CELEX: 62010CJ0115
Ühine põllumajanduspoliitika
Määrus (EÜ) nr 1782/2003
Täiendav siseriiklik otsetoetus
Saamise tingimused

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse
teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223) ja nõukogu 17. mai
1999. aasta määrust (EÜ) nr 1259/1999, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade
ühised eeskirjad (EÜT L 160, lk 113; ELT eriväljaanne 03/25, lk 424).
Taotlus on esitatud Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. (edaspidi „Bábolna”) ja Mezőgazdasági és
Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (põllumajandus- ja maaelu arengu ameti keskasutus, edaspidi „Hivatal”) vahelises
kohtuvaidluses seoses Bábolnale täiendava siseriikliku toetuse andmisega 2004. aastal.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Otsus 2004/281/EÜ
Nõukogu 22. märtsi 2004. aasta otsus 2004/281/EÜ, millega pärast ühise põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi
Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi,
Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT
L 93, lk 1), võeti vastu lepingu Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari
Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi vahel Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi,
Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi
ja Slovaki Vabariigi ühinemise kohta Euroopa Liiduga, mis sõlmiti Ateenas 16. aprillil 2003 (EÜT 2003, L 236, lk 17, edaspidi
„ühinemisleping”), artikli 2 lõike 3 ja sellega seotud ühinemisakti (EÜT L 236, lk 33, edaspidi „ühinemisakt”) artikli 23
alusel.
Selle otsuse artikli 1 punkt 5 kohaselt asendatakse ühinemisakti II lisa 6. peatüki A jao punkt 27, mille sätted muutsid määrust
nr 1259/1999, sätetega, mis muudavad nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise
põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks
ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ)
nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001, et võtta arvesse viimati nimetatud
määrusega, mis võeti vastu pärast ühinemiskirjade allkirjastamist, ühise põllumajanduspoliitika reformi käsitlevatesse õigusnormidesse
sisse viidud muudatusi.
Otsuse 2004/281 põhjenduses 10 on öeldud:
„Täiendavate riiklike otsetoetuste järjepidevuse säilitamiseks peab uue ühtse toetuskava kehtestamise järel tegema mõningaid
kohandusi. Eelkõige on vaja kohandada ühinemisakti sätteid, tagamaks, et sellised täiendavad toetused saaksid kavakohaselt
toimida kolmel eri juhul: esiteks „klassikalise” otsetoetuskava puhul, teiseks uue ühtse toetuskava piirkondliku rakendamise
puhul ja kolmandaks ühtse pindalatoetuse kava puhul.”
Määrus nr 1782/2003
Määrus nr 1782/2003 tunnistati määrustega nr 3508/92 ja nr 1259/1999 kehtetuks alates 1. maist 2004.
Määruse nr 1782/2003 põhjenduses 21 on öeldud:
„Ühise põllumajanduspoliitika kohaste toetuskavadega nähakse ette otsene sissetulekutoetus, eriti silmas pidades põllumajandusega
tegelevale rahvastikuosale rahuldava elatustaseme tagamist. Kõnealune eesmärk on lähedalt seotud maapiirkondade säilitamisega.
[…]”
Määruse nr 1782/2003 (muudetud otsusega 2004/281, edaspidi „määrus nr 1782/2003”) artikkel 1 sätestab:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse:
–        ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate otsetoetuste jaoks, mida rahastatakse Euroopa
Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust, välja arvatud määrusega (EÜ) nr 1257/1999 ettenähtud toetused;
–        põllumajandustootjate sissetulekutoetus (edaspidi „ühtne otsemaksete kava”),
–        üleminekuperioodi lihtsustatud sissetulekutoetuse kava uute liikmesriikide põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtse pindalatoetuse
kava”);
[…]”
Määruse nr 1782/2003 artikkel 2 sätestab:
„[…] kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
põllumajandustootja
– füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale
ja rühma liikmetele on riikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on määratletud
asutamiselepingu [EÜ] artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;
b)
põllumajandusettevõte
– kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused;
c)
põllumajanduslik tegevus
– põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine
ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artikliga 5”.
Määruse nr 1782/2003 II jaotise „Üldsätted” artikkel 22 „Toetusetaotlused” näeb lõikes 1 ette järgmist:
„Põllumajandustootja esitab igal aastal ühtse otsemaksega hõlmatavate otsetoetuste taotluse, märkides taotluses vajadusel:
–        kõik ettevõtte põllud,
–        toetusõiguste arv ja summa,
–        mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teabe.”
Selle määruse artikkel 28 „Maksmine” sätestab lõikes 1 järgmist:
„Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, tehakse maksed I lisas osutatud toetuskavade alusel täielikult toetuse
saajatele.”
Määruse nr 1782/2003 III jaotis käsitleb ühtset otsemaksete kava. Nimetatud määruse artikli 44 lõiked 1−3 sätestavad:
„1.      Toetusõigus, millega on seotud toetuskõlblik hektar, annab õiguse toetusõigusega kindlaksmääratud summa maksmiseks.
2.      „Toetuskõlblik hektar” on põllumajandusettevõtte mis tahes põllumajandusmaa, välja arvatud metsa all olevad pindalad ning
mittepõllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad pindalad.
3.      Põllumajandustootja deklareerib maatükid, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikule hektarile. Välja arvatud
vääramatu jõu juhtude või erandlike asjaolude korral, on need maatükid põllumajandustootja käsutuses vähemalt 10 kuu pikkuseks
ajavahemikuks, mis algab liikmesriigi kehtestatavast kuupäevast, kuid mitte varem kui ühtses otsemaksete kavas osalemise taotluse
esitamise aastale eelneva kalendriaasta 1. septembrist.”
Määruse nr 1782/2003 IVa jaotise pealkiri on „Toetuskavade rakendamine uutes liikmesriikides”.
Nimetatud määruse artikkel 143a sätestab:
„Uutes liikmesriikides seatakse otsetoetused sisse järgmise kava kohaselt, kus juurdekasv on väljendatud protsendina 30. aprilli
2004. aasta koosseisuga ühenduses sel ajal kohaldatud kõnealuste toetuste tasemest:
–      25% 2004. aastal,
–      30% 2005. aastal,
–      35% 2006. aastal,
–      40% 2007. aastal,
–      50% 2008. aastal,
–      60% 2009. aastal,
–      70% 2010. aastal,
–      80% 2011. aastal,
–      90% 2012. aastal,
100% alates 2013. aastast.”
Määruse nr 1782/2003 artikkel 143b „Ühtne pindalatoetuse kava” näeb lõigetes 1−3 ette järgmist:
„1.      Uued liikmesriigid võivad hiljemalt ühinemiskuupäevaks otsustada, et nad asendavad otsetoetused lõikes 9 nimetatud kohaldamisaja
jooksul ühtse pindalatoetusega, mida arvutatakse vastavalt lõikele 2.
2.      Ühtset pindalatoetust makstakse üks kord aastas. Selle arvutamiseks jagatakse vastavalt lõikele 3 kehtestatud aastane rahastamise
kogusumma iga uue liikmesriigi põllumajandusmaaga, mis on kindlaks määratud vastavalt lõikele 4.
3.      Komisjon kehtestab iga uue liikmesriigi jaoks aastase rahastamise kogusumma:
–        nende vahendite summana, mida asjaomasel kalendriaastal saab uues liikmesriigis maksta otsetoetuseks,
–        ühenduse asjakohaste eeskirjade kohaselt ning ühinemisaktis ja hilisemates ühenduse õigusaktides iga otsetoetuse jaoks sätestatud
koguseliste näitajate alusel (nagu näiteks baaskülvipind, lisatasude ülemmäärad ning garanteeritud maksimumkogused (MGQ)),
ja
–        kohandatuna, kasutades asjaomast protsenti, mis on kindlaks määratud artiklis 143a otsetoetuste järkjärguliseks kehtestamiseks.”
Artikkel 143c „Täiendavad siseriiklikud otsetoetused ja otsetoetused” sätestab:
„[…]
2.      Kui komisjon annab selleks loa, on uutel liikmesriikidel võimalik täiendada:
[…]
Otsetoetuste kogumäär, mida võidakse ühinemise järel uutes liikmesriikides põllumajandustootjale anda asjaomase otsetoetuse
raames, koos kõigi täiendavate siseriiklike otsetoetustega, ei tohi ületada seda otsetoetuste määra, mida põllumajandustootja
võib 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga ühenduses sel ajal liikmesriikidele kohaldatavate otsetoetuste raames saada.
[…]
4.      Kui uus liikmesriik otsustab kohaldada ühtse pindalatoetuse kava, võib ta lõigetes 5 ja 8 sätestatud tingimustel anda täiendavat
siseriiklikku otsetoetust.
5.      2004. aasta puhul on sektori või (all)sektori kohta antava täiendava siseriikliku abi kogusumma sel aastal, kui kohaldatakse
ühtse pindalatoetuse kava, piiratud selle sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummaga. Rahastamise
kogusumma on võrdne järgmiste näitajate vahega:
–        sektori või allsektori kohta antav kogutoetus, mis tuleneb lõike 2 punkti a või b kohaldamisest, ja
–        asjaomases uues liikmesriigis ühtse pindalatoetuse kava alusel vastavas sektoris või allsektoris asjaomasel aastal saada olev
otsetoetuste kogusumma.
2005. aasta ja sellele järgnevate aastate puhul ei kohaldata nõuet rakendada eespool nimetatud piiranguid konkreetse sektori
või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummade kohaldamisega. Uued liikmesriigid säilitavad siiski õiguse
kohaldada sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummasid, tingimusel et kõnealune sektori või allsektori
jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusumma võib olla seotud üksnes
–        ühtsesse toetuskavasse kuuluvate otsetoetustega, ja/või
–        ühe või mitme otsetoetusega, mis on ühtsest toetuskavast välja jäetud või mille võib sellest välja jätta vastavalt artikli 70
lõikele 2 või mida võib osaliselt rakendada vastavalt artikli 64 lõikele 2.
6.      Uus liikmesriik võib objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava
siseriikliku abi summad.
7.      Komisjoni loas:
–        täpsustatakse asjaomase ühise põllumajanduspoliitika laadse siseriikliku otsetoetuse kava, kui kohaldatakse lõike 2 punkti b,
–        määratakse kindlaks, millise tasemeni täiendavat siseriiklikku abi makstakse, täiendava siseriikliku abi määr ja kui see on
asjakohane, abi andmise tingimused,
–        märgitakse ära kohanduste tegemise võimalus, kui ühise põllumajanduspoliitika areng selle vajalikuks muudab.
8.      Täiendavat siseriiklikku toetust või abi ei anta põllumajanduslikule tegevusele, mille suhtes ei ole 30. aprilli 2004. aasta
koosseisuga ühenduses otsetoetusi ette nähtud.
[…]”

Siseriiklikud õigusnormid
Valitsuse 22. jaanuari 2004. aasta määrus nr 6/2004 Euroopa Liidu põllumajandustoetuste, Euroopa Liidu eelarvest makstavate
täiendavate toetuste ja liikmesriigi pädevusse kuuluvate põllumajandustoetuste saamise üldiste tingimuste kohta (
Magyar Közlöny
nr 2004/7) artikli 3 lõike 1 punkt a näeb ette, et selle määruse kohaldamisalasse kuuluvat toetust, sealhulgas täiendavat
siseriiklikku toetust, on õigus saada juriidilistel isikutel või juriidilise isiku staatuseta ettevõtjatel, kelle suhtes ei
ole käimas pankrotimenetlust (
csődeljárás
), likvideerimismenetlust (
felszámolás
), võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimise menetlust (
adósságrendezés
) ega vabatahtliku lõpetamise menetlust (
végelszámolás
).

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Bábolna esitas 28. mail 2004 Hivatalile taotluse ühtse pindalatoetuse ja sellega seotud täiendava siseriikliku toetuse saamiseks.
Bábolna suhtes algatati 1. septembril 2004 valitsuse 22. juuli 2004. aasta otsuse nr 2186/2004 alusel vabatahtliku lõpetamise
menetlus seoses äriühingu Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. ümberkujundamise ja erastamisega (
Határozatok Tára
n 2004/33, 22.7).
Hivatal rahuldas 17. mai 2005 otsusega osaliselt Bábolna taotluse ja andis talle ühtset pindalatoetust summas 174 410 400 Ungari
forinti ja põllumajandusmaa eest täiendava siseriikliku toetusena 70 677 810 Ungari forinti.
Kuid pärast seda, kui Hivatal sai teada, et Bábolna suhtes oli 1. septembril 2004 algatatud vabatahtliku lõpetamise menetlus,
võttis ta vastu uue otsuse, millega ta muutis oma 17. mai 2005. aasta otsust. Selle muutva otsusega jättis ta valitsuse määruse
nr 6/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a alusel taotluse põllumajandusmaa eest antava täiendava siseriikliku toetuse osas rahuldamata
ja kohustas Bábolnat tagastama talle juba selle toetusena välja makstud summa 15 829 789 Ungari forinti.
Bábolna esitas kaebuse selle muutva otsuse tühistamiseks ja 17. mai 2005. aasta otsuse jõusse jätmiseks.
Fővárosi Bírósági (Budapesti linnakohus) menetluses väidab ta, et käesolevas asjas kohaldamisele kuuluvad ühenduse õigusnormid
ei näe ette ühtegi erandit seoses vabatahtliku lõpetamisega. Toetuse saamise ainus tingimus on see, et põllumajandusettevõte
peab asuma ühenduse territooriumil, taotleja siseriikliku õiguse kohane õiguslik seisund ei ole selleks asjassepuutuv.
Hivatal jättis kaebuse rahuldamata.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema menetluses oleva asja lahendamiseks on vaja kindlaks teha, kas liikmesriigis
põllumajandusliku tegevusega tegeleval äriühingul on õigus saada täiendavat siseriiklikku toetust, kui tema suhtes on käimas
vabatahtliku lõpetamise menetlus.
Fővárosi Bíróság soovib eeskätt teada, kas täiendava siseriikliku toetuse andmist võib reguleerida sõltumatult, lähtumata
liidu õiguse põhimõtetest ja normidest. Nimetatud kohus küsib veel seda, kas liikmesriik võib täiendava siseriikliku toetuse
andmisele kehtestada piiravamaid tingimusi kui need, mis on liidu õiguses ette nähtud ühtse pindalatoetuse andmisele.
Lisaks märgib see kohus seoses viienda eelotsuse küsimusega, et Ungari õigus näeb ette kompromissmenetluse, pankrotimenetluse
ja vabatahtliku lõpetamise osas erineva õigusliku seisundi.
Kuna Fővárosi Bíróság leidis, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamine sõltub kohaldatavatele liidu õigusnormidele antavast
tõlgendusest, otsustas ta menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas ühise põllumajanduspoliitika raames ühenduse toetuse andmiseks kehtestatud nõuded (EAGGF) võivad erineda nõuetest, mis
on kehtestatud riiklike lisatoetuste andmiseks, st kas riiklike lisatoetuste andmiseks võib kehtestada erinevaid ja piiravamaid
nõudeid, kui regulatsioon näeb ette EAGGF‑i kaudu rahastatavate toetuste puhul?
2.      Kas määruse [nr 3508/92] artikli 1 lõikes 4 ja määruse [nr 1259/1999] artikli 10 punktis a toetusesaajate suhtes sätestatud
isikulist kohaldamisala võib tõlgendada nii, et isikulisest seisukohast on toetuse saamiseks ainult kaks nõuet: a) sellel
põllumajandustootjate rühmal (isikul), b) kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil?
3.      Kas eespool nimetatud määrusi võib tõlgendada nii, et põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil,
aga kes soovib tegevuse tulevikus lõpetada (pärast toetuse kasutamist), ei ole õigust toetust saada?
4.      Kuidas tuleb eespool nimetatud määruste alusel tõlgendada siseriiklike õigusaktidega ette nähtud õiguslikku korda?
5.      Kas siseriiklike õigusaktidega sätestatud õiguskord hõlmab põllumajandustootja (rühma) võimaliku tegevuse lõpetamise korral
ette nähtud õiguskorda?
6.      Kas (ühenduse) ühtse pindalatoetuse väljamakse taotlusele kehtivaid nõudeid ja riikliku lisatasu taotlemise nõudeid reguleeritakse
erinevalt ja täiesti sõltumatult? Mis seos on (võib olla) mõlemat liiki toetuste põhimõtete, süsteemi ja eesmärkide vahel?
7.      Kas riiklikust lisatoetusest võib ilma jätta rühma (isiku), kes muidu täidab ühenduse ühtse pindalatoetuse saamise nõudeid?
8.      Kas nõukogu määruse nr 1259/1999 kohaldamisala laieneb selle määruse artikli 1 alusel ka liikmesriikide lisatoetustele, võttes
arvesse, et seda, mida EAGGF rahastab ainult osaliselt, rahastatakse seejärel riikliku lisatoetusega?
9.      Kas põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte, mis tegutseb seaduslikult ja tõhusalt, asub ühenduse territooriumil,
on õigus saada täiendavat siseriiklikku toetust?
10.      Kui siseriiklikus õiguses on olemas eriregulatsioon äriühingute tegevuse lõpetamise kohta, siis kas see regulatsioon omab
tähtsust ühenduse toetuste seisukohast (ja nendega seotud siseriiklike toetuste seisukohast)?
11.      Kas ühise põllumajanduspoliitika toimimist käsitlevaid ühenduse õigusnorme ja siseriiklikke õigusnorme tuleb tõlgendada nii,
et kõnealused õigusnormid peavad looma kompleksse õigussüsteemi, mida saab tõlgendada ühtselt ja mis toimib ühetaoliste põhimõtete
ja nõuete alusel?
12.      Kas määruse nr 3508/92 artikli 1 lõiget 4 ja määruse nr 1259/1999 artikli 10 punkti a kohaldamisala tuleb tõlgendada nii,
et toetuste seisukohast ei oma tähtsust ei põllumajandustootja kavatsus tegevus tulevikus lõpetada ega sellise kavatsuse suhtes
kehtiv õiguskord?”

Eelotsuse küsimused

Sissejuhatav märkus
Euroopa Liidu 2004. aastal toimunud laienemisega seoses nägi ühinemisakt ette, et määrusesse nr 1259/1999 tuleb lisada sätted,
mis käsitlevad uutes liikmesriikides otsetoetuste sisseviimist ja pindalatoetuse kava kehtestamist. Seejärel võeti need sätted
otsusega 2004/281 üle määrusesse nr 1782/2003, millega tunnistati 1. maist 2004 kehtetuks määrused nr 3508/92 ja nr 1259/1999,
üle määrusesse nr 1782/2003.
Seetõttu tuleb põhikohtuasja asjaolude toimumise aega arvestades sellele kohaldada määrust nr 1782/2003.
Kuna Euroopa Kohtu ülesanne on tõlgendada kõiki liidu õiguse sätteid, mida siseriiklikud kohtud vajavad oma kohtuasjade lahendamiseks,
isegi kui need kohtud ei ole selliseid sätteid Euroopa Kohtule esitatud küsimustes otseselt maininud (vt selle kohta eelkõige
8. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑45/06: Campina, EKL 2007, lk I‑2089, punkt 31), siis tuleb eelotsuse küsimustest
aru saada nii, et need puudutavad määrust nr 1782/2003 või kuuluvad selle määruse kohaldamisalasse.

Kõik küsimused
Kaheteistkümne küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määrusega
nr 1782/2003 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku
tegevusega tegelevatel juriidilistel isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas
vabatahtliku lõpetamise menetlus.
Määrus nr 1782/2003 kehtestab artikli 1 kohaselt ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate
otsetoetuste jaoks, põllumajandustootjate sissetulekutoetuse (ühtne otsemaksete kava) ja uute liikmesriikide põllumajandustootjate
üleminekuaegse lihtsustatud sissetulekutoetuse (ühtne pindalatoetuse kava).
Määruse nr 1782/2003 artiklite 143a ja 143b kohaselt kehtestatakse liikmesriikides otsetoetused või kui see on asjakohane,
ühtse pindalatoetuse kava järk-järgult. Uutes liikmesriikides liidu toetuste kava järkjärgulise sisseviimise eesmärk on ära
hoida põllumajandussektori vajaliku ümberkorraldamise aeglustumist nendes liikmesriikides ning mitte tekitada põllumajandustootjate
ja üldiselt elanikkonna sissetulekutaseme suhtes ebaproportsionaalsete toetuste andmisega märkimisväärseid sissetulekute ebavõrdsusi
ja sotsiaalseid moonutusi (vt analoogia alusel 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑273/04: Poola
vs
. nõukogu, EKL 2007, lk I‑8925, punkt 69).
Määruse nr 1782/2003 artikli 143c lõigete 2 ja 4 kohaselt on uutel liikmesriikidel siiski võimalus anda lisaks otsetoetustele
või ühtsele pindalatoetusele täiendavat siseriiklikku toetust, mida rahastatakse – vähemalt osaliselt – uute liikmesriikide
eelarvest.
Selles küsimuses annab määrus nr 1782/2003 nimetatud liikmesriikidele täiendava siseriikliku toetuse rakendamisega seoses
teatava kaalutlusõiguse. Eeskätt näeb selle direktiivi artikli 143c lõige 6 ette, et uued liikmesriigid võivad objektiivsete
kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava siseriikliku abi summad.
Kuid võttes arvesse seda, et selliste nagu põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vastuvõtmine on osa ühisest
põllumajanduspoliitikast, ei või neid õigusnorme kehtestada ega kohaldada viisil, mis kahjustab selle poliitika eesmärke,
eeskätt ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi eesmärke (vt selle kohta 5. mai 2011. aasta otsus
liidetud kohtuasjades C‑230/09 ja C‑231/09: Kurt und Thomas Etling jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 75),
eeskätt määruses nr 1782/2003 sätestatud toetuskavade eesmärke.
Uute liikmesriikide kaalutlusõigus on lisaks piiratud, kuna nimetatud määruse artikli 143c lõike 7 kohaselt on vaja komisjoni
eelnevat luba selleks, et määrata kindlaks summa, mille ulatuses makstakse täiendavat siseriiklikku abi, mis ei või ületada
selle artikli lõikes 2 – või kui see on asjakohane, siis selle artikli lõikes 5 – sätestatud piirmäära, ning selle abi määr
ja kui see on asjakohane, siis millised on abi andmise tingimused.
Käesolevas asjas tuleb märkida, et kohtutoimikust nähtub, et Ungari Vabariigi 18. mai 2004. aasta täiendavate siseriiklike
otsetoetuste programmis, mis komisjoni 29. juuni 2004. aasta otsusega (K(2004) 2295) heaks kiideti, ei sisaldanud tingimust,
mille kohaselt täiendavat siseriiklikku toetust võib anda üksnes neile põllumajandustootjatele määruse nr 1782/2003 tähenduses,
kelle suhtes ei ole käimas vabatahtliku lõpetamise menetlust.
Niisiis piisab käesolevas asjas sellest, kui märkida, et sellise nagu põhikohtuasjas arutusel oleva täiendava toetuse andmisel
on määrusega nr 1782/2003 vastuolus sellise tingimuse kehtestamine, mida komisjon ei ole heaks kiitnud, ilma et oleks vaja
teha otsust selle kohta, kas nimetatud tingimus on kooskõlas määruse nr 1782/2003 eesmärkidega ja üldiselt liidu õiguse üldiste
põhimõtetega, mida liikmesriigid on samuti kohustatud järgima (vt eespool viidatud kohtuotsus Kurt und Thomas Etling jt, punkt
74).
Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimustele vastata, et määrust nr 1782/2003 tuleb tõlgendada nii,
et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku
tegevusega tegelevatel juriidilistel isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas
vabatahtliku lõpetamise menetlus, kui komisjon ei ole seda menetlust välistavat tingimust eelnevalt heaks kiitnud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate
otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93,
(EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000,
(EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (muudetud nõukogu 22. märtsi 2004. aasta otsusega 2004/281/EÜ, millega pärast ühise
põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu
Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste
ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta), tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud
õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku tegevusega tegelevatel juriidilistel
isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus,
kui komisjon ei ole seda menetlust välistavat tingimust eelnevalt heaks kiitnud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: ungari.