CELEX: 62012CJ0474
Predhodno odločanje
Svoboda ustanavljanja
Prosto gibanje delavcev
Prepoved diskriminacije
Člen 346(1)(b) PDEU
Zaščita bistvenih interesov varnosti države članice
Predpis države članice, ki določa, da morajo imeti zakoniti zastopniki družbe, ki v tej državi članici opravlja gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem, strelivom in materialom, državljanstvo te države članice

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 18 PDEU, 45 PDEU, 49 PDEU in 346(1)(b) PDEU.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Schiebel Aircraft GmbH (v nadaljevanju: Schiebel Aircraft) in Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend (zvezni minister za gospodarstvo, družino in mladino, v nadaljevanju: Bundesminister) zaradi zavrnitve vloge za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti z orožjem družbi Schiebel Aircraft s strani navedenega ministra.
Pravni okvir
Člen 94, točka 80, avstrijskega zakonika o obrtniških, trgovskih in industrijskih poklicih (Gewerbeordnung 1994) v različici, ki se uporabi v sporu v glavni stvari (BGBl. I, 111/2010, v nadaljevanju: GewO 1994), določa:
„Naslednje obrtniške, trgovske in industrijske dejavnosti so zakonsko urejene:
[…]
80.
Dejavnost z orožjem (puškarstvo), vključno s trgovino z orožjem.“
Člen 95 GewO 1994 določa:
„(1)   Pri obrtniških, trgovskih in industrijskih dejavnostih iz člena 94, točke 5, 10, 16, 18, 25, 32, 36, 56, 62, 65, 75, 80 in 82, mora pristojni organ preveriti, ali je vlagatelj, oziroma če vlogo za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti vloži pravna oseba ali registrirana osebna družba, ali so osebe iz člena 13(7) zanesljive za opravljanje te dejavnosti (člen 87(1), točka 3). Prijavitelj lahko dejavnost začne izvajati šele, ko postane odločba na podlagi člena 340 pravnomočna.
(2)   Pri dejavnostih iz prvega odstavka se za imenovanje poslovodje ali vodje poslovalnice za izvajanje dejavnosti zahteva pridobitev odobritve. Odobritev se izda na predlog lastnika družbe, če so izpolnjeni pogoji iz člena 39(2) oziroma člena 47(2).“
Člen 139 GewO 1994 določa:
„(1)   Dovoljenje za opravljanje dejavnosti z orožjem (člen 94, točka 80) se zahteva za te dejavnosti:
1.
v primeru nevojaškega orožja in nevojaškega streliva
(a)
proizvodnja, obdelava in popravilo (vključno z dejavnostjo puškarjev),
(b)
trgovanje,
(c)
najem,
(d)
posredovanje pri nakupu in prodaji;
2.
v primeru vojaškega orožja in vojaškega streliva:
(a)
proizvodnja, obdelava in popravilo,
(b)
trgovanje,
(c)
posredovanje pri nakupu in prodaji.
[…]
(4)   Dajanje v najem in popravilo strelnega orožja ter prodaja pripadajočega strelnega materiala na strelnih mestih, ki jih odobrijo pristojni organi, je dovoljeno osebam in družbam, ki imajo dovoljenje na podlagi odstavka 1, točka 1, (a), (b) ali (c), ali točka 2, (a) ali (b). V nasprotnem primeru je dajanje vojaškega orožja v najem prepovedano.
[…]“
Člen 141 GewO 1994 določa:
„(1)   Za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti z orožjem iz člena 139(1) morajo biti poleg preverjanja zanesljivosti (člen 95) izpolnjeni ti pogoji:
1.
pri fizičnih osebah: avstrijsko državljanstvo in prebivališče na nacionalnem ozemlju ter
2.
pri pravnih osebah in registriranih osebnih družbah:
(a)
sedež ali glavna poslovna enota na nacionalnem ozemlju in
(b)
avstrijsko državljanstvo članov organov, ki so zakoniti zastopniki, ali družbenikov, ki so pooblaščeni poslovodje oziroma zastopniki, in njihovo prebivališče na nacionalnem ozemlju in
3.
da izvajanje dejavnosti ni sporno z vidika ohranjanja javnega miru, javnega reda in javne varnosti. […]
[…]
(3)   Za državljane držav pogodbenic [Evropskega gospodarskega prostora (EGP)] za dejavnosti iz člena 139(1), točka 1, ne velja pogoj avstrijskega državljanstva iz prvega odstavka.“
Člen 340 GewO 1994 določa:
„(1)   Na podlagi priglasitve obrtniške, trgovske ali industrijske dejavnosti (člen 339(1)) mora organ preizkusiti, ali prijavitelj na zadevnem kraju izpolnjuje zakonske pogoje za izvajanje priglašene dejavnosti. […]
[…]
(3)   Če niso izpolnjeni pogoji iz prvega odstavka, mora organ, ne glede na postopek iz člena 366(1), točka 1, to ugotoviti z odločbo in prepovedati opravljanje dejavnosti.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Z vlogo z dne 27. septembra 2010 je družba Schiebel Aircraft pri Bundesminister med drugim zaprosila za dovoljenje za opravljanje dejavnosti z orožjem, zlasti za trgovanje z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanje pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, pri čemer so bile navedene dejavnosti urejene na podlagi člena 94, točka 80, GewO 1994.
Bundesminister je s sklepom z dne 16. februarja 2011, ki se izpodbija pred predložitvenim sodiščem, ugotovil, da družba Schiebel Aircraft ne izpolnjuje zakonskih pogojev, zahtevanih za izvajanje te dejavnosti, in ji opravljanje te dejavnosti prepovedal.
V obrazložitvi sklepa je Bundesminister v glavnem navedel, da je v sodnem registru – poleg še dveh drugih oseb – kot poslovodja („handelsrechtlicher Geschäftsführer“) družbe Schiebel Aircraft vpisan N. H., ki je britanski državljan in nima avstrijskega državljanstva. Ker eden od pooblaščenih zastopnikov družbe Schiebel Aircraft ni bil avstrijski državljan, pogoji iz člena 141, odstavek 1, točka 2(b), in odstavek 3 GewO 1994 za opravljanje dejavnosti iz člena 139(1)(2)(b) in (c) GewO 1994 niso bili izpolnjeni.
Družba Schiebel Aircraft v svoji pritožbi zoper ta sklep pred predložitvenim sodiščem navaja, da je na podlagi člena 18 PDEU prepovedana vsakršna diskriminacija na podlagi državljanstva. Za N. H., ki je britanski državljan in ki opravlja funkcijo poslovodje, naj bi varstvo, dodeljeno s pravico do ustanavljanja na podlagi člena 49 PDEU, vsekakor veljalo, ker naj bi želel opravljati čezmejno dejavnost za plačilo. Družba Schiebel Aircraft trdi, da dejansko stanje iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe prava Unije, zaradi česar se dejansko uporabi načelo prepovedi diskriminacije iz člena 18 PDEU. Meni, da pogoj avstrijskega državljanstva iz člena 141, odstavek 1, točka 2(b), in odstavek 3, GewO 1994 (v nadaljevanju: pogoj državljanstva) pomeni neposredno diskriminacijo, ki je na podlagi prava Unije nedopustna.
Poleg tega družba Schiebel Aircraft priznava, da v okviru primarnega prava člen 346 PDEU državam članicam omogoča, da odstopijo od vseh določb Pogodb. Vendar je treba ta člen kot izjemo razlagati ozko. Poleg tega izjeme od načel prostega gibanja in enakega obravnavanja ne smejo presegati tega, kar je potrebno za dosego namena, zaradi katerega so bile predvidene.
Družba Schiebel Aircraft navaja, da čeprav morajo glede na besedno zvezo „za katere meni“ iz člena 346 PDEU države članice presojati, ali so ogroženi bistveni interesi varnosti, je Sodišče pojasnilo, da morajo biti ukrepi, sprejeti na podlagi te določbe, v skladu z načelom sorazmernosti. Nič naj torej ne bi utemeljevalo pogoja državljanstva. Ne bi naj bilo mogoče šteti, da je ta pogoj, ki je dodan drugim že obstoječim strogim ukrepom, potreben za zaščito bistvenih interesov varnosti Republike Avstrije, za katere je značilna predvsem nevtralnost.
Bundesminister je pred predložitvenim sodiščem navedel, da je bil pri odločanju vezan na besedilo nacionalnega predpisa in da ni bil upravičen vložiti predloga za sprejetje predhodne odločbe.
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da se je avstrijski zakonodajalec ob določitvi pogoja državljanstva brez podrobnejše utemeljitve skliceval na pravilo o izjemi iz člena 223(1)(b) Pogodbe EGS, ki ga zdaj najdemo v členu 346(1)(b) PDEU.
Predložitveno sodišče meni, da zadnjenavedeni člen državam članicam omogoča, da sprejmejo enostranske varnostne ukrepe, ki odstopajo od obveznosti iz Pogodb, za ustrezno zaščito njihovih bistvenih interesov varnosti. Ti interesi naj bi zajemali notranjo in zunanjo varnost. Diskrecijska pravica držav članic naj bi bila pri tem omejena z načelom sorazmernosti, ki ga določa pravo Unije, in splošnimi pravnimi načeli.
Predložitveno sodišče navaja, da ni moglo ugotoviti, da so obstajali „bistveni interesi varnosti“ Republike Avstrije v smislu člena 346(1)(b) PDEU, ki bi lahko utemeljili pogoj državljanstva, in torej nespoštovanje načela prepovedi diskriminacije na podlagi členov 18 PDEU, 45 PDEU in 49 PDEU.
V teh okoliščinah je Verwaltungsgerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali pravo Unije, zlasti členi 18 PDEU, 45 PDEU in 49 PDEU v povezavi s členom 346(1)(b) PDEU, nasprotuje nacionalni ureditvi države članice, kot je predpis, ki se uporablja v postopku v glavni stvari, ki določa, da morajo imeti člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje ali zastopniki gospodarskih družb, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, avstrijsko državljanstvo in da državljanstvo druge države članice EGP ne zadošča?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
Najprej je treba ugotoviti, da se vprašanje predložitvenega sodišča hkrati nanaša na člen 18 PDEU, ki določa splošno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, ter člena 45 PDEU in 49 PDEU, ki se nanašata na prosto gibanje delavcev in svobodo ustanavljanja.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da se člen 18 PDEU, ki določa splošno načelo prepovedi diskriminacije na podlagi državljanstva, samostojno uporablja le v položajih, urejenih s pravom Unije, za katere Pogodba ne določa posebnih pravil o prepovedi diskriminacije (glej sodbi Attanasio Group, C‑384/08,
EU:C:2010:133
, točka 37, in Hervis Sport- és Divatkereskedelmi, C‑385/12,
EU:C:2014:47
, točka 25).
Vendar je bilo načelo prepovedi diskriminacije na področjih prostega gibanja delavcev in ustanavljanja uvedeno s členoma 45(2) PDEU in 49 PDEU (glej v tem smislu sodbe Cassa di Risparmio di Firenze in drugi, C‑222/04,
EU:C:2006:8
, točka 99; Lyyski, C‑40/05,
EU:C:2007:10
, točka 34; UTECA, C‑222/07,
EU:C:2009:124
, točka 38, in Hervis Sport- és Divatkereskedelmi,
EU:C:2014:47
, točka 25).
Sodišču se zato ni treba izreči glede člena 18 PDEU.
Glede členov 45 PDEU in 49 PDEU je treba poudariti, da zadevni predpis iz postopka v glavni stvari ne razlikuje med tem, ali poslovodja delo opravlja v okviru delovnega razmerja ali ne. Poleg tega niti predložitvena odločba niti spis, predložen Sodišču, ne vsebujeta informacij, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti, ali se dejansko stanje iz postopka v glavni stvari nanaša na eno ali drugo navedeno določbo. Zato je treba ugotoviti, da predpis, kot je ta iz postopka v glavni stvari, lahko vpliva na prosto gibanje delavcev in na svobodo ustanavljanja in ga je torej treba preizkusiti z vidika členov 45 PDEU in 49 PDEU.
Zato je treba šteti, da se postavljeno vprašanje nanaša na to, ali je treba člene 45 PDEU, 49 PDEU in 346(1)(b) PDEU razlagati tako, da nasprotujejo predpisu države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo imeti člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje, gospodarskih družb, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, državljanstvo te države članice.
O obstoju omejitev prostega gibanja delavcev in svobode ustanavljanja
Pred preizkusom, ali je predpis iz postopka v glavni stvari ukrep, ki je v nasprotju s prostim gibanjem delavcev in svobodo ustanavljanja, je treba najprej poudariti, da se lahko na načelo enakega obravnavanja na področju prostega gibanja delavcev, določeno v členu 45 PDEU, sklicuje tudi delodajalec, ki želi v državi članici, v kateri ima sedež, zaposliti državljane drugih držav članic (sodba Clean Car Autoservice, C‑350/96,
EU:C:1998:205
, točka 25).
Ta ugotovitev, ki se nanaša na okoliščino, v kateri je nacionalna določba družbi s sedežem v državi članici onemogočala, da v njej opravlja dejavnost, ker njen poslovodja, ki je bil v obravnavanem primeru zaposlena oseba, ni prebival v tej državi članici, po analogiji velja tudi za sporen pogoj, če se slednji nanaša na upravitelja, ki je samozaposlena oseba. Sodišče je namreč ugotovilo, da bi lahko pravila o prostem gibanju delavcev enostavno postala neučinkovita, če bi prepovedi, ki jih vsebujejo, države članice lahko obšle že z uvedbo zahtev za delodajalce, ki bi jih moral izpolnjevati vsak delavec, ki ga želijo zaposliti, kar bi, če bi bile uvedene neposredno za delavce, pomenilo omejitev uresničevanja delavčeve pravice do prostega gibanja, na katero se lahko delavec sklicuje na podlagi člena 45 PDEU (glej v tem smislu sodbo Clean Car Autoservice,
EU:C:1998:205
, točka 21). Ta ugotovitev velja tudi, če delodajalec ne želi zaposliti delavca, ampak skleniti razmerje s samozaposleno osebo, katere položaj je zajet s členom 49 PDEU (v zvezi z možnostjo delavca, zaposlenega pri ponudniku storitev, da se sklicuje na svobodo opravljanja storitev, glej tudi sodbo Abatay in drugi, C‑317/01 in C‑369/01,
EU:C:2003:572
, točka 106).
Svoboda ustanavljanja, ki jo člen 49 PDEU priznava državljanom Evropske unije, zajema pravico začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanavljanja in vodenja podjetij pod enakimi pogoji, kot jih za svoje državljane določa zakonodaja države članice, v kateri se ustanovitev izvede. V skladu z ustaljeno sodno prakso je namen člena 49 PDEU, da se vsakemu državljanu države članice, ki ustanovi sedež v drugi državi članici, da bi tam opravljal dejavnost kot samozaposlena oseba, zagotovi obravnava, ki je enaka obravnavi državljanov te države, in da se prepove vsaka diskriminacija na podlagi državljanstva, ki bi bila kot omejitev svobode ustanavljanja določena v nacionalni zakonodaji (glej zlasti sodbi Komisija/Francija, 270/83,
EU:C:1986:37
, točka 14, in Komisija/Belgija, C‑47/08,
EU:C:2011:334
, točka 80).
Poleg tega v skladu s členom 45(2) PDEU prosto gibanje delavcev vključuje odpravo vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva delavcev držav članic v zvezi z zaposlitvijo, plačilom in drugimi delovnimi in zaposlitvenimi pogoji.
Zato je treba ugotoviti, da predpis, kot je ta iz postopka v glavni stvari, pomeni razliko v obravnavi na podlagi državljanstva, ki je načeloma prepovedana s členoma 49 PDEU in 45(2) PDEU, saj se družbi dovoljenje za opravljanje gospodarske dejavnosti trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva dodeli pod pogojem, da so člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so njeni pooblaščeni poslovodje, avstrijski državljani.
Ugotoviti je namreč treba, da pogoj državljanstva državljanom drugih držav članic neposredno onemogoča, da v Avstriji delujejo kot člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje družb, ki opravljajo gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, ali da tako dejavnost opravljajo kot osebe, zaposlene v tej državi članici.
Možnost utemeljitve omejitev svobode ustanavljanja in prostega gibanja delavcev na podlagi člena 346(1)(b) PDEU
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da se je avstrijski zakonodajalec ob določitvi pogoja državljanstva brez podrobnejše utemeljitve skliceval na pravilo o izjemi iz člena 223(1)(b) Pogodbe EGS, ki ga zdaj najdemo v členu 346(1)(b) PDEU.
Zato je treba preizkusiti, ali je mogoče s členom 346(1)(b) PDEU, v skladu s katerim določbe pogodb ne nasprotujejo temu, da država članica v zvezi s proizvodnjo orožja, streliva in vojaškega materiala sprejme ukrepe, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti, utemeljiti omejitve svobode ustanavljanja in prostega gibanja delavcev, določene s predpisom, kot je ta iz postopka v glavni stvari.
V zvezi s tem je treba izjemo iz člena 346 PDEU v skladu z ustaljeno sodno prakso v zvezi z odstopanji od temeljnih svoboščin razlagati ozko (glej v tem smislu sodbi Komisija/Finska, C‑284/05,
EU:C:2009:778
, točka 46, in Insinööritoimisto InsTiimi, C‑615/10,
EU:C:2012:324
, točka 35).
Čeprav se odstavek 1(b) tega člena sklicuje na ukrepe, za katere lahko država članica meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti, ga vseeno ni mogoče razlagati tako, da državam članicam priznava pravico do odstopanja od določb Pogodbe že zgolj s sklicevanjem na navedene interese (glej v tem smislu sodbi Komisija/Finska,
EU:C:2009:778
, točka 47, in Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, točka 35). Država članica, ki uveljavlja pravico iz člena 346(1)(b) PDEU, mora dokazati, da je za zaščito bistvenih interesov njene varnosti treba uporabiti odstopanje, predvideno v tej določbi (glej v tem smislu sodbi Komisija/Finska,
EU:C:2009:778
, točka 49, in Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, točka 45).
Čeprav dejavnost, za katero je družba Schiebel Aircraft zaprosila za dovoljenje, torej trgovanje z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom in posredovanje pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, lahko spada na področje uporabe izjeme iz člena 346(1)(b) PDEU, niti iz predložitvene odločbe niti iz spisa, s katerim razpolaga Sodišče, ni razvidno, da je Republika Avstrija, katere vlada Sodišču ni predložila stališč, dokazala, da je pogoj državljanstva, ki ga zahteva ta družba, potreben za zaščito bistvenih interesov njene varnosti, kar mora nazadnje preveriti predložitveno sodišče.
Vendar lahko Sodišče, da bi koristno odgovorilo predložitvenemu sodišču, temu v smislu sodelovanja z nacionalnimi sodišči poda vse smernice, ki se mu zdijo potrebne (glej zlasti sodbo AES‑3C Maritza East 1, C‑124/12,
EU:C:2013:488
, točka 42).
V zvezi s tem, tudi če se dokaže, da so cilj zagotavljanja zanesljivosti oseb, pooblaščenih za opravljanje gospodarske dejavnosti trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, cilj varnosti dobave sredstev za obrambo in cilj preprečevanja razkritja strateških informacij, ki jih v pisnih stališčih med drugim navajajo češka in švedska vlada ter Evropska komisija, bistveni interesi varnosti Republike Avstrije v smislu člena 346(1)(b) PDEU, pogoj državljanstva v skladu z načelom sorazmernosti ne sme presegati tega, kar je primerno in potrebno za dosego želenega namena (glej v tem smislu sodbi Johnston, 222/84,
EU:C:1986:206
, točka 38, in Albore, C‑423/98,
EU:C:2000:401
, točka 19).
Kot poudarjata češka vlada in Komisija, tudi če bi bilo s pogojem državljanstva mogoče doseči cilje, navedene v prejšnji točki, pa je mogoče take cilje v obravnavanem primeru doseči z manj omejevalnimi ukrepi, kot je med drugim reden nadzor nad proizvodnjo orožja in trgovino z njim, obveznost tajnosti, določena z upravnim pravom, ali sankcioniranje razkritja strateških informacij v kazenskem pravu.
Glede na zgornje ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člena 45 PDEU in 49 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta predpisu države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo imeti člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje, gospodarskih družb, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, državljanstvo te države članice. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali država članica, ki uveljavlja pravico iz člena 346(1)(b) PDEU, za utemeljitev takega predpisa lahko dokaže, da je za zaščito bistvenih interesov njene varnosti treba uporabiti odstopanje, predvideno v tej določbi.
Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Glede na zgornje ugotovitve je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člena 45 PDEU in 49 PDEU razlagati tako, da nasprotujeta predpisu države članice, kot je ta iz postopka v glavni stvari, ki določa, da morajo imeti člani organov, ki so zakoniti zastopniki družbe, ali družbeniki, ki so pooblaščeni poslovodje, gospodarskih družb, ki želijo opravljati gospodarsko dejavnost trgovanja z vojaškim orožjem in vojaškim strelivom ter posredovanja pri nakupu in prodaji vojaškega orožja in vojaškega streliva, državljanstvo te države članice. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti, ali država članica, ki uveljavlja pravico iz člena 346(1)(b) PDEU, za utemeljitev takega predpisa lahko dokaže, da je za zaščito bistvenih interesov njene varnosti treba uporabiti odstopanje, predvideno v tej določbi.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.