tehtud kättesaadavaks vastava liikmesriigi riigikeeles.
Nagu on juba sedastatud käesoleva kohtuotsuse punktis 47, sisaldab direktiivi 98/34 artikli 1 punkt 6 üksnes tehnilise eeskirja mõiste määratlust kõnealuse direktiivi tähenduses; selle sättega ei ole soovitud sätestada standardeid reguleerivaid nõudeid, vaid kehtestada standardite ja tehniliste normide valdkonnas teavitamismenetlus ja ühtlasi preventiivne kontroll kaupade vaba liikumise kaitseks (vt selle kohta kohtuotsus Belgische Petroleum Unie jt,
C‑26/11
,
EU:C:2013:44
, punkt
).
Kuna direktiivis ei ole selle kohta midagi märgitud, ei saa selle artikli 1 punkti 6 alusel teha järeldust, et inglise keeles kättesaadav standard kõnealuse sätte tähenduses peab olema tehtud kättesaadavaks ka vastava liikmesriigi keeles.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 98/34 artikli 1 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et selles ei ole nõutud, et standard selle sätte tähenduses oleks tehtud kättesaadavaks vastava liikmesriigi riigikeeles.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1998. aasta direktiivi 98/70/EÜ bensiini ja diislikütuse kvaliteedi ning nõukogu direktiivi 93/12/EMÜ muutmise kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003) artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik kehtestab oma õiguses mootorikütuse turustamiseks direktiivis sisalduvatele nõuetele lisaks niisugused täiendavad kvaliteedinõudeid nagu põhikohtuasjas leekpunkt, kuna tegemist ei ole tervise ja keskkonna kaitseks kehtestatud diislikütuste tehnilise spetsifikatsiooniga kõnealuse direktiivi tähenduses.

2.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiivi 98/34/EÜ (millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord, muudetud nõukogu 20. novembri 2006. aasta direktiiviga 2006/96/EÜ) artikli 1 punkte 6 ja 11 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriik muudab kohustuslikuks niisuguse riikliku standardi, nagu on põhikohtuasjas kõnealune Ungari standard MSZ EN 590:2009.

3.
Direktiivi 98/34 (muudetud direktiiviga 2006/96) artikli 1 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et selles ei ole nõutud, et standard käesoleva sätte tähenduses oleks tehtud kättesaadavaks vastava liikmesriigi riigikeeles.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.