CELEX: 62012CJ0497
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
SESV 49, 102 ir 106 straipsniai
Įsisteigimo laisvė
Nediskriminavimo principas
Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 15 straipsnis
Nepriimtinumas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su SESV 49, 102 ir 106 straipsnių ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 15 straipsnio išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant D. Gullotta ir
Farmacia di Gullotta Davide & C. Sas
ginčą su
Ministero della Salute
ir
Azienda Sanitaria Provinciale di Catania
dėl atsisakymo leisti D. Gullotta prekiauti receptiniais ir sveikatos tarnybų nekompensuojamais vaistais vienoje iš jo parafarmacinių produktų parduotuvių.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (
OL L 255, p. 22
) 26 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Ši direktyva nederina visų reikalavimų, susijusių su galimybe užsiimti farmacijos veikla ir jos vykdymu. Visų pirma vaistinių geografinis pasiskirstymas ir ruošiamų vaistų monopolis turėtų išlikti valstybių narių reguliuojamas dalykas. Ši direktyva nekeičia valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, draudžiančių įmonėms užsiimti tam tikra farmacine veikla arba nustatančių tam tikras užsiėmimo ta veikla sąlygas.“
Italijos teisė
1913 m. gegužės 22 d. Įstatymu Nr. 468 farmacinės paslaugos priskirtos prie „esminės valstybės veiklos“, kurią vykdyti gali tik savivaldybių vaistinės arba privačios vaistinės, turinčios vyriausybės išduotą licenciją.
Siekiant užtikrinti tinkamą vaistinių išsidėstymą visoje nacionalinėje teritorijoje ir išvengti rizikos, kad jos bus sutelktos tik komerciniu atžvilgiu patraukliausiose vietovėse, buvo įgyvendinta pasiūlos ribojimo administracinė priemonė, pavadinta „pianta organica“, pagal kurią šios vaistinės išdėstytos Italijos teritorijoje neviršijant maksimalaus skaičiaus, laikomo tinkamu suinteresuotųjų asmenų poreikiams tenkinti, siekiant kiekvienai jų užtikrinti rinkos dalį ir patenkinti vaistų poreikį visoje nacionalinėje teritorijoje.
Pagal 1934 m. liepos 27 d. Karaliaus dekreto Nr. 1265 122 straipsnį prekiauti vaistais leidžiama tik vaistinėms.
Vėliau, 1993 m. gruodžio 24 d. Įstatyme Nr. 537, nustatyta nauja vaistų klasifikacija į tokias kategorijas: A kategorija – pagrindiniai vaistai ir vaistai chroniškoms ligoms gydyti, B kategorija – į A kategoriją nepatenkantys vaistai, kurie svarbūs terapijai, ir C kategorija – vaistai, nepatenkantys nei į A, nei į B kategoriją. Pagal 1993 m. gruodžio 24 d. Įstatymo Nr. 537 8 straipsnio 14 dalį visas A ir B kategorijų vaistų įsigijimo išlaidas kompensuoja Nacionalinė sveikatos tarnyba, o visas C kategorijos vaistų įsigijimo išlaidas turi padengti klientas.
Paskui 2000 m. gruodžio 23 d. Įstatymo Nr. 388 85 straipsnio 1 dalimi panaikinta B kategorija, o 2004 m. gruodžio 30 d. Įstatymo Nr. 311 1 straipsniu nustatyta nauja vaistų kategorija – C‑bis, apimanti vaistus, kuriems įsigyti nereikia recepto ir kuriuos, kitaip nei kitų kategorijų vaistus, galima viešai reklamuoti. Kaip ir C kategorijos vaistų, C‑bis kategorijos vaistų įsigijimo išlaidas turi padengti klientas.
2006 m. liepos 4 d. Dekrete įstatyme Nr. 223, kuris 2006 m. rugpjūčio 4 d. Įstatymu Nr. 248 pertvarkytas į įstatymą, leista atidaryti parafarmacinių produktų parduotuves, kuriose jų savininkams leidžiama prekiauti C‑bis kategorijos vaistais. Galiausiai 2011 m. gruodžio 6 d. Dekretu įstatymu Nr. 201, 2011 m. gruodžio 22 d. Įstatymu Nr. 214 pertvarkytu į įstatymą, dar labiau praplėstos vaistų, kuriais galima prekiauti parafarmacinių produktų parduotuvėse, kategorijos, ir dabar šiose parduotuvėse pirkėjai gali įsigyti kai kurių C kategorijos vaistų, kuriems gydytojo receptas nebūtinas.
Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
Ieškovas pagrindinėje byloje, turintis leidimą verstis vaistininko profesija ir priklausantis Katanijos farmacijos sąjungai (Italija), yra keleto parafarmacinių produktų parduotuvių savininkas. Jis pateikė prašymą
Ministero della Salute
leisti jam prekiauti vienoje iš minėtų parduotuvių receptiniais vaistais, kurių visas įsigijimo išlaidas turi padengti pats klientas.
Ministero della Salute
atmetė šį prašymą motyvuodama tuo, kad pagal galiojančius teisės aktus šiais vaistais galima prekiauti tik vaistinėse.
Ieškovas pagrindinėje byloje pateikė skundą dėl šio atsisakymo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, tvirtindamas, kad šie teisės aktai prieštarauja Sąjungos teisei.
Šiomis aplinkybėmis
Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar pagal įsisteigimo laisvės, nediskriminavimo ir konkurencijos apsaugos principus, kurie numatyti SESV 49 ir paskesniuose straipsniuose, draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikiamą kvalifikaciją turinčiam ir atitinkamai profesinei asociacijai priklausančiam vaistininkui, kuris neturi „pianta organica“ numatytos vaistinės, neleidžiama jo turimoje parafarmacinių produktų parduotuvėje užsiimti ir vaistų, kurie išduodami pateikiant „ricetta bianca“ (baltos spalvos receptas), t. y. kurių nekompensuoja Italijos nacionalinė sveikatos tarnyba ir kurių visas įsigijimo išlaidas padengia pirkėjas, mažmeniniu platinimu, taip šiame sektoriuje nustatant draudimą prekiauti tam tikrų kategorijų farmaciniais produktais ir komercinių bendrovių, kurios gali būti įsteigtos nacionalinėje teritorijoje, skaičių?
2.
Ar Chartijos 15 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jame nustatytas principas be apribojimų taikomas ir vaistininko profesijai ir kad su šia profesija susijęs viešasis interesas nepateisina vienokios tvarkos taikymo vaistininkams, turintiems parafarmacinių produktų parduotuvių, ir kitokios – vaistinių savininkams, kiek tai susiję su pirmame klausime nurodytų vaistų pardavimu?
3.
Ar SESV 102 straipsnis ir 106 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi draudimas be apribojimų taikomas vaistininko profesijai, kai vaistininkas, turintis tradicinę vaistinę, kurioje prekiaujama vaistais pagal su Nacionaline sveikatos tarnyba sudarytą sutartį, atsiduria palankesnėje padėtyje dėl parafarmacinių produktų parduotuvių savininkams taikomo draudimo prekiauti C kategorijos vaistais, ir tai nėra pateisinama neginčijamomis vaistininko profesijos ypatybėmis, susijusiomis su viešuoju interesu apsaugoti žmonių sveikatą?“
2013 m. gruodžio 16 d. raštu Teisingumo Teismo kanceliarija persiuntė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui Sprendimo
Venturini
ir kt. (C‑159/12–C‑161/12,
EU:C:2013:791
) kopiją ir paprašė pranešti, ar atsižvelgdamas į šį sprendimą minėtas teismas pageidauja palikti savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
2014 m. liepos 10 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. rugpjūčio 1 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jį informavo, kad palieka antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Chartijos 15 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jis be apribojimų taikomas ir vaistininko profesijai, o su šia profesija susijęs viešasis interesas nepateisina skirtingos tvarkos taikymo vaistininkams, turintiems parafarmacinių produktų parduotuvių, ir vaistininkams – vaistinių savininkams, kiek tai susiję su prekyba vaistais, kurie išduodami pateikiant baltos spalvos receptą, t. y. kurių nekompensuoja Nacionalinė sveikatos tarnyba ir kurių visas įsigijimo išlaidas padengia pats pirkėjas.
Šiuo atžvilgiu tam, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti nacionaliniam teismui naudingą Sąjungos teisės išaiškinimą, Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio c punkte nurodyta, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti išdėstytos priežastys, kurios paskatino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą iškelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir ryšys, kurį jis nustatė tarp šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.
Dėl antrojo klausimo pažymėtina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą vis dėlto neatitinka šių reikalavimų.
Iš tiesų, kaip savo išvados 68–74 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą neleidžia suprasti, kodėl jį pateikęs teismas abejoja dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės nuostatų suderinamumo su Chartijos 15 straipsniu, ir jame nėra elementų, leidžiančių Teisingumo Teismui pateikti šį prašymą pateikusiam teismui Sąjungos teisės išaiškinimą, kuriuo remiantis šis teismas galėtų išspręsti jo nagrinėjamą teisinę problemą.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, tik jei akivaizdu, jog prašomas Sąjungos teisės normos aiškinimas nėra susijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, kai problema yra hipotetinė arba kai Teisingumo Teismas neturi faktinės arba teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į pateiktus klausimus (šiuo klausimu žr. Sprendimo
OTP Bank
, C‑672/13,
EU:C:2015:185
, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kadangi Teisingumo Teismas neturi būtinos informacijos, kad galėtų naudingai atsakyti, antrąjį klausimą reikia pripažinti nepriimtinu.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar SESV 102 straipsnis ir 106 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi draudimas be apribojimų taikomas vaistininko profesijai, kai vaistininkas, turintis tradicinę vaistinę, kurioje prekiaujama vaistais pagal su Nacionaline sveikatos tarnyba sudarytą sutartį, atsiduria palankesnėje padėtyje dėl parafarmacinių produktų parduotuvių savininkams taikomo draudimo prekiauti C kategorijos vaistais, ir tai nepateisinama neginčijamomis vaistininko profesijos ypatybėmis, susijusiomis su viešuoju interesu apsaugoti žmonių sveikatą.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką vien tai, kad suteikiant specialias arba išimtines teises, kaip tai suprantama pagal SESV 106 straipsnio 1 dalį, buvo sukurta dominuojanti padėtis, nėra nesuderinama su SESV 102 straipsniu. Iš tiesų, valstybė narė pažeidžia šiose dviejose nuostatose nustatytus draudimus tik tuo atveju, kai atitinkama įmonė piktnaudžiauja savo dominuojančia padėtimi vien naudodamasi įmonei suteiktomis specialiomis ar išimtinėmis teisėmis arba kai dėl šių teisių gali susidaryti situacija, kurioje įmonė galės taip piktnaudžiauti (Sprendimo
Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti
, C‑451/03,
EU:C:2006:208
, 23 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Todėl klausimas kyla ne tik dėl to, ar pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionaliniai teisės aktai vaistinėms suteikia specialias arba išimtines teises, kaip tai suprantama pagal SESV 106 straipsnio 1 dalį, bet ir dėl to, ar tokie teisės aktai galėjo sudaryti sąlygas piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti
, C‑451/03,
EU:C:2006:208
, 24 punktą).
Tačiau, kaip savo išvados 79 ir 82 punktuose konstatavo generalinis advokatas, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra jokio paaiškinimo, kodėl jį pateikęs teismas mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai prieštarauja SESV 102 ir 106 straipsniams. Be kita ko, jis nepaaiškina, kodėl šie teisės aktai galėtų sudaryti sąlygas vaistininkams piktnaudžiauti savo padėtimi.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal šio sprendimo 20 punkte minėtą teismo praktiką prejudicinis klausimas nepriimtinas, jei nacionalinis teismas nesuteikia Teisingumo Teismui būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad pastarasis galėtų naudingai atsakyti.
Kadangi Teisingumo Teismas neturi būtinos informacijos, kad galėtų naudingai atsakyti, trečiąjį klausimą reikia pripažinti nepriimtinu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

2012 m. spalio 9 d. sprendimu
Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia
(Italija) pateiktame prašyme priimti prejudicinį sprendimą iškelti ir palikti prejudiciniai klausimai yra nepriimtini.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.