CELEX: 62010CJ0474
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivi 2001/42/EY
6 artikla
Viranomaisen, jota suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisesta aiheutuvat ympäristövaikutukset todennäköisesti koskevat, nimeäminen kuultavaksi
Kuultavan viranomaisen mahdollisuus valmistella suunnitelmia tai ohjelmia
Velvollisuus nimetä eri viranomainen
Viranomaisille ja yleisölle tiedottamista ja näiden kuulemista koskevat järjestelyt

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY (EYVL L 197, s. 30) 6 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asioissa, joissa asianosaisina ovat Department of the Environment for Northern Ireland (Pohjois-Irlannin
ympäristöministeriö, jäljempänä Department of the Environment) sekä Seaport (NI) Ltd (jäljempänä Seaport), Magherafelt District
Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts ja Creagh Concrete Products
Ltd ja joka koskee ”Draft Northern Area Plan 2016”- ja ”Draft Magherafelt Area Plan 2015” -nimisten Pohjois-Irlannin aluetta
koskevien suunnitelmaluonnosten pätevyyttä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Direktiivi 2001/42
Direktiivin 2001/42 14, 15, 17 ja 18 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(14) Jos tässä direktiivissä vaaditaan ympäristöarvioinnin tekemistä, olisi laadittava ympäristöselostus, joka sisältää tässä direktiivissä
säädetyt asian kannalta merkitykselliset tiedot, ja jossa osoitetaan, kuvataan ja arvioidaan ohjelman tai suunnitelman toteuttamisen
todennäköiset merkittävät ympäristövaikutukset sekä kohtuulliset vaihtoehdot, ottaen huomioon suunnitelman tai ohjelman tavoitteet
ja maantieteellinen ulottuvuus. – –
(15)      Päätöksenteon avoimuuden edistämiseksi ja sen varmistamiseksi, että arviointia varten toimitetut tiedot ovat kattavat ja luotettavat,
on tarpeen säätää, että asianomaisia ympäristöstä vastaavia viranomaisia ja yleisöä kuullaan suunnitelmien ja ohjelmien arvioinnin
kuluessa, ja että näille annetaan riittävä aika tulla kuulluksi ja esittää mielipiteensä.
– –
(17)      Ympäristöselostus ja asianomaisten viranomaisten sekä yleisön esittämät mielipiteet samoin kuin valtioiden välisten neuvottelujen
tulokset olisi otettava huomioon suunnitelmaa tai ohjelmaa valmisteltaessa ja ennen sen hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn
aloittamista.
(18)      Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että kun suunnitelma tai ohjelma hyväksytään, siitä ilmoitetaan asianomaisille viranomaisille
sekä yleisölle, ja että nämä voivat saada siitä tietoja.”
Kuten kyseisen direktiivin 1 artiklasta ilmenee, yksi kyseisen direktiivin keskeisistä tavoitteista on se, että suunnitelmista
ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, tehdään ympäristöarviointi niitä valmisteltaessa
ja ennen niiden hyväksymistä.
Direktiivin 2001/42 2 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)       ’suunnitelmilla ja ohjelmilla’ sellaisia suunnitelmia ja ohjelmia, mukaan lukien Euroopan yhteisön yhteisrahoittamat suunnitelmat
ja ohjelmat, sekä niitä koskevia muutoksia
–        jotka kansallinen, alueellinen tai paikallinen viranomainen valmistelee ja/tai hyväksyy tai jotka viranomainen valmistelee
kansanedustuslaitoksen tai hallituksen hyväksyttäväksi lainsäädäntömenettelyllä, ja
–        joita lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset edellyttävät.”
Saman direktiivin 5 artiklassa, jonka otsikkona on ”Ympäristöselostus”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos 3 artiklan 1 kohdan nojalla on tehtävä ympäristöarviointi, on laadittava ympäristöselostus, jossa osoitetaan, kuvataan
ja arvioidaan suunnitelman tai ohjelman toteuttamisen todennäköiset merkittävät ympäristövaikutukset sekä suunnitelman tai
ohjelman tavoitteet ja maantieteellinen ulottuvuus huomioon ottaen kohtuulliset vaihtoehdot. Tätä varten on annettava liitteessä
I tarkoitetut tiedot.
2.      Edellä 1 kohdan mukaisesti laaditussa ympäristöselostuksessa on oltava ne tiedot, joita kohtuudella voidaan vaatia, kun otetaan
huomioon viimeisimmät tiedot ja arviointimenetelmät, suunnitelman tai ohjelman sisältö ja yksityiskohtaisuus sekä se, missä
vaiheessa se on päätöksentekomenettelyssä ja se, missä määrin tiettyjä asioita voidaan arvioida asianmukaisemmin tuon menettelyn
eri vaiheissa, jotta vältetään kaksinkertainen arviointi.
3.      Muilta päätöksentekotasoilta tai yhteisön muun lainsäädännön kautta saatuja asiaan vaikuttavia tietoja suunnitelmien ja ohjelmien
ympäristövaikutuksista voidaan käyttää liitteessä I tarkoitettujen tietojen antamiseen.
4.      Tämän direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia on kuultava, kun päätetään ympäristöselostuksessa annettavien
tietojen laajuudesta ja yksityiskohtaisuudesta.”
Direktiivin 2001/42 6 artiklassa, jonka otsikkona on ”Kuuleminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Suunnitelma- tai ohjelmaluonnos ja 5 artiklan mukaisesti laadittu ympäristöselostus on saatettava 3 kohdassa tarkoitettujen
viranomaisten sekä yleisön saataville.
2.      Jäljempänä 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja 4 kohdassa tarkoitetulle yleisölle on annettava hyvissä ajoin todellinen
mahdollisuus esittää asianmukaisen ajan kuluessa mielipiteensä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta sekä siihen liitetystä
ympäristöselostuksesta ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.
3.      Jäsenvaltioiden on nimettävä ne asiassa kuultavat viranomaiset, joita suunnitelmien ja ohjelmien toteuttamisesta aiheutuvat
ympäristövaikutukset todennäköisesti koskevat sen vuoksi, että ne vastaavat erityisesti ympäristöasioista.
4.      Jäsenvaltioiden on määritettävä 2 kohdan soveltamista varten yleisö, mukaan lukien yleisö, joihin tämän direktiivin soveltamisalaan
kuuluva päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa tai joita se koskee, mukaan lukien asiaankuuluvat valtioista
riippumattomat järjestöt, kuten ympäristönsuojelua edistävät tai muut kyseeseen tulevat järjestöt.
5.      Jäsenvaltioiden on määriteltävä viranomaisille ja yleisölle tiedottamista ja näiden kuulemista koskevat yksityiskohtaiset
järjestelyt.”
Saman direktiivin 8 artiklassa, jonka otsikkona on ”Päätöksenteko”, säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin 5 artiklan mukaisesti laadittu ympäristöselostus, 6 artiklan mukaisesti esitetyt mielipiteet ja 7 artiklan
mukaisesti käytyjen valtioiden välisten neuvottelujen tulokset on otettava huomioon suunnitelmaa tai ohjelmaa valmisteltaessa
ja ennen sen hyväksymistä tai sitä koskevan lainsäädäntömenettelyn aloittamista.”
Kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun suunnitelma tai ohjelma hyväksytään, kyseisen direktiivin 6
artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja etenkin yleisölle on ilmoitettava tästä ja niiden saataville on toimitettava
hyväksytty suunnitelma tai ohjelma ja lausunto siitä, miten ympäristönäkökohdat on otettu suunnitelmassa tai ohjelmassa huomioon.
Saman direktiivin 10 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on seurattava suunnitelman tai ohjelman toteuttamisen
ympäristövaikutuksia, jotta ne voivat osoittaa odottamattomat haitalliset vaikutukset aikaisessa vaiheessa ja tarvittaessa
ryhtyä tarpeellisiin parannustoimiin.
Direktiivin 2001/42 13 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden oli annettava kyseisen direktiivin noudattamisen
edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset ennen 21.7.2004.

Kansallinen lainsäädäntö
Direktiivi on pantu täytäntöön Pohjois-Irlannin lainsäädännössä suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista
Pohjois-Irlannissa vuonna 2004 annetulla asetuksella (Environmental Assessment of Plans and Programmes (Northern Ireland)
Regulations 2004, jäljempänä vuoden 2004 asetus).
Direktiivin 2001/42 6 artiklan 3 kohta on pantu täytäntöön vuoden 2004 asetuksen 4 §:llä. Tämän 4 §:n pääasian kannalta merkityksellisessä
osassa säädetään seuraavaa:
”Kuultava viranomainen
1)      Jollei 2 momentista muuta johdu, Department of the Environment on tässä asetuksessa tarkoitettu kuultava viranomainen.
2)      Jos Department of the Environment on tietyllä hetkellä suunnitelmasta tai ohjelmasta vastaava viranomainen, se ei voi samaan
aikaan toimia [vuoden 2004] asetuksessa tarkoitettuna kuultavana viranomaisena tämän suunnitelman tai ohjelman osalta, ja
seuraavissa tämän asetuksen säännöksissä olevia viittauksia kuultavaan viranomaiseen on tulkittava vastaavalla tavalla.”
Vuoden 2004 asetuksen 11 §:n 1–5 momentissa säädetään yhtäältä, että kun ympäristöarviointi on suoritettava, vastuuviranomainen
laatii ympäristöselostuksen tai varmistaa, että se laaditaan, ja toisaalta, että ”kun vastuuviranomainen päättää ympäristöselostuksessa
annettavien tietojen laajuudesta ja yksityiskohtaisuudesta, se kuulee kuultavaa viranomaista”.
Direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 kohta on pantu täytäntöön vuoden 2004 asetuksen 12 §:llä. Tässä 12 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Jokainen suunnitelma- tai ohjelmaluonnos, josta on laadittu 11 §:n mukaisesti ympäristöselostus, ja siihen liittyvä ympäristöselostus
(jäljempänä merkitykselliset asiakirjat) on saatettava kuultavan viranomaisen ja yleisön saataville tämän pykälän seuraavien
säännösten mukaisesti.
2)      Vastuuviranomaisen on lähetettävä merkityksellisistä asiakirjoista jäljennös kuultavalle viranomaiselle heti, kun se on niiden
valmistelun jälkeen mahdollista, ja kehotettava sitä esittämään mielipiteensä niistä tietyssä määräajassa.
3)      Vastuuviranomaisen on myös
a)      julkaistava 14 päivän kuluessa merkityksellisten asiakirjojen valmistelun päättymisestä 5 momentin mukaisesti sellainen ilmoitus
tai huolehdittava sellaisen ilmoituksen julkaisemisesta, jossa
i)      ilmoitetaan suunnitelman, ohjelman tai muutoksen nimi
ii)      ilmoitetaan osoite (joka voi olla internetsivu), jossa merkityksellisten asiakirjojen jäljennöstä on mahdollista tarkastella
tai josta jäljennös on saatavissa
iii)      kehotetaan esittämään mielipiteitä merkityksellisistä asiakirjoista
iv)      ilmoitetaan osoite, johon mielipiteet on lähetettävä, ja määräaika, jonka kuluessa ne on lähetettävä, ja
b)      pidettävä merkityksellisten asiakirjojen jäljennös saatavilla päätoimipaikassaan, jotta yleisö voi tarkastella sitä päätoimipaikan
aukioloaikana ja maksutta, ja
c)      julkaistava merkityksellisten asiakirjojen jäljennös viranomaisen internetsivulla.
4)      [Tämän pykälän] 2 momentissa ja 3 momentin a kohdan iv alakohdassa tarkoitettujen määräaikojen on oltava niin pitkiä, että
niille, joita kehotus koskee, annetaan hyvissä ajoin todellinen mahdollisuus esittää mielipiteensä merkityksellisistä asiakirjoista.
5)      [Tämän pykälän] 3 momentin a kohdassa tarkoitettu ilmoituksen julkaiseminen on suoritettava siten, että voidaan varmistua
siitä, että ilmoituksen sisältö tulee todennäköisesti sen yleisön tietoon, johon suunnitelma- tai ohjelmaluonnos vaikuttaa
tai todennäköisesti vaikuttaa tai jolla on siihen intressi.
– –”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Department of the Environment koostui tosiseikkojen tapahtumahetkellä neljästä toimeenpanevasta virastosta, jotka kuuluivat
siihen, olivat sen valvonnan alaisia ja vastasivat sen tiettyjen lakisääteisten tehtävien suorittamisesta. Mikään näistä neljästä
virastosta ei ollut itsenäinen oikeushenkilö, mutta jokaisella niistä oli sen sijaan oma henkilöstö, omat hallinnolliset resurssit
ja erilliset tilat. Nämä virastot olivat Planning Service (suunnitteluyksikkö), Environment and Heritage Service (ympäristö-
ja kansallisperintöyksikkö, jäljempänä EHS, nykyisin nimeltään Northern Ireland Environment Agency (NIEA)), Driver and Vehicle
Testing Agency (kuljettajantutkinto- ja ajoneuvojen katsastusvirasto) ja Driver and Vehicle Licensing Northern Ireland (Pohjois-Irlannin
ajokortti- ja ajoneuvolupavirasto).
Suunnitteluyksikkö vastasi alueellisten kehittämissuunnitelmien valmisteluun ja suunnitelman tekemistä koskevien yksityishenkilöiden
lupahakemusten ratkaisemiseen liittyvien Department of the Environmentin lakisääteisten tehtävien suorittamisesta. EHS oli
virasto, jonka vastuulla oli suurin osa ympäristöasioiden sääntelyyn – muuhun kuin suunnitteluun – liittyvien Departmentin
lakisääteisten tehtävien suorittamisesta ja jonka henkilöstöllä oli tietoa ja asiantuntemusta ympäristöasioissa.
Suunnitteluyksikkö aloitti tuolloin voimassa olleiden kansallisten menettelyjen mukaisesti Northern Area Plan 2016- ja Magherafelt
Area Plan 2015 -nimisten luonnosten valmistelumenettelyn, joka käytiin läpi ennen ajankohtaa, johon mennessä jäsenvaltioiden
oli pantava direktiivi 2001/42 täytäntöön. Molemmat suunnitelmaluonnokset julkaistiin kuitenkin lopulta kyseisen ajankohdan
jälkeen.
Kyseinen Department of the Environmentin yksikkö työskenteli kumpaakin alueellista suunnitelmaluonnosta valmistellessaan erittäin
tiiviisti EHS:n kanssa kerätäkseen merkityksellistä ympäristötietoa ja saadakseen neuvoja suunnitelmien ehdotetusta sisällöstä.
Department of the Environmentin suunnitteluyksikkö julkaisi 11.5.2005 Northern Area Plan 2016 -luonnoksen ja siihen liittyvän
ympäristöselostuksen. Department kehotti julkaisuhetkellä yleisöä esittämään kommentteja ja muistutuksia. Se myös lähetti
suunnitelmaluonnoksen ja ympäristöselostuksen EHS:lle ja muille viranomaisille niiden kuulemista varten ja kehotti niitä esittämään
kommentteja ja muistutuksia. Se edellytti, että vastaukset toimitetaan sille kahdeksan viikon kuluessa. Department vastaanotti
yleisöltä yhteensä 5 250 muistutusta suunnitelmaluonnoksesta ja neljä muistutusta ympäristöselostuksesta. Näistä muistutuksista
Seaport esitti 49, joista yksi koski ympäristöselostuksen sisältöä ja ympäristöarvioinnin suorittamistapaa.
Department of the Environment julkaisi 24.4.2004 Magherafelt Area Plan 2015 -luonnoksen ja ympäristöarvioinnin, joka oli suoritettu
tuolloin voimassa olleiden kansallisen lainsäädännön vaatimusten mukaisesti. Department suoritti tämän jälkeen alueellisen
suunnitelmaluonnoksen ympäristöarvioinnin ja julkaisi 24.5.2005 ympäristöselostuksen, jonka se tuolloin katsoi olevan direktiivin
2001/42 vaatimusten mukainen. Tästä ympäristöselostuksesta lähetettiin jäljennös EHS:lle ja muille asianomaisille viranomaisille.
Department kehotti kaikkia viranomaisia esittämään mielipiteensä ympäristöselostuksesta kuuden viikon kuluessa. Department
vastaanotti yleisöltä noin 5 300 muistutusta suunnitelmaluonnoksesta ja viisi muistutusta uudesta ympäristöselostuksesta.
Seaport nosti marraskuussa 2005 kanteen High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Divisionissa (Yhdistynyt
kuningaskunta) ja riitautti Northern Area Plan 2016 -luonnoksen julkaisemiseen liittyvän Department of the Environmentin toiminnan
asianmukaisuuden. Se katsoi, että direktiiviä 2001/42 ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä
ja että Department of the Environmentin ympäristöarviointi ja ympäristöselostus eivät olleet kyseisen direktiivin vaatimusten
mukaisia.
Magherafelt District Council, F P McCann (Developments) Ltd, Younger Homes Ltd, Heron Brothers Ltd, G Small Contracts ja Creagh
Concrete Products Ltd nostivat 13.12.2005 kanteen samassa tuomioistuimessa ja riitauttivat Magherafelt Area Plan -luonnoksen
julkaisemisen, ympäristöarvioinnin suorittamistavan ja ympäristöselostuksen sisällön. Kyseisen kanteen tueksi esitetyt perusteet
olivat samanlaisia kuin Seaportin kanteensa tueksi esittämät perusteet.
On todettava, että Seaport nosti tämän jälkeen uuden kanteen ja riitautti Northern Area Plan 2016 -luonnokseen liittyvän toteuttamiskelvottomuutta
koskevan lausunnon. Seaport kuitenkin peruutti kyseisen kanteen, ja ennakkoratkaisupyyntö, jonka High Court of Justice in
Northern Ireland, Queen’s Bench Division oli esittänyt, peruutettiin viimeksi mainitun tuomioistuimen 23.4.2010 antamalla
ratkaisulla, joten asia C-182/09, Seaport vastaan Department of the Environment for Northern Ireland, poistettiin unionin
tuomioistuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtajan 3.6.2010 antamalla määräyksellä unionin tuomioistuimen rekisteristä.
High Court of Justice in Northern Ireland katsoi 7.9.2007 antamassaan tuomiossa, että vuoden 2004 asetuksen 4 ja 12 §:llä
ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 ja 3 kohdan vaatimuksia. Se katsoi, että 4 §:llä
ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdan vaatimusta, jonka mukaan jäsenvaltioiden
on nimettävä toinen kuultava viranomainen, koska Department of the Environment on suunnitelmaluonnoksen valmistelusta vastaava
viranomainen. Se katsoi myös, että 12 §:llä ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdan
säännöksiä, koska 12 §:ssä ei asetettu nimenomaista määräaikaa, jonka kuluessa kuulemisen olisi tapahduttava.
Department of the Environment teki 6.11.2007 päätöksen, jonka sanamuoto on seuraava:
”Department of the Environment on tarkastellut High Courtin äskettäin antaman tuomion valossa uudelleen päätöstään, joka koskee
suunnitelmaluonnoksen ympäristöarvioinnin suorittamista, direktiivin [2001/42] ja [vuoden 2004 asetuksen] vaatimusten kannalta.
Tämän uudelleentarkastelun jälkeen Department of the Environment on päättänyt, että Nord 2016 -aluetta koskevan suunnitelmaluonnoksen
ympäristöarviointia ei ollut mahdollista suorittaa direktiivin [2001/42] ja [vuoden 2004 asetuksen] mukaisesti, ja ilmoittaa
tässä yleisölle tästä ratkaisustaan [vuoden 2004 asetuksen] 6 §:n 2 momentin mukaisesti.”
High Court of Justice in Northern Ireland päätti 13.11.2007 antamassaan tuomiossa toimenpiteistä, jotka on toteutettava sen
7.9.2007 antamassa tuomiossa todettujen puutteiden korjaamiseksi. Se kieltäytyi kumoamasta suunnitelmaluonnosta mutta jätti
avoimeksi mahdollisuuden tarkastella kysymystä uudelleen sen jälkeen, kun kyseisen 6.11.2007 tehdyn päätöksen pätevyydestä
on tehty ratkaisu.
Department of the Environment valitti High Court of Justice in Northern Irelandin ratkaisusta, jonka mukaan vuoden 2004 asetuksessa
ei ollut pantu asianmukaisesti täytäntöön direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 ja 3 kohdan vaatimuksia, ennakkoratkaisua pyytäneeseen
tuomioistuimeen.
Tässä yhteydessä Department of the Environment väittää erityisesti yhtäältä, että silloin, kun se toimii suunnitelmasta tai
ohjelmasta vastaavana viranomaisena, ei ole olemassa direktiivissä 2001/42 tarkoitettua kuulemisvelvollisuutta, koska sillä
on kaikki tarvittava asiantuntemus ja kaikki merkitykselliset velvollisuudet, koska millään muulla ympäristöasioihin erikoistuneella
viranomaisella ei ole tällaisia velvollisuuksia ja siten mitään muuta viranomaista ei ole nimetty Pohjois-Irlannissa ja koska
kyseisessä direktiivissä ei aseteta velvollisuutta perustaa eikä nimetä sellaista uutta viranomaista, jota Departmentin olisi
kuultava.
Toisaalta se väittää, että ”toisin kuin High Courtin tuomiossa katsottiin, [Department of the Environment] ei väittänyt, että
direktiivissä edellytetään sitä, että suunnitteluyksikön ja EHS:n väliset tehtävät erotetaan viranomaisen sisällä toisistaan
silloin, kun Department on suunnitelmasta tai ohjelmasta vastaava viranomainen. Department kuitenkin viittasi tapaan, jolla
suunnitteluyksikkö ja EHS olivat tosiasiallisesti keskenään vuorovaikutuksessa riitautettujen suunnitelmaluonnoksien yhteydessä”.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esitti 8.9.2008 tekemällään päätöksellä, joka saapui unionin tuomioistuimeen 16.10.2008,
unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka olivat samanlaiset kuin käsiteltävässä asiassa. Asiassa C-454/08,
Seaport Investments, 20.5.2009 annetussa määräyksessä todettiin, että kyseisen pyynnön tutkittavaksi ottamisen edellytykset
puuttuivat selvästi erityisesti sen vuoksi, että ennakkoratkaisupyyntö ei sisältänyt lainkaan tietoja pääasiaan liittyvistä
oikeudellisista seikoista ja tosiseikoista eikä siinä esitetty riittävän selkeästi ja täsmällisesti syitä, jotka johtivat
siihen, että kyseinen tuomioistuin esitti unionin tuomioistuimelle kysymyksiä direktiivin 2001/42 3, 5 ja 6 artiklan tulkinnasta.
Tässä tilanteessa Court of Appeal in Northern Ireland päätti uudelleen lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiiviä [2001/42/EY] tulkittava siten, että jäsenvaltio voi kieltäytyä nimeämästä [kyseisen direktiivin] 6 artiklan
3 kohdan mukaisesti mitään viranomaista kuultavaksi [kyseisen direktiivin] 5 ja 6 artiklassa tarkoitetulla tavalla, jos [kyseisen
direktiivin] 3 artiklassa tarkoitetun suunnitelman valmisteleva valtion viranomainen on itse se viranomainen, jolla on kokonaisvastuu
ympäristöasioista jäsenvaltiossa?
2)      Onko direktiiviä tulkittava siten, että jos 3 artiklassa tarkoitetun suunnitelman valmisteleva viranomainen on itse se viranomainen,
jolla on kokonaisvastuu ympäristöasioista jäsenvaltiossa, tämä jäsenvaltio on velvollinen varmistamaan, että kuultavaksi viranomaiseksi
nimetään toinen viranomainen kuin tämä viranomainen?
3)      Onko direktiiviä [2001/42] tulkittava siten, että [kyseisen direktiivin] 6 artiklan 2 kohdassa asetettu vaatimus siitä, että
6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuille viranomaisille ja 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulle yleisölle on annettava hyvissä
ajoin todellinen mahdollisuus esittää mielipiteensä ’asianmukaisen ajan kuluessa’, voidaan panna täytäntöön säännöillä, joiden
mukaan suunnitelman valmistelusta vastaava viranomainen vahvistaa kussakin tapauksessa määräajan, johon mennessä mielipiteet
on esitettävä, vai onko niissä säännöissä, joilla direktiivi pannaan täytäntöön, asetettava määräaika, johon mennessä mielipiteet
on esitettävä, tai erilaisia tilanteita varten erilaisia määräaikoja, joihin mennessä mielipiteet on esitettävä?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kahdella ensimmäisellä kysymyksellään, jotka on syytä tutkia yhdessä, onko
pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa viranomainen, joka on nimetty kuultavaksi viranomaiseksi direktiivin
2001/42 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, vastaa itse kyseisessä säännöksessä tarkoitetun suunnitelman valmistelusta,
kyseistä säännöstä tulkittava siten, että siinä edellytetään, että on nimettävä toinen viranomainen, jota on kuultava muun
muassa ympäristöselostuksen laatimisen ja kyseisen suunnitelman hyväksymisen yhteydessä.
Tässä yhteydessä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Tanskan hallitukset ja Euroopan komissio väittävät, että tällaisissa olosuhteissa
direktiivin 2001/42 6 artiklan 3 kohdassa ei edellytetä, että jäsenvaltioiden on nimettävä tai perustettava tässä tarkoituksessa
toinen viranomainen, jonka on vastattava niistä velvoitteista ja jolla on oltava se toimivalta, jotka kuuluvat yleensä viranomaiselle,
joka on nimetty yleensä kuultavaksi viranomaiseksi. Ne väittävät erityisesti, että tällaisen toisen viranomaisen nimeäminen
ja/tai perustaminen olisi tarpeetonta, koska viranomaiset, jotka vastaavat ympäristöasioista ja joilla on näin ollen osaamista
ja asiantuntemusta ympäristöasioissa, ovat luonnollisesti juuri ne viranomaiset, jotka jäsenvaltioiden on nimettävä ja jotka
jäsenvaltiot näin ollen nimeävät kyseisessä direktiivissä tarkoitetuiksi kuultaviksi viranomaisiksi.
Aluksi on muistutettava, että kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on nimettävä viranomaiset,
joita on kuultava muun muassa ympäristöselostuksen laatimista ja kyseisessä direktiivissä tarkoitetun suunnitelman tai ohjelman
hyväksymistä varten. Valinnan on kohdistuttava niihin elimiin, jotka vastaavat erityisesti ympäristöasioista ja joilla on
niissä asiantuntemusta.
Kuten direktiivin 2001/42 15 perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa asetetulla velvollisuudella
nimetä tällaiset viranomaiset kuultaviksi suunnitelman tai ohjelman, jolla on todennäköisesti kyseisessä direktiivissä tarkoitettuja
ympäristövaikutuksia, hyväksymisen yhteydessä pyritään edistämään päätöksenteon avoimuutta ja erityisesti varmistamaan, että
kun viranomainen, jolla ei välttämättä ole asiantuntemusta tai velvoitteita ympäristöasioissa, suunnittelee hyväksyvänsä tällaisen
suunnitelman tai ohjelman, tästä suunnitelmasta tai ohjelmasta laadittavassa ympäristöselostuksessa sekä tässä suunnitelmassa
tai ohjelmassa on otettava asianmukaisesti huomioon ympäristövaikutukset ja tämän suunnitelman tai ohjelman kohtuullisia vaihtoehtoja
on tarkasteltava objektiivisesti.
Näin ollen kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdan nojalla nimetty viranomainen myötävaikuttaa aina, kun sitä on kuultava
tai sille on annettava tietoja suunnitelman tai ohjelman valmistelun, hyväksymisen ja toteuttamisen eri vaiheissa, siihen,
että kyseisen suunnitelman tai ohjelman valmisteleva viranomainen ymmärtää oikein kyseisen suunnitelman tai ohjelman ympäristövaikutukset
luotettavien ja kattavien tietojen perusteella.
On selvää, että pääasiassa kyseessä olevan ministeriön, joka vastaa ympäristöasioista osassa jäsenvaltion aluetta, kaltainen
viranomainen vastaa erityisesti ympäristöasioista ja suunnitelmien tai ohjelmien toteuttamisesta aiheutuvat ympäristövaikutukset
voivat näin ollen ”koskea” sitä direktiivissä 2001/42 tarkoitetulla tavalla, koska sillä on asiantuntemusta ympäristöasioissa
jäsenvaltion kyseisessä osassa.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, joissa ministeriötason viranomainen vastaa ympäristöasioista,
on todettava, että jos tällainen viranomainen on sen vuoksi, että sille on annettu erityinen vastuu ympäristöasioissa ja sillä
on asiantuntemusta ympäristöasioissa, nimetty kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdan nojalla, suunnitelman tai ohjelman
ympäristövaikutukset koskevat sitä lähtökohtaisesti ja se kykenee lähtökohtaisesti ymmärtämään kyseiset ympäristövaikutukset.
Direktiivin 2001/42 säännöksiltä vietäisiin kuitenkin tehokas vaikutus, jos tilanteessa, jossa kyseisen direktiivin 6 artiklan
3 kohdan nojalla nimetty viranomainen olisi myös itse velvollinen valmistelemaan tai hyväksymään suunnitelman tai ohjelman,
kyseessä olevan jäsenvaltion valtionhallinnossa ei olisi olemassa mitään muuta elintä, jolla olisi valtuudet suorittaa kyseinen
kuulemista koskeva tehtävä.
Tässä yhteydessä tiedoista, jotka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on esittänyt kirjallisissa huomautuksissaan, ilmenee,
että Englannin, Skotlannin ja Walesin, joissa on nimetty direktiivin 2001/42 täytäntöönpanosäädösten nojalla useita viranomaisia
kyseisen direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuiksi kuultaviksi viranomaisiksi, tilanteista poiketen Pohjois-Irlannin
tilanteelle on ominaista se, että on nimetty ainoastaan yksi viranomainen, tässä tapauksessa Department of the Environment,
ja että kyseinen viranomainen koostuu neljästä toimeenpanevasta virastosta. Lisäksi kyseisistä tiedoista ilmenee, että Departmentilla
on oma alueellinen toimivalta, mikä vastaa ympäristöasioita koskevan toimivallan siirtämistä, josta on päätetty Ison-Britannian
ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen kuningaskunnan poliittisessa järjestelmässä, ja että kyseisessä järjestelmässä ei ole säädetty,
että kyseisen jäsenvaltion toisessa osassa nimettyä viranomaista voidaan kuulla Pohjois-Irlantia koskevista suunnitelmista
tai ohjelmista.
Tällaisissa olosuhteissa, joissa jäsenvaltion alueen osassa, jolla on hajautettua toimivaltaa, on nimetty direktiivin 2001/42
6 artiklan 3 kohdan nojalla ainoastaan yksi viranomainen ja joissa kyseinen viranomainen vastaa tietyssä tapauksessa suunnitelman
tai ohjelman valmistelusta, kyseisessä säännöksessä ei edellytetä, että jotta kyseisessä säännöksessä säädetyt kuulemiset
voidaan suorittaa, on perustettava tai nimettävä toinen viranomainen, joka sijaitsee kyseisessä jäsenvaltiossa tai kyseisen
jäsenvaltion kyseisessä osassa.
Kyseisessä 6 artiklassa kuitenkin edellytetään tällaisessa tilanteessa, että viranomaisessa, joka on yleensä vastuussa kuulemisesta
ympäristöasioissa, tehdään toiminnallinen erottelu siten, että kyseisen viranomaisen sisäisellä hallinnollisella yksiköllä
on todellinen autonomia, mikä merkitsee erityisesti sitä, että sillä on omat hallinnolliset resurssit ja henkilöresurssit
ja että se kykenee siten suorittamaan kyseisessä direktiivissä tarkoitettujen kuultavien viranomaisten tehtävät ja erityisesti
esittämään objektiivisesti mielipiteensä viranomaisen, johon kyseinen yksikkö kuuluu, suunnittelemasta suunnitelmasta tai
ohjelmasta, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa.
Edellä esitetyn perusteella kahteen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/42 6 artiklan 3 kohdassa
ei edellytetä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, että on perustettava tai nimettävä toinen kyseisessä säännöksessä
tarkoitettu kuultava viranomainen, jos viranomaisessa, joka on yleensä vastuussa kuulemisesta ympäristöasioissa ja joka on
nimetty tällaiseksi viranomaiseksi, tehdään toiminnallinen erottelu siten, että kyseisen viranomaisen sisäisellä hallinnollisella
yksiköllä on todellinen autonomia, mikä merkitsee erityisesti sitä, että sillä on omat hallinnolliset resurssit ja henkilöresurssit
ja että se kykenee siten suorittamaan 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen kuultavien viranomaisten tehtävät ja erityisesti
esittämään objektiivisesti mielipiteensä viranomaisen, johon kyseinen yksikkö kuuluu, suunnittelemasta suunnitelmasta tai
ohjelmasta.

Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään, onko direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 kohtaa
tulkittava siten, että kun siinä edellytetään, että 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen nimettyjen viranomaisten ja
yleisön, johon päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa, on voitava esittää mielipiteensä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta
ja tällaisen suunnitelman tai ohjelman ympäristöselostuksesta ”asianmukaisen ajan kuluessa”, tästä ajasta on säädettävä täsmällisesti
kansallisessa lainsäädännössä, jolla kyseinen direktiivi pannaan täytäntöön.
Tässä yhteydessä on todettava, että kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa edellytetään, että kyseisille viranomaisille
ja yleisölle, johon päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa, annetaan ”hyvissä ajoin todellinen mahdollisuus”
esittää mielipiteensä kyseisestä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta ja ympäristöselostuksesta.
Jotta viranomainen, joka suunnittelee tällaisen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä, voisi ottaa kyseisen mielipiteen asianmukaisesti
huomioon, kyseisessä 2 kohdassa täsmennetään yhtäältä, että tällaisen mielipiteen on saavuttava ennen kyseisen suunnitelman
tai kyseisen ohjelman hyväksymistä, ja toisaalta, että kuultavilla viranomaisilla ja yleisöllä, johon päätöksenteko vaikuttaa
tai todennäköisesti vaikuttaa, on oltava riittävästi aikaa suunnitellun suunnitelman tai ohjelman ja kyseiseen suunnitelmaan
tai ohjelmaan liittyvän ympäristöselostuksen arvioimiseen ja mielipiteensä esittämiseen niistä.
Lisäksi on muistutettava, että direktiivin 2001/42 6 artiklan 5 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on määriteltävä viranomaisille
ja yleisölle tiedottamista ja näiden kuulemista koskevat yksityiskohtaiset järjestelyt.
Näin ollen kyseisen direktiivin 6 artiklan 2 kohta ei ole esteenä sille, että kansallisessa lainsäädännössä, jolla kyseinen
säännös pannaan täytäntöön, säädetään, että viranomaisen, joka suunnittelee hyväksyvänsä suunnitelman tai ohjelman, jolla
on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, tehtävänä on asettaa itse kuultavalle viranomaiselle ja asianomaiselle
yleisölle määräaika, jossa ne voivat esittää mielipiteensä merkityksellisistä asiakirjoista, jos – kuten pääasiassa näyttäisi
olevan – määräaika, joka on tosiasiallisesti asetettu kullekin järjestetylle kuulemiselle, on omiaan antamaan niille hyvissä
ajoin todellisen mahdollisuuden esittää tällaisen mielipiteen.
Se, että määräaika, jossa kyseiset mielipiteet voidaan esittää, asetetaan tapauskohtaisesti, voi tietyissä tilanteissa mahdollistaa
sen, että suunnitellun suunnitelman tai ohjelman monimutkaisuus voidaan ottaa paremmin huomioon, ja voi tarvittaessa johtaa
siihen, että asetetaan määräaikoja, jotka ovat pitempiä kuin ne määräajat, jotka voitaisiin asettaa laeilla tai asetuksilla.
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava
siten, että siinä ei edellytetä, että määräajat, joiden kuluessa 6 artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen nimettyjen viranomaisten
ja yleisön, johon päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa, on voitava esittää mielipiteensä tietystä suunnitelma-
tai ohjelmaluonnoksesta ja ympäristöselostuksesta, on asetettava täsmällisesti kansallisessa lainsäädännössä, jolla kyseinen
direktiivi pannaan täytäntöön, ja näin ollen kyseinen 2 kohta ei ole esteenä sille, että viranomainen, joka valmistelee suunnitelman
tai ohjelman, asettaa tällaiset määräajat tapauskohtaisesti. Samassa 2 kohdassa kuitenkin edellytetään tässä viimeksi mainitussa
tilanteessa, että kyseisten viranomaisten ja kyseisen yleisön kuulemista, joka koskee tiettyä suunnitelma- tai ohjelmaluonnosta,
varten tosiasiallisesti asetetun määräajan on oltava riittävä ja sen on siten mahdollistettava, että viimeksi mainituille
annetaan riittävän ajoissa todellinen mahdollisuus esittää mielipiteensä kyseisestä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta ja
kyseisen suunnitelman tai ohjelman ympäristöselostuksesta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivin 2001/42/EY 6 artiklan 3 kohdassa ei edellytetä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisissa olosuhteissa, että on perustettava
tai nimettävä toinen kyseisessä säännöksessä tarkoitettu kuultava viranomainen, jos viranomaisessa, joka on yleensä vastuussa
kuulemisesta ympäristöasioissa ja joka on nimetty tällaiseksi viranomaiseksi, tehdään toiminnallinen erottelu siten, että
kyseisen viranomaisen sisäisellä hallinnollisella yksiköllä on todellinen autonomia, mikä merkitsee erityisesti sitä, että
sillä on omat hallinnolliset resurssit ja henkilöresurssit ja että se kykenee siten suorittamaan 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen
kuultavien viranomaisten tehtävät ja erityisesti esittämään objektiivisesti mielipiteensä viranomaisen, johon kyseinen yksikkö
kuuluu, suunnittelemasta suunnitelmasta tai ohjelmasta.
2)
Direktiivin 2001/42 6 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä ei edellytetä, että määräajat, joiden kuluessa 6 artiklan
3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen nimettyjen viranomaisten ja yleisön, johon päätöksenteko vaikuttaa tai todennäköisesti vaikuttaa,
on voitava esittää mielipiteensä tietystä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta ja ympäristöselostuksesta, on asetettava täsmällisesti
kansallisessa lainsäädännössä, jolla kyseinen direktiivi pannaan täytäntöön, ja näin ollen kyseinen 2 kohta ei ole esteenä
sille, että viranomainen, joka valmistelee suunnitelman tai ohjelman, asettaa tällaiset määräajat tapauskohtaisesti. Samassa
2 kohdassa kuitenkin edellytetään tässä viimeksi mainitussa tilanteessa, että kyseisten viranomaisten ja kyseisen yleisön
kuulemista, joka koskee tiettyä suunnitelma- tai ohjelmaluonnosta, varten tosiasiallisesti asetetun määräajan on oltava riittävä
ja sen on siten mahdollistettava, että viimeksi mainituille annetaan riittävän ajoissa todellinen mahdollisuus esittää mielipiteensä
kyseisestä suunnitelma- tai ohjelmaluonnoksesta ja kyseisen suunnitelman tai ohjelman ympäristöselostuksesta.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.