CELEX: 62011CJ0177
Direktiivi 2001/42/EY
Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arviointi
3 artiklan 2 kohdan b alakohta
Jäsenvaltioiden harkintavalta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY (
EYVL L 197, s. 30
; jäljempänä direktiivi 2001/42) 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton -niminen järjestö, jonka kotipaikka on Ateena (Kreikka), on nostanut Symvoulio tis Epikrateiasissa kanteen saadakseen kumotuksi 28.8.2006 annetun ministeriön asetuksen 107017 (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006; jäljempänä 28.8.2006 annettu ministeriön asetus), jolla direktiivi 2001/42 saatettiin osaksi Kreikan oikeusjärjestystä ja jonka hyväksyivät yhdessä Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (ympäristöasioista, aluesuunnittelusta ja julkisista rakennusurakoista vastaava ministeri), Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (talous- ja valtiovarainministeri) ja Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (sisäasioista, valtionhallinnosta ja keskitetyn hallintomallin hajauttamisesta vastaava ministeri).
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin säännöstö
Asiassa merkitykselliset direktiivit ovat seuraavat:
—
direktiivi 2001/42
—
luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/43/ETY (
EYVL L 206, s. 7
), sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/105/EY (
EUVL L 363, s. 368
; jäljempänä luontodirektiivi), ja
—
luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2.4.1979 annettu neuvoston direktiivi 79/409/ETY (
EYVL L 103, s. 1
), sellaisena kuin se on kodifioituna 30.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/147/EY (
EUVL 2010, L 20, s. 7
; jäljempänä lintudirektiivi).
Direktiivi 2001/42
Direktiivin 2001/42 johdanto-osan kymmenennen perustelukappaleen mukaan suunnitelmilla ja ohjelmilla, joiden on määritelty edellyttävän luontodirektiivin mukaista arviointia, on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, ja sen vuoksi niistä olisi yleensä tehtävä järjestelmällinen ympäristöarviointi.
Direktiivin 2001/42 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäljempänä 4‐9 artiklan mukainen ympäristöarviointi on tehtävä 2‐4 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.
2.   Jollei 3 kohdasta muuta johdu, ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista,
a)
joita valmistellaan maa-, metsä- ja kalataloutta, energiaa, teollisuutta, liikennettä, jätehuoltoa, vesitaloutta, televiestintää, matkailua, kaavoitusta tai maankäyttöä varten ja joissa vahvistetaan puitteet direktiivin 85/337/ETY liitteessä I ja II lueteltujen tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätöksille, tai
b)
joiden on katsottu edellyttävän [luontodirektiivin] 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla.
3.   Edellä 2 kohdassa tarkoitettujen sellaisten suunnitelmien ja ohjelmien, joissa määritellään pienten alueiden käyttö paikallisella tasolla sekä 2 kohdassa tarkoitettujen suunnitelmien ja ohjelmien vähäisten muutosten osalta edellytetään ympäristöarviointia ainoastaan, jos jäsenvaltiot määrittelevät, että niillä on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.
4.   Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko sellaisilla muilla kuin 2 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla, joilla vahvistetaan puitteet sellaisten tulevien hankkeiden lupa- tai hyväksymispäätökselle, todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia.
5.   Jäsenvaltioiden on määriteltävä, onko edellä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetuilla suunnitelmilla ja ohjelmilla todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, joko tapauskohtaisen tarkastelun perusteella tai määrittelemällä suunnitelma- ja ohjelmatyyppejä taikka molempia keinoja yhdistelemällä. Jäsenvaltioiden on tätä varten otettava kaikissa tapauksissa huomioon liitteessä II vahvistetut asiaankuuluvat perusteet, jotta voidaan varmistaa, että suunnitelmat ja ohjelmat, joilla on todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, kuuluvat tämän direktiivin soveltamisalaan.
‐ ‐”
Luontodirektiivi
Luontodirektiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jokaisen jäsenvaltion on laadittava liitteessä III (1 vaihe) vahvistettujen perusteiden ja asianmukaisen tieteellisen tietämyksen perusteella luettelo alueista, josta ilmenee, mitä liitteen I luontotyyppejä ja liitteen II luontaisia lajeja sen kansallisella alueella olevilla alueilla on. ‐ ‐
‐ ‐
2.   Komissio laatii yhteisymmärryksessä kunkin jäsenvaltion kanssa ja niiden esittämien luetteloiden pohjalta liitteessä III (2 vaihe) vahvistettujen perusteiden mukaan kaikkien 1 artiklan c alakohdan iii alakohdassa mainittujen [yhdeksän] luonnonmaantieteellisen alueen osalta ja 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun aluekokonaisuuden osalta luonnoksen yhteisön tärkeinä pitämien alueiden luetteloksi, josta ilmenevät alueet, joilla on yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä tai yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia lajeja.
‐ ‐
Komissio hyväksyy 21 artiklassa tarkoitettua menettelyä noudattaen luettelon valituista yhteisön tärkeänä pitämistä alueista ja osoittaa alueista ne, joilla on yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia luontotyyppejä taikka yksi tai useampia ensisijaisesti suojeltavia alueita.
3.   Edellä 2 kohdassa mainittu luettelo laaditaan kuuden vuoden kuluessa tämän direktiivin tiedoksi antamisesta.
4.   Kun yhteisön tärkeänä pitämä alue on hyväksytty 2 kohdassa säädettyä menettelyä noudattaen, kyseisen jäsenvaltion on muodostettava tämä alue erityisten suojelutoimien alueeksi mahdollisimman nopeasti ja viimeistään kuuden vuoden kuluessa määrittäen toteamisjärjestyksen sen perusteella, miten merkittäviä alueet ovat liitteessä I olevan luontotyypin tai liitteessä II olevan lajin suotuisan suojelun tason säilyttämisen tai ennalleen saattamisen ja Natura 2000:n yhtenäisyyden kannalta sekä alueita uhkaavan huononemisen tai häviämisen perusteella.
5.   Kun alue on merkitty 2 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettuun luetteloon, sitä koskevat 6 artiklan 2, 3 ja 4 kohdan säännökset.”
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikki suunnitelmat tai hankkeet, jotka eivät liity suoranaisesti alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia mutta ovat omiaan vaikuttamaan tähän alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava asianmukaisesti sen kannalta, miten ne vaikuttavat alueen suojelutavoitteisiin. Alueelle aiheutuvien vaikutusten arvioinnista tehtyjen johtopäätösten perusteella, ja jollei 4 kohdan säännöksistä muuta johdu, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset antavat hyväksyntänsä tälle suunnitelmalle tai hankkeelle vasta varmistuttuaan siitä, että suunnitelma tai hanke ei vaikuta kyseisen alueen koskemattomuuteen, ja kuultuaan tarvittaessa kansalaisia.”
Luontodirektiivin 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin 6 artiklan 2, 3 ja 4 kohdasta aiheutuvat velvoitteet korvaavat direktiivin 79/409/ETY 4 artiklan 4 kohdan ensimmäisestä lauseesta aiheutuvat velvoitteet, kun on kyse 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti suojeltavaksi luokitelluista alueista tai vastaavasti kyseisen direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti tunnustetuista alueista tämän direktiivin voimaantulopäivästä alkaen tai jäsenvaltion direktiivin 79/409/ETY mukaisesti tekemän suojeluluokittelun tai tunnustamisen päivämäärästä alkaen, jos viimeksi mainittu päivämäärä on myöhempi.”
Lintudirektiivi
Lintudirektiivin 4 artiklassa, joka korvaa direktiivin 79/409 4 artiklan ja jossa toistetaan se sanamuoto, säädetään seuraavaa:
”1.   Tämän direktiivin liitteessä I mainittujen lajien elinympäristöjä on suojeltava erityistoimin, jotta varmistetaan lajien eloonjääminen ja lisääntyminen niiden levinneisyysalueella.
Tässä yhteydessä kiinnitetään huomiota:
a)
lajeihin, jotka ovat vaarassa kuolla sukupuuttoon;
b)
lajeihin, jotka ovat herkkiä tietyille muutoksille niiden elinympäristössä;
c)
lajeihin, joita pidetään harvinaisina niiden pienen kannan tai alueellisesti suppean levinneisyyden takia;
d)
muihin lajeihin, jotka vaativat erityistä huomiota niiden erityislaatuisen elinympäristön vuoksi.
Arvioissa otetaan huomioon lintukantojen kehityssuunnat ja muutokset.
Jäsenvaltioiden on osoitettava erityisiksi suojelualueiksi näiden lajien suojelemiseen lukumäärältään ja kooltaan sopivimmat alueet sillä maantieteellisellä vesi- ja maa-alueella, johon tätä direktiiviä sovelletaan.
2.   Jäsenvaltioiden on toteutettava vastaavat toimenpiteet sellaisten säännöllisesti esiintyvien muuttavien lajien osalta, joita ei luetella liitteessä I, ottaen huomioon niiden suojelun tarve sillä maantieteellisellä vesi- ja maa-alueella, johon tätä direktiiviä sovelletaan, kun kyseessä ovat niiden muuttoreittien varrella sijaitsevat pesimä-, sulkasato- ja talvehtimisalueet ja levähdyspaikat. Tämän vuoksi jäsenvaltioiden on kiinnitettävä erityistä huomiota kosteikkojen ja erityisesti kansainvälisesti merkittävien kosteikkojen suojeluun.
‐ ‐
4.   Jäsenvaltioiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet 1 ja 2 kohdassa tarkoitetuilla suojelualueilla elinympäristöjen pilaantumisen tai huonontumisen sekä lintuihin vaikuttavien häiriöiden estämiseksi, jos häiriöt vaikuttaisivat merkittävästi tämän artiklan tavoitteisiin. ‐ ‐”
Kreikan säännöstö
28.8.2006 annetun ministeriön asetuksen 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen tarkoituksena on panna täytäntöön [direktiivin 2001/42] säännökset, jotta tasapainoisen kehityksen myötä ympäristönäkökohdat otetaan huomioon ennen suunnitelmien ja ohjelmien hyväksymistä ja vahvistetaan kaikki tarvittavat toimenpiteet, olosuhteet ja menettelyt niiden mahdollisten ympäristövaikutusten arvioimiseksi ja siten kestävän kehityksen ja korkeatasoisen ympäristönsuojelun takaamiseksi.”
28.8.2006 annetun ministeriön asetuksen 3 §:n 1 momentin b kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei 2 momentista muuta johdu, strateginen ympäristöarviointi on tehtävä ennen suunnitelman tai ohjelman hyväksymistä tai lainsäädäntömenettelyn aloittamista kansallisen, alueellisen, maakunnallisen tai kunnallisen tason suunnitelmista tai ohjelmista, joilla voi olla merkittäviä vaikutuksia ympäristöön, ja erityisesti
‐ ‐
b)
kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, joita sovelletaan kaikilta osin tai osittain Natura 2000 -nimellä kutsutun yhtenäisen eurooppalaisen ekologisen verkoston kansallisilla alueilla (yhteisön kannalta kiinnostavat kohteet ja erityissuojelualueet) ja jotka ovat omiaan vaikuttamaan niihin merkittävästi. Poikkeuksia ovat hoitosuunnitelmat ja toimintaohjelmat, jotka liittyvät suoraan näiden alueiden hallinnointiin ja suojeluun tai ovat niitä varten välttämättömiä.
Jotta kyettäisiin selvittämään, ovatko edellisessä momentissa tarkoitetut suunnitelmat ja ohjelmat, jotka eivät ole a kohdassa tarkoitettuja suunnitelmia ja ohjelmia, omiaan vaikuttamaan merkittävästi Natura 2000 -nimellä kutsutun yhtenäisen eurooppalaisen ekologisen verkoston kansallisiin alueisiin (yhteisön kannalta kiinnostavat kohteet ja erityissuojelualueet), ja näin ollen selvittämään, onko niihin sovellettava strategista ympäristöarviointia, on noudatettava 5 §:n 2 momentissa tarkoitettua ympäristövalvonnan menettelyä.”
28.8.2006 annetun ministeriön asetuksen 5 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jokaiseen 3 §:n 1 momentin b kohdassa ja 2 momentissa tarkoitettuun suunnitelmaan ja ohjelmaan sovelletaan ympäristövalvonnan menettelyä, jotta 3 momentissa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen voi arvioida kyseisessä pykälässä vahvistettujen edellytysten perusteella, voiko kyseisellä suunnitelmalla tai ohjelmalla olla merkittäviä ympäristövaikutuksia ja onko siitä sen vuoksi tehtävä strateginen ympäristöarviointi. ‐ ‐”
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin huomauttaa, että mainitun asetuksen 3 §:n 1 momentin b kohdassa ja 5 §:ssä edellytetään direktiivissä 2001/42 säädettyä strategista ympäristöarviointia varten ”alustavaa ympäristövalvonnan menettelyä”, jossa pyritään määrittelemään, ovatko kyseiset suunnitelmat ja ohjelmat omiaan vaikuttamaan merkittävästi Natura 2000 -nimellä kutsutun eurooppalaisen ekologisen verkoston erityisten suojelutoimien alueisiin.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Kantaja on esittänyt kanteensa tueksi erilaisia kumoamisperusteita, jotka kuuluvat sekä kansallisen oikeuden että unionin oikeuden soveltamisalaan.
Unionin oikeudesta kantaja väittää, ettei 28.8.2006 annetulla ministeriön asetuksella ole pantu asianmukaisesti täytäntöön direktiiviä 2001/42. Kantajan mukaan tämän direktiivin 3 artiklan 4 kohdasta seuraa, etteivät jäsenvaltiot voi määritellä, onko suunnitelmilla tai ohjelmilla todennäköisesti merkittäviä ympäristövaikutuksia, kun on kyse mainitun 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista suunnitelmista ja ohjelmista.
Tässä tilanteessa Symvoulio tis Epikrateias on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin [2001/42] 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa, jonka mukaan ympäristöarviointi on tehtävä kaikista suunnitelmista ja ohjelmista, ’joiden on katsottu edellyttävän [luontodirektiivin] 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia sen todennäköisen vaikutuksen johdosta, joka niillä on mainituissa artikloissa tarkoitetuilla alueilla’, tulkittava siten, että velvollisuus tehdä ympäristöarviointi tietystä suunnitelmasta riippuu siitä, täyttyvätkö [luontodirektiivissä] tarkoitetut ympäristöarvioinnin tekemisen edellytykset tällaisen suunnitelman osalta, ja että siten myös mainitussa direktiivin [2001/42] säännöksessä edellytetään, kuten edellä mainitussa [luontodirektiivin] säännöksessä, että suunnitelmalla todetaan todennäköisesti olevan merkittäviä vaikutuksia tiettyyn erityisten suojelutoimien alueeseen, jolloin vastaava aineellinen arviointi jää jäsenvaltioiden tehtäväksi? Vai onko direktiivin [2001/42] 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, ettei siinä säädetty velvollisuus tehdä ympäristöarviointi ole riippuvainen [luontodirektiivissä] tarkoitettujen ympäristöarvioinnin tekemisen edellytysten täyttymisestä eli arvioinnista, joka koskee mahdollisia merkittäviä vaikutuksia erityisten suojelutoimien alueeseen, vaan on riittävää todeta tietyn suunnitelman liittyvän jollain tavoin johonkin [luontodirektiivissä] tarkoitetuista alueista eikä välttämättä erityisten suojelutoimien alueeseen, jotta velvollisuus tällaisen arvioinnin tekemiseen syntyy?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään, onko direktiivin 2001/42 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava niin, että sen mukaan tässä direktiivissä tarkoitettu velvollisuus tehdä ympäristöarviointi tietystä suunnitelmasta riippuu siitä, täyttyvätkö luontodirektiivissä tarkoitetut arvioinnin tarpeellisuuden edellytykset tämän suunnitelman osalta.
Aluksi on todettava, että direktiivin 2001/42 3 artiklan 4 kohtaa, jonka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös mainitsee päätöksessään, ei sovelleta, kuten sen sanamuodossa vahvistetaan, tämän direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin suunnitelmiin ja ohjelmiin.
Direktiivin 2001/42 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan ympäristöarviointi on tehtävä aina, kun edellytetään luontodirektiivin 6 tai 7 artiklan mukaista arviointia. Näin ollen on tarkasteltava näiden artiklojen soveltamisalaa, jotta voidaan määritellä direktiivin 2001/42 3 artiklan 2 kohdan b alakohdan soveltamisala.
Luontodirektiivin 4 artiklan 5 kohdassa säädetään, että yhteisön tärkeänä pitämiä alueita – myös yhteisön tärkeänä pitämiä alueita, jotka jäsenvaltiot ovat valinneet erityisten suojelutoimien alueiksi – koskevat tämän direktiivin 6 artiklan 2‐4 kohdan säännökset.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan sanamuodosta, luettuna yhdessä saman direktiivin 4 artiklan 5 kohdan kanssa, seuraa, että kaikkia suunnitelmia tai hankkeita, jotka eivät liity suoranaisesti yhteisön tärkeänä pitämän alueen käyttöön tai ole sen kannalta tarpeellisia mutta ovat omiaan vaikuttamaan tällaiseen alueeseen merkittävästi joko erikseen tai yhdessä muiden suunnitelmien tai hankkeiden kanssa, on arvioitava.
Luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan vaatimus suunnitelman tai hankkeen vaikutusten asianmukaisesta arvioinnista edellyttää sitä, että on olemassa todennäköisyys tai vaara siitä, että suunnitelma tai hanke vaikuttaa kyseiseen alueeseen merkittävästi (asia
C-127/02, Waddenvereniging ja Vogelbeschermingsvereniging, tuomio 7.9.2004, Kok., s. I-7405
, 43 kohta). Tämä edellytys täyttyy, jos objektiivisten seikkojen perusteella ei voida sulkea pois sitä, että kyseinen suunnitelma tai hanke vaikuttaa merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen (ks. vastaavasti asia
C-418/04, komissio v. Irlanti, tuomio 13.12.2007, Kok., s. I-10947
, 227 kohta).
Tästä seuraa, että tutkimus, jossa tarkistetaan, onko suunnitelma tai hanke omiaan vaikuttamaan alueeseen merkittävästi luontodirektiivin 6 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla, rajoittuu väistämättä kysymykseen siitä, voidaanko objektiivisten seikkojen perusteella sulkea pois se, että kyseinen suunnitelma tai hanke vaikuttaa merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen. Tämä tulkinta pätee myös lintudirektiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin, kun otetaan huomioon luontodirektiivin 7 artiklan mukainen näiden alueiden sisällyttäminen tämän direktiivin 6 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan.
Esitettyyn kysymykseen on siis vastattava, että direktiivin 2001/42 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että sen mukaan velvollisuus tehdä ympäristöarviointi tietystä suunnitelmasta riippuu siitä, täyttyvätkö luontodirektiivissä tarkoitetut arvioinnin tarpeellisuuden edellytykset tämän suunnitelman osalta, mukaan lukien edellytys siitä, että suunnitelma on omiaan vaikuttamaan merkittävästi kyseiseen alueeseen. Viimeksi mainitun edellytyksen täyttymisen tarkastamiseksi tehtävä tutkimus rajoittuu väistämättä kysymykseen siitä, voidaanko objektiivisten seikkojen perusteella sulkea pois se, että kyseinen suunnitelma tai hanke vaikuttaa merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutusten arvioinnista 27.6.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/42/EY 3 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava niin, että sen mukaan velvollisuus tehdä ympäristöarviointi tietystä suunnitelmasta riippuu siitä, täyttyvätkö luontotyyppien sekä luonnonvaraisen eläimistön ja kasviston suojelusta 21.5.1992 annetussa neuvoston direktiivissä 92/43/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 20.11.2006 annetulla neuvoston direktiivillä 2006/105/EY, tarkoitetut arvioinnin tarpeellisuuden edellytykset tämän suunnitelman osalta, mukaan lukien edellytys siitä, että suunnitelma on omiaan vaikuttamaan merkittävästi kyseiseen alueeseen. Viimeksi mainitun edellytyksen täyttymisen tarkastamiseksi tehtävä tutkimus rajoittuu väistämättä kysymykseen siitä, voidaanko objektiivisten seikkojen perusteella sulkea pois se, että kyseinen suunnitelma tai hanke vaikuttaa merkittävästi kyseessä olevaan alueeseen.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: kreikka.