CELEX: 62010CJ0120
Oro transportas
Direktyva 2002/30/EB
Triukšmingų operacijų apribojimai Bendrijos oro uostuose
Garso lygio ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš miesto teritorijų, esančių netoli oro uostų

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2002 m. kovo 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/30/EB dėl
taisyklių ir tvarkos, reglamentuojančios triukšmingų operacijų apribojimų įvedimą Bendrijos oro uostuose, nustatymo (OL L 85,
p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 6 t., p. 96) 2 straipsnio e punkto, 4 straipsnio 4 dalies ir 6 straipsnio
2 dalies aiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp, pirma, oro transporto bendrovės
European Air Transport SA
(toliau – EAT) ir, antra,
Collège d’environnement de la Région de Bruxelles-Capitale
(Briuselio sostinės regiono aplinkos tarnyba) bei
Région de Bruxelles-Capitale
(Briuselio sostinės regionas) dėl 56 113 eurų dydžio baudos, kurią
Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement
(Briuselio aplinkos valdymo institutas, toliau – IBGE) skyrė EAT dėl to, kad ši nesilaikė nacionalinės teisės aktų, susijusių
su triukšmu miestuose.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Direktyvos 2002/30 7 ir 10 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(7)      Bendra taisyklių ir tvarkos, dėl operacijų apribojimų Bendrijos oro uostuose nustatymo, sistema, kaip subalansuoto požiūrio
į triukšmo valdymą dalis, padės išlaikyti vidaus rinkos reikalavimus nustatant panašius operacijų apribojimus oro uostuose,
turinčiuose maždaug panašių triukšmo problemų. Ji apima triukšmo poveikio oro uoste įvertinimą ir esamų priemonių tam poveikiui
mažinti vertinimą bei atitinkamų mažinimo priemonių parinkimą siekiant maksimalaus palankumo aplinkai pačiu ekonomiškiausiu
būdu.
<...>
(10)      33-oji ICAO asamblėja priėmė rezoliuciją A33/7, suformulavusią „subalansuoto požiūrio“ į triukšmo valdymo [valdymą] koncepciją,
nustatančią politikos kryptį lėktuvų keliamo triukšmo problemai spręsti, įskaitant tarptautinę orientaciją paskiruose oro
uostuose nustatyti operacijų apribojimus. „Subalansuoto požiūrio“ į orlaivių keliamo triukšmo valdymo [valdymą] koncepciją
sudaro keturi pagrindiniai elementai, ir ji reikalauja kruopščiai įvertinti visas įvairias galimybes mažinti triukšmą, įskaitant
orlaivių triukšmo jo ištakose mažinimą, žemės naudojimo planavimo ir valdymo priemones, triukšmą mažinančią naudojimo tvarką
ir operacijų apribojimus, nepažeidžiant atitinkamų teisinių pareigų, esamų susitarimų, galiojančių įstatymų ir nustatytų politikos
krypčių.“
Direktyvos 2002/30 1 straipsnyje „Tikslai“ numatyta:
„Šios direktyvos tikslai yra šie:
a)      nustatyti Bendrijai taisykles, padedančias nuosekliai oro uostų lygmeniu nustatyti operacijų apribojimus, kad būtų galima
apriboti arba sumažinti kenksmingą triukšmo poveikį patiriančių žmonių skaičių;
<...>“
Direktyvos 2002/30 2 straipsnio e punkte nustatyta:
Šioje direktyvoje:
<...>
e)      „operacijų apribojimai“ – su triukšmu susiję veiksmai, kuriais ribojamas arba mažinamas civilinių ikigarsinių reaktyvinių
lėktuvų patekimas į kurį nors oro uostą. Juos sudaro operacijų apribojimai, kuriais siekiama neleisti ribinio triukšmingumo
orlaivių skrydžių konkrečiuose oro uostuose, taip pat dalinio pobūdžio operacijų apribojimai, turintys poveikio civilinių
ikigarsinių lėktuvų naudojimui tam tikru laiko tarpu“.
Direktyvos 2002/30 4 straipsnio „Orlaivių triukšmo valdymo bendrosios nuostatos“ 4 dalyje teigiama:
„Su eksploatacinėmis savybėmis susiję operacijų apribojimai yra grindžiami orlaivio keliamo triukšmo charakteristika, nustatyta
atliekant sertifikavimo procedūrą pagal Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos trečiosios redakcijos (1993 m. liepos
mėn.) [sudarytos Čikagoje 1944 m. gruodžio 7 d., toliau – ICAO konvencija] 16 priedo 1 tomą.“
Direktyvos 2002/30 5 straipsnyje „Įvertinimo taisyklės“ numatyta:
„1.      Svarstant sprendimą dėl operacijų apribojimų, kuo tinkamiau ir kiek įmanoma atsižvelgiama į II priede nurodytą informaciją,
reikalingą atitinkamiems operacijų apribojimams numatyti ir oro uostui apibūdinti.
2.      Tais atvejais, kai oro uostų projektams turi būti taikomas poveikio aplinkai įvertinimas pagal [1985 m. birželio 27 d. Tarybos
direktyvą dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 15  sk., 1 t., p. 248)], pagal tą direktyvą atliktas įvertinimas yra laikomas atitinkančiu 1 dalies reikalavimus,
jei atliekant tą įvertinimą buvo kiek įmanoma atsižvelgta į šios direktyvos II priede nurodytą informaciją.“
Direktyvos 2002/30 6 straipsnyje „Operacijų apribojimų, kuriais siekiama pašalinti ribinio triukšmingumo orlaivius, nustatymo
taisyklės“ teigiama:
„1.      Jei visų galimų priemonių, įskaitant dalinius operacijų apribojimus, įvertinimas, atliktas pagal 5 straipsnio reikalavimus,
rodo, kad šios direktyvos tikslams pasiekti reikia nustatyti apribojimus, kuriais siekiama pašalinti ribinio triukšmingumo
orlaivius, <...> yra taikomos šios taisyklės <...>
2.      Atsižvelgdami į 5 straipsnyje pateiktas įvertinimo taisykles, I priede išvardyti didmiesčių oro uostai gali nustatyti griežtesnes
priemones apibrėždami ribinio triukšmingumo orlaivius, jei šios priemonės neturi poveikio civiliniams ikigarsiniais reaktyviniams
lėktuvams, kurie pirmą kartą sertifikuojami arba dar kartą sertifikuojami atitinka Tarptautinės civilinės aviacijos konvencijos
16 priedo 1 tomo II dalies 4 skyriuje nustatytus triukšmo standartus.“

Nacionalinė teisė
Direktyva 2002/30 į nacionalinę teisę federacijos lygmeniu perkelta 2003 m. rugsėjo 25 d. Karaliaus dekretu, kuriuo nustatomos
taisyklės ir tvarka dėl operacijų apribojimų įvedimo Briuselio nacionaliniame oro uoste (
Moniteur belge
, 2003 m. rugsėjo 26 d., p. 47538).
1997 m. liepos 17 d.
Région de Bruxelles-Capitale
potvarkio dėl kovos su triukšmu miestuose (
Moniteur belge
, 1997 m. spalio 23 d., p. 28215, toliau – 1997 m. liepos 17 d. potvarkis) 9 straipsnyje nustatyta:
„Vyriausybė imasi visų priemonių, skirtų:
1)      apriboti tam tikrų šaltinių keliamam triukšmui, nustatydama maksimalias emisijos ir imisijos normas;
2)      nustatyti leistinoms triukšmo šaltinių riboms, atsižvelgiant į jų kilmę, vietą miestų teritorijose, jų akustines charakteristikas
ir poreikį visų pirma apsaugoti tam tikrose teritorijose esančių pastatų gyventojus;
3)      prietaisų, įrenginių ir objektų naudojimui reglamentuoti, atsižvelgiant į aplinkybes, kai triukšmas ar vibracijos, kurie skleidžiami
arba gali būti skleidžiami, keltų itin daug nepatogumų;
<...>“
1999 m. kovo 25 d.
Région de Bruxelles-Capitale
potvarkio dėl pažeidimų aplinkosaugos srityje tyrimo bei konstatavimo ir atsakomybės bei sankcijų už juos nustatymo (
Moniteur belge
, 1999 m. birželio 24 d., p. 23850, toliau – 1999 m. kovo 25 d. potvarkis) 32 straipsnyje nustatyta:
„Asmeniui, kuris padaro toliau išvardytus pažeidimus, skiriama administracinė bauda nuo 62,50 iki 625 eurų:
<...>
8)      kaip numatyta 1997 m. liepos 17 d. Potvarkyje dėl kovos su triukšmu miestuose:
a)      nesant būtinybės arba dėl neapdairumo ar neatsargumo kelia triukšmą ar triukšmauja viešuose keliuose ir taip trikdo gyventojų
rimtį ar sveikatą;
b)      kelia triukšmą ar triukšmauja ir taip trikdo gyventojų rimtį ar sveikatą nuo 22 iki 7 valandos;
c)      elgiasi nepaprastai triukšmingai arba neužkerta kelio tokiam asmenų arba gyvūnų, už kuriuos jis atsako, elgesiui.“
Remiantis šio potvarkio 33 straipsniu:
„Asmeniui, kuris padaro toliau išvardytus pažeidimus, skiriama administracinė bauda nuo 625 iki 62 500 eurų:
<...>
7)      kaip numatyta 1997 m. liepos 17 d. Potvarkyje dėl kovos su triukšmu miestuose:
a)      viešuose keliuose ar viešose vietose kelia triukšmą, dėl kurio reikia gauti išankstinį leidimą, neturėdamas tokio leidimo
arba nesilaikydamas jame nustatytų sąlygų;
b)      kaip garso šaltinio savininkas, valdytojas ar naudotojas tiesiogiai ar netiesiogiai sukuria vyriausybės nustatytas normas
viršijančius garso trikdžius arba leidžia jiems tęstis;
<...>“
Minėto potvarkio 35 straipsnyje numatyta:
„32 ir 33 straipsniuose išvardyti pažeidimai užtraukia arba baudžiamąją atsakomybę, arba administracinę baudą.
<...>“
1999 m. gegužės 27 d.
Région de Bruxelles-Capitale
nutarimo dėl kovos su oro eismo keliamu triukšmu (
Moniteur belge
, 1999 m. rugpjūčio 11 d., p. 30002; toliau – 1999 m. gegužės 27 d. nutarimas) 2 straipsnyje numatytos ribinės vertės, kurių
triukšmo lygis negali viršyti.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad IBGE konstatavo, jog per 2006 metų spalio mėnesį EAT padarė
62 1997 m. liepos 17 d. potvarkio, 1999 m. kovo 25 d. potvarkio ir 1999 m. gegužės 27 d. nutarimo pažeidimus. EAT kaltinama
tuo, kad jos orlaiviai skleidė triukšmą nakties metu, viršijantį šiuose teisės aktuose numatytas ribines vertes.
2006 m. lapkričio 24 d. IBGE surašė protokolą, kuriame konstatavo šiuos pažeidimus, ir 2006 m. gruodžio 4 d. perdavė jį EAT.
2007 m. rugpjūčio 24 d. IBGE pradėjo procedūrą dėl administracinės nuobaudos skyrimo EAT, kuriai pasibaigus šiai bendrovei
paskirta 56 113 eurų bauda už 48 iš 62 pažeidimų, padarytus 2006 metų spalio mėnesį nuo antros iki penktos valandos ryto.
EAT šį sprendimą apskundė
Collège d’environnement de la Région de Bruxelles-Capitale
, kuri 2008 m. sausio 24 d. sprendimu patvirtino nuobaudą, kurią buvo paskyrusi IBGE.
2008 m. kovo 20 d. ši bendrovė
Conseil d’État
(Valstybės taryba) pateikė skundą prieš
Collège d’environnement de la Région de Bruxelles-Capitale
ir
Région de Bruxelles-Capitale
prašydama panaikinti 2008 m. sausio 24 d. sprendimą. Šiuo tikslu ji nurodė, kad 1999 m. gegužės 27 d. nutarimu pažeidžiami
Direktyvos 2002/30 4 ir 6 straipsniai, pagal kuriuos, pirma, operacijų apribojimai, kuriuos nustato kompetentingos institucijos,
t. y. pagrindinėje byloje – IBGE, turi būti pagrįsti orlaivio keliamo triukšmo charakteristika, nustatyta atliekant sertifikavimo
procedūrą pagal ICAO konvencijos 16 priedo I tomą, ir, antra, valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos gali uždrausti
ar apriboti minėto tomo 3 skyriaus normas tenkinančių lėktuvų eksploatavimą tik jei tai yra ribinio triukšmingumo orlaiviai
vadovaujantis šiuo 3 skyriumi.
Be to, pareiškėja pagrindinėje byloje nurodo, kad šiuo nutarimu pažeidžiamas Direktyvos 2002/30 6 straipsnis, kuriame numatyta,
jog valstybės narės kompetentingos institucijos jokiu būdu negali nustatyti lėktuvų, tenkinančių ICAO konvencijos 16 priedo
1 tomo antros dalies 4 skyriaus reikalavimus, operacijų apribojimų.
Šiomis aplinkybėmis
Conseil d’État
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar [Direktyvos 2002/30] 2 straipsnio e punkte numatyta sąvoka „operacijų apribojimai“ turi būti aiškinama kaip apimanti
taisykles, kuriomis nustatomos ant žemės paviršiaus matuojamo garso lygio ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų
apylinkių, o jas viršijus gali būti skiriama sankcija, turint omenyje, kad orlaiviai privalo skristi nustatytais maršrutais
ir laikytis kitų administracinių institucijų neatsižvelgiant į šias garso ribas  nustatytų tūpimo ir kilimo taisyklių?
2. Ar [šios] direktyvos 2 straipsnio e punktas ir 4 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinami taip, kad „operacijų apribojimas“
turi būti pagrįstas „eksploatacinėmis savybėmis“, ar vis dėlto pagal šias nuostatas leidžiama kitomis su aplinkos apsauga
susijusiomis nuostatomis riboti patekimą į oro uostus, atsižvelgiant į ant žemės paviršiaus matuojamo garso lygio ribas, kurių
reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių, o jas viršijus gali būti skiriama sankcija?
3. Ar [šios] direktyvos 4 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama be su eksploatacinėmis savybėmis
susijusių operacijų apribojimų, grindžiamų orlaivio keliamu triukšmu, su aplinkos apsauga susijusiose taisyklėse nustatyti
ant žemės paviršiaus matuojamo garso lygio ribas, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių?
4. Ar [šios] direktyvos 6 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama taisyklėse nustatyti ant žemės
paviršiaus matuojamo garso lygio ribas, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių, o jas viršijus gali būti
skiriama sankcija, kai tokias taisykles būtų galima pažeisti skraidant lėktuvais, atitinkančiais Tarptautinės civilinės aviacijos
konvencijos 16 priedo 1 tomo II dalies 4 skyriaus normas?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2002/30 2 straipsnio
e punkte numatyta sąvoka „operacijų apribojimai“ turi būti aiškinama kaip apimanti taisykles, kuriomis nustatomos ant žemės
paviršiaus matuojamo garso lygio ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių, o jas viršijus gali būti
skiriama sankcija.
Atsakant į šį klausimą reikia priminti, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2002/30 7 konstatuojamosios dalies, ja nustatoma „bendra
taisyklių ir tvarkos dėl operacijų apribojimų Bendrijos oro uostuose nustatymo sistema, kaip subalansuoto požiūrio į triukšmo
valdymą dalis“.
Šiuo klausimu direktyvos 10 konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad subalansuotas požiūris yra politikos kryptis lėktuvų keliamo
triukšmo problemai spręsti, įskaitant tarptautinę orientaciją, skirtą operacijų apribojimams atskiruose oro uostuose nustatyti.
33‑iosios ICAO asamblėjos priimtoje rezoliucijoje A33/7 apibrėžtą „subalansuoto požiūrio“ koncepciją sudaro keturi pagrindiniai
elementai ir pagal ją reikalaujama kruopščiai įvertinti įvairias galimybes mažinti triukšmą, įskaitant orlaivių triukšmo jo
ištakose mažinimą, žemės naudojimo planavimo ir valdymo priemones, triukšmą mažinančią naudojimo tvarką ir operacijų apribojimus,
nepažeidžiant atitinkamų teisinių pareigų, esamų susitarimų, galiojančių įstatymų ir nustatytų politikos krypčių (žr., be
kita ko, 2007 m. birželio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑422/05, Rink. p. I‑4749, 38 punktą).
Tai reiškia, kad operacijų apribojimai leidžiami tik tuomet, kai bet kuri kita triukšmo valdymo priemonė neleido pasiekti
Direktyvos 2002/30 tikslų, nurodytų jos 1 straipsnyje.
Atsižvelgiant į šį kontekstą, pažymėtina, jog Direktyvos 2002/30 2 straipsnio e punkte, kuriame „operacijų apribojimai“ apibrėžiami
kaip su triukšmu susiję veiksmai, kuriais ribojamas arba mažinamas civilinių ikigarsinių reaktyvinių lėktuvų patekimas į kurį
nors oro uostą, nurodoma, kad gali būti numatyti arba dalinio pobūdžio operacijų apribojimai, turintys poveikio civilinių
ikigarsinių lėktuvų naudojimui tam tikru laiko tarpu, arba apribojimai, kuriais visiškai draudžiami ribinio triukšmingumo
orlaivių skrydžiai konkrečiuose oro uostuose.
Šis suskirstymas, be kita ko, patvirtintas šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią apribojimus, kuriais siekiama
pašalinti ribinio triukšmingumo orlaivius, leidžiama nustatyti tik jei visos įmanomos priemonės, įskaitant dalinius operacijų
apribojimus, neleido pasiekti Direktyvos 2002/30 tikslų.
Todėl, kaip savo išvados 48 punkte pažymėjo generalinis advokatas, operacijų apribojimas, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos
2 straipsnio e punktą, reiškia draudimą – kuris gali būti visiškas arba dalinis – patekti į tam tikrą oro uostą.
Pažymėtina, kad aplinkosaugos teisės aktai, kaip antai nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, kuriais nustatomos maksimalios
ant žemės paviršiaus matuojamo triukšmo ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių, patys savaime nėra
draudimas patekti į tam tikrą oro uostą.
Be to, metodo, pagal kurį skrendančio orlaivio skleidžiamas triukšmas matuojamas ant žemės paviršiaus, taikymas yra subalansuoto
požiūrio elementas, kaip priminta šios sprendimo 23 ir 24 punktuose, nes jis gali suteikti daugiau duomenų, leidžiančių suderinti
susikertančius triukšmo poveikį patiriančių asmenų, orlaivius eksploatuojančių ūkio subjektų ir visos visuomenės interesus.
Vis dėlto neatmestina, kad tokie teisės aktai dėl atitinkamo jų ekonominio, techninio ir teisinio konteksto gali turėti tokį
patį poveikį kaip draudimas patekti į oro uostą.
Jeigu iš tiesų šiais teisės aktais nustatytos ribos yra tokios varžančios, jog dėl jų orlaivių eksploatuotojai priversti atsisakyti
savo ūkinės veiklos, tokie teisės aktai turėtų būti vertinami kaip draudimai patekti į oro uostą, todėl jie būtų „operacijų
apribojimai“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 2 straipsnio e punktą.
Nagrinėdamas pagrindinę bylą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar
Région de Bruxelles-Capitale
priimtos priemonės turi tokį poveikį.
Tokiomis aplinkybėmis į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 2002/30 2 straipsnio e punktas turi būt aiškinamas
taip, kad „operacijų apribojimas“ yra visiško arba laikino draudimo priemonė, draudžianti civilinio ikigarsinio reaktyvinio
orlaivio patekimą į kurį nors Sąjungos valstybės narės oro uostą. Todėl aplinkosaugos srities nacionalinės teisės aktai, kuriais
nustatomos maksimalios ant žemės paviršiaus matuojamo triukšmo ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių,
patys savaime nėra „operacijų apribojimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nebent dėl atitinkamo ekonominio, techninio
ir teisinio konteksto jie gali turėti tokį patį poveikį kaip draudimas patekti į minėtą oro uostą.

Dėl antrojo– ketvirtojo klausimų
Atsižvelgiant į pateiktą pirmojo klausimo atsakymą, į kitus klausimus atsakyti nereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
2002 m. kovo 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/30/EB dėl taisyklių ir tvarkos, reglamentuojančios triukšmingų
operacijų apribojimų įvedimą Bendrijos oro uostuose, nustatymo 2 straipsnio e punktas turi būt aiškinamas taip, kad „operacijų
apribojimas“ yra visiško arba laikino draudimo priemonė, draudžianti civilinio ikigarsinio reaktyvinio orlaivio patekimą į
kurį nors Sąjungos valstybės narės oro uostą. Todėl aplinkosaugos srities nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatomos maksimalios
ant žemės paviršiaus matuojamo triukšmo ribos, kurių reikia paisyti skrendant virš oro uostų apylinkių, patys savaime nėra
„operacijų apribojimas“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, nebent dėl atitinkamo ekonominio, techninio ir teisinio konteksto
jie gali turėti tokį patį poveikį kaip draudimas patekti į minėtą oro uostą.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.