CELEX: 62012CJ0362
Teisminė apsauga
Veiksmingumo principas
Teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai
Nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimas
Teisių gynimo priemonės
Nacionalinės teisės aktai
Taikomų teisių gynimo priemonių senaties termino sutrumpinimas atgaline data ir apie tai nepranešus

Deutsche Morgan Grenfell prieš Inland Revenue Commissioners
, 2003 m. rugsėjo 8 d.
Aegis
pareiškė
Kleinwort Benson
tipo ieškinį dėl mokesčių grąžinimo ir pareikalavo grąžinti nuo 1973 m. iki 1999 m. nepagrįstai sumokėtas ACT sumas.
Pagal 1980 m. įstatymo 32 straipsnio 1 dalies c punktą šiam ieškiniui taikomas senaties terminas pradėtas skaičiuoti nuo sužinojimo apie teisės klaidą, dėl kurios buvo sumokėtas mokestis, momento, t. y. šiuo atveju nuo minėto Sprendimo
Metallgesellschaft ir kt
. paskelbimo 2001 m. kovo 8 d.
320 straipsnis lėmė tai, kad 1980 m. įstatymo 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas ilgesnis senaties terminas nebuvo taikomas bylose, kuriose siekiama susigrąžinti dėl teisės klaidos sumokėtas sumas, jei ieškinys susijęs su apmokestinimo klausimu, kuris priskirtinas
Commissioners
kompetencijai. Šis 2004 m. birželio 24 d. priimtas straipsnis įsigaliojo atgaline data 2003 m. rugsėjo 8 d., kai buvo paskelbtas pasiūlymas priimti šį straipsnį ir pareikštas
Aegis
ieškinys.
Savo apeliaciniame skunde, paduotame prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme,
Aegis
iš esmės teigė, jog iš 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Marks & Spencer
(
C-62/00, Rink. p. I-6325
) aišku, kad 320 straipsnis prieštarauja Sąjungos teisėje numatytiems veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principams.
Anot
Aegis
, šie principai pažeisti, nes dėl to, kad 320 straipsnyje atgaline data ir iš anksto nepranešus buvo numatyta
Kleinwort Benson
tipo ieškiniams skirtą senaties terminą netaikyti ieškiniams dėl teisės klaidos, susijusios su
Commissioners
kompetencijai priskirtu apmokestinimo klausimu,
Aegis
neteko galimybės pareikšti ieškinį, kurį kitu atveju ji būtų pareiškusi per nustatytą terminą, ir taip jai tapo pernelyg sunku arba neįmanoma įgyvendinti pagal Sąjungos teisę jai suteiktas teises.
Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
iš esmės nurodė, kad pagal Sąjungos teisę reikalaujama tik numatyti veiksmingą Sąjungos teisės suteiktų teisių gynimo priemonę. Šis reikalavimas įvykdytas numačius
Woolwich
tipo ieškinį. Jei ši teisių gynimo priemonė tebėra prieinama, neturi reikšmės tai, kad 320 straipsniu panaikintas alternatyviai nacionalinei teisių gynimo priemonei taikomas ilgesnis senaties terminas, siekiant suderinti jį su
Woolwich
tipo ieškiniui taikomu senaties terminu.
Abejodamas dėl 320 straipsnio suderinamumo su Sąjungos teise,
Supreme Court of the United Kingdom
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Jeigu pagal valstybės narės teisę mokesčių mokėtojas gali pasirinkti vieną iš dviejų alternatyvių ieškinio pagrindų dėl mokesčių, surinktų pažeidžiant SESV 49 ir 63 straipsnius, grąžinimo ir vienam iš šių ieškinio pagrindų taikomas ilgesnis senaties terminas, ar nepažeidžiami veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai, jeigu minėta valstybė narė priima teisės aktus, pagal kuriuos minėtas ilgesnis senaties terminas sutrumpinamas apie tai nepranešus ir tai padarius anksčiau, nei viešai paskelbiama apie siūlomus naujuosius teisės aktus?
2.
Ar atsakymas į pirmąjį klausimą būtų kitoks, jeigu tuo metu, kai mokesčių mokėtojas pareiškė ieškinį, nurodęs ieškinio pagrindą, kuriam taikomas ilgesnis senaties terminas, tokio ieškinio pagrindo galimybė pagal nacionalinę teisę buvo pripažinta tik: i) neseniai; ii) žemesnės instancijos teismo ir tik vėliau buvo galutinai patvirtinta aukščiausios instancijos teismo?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tuo atveju, kai pagal nacionalinę teisę mokesčių mokėtojai gali pasirinkti vieną iš dviejų galimų teisių gynimo priemonių dėl mokesčių, surinktų pažeidžiant Sąjungos teisę, grąžinimo ir vienai šių priemonių taikomas ilgesnis senaties terminas, pagal veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiama nacionaliniais teisės aktais sutrumpinti šį terminą atgaline data ir apie tai nepranešus.
Šiuo klausimu Jungtinės Karalystės vyriausybė mano, kad pagal Sąjungos teisę nereikalaujama, jog kiekviena atskira nacionalinėje teisėje numatyta papildoma teisių gynimo priemonė mokesčio permokos grąžinimo srityje atitiktų veiksmingumo principą. Kalbant konkrečiai, iš minėto Sprendimo
Marks & Spencer
išplaukiantys principai netaikomi pagrindinėje byloje.
Kleinwort Benson
tipo ieškiniui numatyto senaties termino netaikymas ieškiniams dėl teisės klaidos, susijusios su apmokestinimo klausimu, neturi jokios įtakos senaties terminui, taikomam
Woolwich
tipo ieškiniui, kuris savaime atitinka veiksmingumo principą ir kurį
Aegis
turėjo teisę pareikšti bet kada, siekdama susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius.
Jungtinės Karalystės vyriausybė priduria, kad galimybė susigrąžinti dėl teisės klaidos surinktus mokesčius buvo užtikrinta tik minėtu 2006 m. spalio 25 d.
House of Lords
sprendimu, priimtu
Aegis
jau pareiškus ieškinį. Tokiu atveju protingai nuovokūs asmenys negalėtų tikėtis susigrąžinti permokos remdamiesi
Kleinwort Benson
tipo ieškiniui taikomu ilgesniu senaties terminu. Taigi teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai nebuvo pažeisti.
Tačiau Komisija mano, kad pagrindinė byla labai panaši į bylą, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Marks & Spencer
. Ji teigia, kad net jei
Woolwich
tipo ieškinys savaime yra veiksminga teisių gynimo priemonė, tai nereiškia, kad
Kleinwort Benson
tipo ieškinys gali būti panaikintas atgaline data ir apie tai nepranešus.
Anot Komisijos, net jei klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms
Kleinwort Benson
tipo ieškinio taikymas apmokestinimo srityje galėjo sukelti diskusijų, mokesčių mokėtojai galėjo pagrįstai manyti, kad teisės klaidos atveju šio ieškinio taikymo sritis neribojama, todėl jį buvo galima reikšti ir apmokestinimo srityje. Dėl šios priežasties 320 straipsniu pažeisti veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai. Norint laikytis šių principų reikėjo nustatyti protingą laiko tarpą nuo pasiūlymo priimti 320 straipsnį paskelbimo iki jo įsigaliojimo, kad potencialūs pareiškėjai galėtų apginti savo teises.
Dėl veiksmingumo principo
Pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisė susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę valstybėje narėje surinktus mokesčius yra Sąjungos teisės nuostatomis, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas, asmenims suteikiamų teisių pasekmė ir papildymas. Taigi valstybė narė iš principo privalo grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius (žr. 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo
Littlewoods Retail ir kt.,
C‑591/10, 24 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Nesant nacionalinių mokesčių grąžinimo sritį reguliuojančių Sąjungos teisės normų, kiekviena valstybė narė, remdamasi savo proceso autonomijos principu, savo nacionalinės teisės sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti išsamias ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių mokesčių mokėtojų teisių apsaugai užtikrinti, pareiškimo procesines taisykles. Valstybės narės veiksmingą šių teisių apsaugą turi užtikrinti kiekvienu atveju (žr. 2013 m. birželio 27 d. Sprendimo
Agrokonsulting
, C‑93/12, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių mokesčių mokėtojų teisių apsaugai užtikrinti, pareiškimo procesinės taisyklės neturi būti mažiau palankios nei taikomos panašiems nacionaline teise grindžiamiems ieškiniams (lygiavertiškumo principas) ir dėl jų naudojimasis Sąjungos teisėje nustatytomis teisėmis neturi tapti praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas (veiksmingumo principas) (žr., be kita ko, 2010 m. kovo 18 d. Sprendimo
Alassini ir kt.,
C-317/08-C-320/08, Rink. p. I-2213
, 48 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir minėto Sprendimo
Agrokonsulting
36 punktą).
Dėl veiksmingumo principo Teisingumo Teismas yra pripažinęs, jog tai, kad teisinio saugumo, kuriuo saugomas tiek mokesčių mokėtojas, tiek administracija, sumetimais nustatomi protingi terminai ieškiniui pareikšti, kuriuos praleidus ši teisė prarandama, atitinka Sąjungos teisę. Iš tiesų dėl tokių terminų naudojimasis Sąjungos teisėje nustatytomis teisėmis netampa praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas. Vis dėlto, kad atliktų savo paskirtį užtikrinti teisinį saugumą, senaties terminas turi būti nustatytas iš anksto (minėto Sprendimo
Marks & Spencer
35 ir 39 punktai ir juose nurodyta teismo praktika).
Nepagrįstai surinktų nacionalinių mokesčių grąžinimo srityje Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad nacionalinėje teisėje įtvirtintas trejų metų naikinamasis terminas, skaičiuojamas nuo ginčijamo mokėjimo dienos, yra pagrįstas (žr. 1998 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Aprile
,
C-228/96, Rink. p. I-7141
, 19 punktą ir 2002 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Grundig Italiana
,
C-255/00, Rink. p. I-8003
, 34 punktą). Vadinasi šešerių metų senaties terminas, kaip taikomas
Woolwich
tipo ieškiniui, skaičiuojamas nuo nepagrįsto mokesčių sumokėjimo dienos, savaime yra pagrįstas.
Veiksmingumo principas taip pat griežtai nedraudžia atgaline data taikyti naujo ieškinio senaties termino, kuris yra trumpesnis ir, galbūt, griežtesnis mokesčių mokėtojams nei anksčiau taikytas terminas, su sąlyga, kad jis taikomas ieškiniams dėl Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinių mokesčių grąžinimo, kurie dar nepareikšti naujo termino įsigaliojimo momentu, tačiau susiję su sumomis, sumokėtomis galiojant senajam terminui (minėto Sprendimo
Grundig Italiana
35 punktas).
Iš tiesų, kadangi nepagrįstai surinktų nacionalinių mokesčių grąžinimo tvarka reglamentuojama nacionalinės teisės, klausimas dėl galimybės tokią tvarką taikyti atgaline data taip pat reglamentuojamas šios teisės su sąlyga, kad šiuo galimu taikymu atgaline data nepažeidžiamas veiksmingumo principas (minėto Sprendimo
Grundig Italiana
36 punktas).
Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas nusprendė minėto Sprendimo
Marks & Spencer
38 punkte, nors veiksmingumo principas nedraudžia nacionalinės teisės aktais sutrumpinti termino, per kurį galima reikalauti grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę sumokėtas sumas, tai daroma su sąlyga, kad ne tik naujai nustatytas terminas yra protingas, bet ir naujuose teisės aktuose įtvirtinta pereinamojo laikotarpio tvarka, pagal kurią, priėmus šiuos teisės aktus, ginčo šalims suteikiamas pakankamas terminas pateikti grąžinimo prašymus, kuriuos jie turėjo teisę pateikti galiojant ankstesniems teisės aktams. Tokia pereinamojo laikotarpio tvarka būtina, nes šiems prašymams nedelsiant taikant trumpesnį senaties terminą nei prieš tai galiojęs iš kai kurių ginčo šalių atgaline data būtų atimta teisė į kompensaciją arba jie turėtų tik labai trumpą terminą šiai teisei įgyvendinti.
Vadinasi, veiksmingumo principas draudžia nacionalinės teisės aktus, kuriais atgaline data ir nenustačius pereinamojo laikotarpio tvarkos sutrumpinamas terminas, per kurį galima prašyti grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę sumokėtas sumas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Marks & Spencer
47 punktą).
Aplinkybė, kad byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Marks & Spencer
, mokesčio mokėtojas galėjo pasinaudoti tik viena teisių gynimo priemone, o pagrindinėje byloje mokesčių mokėtojas gali naudotis dviem teisių gynimo priemonėmis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamomis aplinkybėmis negali lemti skirtingo rezultato.
Šiuo atveju reikia išnagrinėti nacionalinės teisės, prieš priimant ginčijamą teisės aktų pakeitimą, mokesčių mokėtojams suteiktas teises ir šio pakeitimo padarinius pagal Sąjungos teisę jiems suteiktos teisės į grąžinimą įgyvendinimui.
Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad iki 320 straipsnio priėmimo mokesčių mokėtojai, siekdami susigrąžinti nepagrįstai surinktus mokesčius, turėjo galimybę inicijuoti teisės klaida grindžiamą bylą pareikšdami
Kleinwort Benson
tipo ieškinį per šešerių metų terminą, skaičiuojamą nuo sužinojimo apie klaidą, dėl kurios mokestis buvo sumokėtas, dienos. Priėmus minėtą straipsnį tokia galimybė iš jų buvo atimta atgaline data ir nenustačius pereinamojo laikotarpio tvarkos, nes šiame straipsnyje numatyta, kad ilgesnis terminas ieškiniui dėl teisės klaidos pareikšti netaikomas teisės klaidai, susijusiai su apmokestinimo klausimu, kuris priskirtinas
Commissioners
kompetencijai. Taigi nuo šiol jų reikalavimas grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas gali būti pateiktas tik dėl 1997–1999 m. laikotarpio.
Nors veiksmingumo principas nedraudžia nacionalinės teisės aktais sutrumpinti termino, per kurį galima reikalauti grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas, ir, kaip matyti iš šio sprendimo 34 punkto, šešerių metų senaties terminas, skaičiuojamas nuo nepagrįsto mokesčių sumokėjimo dienos, savaime yra pagrįstas, pagal šio sprendimo 37 punkte nurodytą teismo praktiką taip pat būtina, kad naujuose teisės aktuose būtų numatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, pagal kurią, priėmus šiuos teisės aktus, mokesčių mokėtojams būtų suteiktas pakankamas terminas pateikti prašymus, kuriuos jie turėjo teisę pateikti galiojant ankstesniems teisės aktams.
Reikalavimo dėl pereinamojo laikotarpio tvarkos neatitinka nacionalinės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, pagal kuriuos laikotarpis, per kurį galima pareikšti ieškinius dėl nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimo, sutrumpinamas nuo šešerių metų, skaičiuojant nuo sužinojimo apie klaidą, dėl kurios mokestis buvo nepagrįstai sumokėtas, dienos, iki šešerių metų, skaičiuojant nuo mokesčio sumokėjimo dienos, ir numatyta, kad tai taikoma nedelsiant visiems prašymams, pateiktiems po šių teisės aktų priėmimo dienos, taip pat prašymams, pateiktiems tarp šios dienos ir ankstesnės datos, nagrinėjamu atveju atitinkančios pasiūlymo priimti šiuos teisės aktus paskelbimo dieną, kuri yra minėtų teisės aktų įsigaliojimo diena. Dėl tokių teisės aktų praktiškai tampa neįmanoma pasinaudoti mokesčių mokėtojų anksčiau turėta teise susigrąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius. Vadinasi, tokie nacionalinės teisės aktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, turi būti pripažinti neatitinkančiais veiksmingumo principo.
Dėl teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų
Primintina, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, pagal teisinio saugumo principą, iš kurio kildinamas teisėtų lūkesčių apsaugos principas, reikalaujama, kad teisės aktai, kuriais privatiems asmenims sukeliama neigiamų padarinių, būtų aiškūs ir tikslūs, o jų taikymą teisės subjektai galėtų aiškiai numatyti (žr., be kita ko, 2005 m. birželio 7 d. Sprendimo,
VEMW ir kt.,
C-17/03, Rink. p. I-4983
, 80 punktą). Kaip priminta šio sprendimo 33 punkte, kad atliktų savo paskirtį užtikrinti teisinį saugumą, senaties terminas turi būti nustatytas iš anksto.
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad pagal teisėtų lūkesčių apsaugos principą draudžiama keičiant nacionalinės teisės aktus atgaline data atimti iš mokesčio mokėtojo iki šio pakeitimo turėtą teisę susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Marks & Spencer
46 punktą).
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 41 punkto, iki 320 straipsnio priėmimo mokesčių mokėtojai, ketinę reikalauti grąžinti nepagrįstai sumokėtus mokesčius, turėjo teisę pareikšti
Kleinwort Benson
tipo ieškinį nacionaliniuose teismuose ir galėjo tikėtis, kad šie teismai išnagrinės jų ieškinio pagrįstumo klausimą.
Tačiau priėmus 320 straipsnį ši teisė iš jų buvo atimta atgaline data ir nenustačius pereinamojo laikotarpio tvarkos. Taigi šia nuostata įtvirtintas pakeitimas, neigiamai paveikęs jų padėtį, o jie negalėjo tam pasirengti.
Darytina išvada, kad tokiu teisės aktų pakeitimu pažeidžiami teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principai.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: tuo atveju, kai pagal nacionalinę teisę mokesčių mokėtojai gali pasirinkti vieną iš dviejų galimų teisių gynimo priemonių dėl mokesčių, surinktų pažeidžiant Sąjungos teisę, grąžinimo ir vienai šių priemonių taikomas ilgesnis senaties terminas, pagal veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus draudžiama nacionalinės teisės aktais sutrumpinti šį terminą atgaline data ir apie tai nepranešus.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar atsakymui į pirmąjį klausimą turi įtakos aplinkybė, kad tuo metu, kai mokesčių mokėtojas pareiškė ieškinį, galimybė pasinaudoti teisių gynimo priemone, kuriai taikomas ilgesnis senaties terminas, tik neseniai buvo pripažinta žemesnės instancijos teismo ir tik vėliau buvo galutinai patvirtinta aukščiausios instancijos teismo.
Reikia pažymėti, kad tokios aplinkybės nereikšmingos. Svarbu tai, kad, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms mokesčių mokėtojai pagal nacionalinę teisę turėjo teisę pareikšti ieškinį dėl nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimo, remdamiesi šia teisių gynimo priemone.
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti: aplinkybė, kad tuo metu, kai mokesčių mokėtojas pareiškė ieškinį, galimybė pasinaudoti teisių gynimo priemone, kuriai taikomas ilgesnis senaties terminas, tik neseniai buvo pripažinta žemesnės instancijos teismo ir tik vėliau buvo galutinai patvirtinta aukščiausios instancijos teismo, neturi jokios įtakos pateiktam atsakymui į pirmąjį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Tuo atveju, kai pagal nacionalinę teisę mokesčių mokėtojai gali pasirinkti vieną iš dviejų galimų teisių gynimo priemonių dėl mokesčių, surinktų pažeidžiant Sąjungos teisę, grąžinimo ir vienai šių priemonių taikomas ilgesnis senaties terminas, pagal veiksmingumo, teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principus draudžiama nacionalinės teisės aktais sutrumpinti šį terminą atgaline data ir apie tai nepranešus.

2.
Aplinkybė, kad tuo metu, kai mokesčių mokėtojas pareiškė ieškinį, galimybė pasinaudoti teisių gynimo priemone, kuriai taikomas ilgesnis senaties terminas, tik neseniai buvo pripažinta žemesnės instancijos teismo ir tik vėliau buvo galutinai patvirtinta aukščiausios instancijos teismo, neturi jokios įtakos pateiktam atsakymui į pirmąjį klausimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.