CELEX: 62008CJ0052
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Notarai
Direktyva 2005/36/EB

Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų
2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (OL L 255,
p. 22) įgyvendinti, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė
Direktyvos 2005/36 9 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „išlaikant įsisteigimo laisvės tikslais principus ir saugiklius,
kuriais grindžiamos skirtingos galiojančios pripažinimo sistemos, šių sistemų taisyklės turėtų būti patobulintos atsižvelgiant
į patirtį“.
Pagal šios direktyvos 14 konstatuojamąją dalį „pripažinimo mechanizmas, sukurtas [1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva
89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos
(OL L 19, 1989, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 337)], lieka nepakitęs“.
Direktyvos 2005/36 41 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad ja „netrukdoma taikyti [EB] 39 straipsnio 4 dalies ir [EB] 45 straipsnio
<....>, ypač notarų atžvilgiu“.
Direktyvos 2005/36 2 straipsnio 3 dalies formuluotė tokia:
„Jei tam tikrai reglamentuojamai profesijai atskira Bendrijos teisine priemone nustatytos kitos specialios nuostatos, tiesiogiai
susijusios su profesinės kvalifikacijos pripažinimu, atitinkamos šios direktyvos nuostatos netaikomos.“
Notaro profesija nėra reglamentuojama jokiu Sąjungos teisės aktu, nurodytu 2 straipsnio 3 dalyje.
Direktyva 2005/36, kaip numatyta jos 62 straipsnyje, panaikino Direktyvą 89/48 nuo 2007 m. spalio 20 d.

Nacionalinės teisės aktai
Pagal Portugalijos teisės sistemą notarų veikla laikoma laisvąja profesija. Ši profesija reglamentuojama 2004 m. vasario 4 d.
Dekretu įstatymu Nr. 26/2004 dėl notariato statuto priėmimo (
Diário da República
I, A serija, Nr. 29, 2004 m. vasario 4 d., toliau – Notariato statutas).
Notariato statuto 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Notaras yra teisininkas, kurio rašytiniams aktams, parengtiems vykdant savo funkcijas, pripažįstama autentiško akto galia.
2.      Notaras kartu yra ir viešosios valdžios pareigūnas, kuris patvirtina, kad dokumentai yra autentiški, užtikrina jų saugojimą,
ir laisvąja profesija užsiimantis asmuo, veikiantis nepriklausomai ir nešališkai, kurį suinteresuotosios šalys pasirenka savo
nuožiūra.“
Šio statuto 4 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad „paprastai notarui tenka pareiga sudaryti suinteresuotųjų šalių valią atitinkantį
viešąjį dokumentą, kurio atitiktį teisės reikalavimams jis užtikrina atlikdamas tyrimą ir išaiškindamas atitinkamoms suinteresuotosioms
šalims, kokia šio dokumento galia ir padariniai“.
To paties statuto 4 straipsnio 2 dalyje pažymima, kad notaras įgaliotas, be kita ko, surašyti testamentus ir kitus viešuosius
aktus, pripažinti dokumentus ir parašus, taip pat tvirtinti jų autentiškumą, išduoti sertifikatus, tvirtinti vertimus, išduoti
išrašus ar autentiškas kopijas, surašyti susirinkimų protokolus ir saugoti dokumentus.
Pagal Notariato statuto 25 straipsnį teisei verstis notaro profesija taikomos visos šios sąlygos:
–        neturi būti kliūčių jam vykdyti viešosios valdžios funkcijas ir neturi būti draudžiama jam vykdyti notaro funkcijas,
–        jis turi turėti pagal Portugalijos teisės aktus pripažįstamą teisės diplomą,
–        jis turi būti atlikęs stažuotę ir
–        turi būti išlaikęs Notarų tarybos organizuojamą kvalifikacinį egzaminą.
2004 m. vasario 4 d. Dekretu įstatymu Nr. 27/2004 (
Diário da República
I, A serija, Nr. 29) buvo sukurta notarų profesinė asociacija. Savo ruožtu paskyrimas į notaro pareigas reglamentuojamas
2004 m. balandžio 21 d. Teisingumo ministro dekretu Nr. 398/2004.
Pagal 2006 m. kovo 29 d. Dekreto įstatymo Nr. 76‑A/2006 38 straipsnį (
Diário da República
I, A serija, Nr. 63, 2006 m. kovo 29 d.) dokumentų autentiškumo tvirtinimo, sertifikavimo ir pripažinimo įgaliojimai buvo
taip pat suteikti archyvarams ir registravimo paslaugų pareigūnams, pripažintiems prekybos ar pramonės rūmams ir advokatams
bei solisitoriams (
solicitadores
). Jiems patvirtinus atitinkamo dokumento autentiškumą, jį sertifikavus ar pripažinus, dokumentui suteikiama tokia pati įrodomoji
galia kaip ir notaro sudaryto dokumento.
Kaip per posėdį paaiškino Portugalijos Respublika, Portugalijos teisės aktų leidėjas palaipsniui panaikino notarinio tvirtinimo
reikalavimą beveik visiems dokumentams, kuriems anksčiau toks reikalavimas buvo taikomas.

Ikiteisminė procedūra
Komisija gavo skundą dėl Direktyvos 89/48 neperkėlimo, kiek tai susiję su notaro profesija Portugalijoje. Išnagrinėjusi šį
skundą, 2001 m. gruodžio 20 d. laišku Komisija nurodė Portugalijos Respublikai per du mėnesius pateikti savo pastabas dėl
šios direktyvos neperkėlimo.
Savo 2002 m. birželio 17 d. atsakyme į šį oficialų pranešimą Portugalijos Respublika informavo Komisiją apie vykdomą teisės
aktų, reglamentuojančių teisę verstis notaro profesija, reformą.
2006 m. spalio 18 d. Komisija pateikė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę, kurioje konstatavo, kad ji neįvykdė įsipareigojimų
pagal Direktyvą 89/48. Ši institucija paragino Portugalijos Respubliką imtis reikiamų priemonių įvykdyti šią pagrįstą nuomonę
per du mėnesius nuo jos gavimo.
2007 m. sausio 24 d. laiške Portugalijos Respublika išdėstė priežastis, dėl kurių manė, jog Komisijos pozicija yra nepagrįsta.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Šalių argumentai
Komisija visų pirma teigia, kad notarų veikla nesusijusi su viešosios valdžios funkcijų vykdymu, kaip tai suprantama pagal
EB 45 straipsnio pirmą pastraipą. Šiuo atžvilgiu ji primena, kad šiame straipsnyje numatyta įsisteigimo laisvės išimtis, todėl
jis turėtų būti aiškinamas siaurai (1974 m. birželio 21 d. Sprendimo
Reyners
, C‑2/74, Rink. p. 631, 43 punktas).
Be to, ši išimtis turi būti taikoma tik veiklai, kuri savaime reiškia tiesioginį ir konkretų dalyvavimą vykdant viešosios
valdžios funkcijas (minėto Sprendimo
Reyners
44 ir 45 punktai). Komisijos teigimu, viešosios valdžios sąvoka neatsiejama nuo naudojimosi sprendimų priėmimo galia, nukrypstančia
nuo bendrųjų teisės normų turint galimybę veikti neatsižvelgiant į kitų subjektų valią ar net prieš ją. Visų pirma, remiantis
Teisingumo Teismo praktika, viešajai valdžiai būdinga priverčiamoji galia (1998 m. spalio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑114/97, Rink. p. I‑6717, 37 punktas).
Į EB 45 straipsnio pirmos pastraipos taikymo sritį taip pat nepatenka veikla, apibūdinama kaip pagalba ar bendradarbiavimas
vykdant viešosios valdžios funkcijas (šiuo klausimu žr. 1993 m. liepos 13 d. Sprendimo
Thijssen
, C‑42/92, Rink. p. I‑4047, 22 punktą).
Komisijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės nuomone, dalyvavimą vykdant viešosios valdžios
funkcijas reikėtų atskirti nuo veiklos siekiant bendrojo intereso. Iš tiesų įvairių profesijų atstovams suteikiama konkreti
kompetencija siekiant bendrojo intereso, tačiau jie tiesiogiai nesusiję su viešosios valdžios funkcijų vykdymu.
Kadangi Portugalijos teisės aktuose notarams nesuteikiami sprendimų priėmimo įgaliojimai, jie nesusiję su viešosios valdžios
funkcijų vykdymu.
Antra, Komisija, atsižvelgdama į Direktyvos 2005/36 reikalavimus, nagrinėja teisei verstis notaro profesija Portugalijoje
nustatytas sąlygas.
Kaip ir Jungtinė Karalystė, ši institucija mano, kad dėl šios direktyvos 41 konstatuojamosios dalies notaro profesija nepašalinta
iš šios direktyvos taikymo srities. Šią konstatuojamąją dalį reikėtų aiškinti taip, kad EB 45 straipsnio pirma pastraipa taikytina
notaro profesijai tiek, kiek ji susijusi su viešosios valdžios funkcijų vykdymu. Kadangi pagal Portugalijos teisės sistemą
notarai nedalyvauja vykdant viešosios valdžios funkcijas, Direktyva 2005/36 jiems taikytina.
Šiuo atžvilgiu Komisija pažymi, kad teisei verstis notaro profesija Portugalijoje taikomos penkios sąlygos. Pirma, kandidatai
turi turėti Portugalijos universiteto išduotą teisės diplomą ar lygiavertį mokslo laipsnį, kaip jis suprantamas pagal Portugalijos
teisės aktus. Antra, kandidatai turi būti išlaikę notaro kvalifikacinį egzaminą. Trečia, jie turi būti atlikę stažuotę, po
kurios stažuotės vadovas – kvalifikuotas notaras – pateikia savo nuomonę dėl stažuotojo tinkamumo eiti notaro pareigas. Ketvirta,
po tokios stažuotės kandidatai turi išlaikyti dar vieną egzaminą, suteikiantį teisę verstis notaro profesija. Penkta, prieš
pradėdami eiti pareigas kandidatai duoda priesaiką teisingumo ministrui ir notarų asociacijos pirmininkui.
Komisija mano, kad pirmesniame punkte nurodytos trys pirmosios sąlygos neatitinka Direktyvos 2005/36 reikalavimų. Pirmoji
sąlyga prieštarauja šios direktyvos 13 straipsnio 1 daliai ir 14 straipsnio 3 daliai, nes pagal ją kitų valstybių narių universitetų
išduotų teisės diplomų ar suteiktos kvalifikacijos, kuri nelaikoma lygiaverte, turėtojams draudžiama verstis notaro profesija
Portugalijoje. Antroji sąlyga prieštarauja, be kita ko, šios direktyvos 14 straipsnio 3 daliai, nes notaro kvalifikacinis
egzaminas apima daug dalykų, tačiau neatsižvelgiama į tai, kokius dalykus kandidatas jau išklausė, kad gautų diplomą ar kvalifikacinį
dokumentą. Kiek tai susiję su trečiąja sąlyga, aptariama stažuotė yra ne tik adaptacijos laikotarpis, bet kartu ir tinkamumo
testas, nors pagal Direktyvos 2005/36 14 straipsnio 3 dalį draudžiama numatyti ir adaptacijos laikotarpį, ir tinkamumo testą.
Portugalijos Respublika, palaikoma Lietuvos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos, teigia, pirma,
kad remiantis Sąjungos teisės aktais ir Teisingumo Teismo praktika notarų veikla susijusi su viešosios valdžios funkcijų vykdymu,
kaip tai suprantama pagal EB 45 straipsnio pirmą pastraipą.
Teisingumo Teismas savo 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendime
Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española
(C‑405/01, Rink. p. I‑10391, 42 punktas) patvirtino, kad su testamentų sudarymu susijusi notarų veikla reiškia dalyvavimą
įgyvendinant teises pagal viešosios teisės suteiktus įgaliojimus.
Europos Parlamentas 1994 m. sausio 18 d. Rezoliucijoje dėl notarų profesijos padėties ir organizavimo dvylikoje Bendrijos
valstybių narių (OL C 44, p. 36) ir 2006 m. kovo 23 d. Rezoliucijoje dėl teisinių profesijų ir bendrojo intereso, susijusio
su teisinių sistemų veikimu (OL C 292E, p. 105), taip pat padarė išvadą, kad EB 45 straipsnio pirma pastraipa taikytina notaro
profesijai.
Be to, 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų,
ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva) (OL L 178, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399) ir 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (OL L 376, p. 36) netaikomos notarų veiklai.
Kai kurie notarų statuso aspektai, t. y. visų pirma jo, kaip viešosios valdžios pareigūno, statusas, jam taikytinos
numerus clausus
taisyklės, priesaikos davimas ir įstatyme nurodyta nesuderinama veikla taip pat patvirtina tai, jog notarai dalyvauja vykdant
viešosios valdžios funkcijas.
Kiek tai susiję su tariamu Direktyvos 2005/36 neperkėlimu, Portugalijos Respublika, Lietuvos Respublika ir Slovėnijos Respublika
teigia, antra, kad šios direktyvos 41 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad ja „netrukdoma taikyti [EB] 39 straipsnio
4 dalies ir [EB] 45 straipsnio <...>, ypač notarų atžvilgiu“. Ši išlyga patvirtina tai, jog notaro profesijai Direktyva 2005/36
netaikoma. Panaši išlyga nurodyta Direktyvos 89/48 dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje.
Portugalijos Respublika daro nuorodą į Direktyvos 2005/36 parengiamuosius darbus ir visų pirma į Europos Parlamento teisėkūros
rezoliuciją dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo pasiūlymo (OL C 97E, 2004,
p. 230), priimtą per pirmąjį svarstymą 2004 m. vasario 11 d., ir daro išvadą, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas į šios direktyvos
taikymo sritį neįtraukė notaro profesijos.
Čekijos Respublika mano, kad norint verstis notaro profesija būtina labai gerai išmanyti priimančiosios valstybės narės nacionalinę
teisę, todėl reikalavimas dėl tinkamumo testo, susijusio su klausimais apie tokios valstybės narės vidaus teisę, atitinka
Direktyvos 2005/36 3 straipsnio 1 dalies h punkte išdėstytas sąlygas.
Slovėnijos Respublika teigia, kad Teisingumo Teismas turėtų
ex officio
atmesti šį ieškinį dėl to, kad ikiteisminės procedūros dalykas buvo tariamas Direktyvos 89/48 neperkėlimas, o šiame ieškinyje
Portugalijos Respublika kaltinama tuo, kad neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvą 2005/36.

Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl ieškinio priimtinumo
Iš Komisijos ieškinio matyti, kad jis susijęs su tariamu Direktyvos 2005/36 neperkėlimu. Vis dėlto pažymėtina, kad tiek oficialūs
pranešimai, tiek Komisijos pagrįsta nuomonė susiję su Direktyva 89/48. Todėl reikia
ex officio
nagrinėti klausimą dėl šio ieškinio priimtinumo.
Vadovaudamasis savo praktika Teisingumo Teismas gali
ex officio
išnagrinėti, ar įvykdytos EB 226 straipsnyje nustatytos ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo sąlygos (1992 m.
kovo 31 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑362/90, Rink. p. I‑2353, 8 punktas ir 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑417/02, Rink. p. I‑7973, 16 punktas).
Pagal nusistovėjusią Teismo praktiką nagrinėjant EB 226 straipsniu pagrįstą ieškinį valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas
nustatomas atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktus, galiojusius suėjus terminui, per kurį Komisijos nurodymu atitinkama valstybė
narė privalo įvykdyti jos pagrįstą nuomonę (žr., be kita ko, 1996 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑61/94, Rink. p. I‑3989, 42 punktą; 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑377/03, Rink. p. I‑9733, 33 punktą ir 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑416/07, Rink. p. I‑7883, 27 punktą). Tačiau reikia konstatuoti, kad Direktyva 2005/36 panaikino Direktyvą 89/48 nuo 2007 m.
spalio 20 d., t. y. pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui.
Tačiau, kaip jau yra konstatavęs Teisingumo Teismas, nors ieškinio reikalavimai iš principo negali apimti daugiau nei pagrįstos
nuomonės rezoliucinėje dalyje ir oficialiame pranešime nurodomi pažeidimai, Komisijos prašymas pripažinti, jog valstybė narė
neįvykdė įsipareigojimų, numatytų tomis vėliau pakeistos arba panaikintos pirminės redakcijos Sąjungos akto nuostatomis, kurios
buvo paliktos galioti nauju Sąjungos aktu, yra priimtinas. Tačiau bylos dalykas negali būti išplėstas įsipareigojimais pagal
naujas nuostatas, kurios neatitinka pradinės atitinkamo akto formuluotės; kitaip būtų pažeisti esminiai procedūros dėl įsipareigojimų
neįvykdymo pripažinimo teisėtumo reikalavimai (šiuo atžvilgiu žr. 1999 m. lapkričio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑365/97, Rink. p. I‑7773, 36 punktą; 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑363/00, Rink. p. I‑5767, 22 punktą ir minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
28 punktą).
Todėl Komisijos ieškinio pagrindai, kuriais siekiama, kad būtų konstatuota, jog Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų
pagal Direktyvą 2005/36, iš esmės yra priimtini su sąlyga, kad įsipareigojimai pagal šią direktyvą yra analogiški įsipareigojimams
pagal Direktyvą 89/48 (pagal analogiją žr. minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
29 punktą).
Tačiau, kaip matyti iš Direktyvos 2005/36 9 konstatuojamosios dalies, kuria siekiama patobulinti, pertvarkyti ir racionalizuoti
galiojančias nuostatas standartizuojant taikytinus principus, dėl įsisteigimo laisvės šioje direktyvoje išlaikomi principai
ir saugikliai, kuriais grindžiamos skirtingos galiojančios pripažinimo sistemos, kaip antai nustatytoji Direktyva 89/48.
Direktyvos 2005/36 14 konstatuojamojoje dalyje taip pat nustatyta, kad pripažinimo mechanizmas, sukurtas, be kita ko, Direktyva
89/48, lieka nepakitęs.
Šioje byloje Komisija Portugalijos Respubliką kaltina neperkėlus, kiek tai susiję su notaro profesija, ne kurios nors konkrečios
Direktyvos 2005/36 nuostatos, bet visos šios direktyvos.
Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad tariama pareiga perkelti Direktyvą 2005/36 dėl notaro profesijos nuostatų yra tapati
numatytai Direktyvoje 89/48, nes, pirma, principai ir saugikliai, kuriais grindžiamas pastarąja direktyva įtvirtintas pripažinimo
mechanizmas, išlaikomi ir pirmojoje direktyvoje ir, antra, šis mechanizmas priėmus Direktyvą 2005/36 liko nepakitęs.
Todėl ieškinį reikia laikyti priimtinu.
Dėl esmės
Komisija kaltina Portugalijos Respubliką neperkėlus Direktyvos 2005/36, kiek tai susiję su notaro profesija. Todėl reikia
išnagrinėti, ar ši direktyva gali būti taikoma šiai profesijai.
Šiuo atveju reikia atsižvelgti į su ja susijusias teisines aplinkybes.
Reikia pažymėti, kad teisės aktų leidėjas Direktyvos 89/48, kuri pakeista Direktyva 2005/36, dvyliktoje konstatuojamojoje
dalyje aiškiai numatė, jog pirmąja iš šių direktyvų nustatyta bendroji aukštojo mokslo diplomų pripažinimo sistema „nė kiek
netrukdo taikyti <...> [EB] 45 straipsnio“. Taip suformuluota išlyga atspindi teisės aktų leidėjo ketinimą veiklos, kuriai
taikoma EB 45 straipsnio pirma pastraipa, neįtraukti į Direktyvos 89/48 taikymo sritį.
Tačiau tuo metu, kai buvo priimta Direktyva 89/48, Teisingumo Teismas dar nebuvo turėjęs progos priimti sprendimo dėl to,
ar notarų veiklai taikoma EB 45 straipsnio pirma pastraipa.
Be to, per laikotarpį nuo Direktyvos 89/48 priėmimo Parlamentas savo 1994 m. ir 2006 m. rezoliucijose, minėtose šio sprendimo
32 punkte, viena vertus, patvirtino, kad EB 45 straipsnio pirma pastraipa turi būti taikoma notaro profesijai kaip tokiai
ir, kita vertus, išreiškė pageidavimą, kad pilietybės sąlyga norintiesiems verstis šia profesija būtų panaikinta.
Be to, priimdamas Direktyvą 2005/36, kuria buvo pakeista Direktyva 89/48, Sąjungos teisės aktų leidėjas pirmosios iš šių direktyvų
41 konstatuojamojoje dalyje pabrėžė, kad ja netrukdoma taikyti EB 45 straipsnio, „ypač notarų atžvilgiu“. Formuluodamas šią
išlygą Sąjungos teisės aktų leidėjas nesuformulavo savo pozicijos dėl EB 45 straipsnio pirmos pastraipos, taigi ir Direktyvos 2005/36,
taikymo notarų veiklai.
Tai liudija, be kita ko, šios direktyvos parengiamieji darbai. Šio sprendimo 36 punkte nurodytoje teisėkūros rezoliucijoje
Parlamentas pasiūlė Direktyvos 2005/36 tekste aiškiai nurodyti, kad ji netaikoma notarams. Šiam pasiūlymui nebuvo pritarta
nei pakeistame Pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo [COM(2004)
317 galutinis], nei 2004 m. gruodžio 21 d. Tarybos bendrojoje pozicijoje (EB) Nr. 10/2005, priimtoje laikantis Europos bendrijos
steigimo sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos siekiant priimti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą dėl profesinių
kvalifikacijų pripažinimo (OL C 58 E, 2005, p. 1), ne dėl to, kad numatyta direktyva turėjo būti taikoma notaro profesijai,
bet visų pirma dėl to, kad „nuo įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas principo leidžiančios nukrypti nuostatos veiklai,
kuri reiškia tiesioginį ir konkretų dalyvavimą vykdant viešosios valdžios funkcijas, [buvo] numatytos EB 45 straipsnio [pirmoje
pastraipoje]“.
Šiuo atveju, atsižvelgiant į ypatingas teisėkūros proceso aplinkybes ir dėl to susidariusią neaiškią padėtį, kaip matyti iš
nurodytų teisinių aplinkybių, neįmanoma konstatuoti, kad pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui egzistavo pakankamai
aiški valstybių narių pareiga perkelti Direktyvą 2005/36, kiek tai susiję su notaro profesija.
Todėl ieškinį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Portugalijos Respublika prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Komisija bylą pralaimėjo, ji
turi jas padengti.
Pagal to paties reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą į bylą įstojusios valstybės narės pačios padengia savo išlaidas.
Todėl Čekijos Respublika, Lietuvos Respublika, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė padengia
savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Čekijos Respublika, Lietuvos Respublika, Slovėnijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir
Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: portugalų.