CELEX: 62010CJ0187
Dohoda o přidružení EHS-Turecko
Rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80
Článek 6 odst. 1 první odrážka
Turecký státní příslušník
Povolení k pobytu
Sloučení rodiny
Rozluka partnerů
Odnětí povolení k pobytu
Zpětný účinek

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 6 první odrážky rozhodnutí Rady přidružení č. 1/80 ze dne 19. září
1980 o vývoji přidružení (dále jen „rozhodnutí č. 1/80“). Rada přidružení byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi
Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, podepsanou dne 12. září 1963 v Ankaře Tureckou republikou na jedné straně
a členskými státy EHS a Společenstvím na straně druhé, která byla uzavřena, schválena a potvrzena jménem Společenství rozhodnutím
Rady 64/732/EHS ze dne 23. prosince 1963 (Úř. věst. 1964, 217, s. 3685; Zvl. vyd. 11/11, s. 10, dále jen „dohoda o přidružení“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi B. Unalem, tureckým státním příslušníkem, a Staatssecretaris van Justitie (státní
tajemník pro spravedlnost, dále jen „Staatssecretaris“) ve věci rozhodnutí Staatssecretaris zamítnout návrh B. Unala na změnu
omezení stanoveného v jeho povolení k pobytu na dobu určitou a uvedené povolení mu odejmout.

Právní rámec

Unijní právní úprava
Dohoda o přidružení
V souladu se svým čl. 2 odst. 1 má dohoda o přidružení za cíl podporovat stálé a vyvážené posilování obchodních a hospodářských
vztahů mezi smluvními stranami, včetně vztahů v oblasti pracovních sil, zejména postupným zaváděním volného pohybu pracovníků,
jakož i odstraněním omezení svobody usazování a volného pohybu služeb s cílem zlepšování životní úrovně tureckého lidu a usnadnění
následného přistoupení Turecké republiky k Evropskému společenství.
Článek 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 zní následovně:
„Aniž jsou dotčena ustanovení článku 7 o volném přístupu jeho rodinných příslušníků k zaměstnání, turecký pracovník působící
na řádném trhu práce v členském státě:
–        má právo v tomto členském státě po jednom roce řádného zaměstnání na obnovení platnosti svého pracovního povolení u stejného
zaměstnavatele, pokud je u něho pracovní místo k dispozici;
–        má právo v tomto členském státě po třech letech řádného zaměstnání a s výhradou přednosti, která bude poskytnuta pracovníkům
z členských států Společenství, odpovědět na jinou nabídku ve stejné profesi u zaměstnavatele podle svého výběru, učiněnou
za obvyklých podmínek a zaregistrovanou u pracovních úřadů tohoto členského státu;
–        je oprávněn v tomto členském státě po čtyřech letech řádného zaměstnání k volnému přístupu k jakékoli závislé činnosti podle
svého výběru.“ (
neoficiální překlad
)
Článek 7 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 stanoví, že rodinní příslušníci tureckého pracovníka působícího na trhu
práce v členském státě, kteří získali povolení ho následovat, mají, s výhradou přednosti, která bude zajištěna pracovníkům
z členských států Společenství, právo odpovědět na jakoukoli nabídku zaměstnání, pokud tam řádně pobývají po dobu nejméně
tří let.

Vnitrostátní právní úprava
V souladu s čl. 8 písm. a) zákona o celkové revizi zákona o cizincích (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet)
ze dne 23. listopadu 2000 (Stb. 2000, č. 495, dále jen „Vw 2000“) může cizinec legálně pobývat v Nizozemsku, pokud má povolení
k pobytu na dobu určitou, které mu bylo uděleno podle článku 14 tohoto zákona.
Článek 14 odst. 2 Vw 2000 stanoví:
„Povolení k pobytu na dobu určitou je podmíněno omezeními, jež souvisí s účelem, pro který je pobyt povolen. Další podmínky
mohou být uloženy. […]“
Článek 16 odst. 1 písm. g) toho zákona umožňuje nizozemským orgánům zamítnout žádost o povolení k pobytu na dobu určitou,
pokud žadatel nesplní povinnosti vyplývající z omezení, jež souvisí s účelem jeho pobytu v Nizozemsku.
Článek 16a odst. 1 Vw 2000 stanoví, že žádost o změnu povolení k pobytu na dobu určitou lze odmítnout z důvodů uvedených v
čl. 16 odst. 1 písm. b) až g) tohoto zákona.
Článek 18 odst. 1 Vw 2000 zní:
„Žádost o prodloužení platnosti povolení k pobytu na dobu určitou ve smyslu článku 14 může být zamítnuta, jestliže:
[…]
f)      nebylo dodrženo omezení podmiňující udělení povolení nebo nebyla splněna jiná podmínka spojená s jeho udělením;
[…]“
Podle článku 19 Vw 2000 může být povolení k pobytu na dobu určitou odňato z důvodu uvedeného v čl. 18 odst. 1 písm. f) téhož
zákona.
Článek 3.51 odst. 1 dekretu o cizincích z roku 2000 (Vreemdelingenbesluit 2000, Stb. 2000, č. 497, dále jen „Vb 2000“) stanoví:
„Povolení k pobytu na omezenou dobu ve smyslu článku 14 [Vw 2000] může být s omezením týkajícím se prodloužení pobytu uděleno
cizímu státnímu příslušníkovi, který již v Nizozemsku tři roky pobývá jako držitel povolení k pobytu, v následujících případech:
a)      sloučení rodiny nebo založení rodiny s držitelem povolení k trvalému pobytu;
[…]“
Odstavec 2 článku 3.51 Vb 2000 stanoví, že povolení k pobytu může být uděleno, pokud jsou v průběhu doby uvedené v odstavci
1 téhož článku naplněny podmínky prodloužení původního povolení k pobytu.
Článek 4.43 odst. 1 Vb 2000 stanoví:
„Cizí státní příslušník, který řádně pobývá ve smyslu čl. 8 písm. a) [Vw 2000] a který již nesplňuje omezení, jež je v jeho
povolení k pobytu stanoveno, musí tuto skutečnost bezodkladně sdělit vedoucímu místního orgánu policie, jenž je příslušný
pro obec, v níž cizinec pobývá“.

Spor v původním řízení a předběžná otázka
B. Unal vstoupil na území Nizozemska dne 24. února 2004 jakožto držitel dočasného povolení k pobytu. Rozhodnutím ze dne 2.
září 2004 mu bylo uděleno povolení k pobytu na dobu určitou s účinkem od 29. března 2004, aby mohl pobývat „u své partnerky
A. M. De Sousa van der Molen“. Povolení rovněž obsahovalo poznámku „pracovní činnost povolena bez omezení; pracovní povolení
není vyžadováno“.
B. Unal se přestěhoval k A. M. De Sousa van der Molen do obce ’t Zandt (Nizozemsko).
Dne 26. července 2005 byla platnost povolení k pobytu B. Unala prodloužena do 21. dubna 2006 a dne 4. května 2006 byla prodloužena
do 1. března 2009. V nových povoleních byla vždy uvedena podmínka pobytu u jeho partnerky a poznámka „pracovní činnost povolena
bez omezení; pracovní povolení není vyžadováno“.
Dne 8. března 2006 B. Unal uzavřel pracovní smlouvu, aby mohl vykonávat činnost dělníka ve výrobě v továrně v Nunspeetu (Nizozemsko),
která se nacházela téměř 150 kilometrů od jeho bydliště v ’t Zandtu. Dne 21. prosince 2007 uzavřel se stejnou agenturou pro
poskytování dočasných pracovníků novou smlouvu, jež byla platná do 21. listopadu 2008. Na základě této smlouvy B. Unal pokračoval
v práci pro stejnou továrnu v Nunspeetu.
Dne 4. června 2007 B. Unal podal žádost o změnu omezení „za účelem pobytu u své partnerky A. M. De Sousa van der Molen“ stanovené
v jeho povolení tak, že bude nahrazeno poznámkou „pobyt prodloužen“.
Dne 28. prosince 2007 Staatssecretaris tuto žádost zamítl z důvodu, že B. Unal ode dne 2. dubna 2007 již nesplňoval podmínky
vyplývající z omezení, které se vázalo k jeho povolení k pobytu na dobu určitou. Staatssecretaris měl za to, že dne 2. dubna
2007 vztah mezi B. Unalem a A. M. De Sousa van der Molen skončil, jelikož B. Unal se k tomuto datu přestěhoval do bytu v Lelystadu
(Nizozemsko), zatímco A. M. De Sousa van der Molen byla stále zapsaná na úřadu pro registraci obyvatelstva obce ’t Zandt.
V dalším rozhodnutí vydaném dne 7. února 2008 Staatssecretaris konstatoval, že jelikož byl dne 2. dubna 2007 B. Unal řádně
zaměstnán u stejného zaměstnavatele po dobu kratší než rok, neměl na základě rozhodnutí č. 1/80 nárok na prodloužení povolení
k pobytu. V důsledku toho mu bylo se zpětným účinkem ke dni 2. dubna 2007 jeho povolení k pobytu odňato.
Rozhodnutím ze dne 31. července 2008 Staatssecretaris zamítl odvolání B. Unala proti rozhodnutím ze dne 28. prosince 2007
a 7. února 2008. Staatssecretaris měl zejména za to, že bez objektivně přezkoumatelných údajů nebylo možné věřit prohlášením
B. Unala, že se on i jeho bývalá partnerka usadili v Lelystadu, jelikož A. M. De Sousa van der Molen si ponechala svůj byt
v ’t Zandtu pro případ, že se jí v Lelystadu nebude líbit. Písemné prohlášení předložené B. Unalem a sepsané jeho bývalou
partnerkou, které potvrzuje, že jejich vztah skončil až následně, nebylo za dostatečný důkaz považováno.
Rozsudkem ze dne 6. července 2009 Rechtbank’s-Gravenhage (obvodní soud v Haagu) prohlásil žalobu podanou B. Unalem proti rozhodnutí,
kterým bylo jeho odvolání zamítnuto, za neopodstatněnou. B. Unal tedy proti tomuto rozsudku podal odvolání k Raad van State.
Předkládající soud uvádí, že si není jistý, zda může ve sporu v původním řízení rozhodnout, a opírá se o rozsudek ze dne 18. prosince
2008, Altun (C‑337/07, Sb. rozh. s. I‑10323). Soudní dvůr v tomto rozsudku rozhodl, že odnětí povolení k pobytu nemá pro účely
uplatnění čl. 7 prvního pododstavce první odrážky rozhodnutí č. 1/80 žádný vliv na právo pobytu členů rodiny daného zaměstnance,
pokud již k datu odnětí daného povolení tito členové rodiny uvedené právo pobytu získali. Jakýkoliv jiný výklad by byl v rozporu
se zásadou právní jistoty.
Raad van State si klade otázku ohledně použitelnosti této judikatury na důsledky odnětí povolení k pobytu tureckého pracovníka
se zpětným účinkem, přičemž je navíc zřejmé, že uvedený pracovník se v projednávané věci nedopustil žádného podvodného jednání.
Za těchto podmínek se Raad van State rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Zakazuje čl. 6 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 […] – zejména ve spojení se zásadou právní jistoty – příslušným vnitrostátním
orgánům, aby tureckému pracovníkovi, který se nedopustil žádného podvodného jednání, odňaly po uplynutí lhůty jednoho roku,
jež je stanovena ve výše uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce, povolení k pobytu se zpětným účinkem k datu, ke kterému zanikl
důvod, jímž vnitrostátní právo udělení uvedeného povolení k pobytu podmiňovalo?“

K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 musí být vykládán v tom smyslu,
že brání tomu, aby příslušné vnitrostátní orgány odňaly tureckému pracovníkovi povolení k pobytu se zpětným účinkem k datu,
ke kterému zanikl důvod, jímž vnitrostátní právo udělení jeho povolení k pobytu podmiňovalo, jestliže se tento pracovník nedopustil
žádného podvodného jednání a ke zmíněnému odnětí došlo po uplynutí doby jednoho roku řádného zaměstnání, která je stanovena
v uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce.
Práva, která ustanovení čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 přiznávají tureckým pracovníkům, se postupně rozšiřují v závislosti
na trvání výkonu řádné zaměstnanecké činnosti a mají za cíl postupně upevnit situaci dotyčných osob v hostitelském členském
státě (viz zejména rozsudek ze dne 10. ledna 2006, Sedef, C‑230/03, Sb. rozh. s. I‑157, bod 34).
Jak vyplývá z čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80, turecký pracovník má po jednom roce řádného zaměstnání právo
pokračovat u stejného zaměstnavatele ve výkonu zaměstnanecké činnosti.
Podle judikatury Soudního dvora užitečný účinek tohoto práva pro dotyčnou osobu nezbytně znamená existenci souvisejícího práva
pobytu (viz zejména rozsudek ze dne 7. července 2005, Dogan, C‑383/03, Sb. rozh. s. I‑6237, bod 14).
Řádnost zaměstnání tureckého státního příslušníka v hostitelském členském státě ve smyslu čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí
č. 1/80 předpokládá stabilní a jisté postavení na trhu práce uvedeného členského státu, a z tohoto důvodu nezpochybněné právo
pobytu (rozsudek ze dne 16. prosince 1992, Kus, C‑237/91, Recueil, s. I‑6781, bod 22, a výše uvedený rozsudek Altun, bod 53).
V projednávané věci je nesporné, že doba jednoho roku řádného zaměstnání stanovená v čl. 6 odst. 1 první odrážce rozhodnutí
č. 1/80 začala běžet dne 8. května 2006, tedy dne, kdy B. Unal začal pracovat jako zaměstnanec. Rozhodnutí Staatssecretaris,
kterým mu byla zamítnuta změna omezení stanoveného v jeho povolení, jež zní „za účelem pobytu u své partnerky A. M. De Sousa
van der Molen“, bylo přijato dne 28. prosince 2007, tedy více než rok a půl od začátku zaměstnanecké činnosti B. Unala u stejného
zaměstnavatele. Uvedené zamítnutí však bylo založeno na skutečnosti, že dne 2. dubna 2007 vztah mezi B. Unalem a A. M. De
Sousa van der Molen skončil, a proto žalobce v původním řízení od tohoto data již nesplňoval podmínky stanovené v jeho povolení
k pobytu.
Rozhodnutí ze dne 28. prosince 2007 i rozhodnutí ze dne 7. února 2008, jimiž mu bylo povolení k pobytu odňato, tak měla zpětné
účinky ke dni 2. dubna 2007, tj. před tím, než B. Unal v Nizozemsku dosáhl jednoho roku řádného zaměstnání.
Nizozemská vláda tvrdí, že B. Unal nemá nárok na práva, která vyplývají z čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80.
Uvedená vláda má za to, že pokud turecký pracovník již v průběhu prvního roku zaměstnání nedodržuje podmínky, jimž jeho povolení
k pobytu podléhá, jeho právo pobytu ztrácí svoji nezpochybnitelnou povahu. Doby zaměstnání dosažené tímto zaměstnancem tudíž
nemohou být od uvedeného okamžiku zohledněny pro účely nabytí práv stanovených v čl. 6 odst. 1 první odrážce rozhodnutí č. 1/80.
B. Unal tedy nesplňuje podmínku jednoho roku řádného zaměstnání ve smyslu judikatury Soudního dvora.
Takový argument nelze přijmout.
Je důležité připomenout, že ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kus, byl Soudní dvůr vyzván, aby rozhodl o otázce,
zda turecký státní příslušník, který získal povolení k pobytu na území členského státu za účelem sňatku se státní příslušnicí
tohoto členského státu a který pracoval více než rok u stejného zaměstnavatele na základě platného pracovního povolení, měl
podle čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80 právo na obnovení platnosti svého pracovního povolení, i když v okamžiku,
kdy bylo žádosti o obnovení rozhodnuto, bylo jeho manželství již zrušeno.
Soudní dvůr v uvedeném rozsudku nejprve konstatoval, že k tomu, aby měl turecký pracovník právo na obnovení platnosti svého
pracovního povolení u stejného zaměstnavatele podle čl. 6 odst. 1 první odrážky, postačí, aby byl řádně zaměstnán po dobu
delší než rok, jelikož dané ustanovení nestanoví pro uznání tohoto práva žádnou další podmínku, tedy ani podmínky ohledně
získání práva na vstup a pobyt (výše uvedený rozsudek Kus, bod 21).
Na základě tohoto konstatování Soudní dvůr rozhodl, že je třeba mít za to, že turecký pracovník, který na základě platného
pracovního povolení vykonával zaměstnání již déle než rok, splňuje podmínky stanovené v uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce,
i když mu bylo povolení k pobytu původně uděleno pro jiné účely, než je výkon zaměstnanecké činnosti (výše uvedený rozsudek
Kus, bod 23).
Je tedy třeba ověřit, zda doba zaměstnání, jíž B. Unal v období od 8. května 2006 do 7. května 2007 dosáhl, umožňuje mít za
to, že výše jmenovaný splňuje podmínku jednoho roku řádného zaměstnání ve smyslu čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80,
i když vztah mezi B. Unalem a A. M. De Sousa van der Molen údajně dne 2. dubna 2007 skončil.
Za současného stavu unijního práva se rozhodnutí č. 1/80 nijak nedotýká pravomoci členských států odepřít tureckému státnímu
příslušníkovi právo na vstup na jejich území a mít zde první zaměstnání. Uvedené rozhodnutí v zásadě nebrání ani tomu, aby
tyto státy upravovaly podmínky zaměstnání tureckého státního příslušníka až do uplynutí lhůty jednoho roku stanovené v čl. 6
odst. 1 první odrážce rozhodnutí č. 1/80 (viz rozsudek ze dne 30. září 1997, Günaydin, C‑36/96, Recueil, s. I‑5143, bod 36).
Článek 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 však nelze vykládat v tom smyslu, že umožňuje členskému státu jednostranně měnit účinky
systému postupné integrace tureckých státních příslušníků na trhu práce hostitelského členského státu tím, že pracovníkovi,
jemuž bylo povoleno vstoupit na území tohoto státu a v tomto státě nepřetržitým způsobem legálně vykonával skutečnou a efektivní
hospodářskou činnost déle než jeden rok u stejného zaměstnavatele, odejme práva, která mu přiznávají tři odrážky tohoto ustanovení
postupně v závislosti na délce výkonu závislé činnosti (viz rozsudek ze dne 26. listopadu 1998, Birden, C‑1/97, Recueil, s. I‑7747,
bod 37).
Takový výklad by zbavil rozhodnutí č. 1/80 jeho podstaty a veškerého užitečného účinku (viz rozsudek ze dne 19. listopadu
2002, Kurz, C‑188/00, Recueil, s. I‑10691, bod 55).
Znění čl. 6 odst. 1 rozhodnutí č. 1/80 je obecné a bezpodmínečné v rozsahu, v němž nestanoví možnost členských států omezit
práva, která toto ustanovení tureckým pracovníkům přímo přiznává (viz zejména výše uvedený rozsudek Birden, bod 38).
V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že doba zaměstnání odpracovaná tureckým státním příslušníkem na základě povolení k pobytu,
jež mu bylo vydáno pouze na základě podvodného jednání, které vedlo k jeho odsouzení, není založena na stabilní situaci a musí
být považována za dosaženou pouze v nejistém postavení z toho důvodu, že během dotčené doby dotčená osoba legálně neměla právo
pobytu (viz zejména rozsudky ze dne 5. června 1997, Kol, C‑285/95, Recueil, s. I‑3069, bod 27, a ze dne 11. května 2000, Savas,
C‑37/98, Recueil, s. I‑2927, bod 61).
Stejně tak turecký pracovník nesplňuje podmínku řádného zaměstnání v hostitelském členském státě, pokud toto zaměstnání vykonával
na základě práva pobytu, které mu bylo přiznáno pouze vnitrostátní právní úpravou umožňující pobývat v tomto státě dočasně
po dobu řízení o udělení povolení k pobytu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 20. září 1990, Sevince, C‑192/89, Recueil,
s. I‑3461, bod 31, a výše uvedený rozsudek Kus, bod 18).
Z bodů 45 a 46 tohoto rozsudku vyplývá, že výkon zaměstnání tureckým státním příslušníkem na základě povolení k pobytu, jež
bylo vydáno díky podvodnému jednání vedoucímu k odsouzení, nebo na základě dočasného povolení k pobytu, jež platí pouze do
vydání konečného rozhodnutí o jeho právu pobytu, nemůže zakládat práva ve prospěch tohoto státního příslušníka podle čl. 6
odst. 1 rozhodnutí č. 1/80.
Ve věci v původní řízení však z předkládacího rozhodnutí a ze samotného znění předběžné otázky vyplývá, že B. Unal se žádného
podvodného jednání nedopustil.
Kromě toho v Nizozemsku neměl dočasné povolení k pobytu, nýbrž povolení k pobytu, které mu umožňovalo volně vykonávat zaměstnaneckou
činnost. Je totiž nesporné, že B. Unal splnil zákonné podmínky hostitelského členského státu jak v oblasti vstupu na jeho
území, tak v oblasti zaměstnání.
Neuznat za těchto podmínek, jak uvedla i generální advokátka v bodě 52 svého stanoviska, že B. Unal byl v Nizozemsku déle
než rok řádně zaměstnán, odporuje obecné zásadě ochrany nabytých práv potvrzené judikaturou Soudního dvora. Podle této zásady
platí, že jakmile se může turecký státní příslušník úspěšně dovolávat práv podle ustanovení uvedeného v rozhodnutí č. 1/80,
nezávisí již tato práva na zachování okolností, které vedly k jejich vzniku, jelikož podmínku této povahy toto rozhodnutí
neukládá (viz rozsudek ze dne 22. prosince 2010, Bozkurt, C‑303/08, Sb. rozh. s. I-13445, bod 41).
Tento závěr je ostatně potvrzen judikaturou Soudního dvora, jak byla rozvinuta ve výše uvedeném rozsudku Altun. V tomto rozsudku
Soudní dvůr rozhodl, že s ohledem na vztah mezi právy, která má turecký pracovník podle rozhodnutí č. 1/80, a právy jeho rodinných
příslušníků, kterým bylo povoleno, aby ho následovali, jichž se mohou dovolávat na základě článku 7 uvedeného rozhodnutí,
podvodné jednání tohoto pracovníka může mít účinky v právní sféře jeho rodinných příslušníků. Soudní dvůr však upřesnil, že
tyto účinky musejí být posouzeny k datu přijetí rozhodnutí o odnětí povolení k pobytu zmíněnému pracovníkovi vnitrostátními
orgány hostitelského členského státu (výše uvedený rozsudek Altun, body 56 a 57). Jak vyplývá z bodu 59 uvedeného rozsudku,
příslušné vnitrostátní orgány musí proto ověřit, zda rodinní příslušníci k tomuto datu nabyli vlastní právo přístupu na trh
práce v hostitelském členském státě, a tím i související právo pobytu v tomto státě. Soudní dvůr v bodě 60 uvedeného rozsudku
doplnil, že jakékoliv jiné řešení by bylo v rozporu se zásadou právní jistoty.
V důsledku toho je třeba mít za to, že doby zaměstnání, jež žalobce v původním řízení po obdržení povolení k pobytu dosáhl,
splňují podmínku jednoho roku řádného zaměstnání ve smyslu čl. 6 odst. 1 první odrážky rozhodnutí č. 1/80.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položenou otázku odpovědět, že čl. 6 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 musí být
vykládán v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné vnitrostátní orgány odňaly tureckému pracovníkovi povolení k pobytu se
zpětným účinkem k datu, ke kterému zanikl důvod, jímž vnitrostátní právo udělení jeho povolení k pobytu podmiňovalo, jestliže
se tento pracovník nedopustil žádného podvodného jednání a ke zmíněnému odnětí došlo po uplynutí doby jednoho roku řádného
zaměstnání, která je stanovena v uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Článek 6 odst. 1 první odrážka rozhodnutí č. 1/80 ze dne 19. září 1980 o vývoji přidružení, jež bylo přijato Radou přidružení,
která byla zřízena Dohodou zakládající přidružení mezi Evropským hospodářským společenstvím a Tureckem, musí být vykládán
v tom smyslu, že brání tomu, aby příslušné vnitrostátní orgány odňaly tureckému pracovníkovi povolení k pobytu se zpětným
účinkem k datu, ke kterému zanikl důvod, jímž vnitrostátní právo udělení jeho povolení k pobytu podmiňovalo, jestliže se tento
pracovník nedopustil žádného podvodného jednání a ke zmíněnému odnětí došlo po uplynutí doby jednoho roku řádného zaměstnání,
která je stanovena v uvedeném čl. 6 odst. 1 první odrážce.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.