CELEX: 62008TJ0437
Juurdepääs dokumentidele
Määrus (EÜ) nr 1049/2001
Keelatud kokkulepete valdkonnas läbiviidava menetluse haldustoimiku sisukord
Juurdepääsu keelamine
Kolmanda isiku ärihuvide kaitsega seotud erand
Kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärgi kaitsega seotud erand

Vaidluse tasust
Hageja CDC Hydrogene Peroxide Cartel Damage Claims (CDC Hydrogene Peroxide) on aktsiaselts, mille eesmärk on saavutada nende
ettevõtjate nõuete rahuldamine kohtulikul ja kohtuvälise teel ning huvide kaitsmine, keda kahjustas kartell, mida karistati
komisjoni 3. mai 2006. aasta otsusega K(2006) 1766 (lõplik), [EÜ] artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta
(juhtum COMP/F/38.620 – Vesinikperoksiid ja perboraat) (edaspidi „vesinikperoksiidi otsus”).
Selles otsuses järeldas Euroopa Ühenduste Komisjon, et vesinikperoksiidi turul osalesid üheksa ettevõtjat kartellis, mille
raames nad vahetasid teavet hindade ja müügimahtude kohta, leppisid kokku hindades ja tootmismahtude vähendamises ning seadsid
sisse mehhanismi, mille kaudu kontrolliti sõlmitud kokkulepete täitmist. Seetõttu määras komisjon selles kartellis osalenud
ettevõtjatele trahve kokku summas 388 miljonit eurot.
14. märtsil 2008 palus hageja komisjonilt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määruse (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse
juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331)
artikli 2 lõike 1 ning artikli 11 lõigete 1 ja 2 juurdepääsu vesinikperoksiidi otsust puudutava menetluse toimiku sisukorrale
(edaspidi „sisukord”).
11. aprillil 2008 jättis komisjoni sisukorraga tutvumise taotluse rahuldamata põhjusel, et see ei ole dokument määruse nr 1049/2001
artikli 3 punkti a tähenduses.
15. aprillil 2008 esitas hageja komisjonile adresseeritud kirjas põhjused, miks on õigustatud sisukorra käsitamine dokumendina
määruse nr 1049/2001 artikli 3 punkti a tähenduses. 16. aprillil 2008 teatas komisjon, et ta käsitleb seda kirja kui täiendatud
esialgset taotlust, mitte kui kordustaotlust.
6. mail 2008 jättis komisjon selle taotluse rahuldamata põhjusel, et sisukorra avaldamine kahjustaks uurimise eesmärki, millele
viidatakse määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes, kartellis osalenud ettevõtjate ärihuve, millele viidatakse
määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes, ning tema otsustamisprotsessi, millele viidatakse määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõike 3 teises lõigus.
20. mail 2008 esitas hageja kordustaotluse.
13. juunil 2008 pikendas komisjon viieteistkümne tööpäeva võrra hageja kordustaotlusele vastamise tähtaega. 3. juulil 2008
teatas komisjon hagejale, et tema taotlus võidakse lahendada pikendatud tähtaja jooksul.
8. augustil 2008 jättis komisjon määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese ja kolmanda taande alusel hageja kordustaotluse
rahuldamata (edaspidi „vaidlustatud otsus”), kuid võimaldas hagejal tutvuda sisukorra mittekonfidentsiaalse versiooniga.

Menetlus ja poolte nõuded
Üldkohtu kantseleisse 6. oktoobril 2008 saabunud avaldusega esitas hageja käesoleva hagi.
15. jaanuaril 2009 palus Rootsi Kuningriik luba astuda menetlusse hageja nõuete toetuseks. 24. jaanuaril 2009 palus Evonik
Degussa GmbH luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
18. märtsi 2009. aasta määrusega andis Üldkohtu teise koja esimees nendeks menetlusse astumisteks loa.
Vastavalt 27. mail 2009 ja 5. juunil 2009 esitasid Rootsi Kuningriik ja Evonik Degussa menetlusesse astuja seisukohad.
15. aprilli 2010. aasta määrusega peatas Üldkohtu teise koja esimees käesolevas kohtuasjas menetluse kuni Üldkohtu lõpliku
otsuse tegemiseni kohtuasjas T‑399/07: Basell Polyolefine
vs
. komisjon. Kuna selleks otsuseks oli 25. jaanuari 2011. aasta registrist kustutamise määrus, jätkus menetlus sellel kuupäeval.
Et Üldkohtu kodade koosseisu muudeti, nimetati ettekandja‑kohtunik neljandasse kotta, millele käesolev kohtuasi seetõttu lahendamiseks
määrati.
Hageja, keda toetab Rootsi Kuningriik, palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon, keda toetab Evonik Degussa, palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Vastuvõetavus
Hageja esitas 16. märtsil 2009 hagiavalduse Landgericht Dortmundile (Saksamaa Dortmundi piirkonna kohus) mitme vesinikperoksiidi
otsuse adressaadiks oleva äriühingu või nende õigusjärglaste vastu, kelle hulgas oli menetlusse astuja Evonik Degussa.
2009. aasta augustis loobus hageja Evonik Degussat puudutavas osas Landgericht Dortmundile esitatud hagist pärast seda, kui
ta oli selle äriühinguga sõlminud kokkuleppe. See hagi on teisi äriühinguid puudutavas osas praegu veel lahendamisel.
Üldkohtule 2. veebruaril 2011 saadetud kirjas viitab komisjon võimalusele, et pärast Evonik Degussaga kokkuleppe sõlmimist,
mille tõttu ta loobus osaliselt Landgericht Dortmundile esitatud hagist, võib hageja käsutuses juba olla teave, mida ta lootis
saada sisukorrast, sealhulgas teave, mis võimaldaks tal konkreetselt nimetada vesinikperoksiidi otsust puudutava menetluse
toimiku dokumente, et paluda nende avaldamist kas komisjonilt või siseriiklike kohtute kaudu. Komisjon palus seejärel Üldkohtul
paluda hagejalt tema seisukohta tema põhjendatud huvi suhtes.
Hageja märgib, et ka pärast kokkuleppe sõlmimist Evonik Degussaga ei ole tema käsutuses kõiki dokumente, mida on vaja siseriiklikes
kohtutes algatatud kahju hüvitamise menetluste jätkamiseks. Täpsemalt, Landgericht Dortmundi menetluse või Evonik Degussaga
sõlmitud kokkuleppe raames ei ole ta saanud tutvuda sisukorraga ega vesinikperoksiidi otsuse tervikliku versiooniga. Ta leiab,
et tal on seni alles huvi jätkata käesolevat menetlust.
Evonik Degussa kinnitas kokkuleppe sõlmimist, toonitades, et ta ei ole hagejale avaldanud sisukorda ega vesinikperoksiidi
otsuse terviklikku versiooni.
Seega on hagejal käesolevas menetluses säilinud põhjendatud huvi.

Põhiküsimus
Oma tühistamishagi põhjenduseks esitab hageja neli väidet, millest esimene puudutab määruse nr 1049/2001 aluspõhimõtete rikkumist,
teine õiguse kahju hüvitamisele Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest põhimõtte rikkumist, kolmas määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõike 2 esimese taande rikkumist ja neljas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande rikkumist.
Kõigepealt tuleb märkida, et kahes esimeses väites heidab hageja komisjonile ette üldiselt õiguspõhimõtete rikkumist, sidumata
täpselt oma argumente konkreetsete õigusnormidega või vaidlustatud otsuse konkreetsete põhjendustega. Loomulikult tuleb kolmandas
ja neljandas väites viidatud õigusnormide konkreetsel kohaldamisel arvestada hageja esimeses ja teises väites viidatud üldisemate
põhimõtetega. Seetõttu tuleb kohe uurida kolmandat ja neljandat väidet, võttes vajaduse korral arvesse argumente, mille hageja
esitas esimeses ja teises väites.
Lisaks, kuna komisjon tugines vaidlustatud otsuses nii määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimesele kui ka kolmandale
taandele, eeldab selle otsuse tühistamine, et nõustutaks nii hageja kolmanda kui ka neljanda väitega.

Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest taanet
Hageja, keda toetab Rootsi Kuningriik, väidab, et käesolevas asjas ei saa kohaldada ühe kindla juriidilise isiku ärihuvide
kaitse erandit, sest sisukord ei sisaldanud äri- ega ametisaladusi.
Lisaks märgib hageja, et komisjon on vääralt tasakaalustanud esiteks kartellis osalenud isikute huve ja teiseks kartelli ohvrite
huve, eelistades vesinikperoksiidi otsuse adressaatideks olevate ettevõtjate huvide kaitset, kuigi kohtupraktika kohaselt
ei vääri need huvid mingit erilist kaitset.
Komisjon, keda toetab Evonik Degussa, väidab, et sisukorras esitatud teatud teave, seostatuna muu teabega, mis avaldati vesinikperoksiidi
otsuse mittekonfidentsiaalses versioonis, võib panna kartelli ohvrid uskuma, et sisukorras loetletud teatud dokumendid sisaldavad
rohkem süüstavaid tõendeid, ja seega otsustama, et esitada tuleb kahju hüvitamise hagi.
Komisjon lisab, et sisukorras on nimetatud dokumente, mida vesinikperoksiidi otsuse mittekonfidentsiaalne versioon ei hõlma
ning mille suhtes kohalduvad määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandid. Kartellis osalevad ettevõtjad peavad komisjoni
läbiviidavas menetluses saama oma kaitsmisel tugineda määruse artikli 4 lõike 2 esimese taandega antavale kaitsele.
Mis puudutab mõistet ametisaladus, mis on hõlmatud laiema mõistega ärihuvid, siis on komisjon seisukohal, et kahju hüvitamise
hagi esitamise oht võib tekitada olulist kahju, mis võib tulevikus viia selleni, et kartellis osalevad ettevõtjad ei tee enam
koostööd. Tema hinnangul ei saa lubada, et keelatud kokkuleppeid puudutavas menetluses temaga koostööd tegevate ettevõtjate
ametisaladuste või ärihuvide kaitset saaks kahjustada dokumentidega tutvumise taotlus, mis põhineb ainult eraõigusest tulenevatel
huvidel.
Tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 1049/2001 põhjendusele 4 ja artiklile 1 on selle määruse eesmärk rakendada võimalikult
täieulatuslikult ellu avalikkuse õigus pääseda juurde institutsioonide dokumentidele. Nimetatud määruse põhjenduses 2 meenutatakse,
et see juurdepääsuõigus on seotud institutsioonide demokraatlikkusega.
Sellegipoolest võib seda õigust teatud avalikest või erahuvidest lähtudes piirata (Euroopa Kohtu 1. veebruari 2007. aasta
otsus kohtuasjas C‑266/05 P: Sison
vs
. nõukogu, EKL 2007, lk I‑1233, punkt 62; 29. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑139/07 P: komisjon
vs.
Technische Glaswerke Ilmenau, EKL 2010, lk I‑5885, punkt 53, ning 21. septembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑514/07 P,
C‑528/07 P ja C‑532/07 P: Rootsi
vs
. API ja komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 70).
Nimetatud määruse artiklis 4 on kooskõlas põhjendusega 11 täpsustatud, et institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele,
mille avaldamine kahjustaks mõnd selle artikliga kaitstud huvi.
Seega kui komisjon otsustab keelata juurdepääsu dokumendile, mille avalikustamise taotlus on talle esitatud, on ta üldjuhul
kohustatud selgitama küsimust, kuidas juurdepääs sellele dokumendile võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada huve, mida
kaitseb määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erand, millele see institutsioon tugineb (vt selle kohta Euroopa Kohtu
1. juuli 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑39/05 P ja C‑52/05 P: Rootsi ja Turco
vs
. nõukogu, EKL 2008, lk I‑4723, punkt 49; eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus komisjon
vs
. Technische Glaswerke Ilmenau, punkt 53, ning eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus Rootsi
vs
. API ja komisjon, punkt 72).
Kuna määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud erandid teevad erandi üldsuse võimalikult laiaulatuslikust juurdepääsust dokumentidele,
tuleb neid tõlgendada ja kohaldada kitsalt (eespool punktis 34 viidatud kohtuotsus Sison
vs
. nõukogu, punkt 63; 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑64/05 P: Rootsi
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I‑11389, punkt 66, ning eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus Rootsi ja Turco
vs
. nõukogu, punkt 36).
Lisaks tuleb EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames akti seaduslikkust hinnata nende faktiliste ja õiguslike
asjaolude alusel, mis on teada selle akti vastuvõtmise ajal (vt Üldkohtu 28. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas T‑251/97:
T. Port
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑1775, punkt 38, ja 11. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑70/99: Alpharma
vs
. nõukogu, EKL 2002, lk II‑3495, punkt 248 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa uurimise käigus arvesse võtta asjaolu,
et hageja võis sõlmida kokkuleppe ühega äriühingutest, kelle ärihuve komisjon kaitseb.
Neid põhimõtteid arvestades tuleb uurida, kuidas komisjon kohaldas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes
sätestatud erandit.
Selle sätte kohaselt keelavad institutsioonid juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks füüsilise või juriidilise
isiku ärihuve, välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
Esiteks tuleb arvesse võtta selle dokumendi laadi, millega tutvumist hageja taotleb. Nimelt puudub poolte vahel vaidlus asjaolus,
et tegemist on komisjoni menetluse toimiku sisukorraga, nagu see tehti teatavaks vastuväiteteatise adressaatidele asjas COMP/F/38.620
– Vesinikperoksiid ja perboraat. Kuid hageja ei taotle juurdepääsu sisukorras loetletud dokumentidele endile, mistõttu ei
ole käesolevas asjas asjassepuutuvad kaalutlused, mis käsitlevad nende dokumentide, mitte sisukorra sisu.
Teiseks, kuna komisjon asus vaidlustatud otsuses seisukohale, et sisukorra avaldamine kahjustaks seal mainitud ettevõtjate
ärihuve, tuleb uurida, kas komisjon on teinud hindamisvea, otsustades, et sisukord on hõlmatud mõistega ärihuvid määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõike 2 esimese taande tähenduses.
Väites, et sisukorras esitatud teave ei saa olla käsitatav ärisaladusena, viitab hageja komisjoni teatisele komisjoni toimikutele
juurdepääsureeglite kohta [EÜ] artiklite 81 ja 82, EMP lepingu artiklite 53, 54 ja 57 ning nõukogu määruse (EÜ) nr 139/2004
kohaldamise juhtudel (ELT 2005, C 325, lk 7; edaspidi „juurdepääsureeglite teatis”). Kuid nagu märgib õigesti komisjon, ei
kasutata määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes mõistet „ärisaladused”. Lisaks tuleb märkida, et juurdepääsureeglite
teatise punktis 2 on täpsustatud, et juurdepääs toimikule, nagu see on määratletud nimetatud teatises, erineb üldisest dokumentidele
juurdepääsuõigusest määruse nr 1049/2001 alusel, mille kohta kehtivad teised kriteeriumid ja erandid ning millel on teine
otstarve. Seetõttu saab mõistet „ärihuvid” kasutada ainult selle määruse kontekstis.
Sellest tuleneb, et hageja ei saa viidata juurdepääsureeglite teatisele, et vaidlustada komisjonipoolset tuginemist kartellis
osalenud ettevõtjate ärihuvide kaitsele määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese taande alusel.
Tuleb märkida, et kuigi kohtupraktikas ei ole antud definitsiooni ärihuvide kontseptsioonile, on Üldkohus siiski täpsustanud,
et kaitse, mis määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese taande kohaselt peab olema tagatud ärihuvidele, ei saa laieneda
äriühingut ja tema ärisuhteid puudutavale kogu teabele, et mitte nurjata üldpõhimõtte kohaldamist, mille kohaselt tagatakse
avalikkusele võimalikult laiaulatuslik juurdepääs institutsioonide valduses olevatele dokumentidele (Üldkohtu 30. jaanuari
2008. aasta otsus kohtuasjas T‑380/04: Terezakis
vs
. komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 93).
Tuleb aga asuda seisukohale, et sisukorda, mis sisaldab ainult viiteid komisjoni toimikus olevatele dokumentidele, ei saa
iseenesest pidada selles eelkõige teatud dokumentide autoritena mainitud äriühingute ärihuve sisaldavaks dokumendiks. Nimelt
ainult juhul, kui komisjoni poolt hagejale kättesaadavaks tehtud mittekonfidentsiaalse versiooni sisukorra üks nendest veergudest,
milles on muu hulgas märgitud ülesloetletud dokumentide päritolu, adressaat ja kirjeldus, sisaldab ühe või mitme dokumendi
osas teavet asjassepuutuvate äriühingute ärisuhete, nende toodete hindade, kulude struktuuri, turuosade või sarnaste asjaolude
kohta, võib sisukorra avalikustamist pidada nende äriühingute ärihuvide kaitset kahjustavaks. Komisjon ei väitnud, et see
on nii.
Kuid komisjon otsustas vaidlustatud otsuses sisuliselt, et sisukorras esitatud teave võis tekitada ohu, et nende ettevõtjate
vastu, kelle ruumides ta oli kontrolle läbi viinud ja kes temaga trahvi vähendamise vastutasuks koostööd tegid, esitatakse
veel kahju hüvitamise hagisid. Komisjon on seisukohal, et kuigi avalikkusele oli teada, et teatud dokumendid olid saadud koostööteatise
alusel, sisaldab sisukord selle kohta täpsemat teavet võrreldes vesinikperoksiidi otsuse avaliku versiooniga.
Tuleb asuda seisukohale, et need põhjendused käsitlesid ainult ohtu, et pärast sisukorra avaldamist võidakse menetlusse astuja
või vesinikperoksiidi kartellis osalenud muude äriühingute vastu esitada kahju hüvitamise hagisid. Komisjon tugines seega
ainult viisile, kuidas võidakse kasutada sisukorras esitatud teavet, kuid ta ei väitnud, et see teave iseenesest sisaldas
asjassepuutuvate äriühingute ärihuve.
Tuleb täpsustada, et sisukord on lihtsalt üks dokumentide loetelu, millel iseenesest on asjassepuutuvate äriühingute suhtes
algatatud kahju hüvitamise menetluses vaid väga suhteline tõenduslik väärtus. Kuigi on tõsi, et see loetelu võib võimaldada
hagejal kindlaks teha dokumendid, mis võivad talle selles menetluses kasulikud olla, teeb siiski otsuse selle kohta, kas need
dokumendid välja nõuda või mitte, asja lahendama pädev kohus. Seega ei saa nõustuda sellega, et ainult sisukorra enda avalikustamine
kahjustab huve, millele komisjon oma keeldumisotsuse õigustamiseks viitab.
Lisaks, isegi kui asjaolu, et äriühingu vastu võidakse esitada kahju hüvitamise hagisid, võib kahtlemata tekitada suuri kulutusi
kas või seoses advokaaditasudega ja isegi juhul, kui need hagid hiljem põhjendamatuse tõttu rahuldamata jäetakse, ei saa kartellis
osalenud ettevõtja huvi vältida selliseid hagisid pidada ärihuviks ja igal juhul ei ole see huvi, mida tuleb kaitsta, arvestades
muu hulgas iga isiku õigust nõuda kahju hüvitamist, mis on talle tekitatud tegevusega, millega võidi piirata või kahjustada
vaba konkurentsi (Euroopa Kohtu 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑453/99: Courage ja Crehan, EKL 2011, lk I‑6297,
punktid 24 ja 26, ning 13. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑295/04–C‑298/04: Manfredi jt, EKL 2006, lk I‑6619,
punktid 59 ja 61).
Eeltoodust nähtub, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et sisukorraga tutvumise võimaldamine võib konkreetselt
ja tegelikult kahjustada kartellis osalenud ettevõtjate, sealhulgas Evonik Degussa ärihuve.
Seetõttu tuleb hageja kolmanda väitega nõustuda.

Neljas väide, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandat taanet
Hageja, keda toetab Rootsi Kuningriik, väidab, et komisjon oleks pidanud tuginema ainult määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2
esimesele taandele, kuna hagejale kättesaadavaks tehtud mittekonfidentsiaalses versioonis viitas ta iga loendatud dokumendi
puhul ainult ametisaladuse ja ärisaladuste kaitsele. Nagu nähtub sisukorra mittekonfidentsiaalse versiooni lühendite selgitusest,
ei tuginenud komisjon sisukorraga tutvumisest keeldumisel uurimise eesmärgi kaitsele, nagu see on sätestatud määruse nr 1049/2001
artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes.
Lisaks väidab hageja, et viimati nimetatud sättes kehtestatud tingimused ei ole käesolevas asjas täidetud, sest uurimine viidi
lõpule juhtumi COMP/F/38.620 menetluse raames. Ta täpsustab, et uurimise uuendamine ei ole tõenäoline, kuna kartellis osalenud
ettevõtjate esitatud hagiavalduste ese ei ole konkurentsivastase tegevuse olemasolu.
Lõpuks väidab hageja, et sisukorra avalikustamise ja komisjoni ülesande – mis seisneb konkurentsivastase tegevuse eest karistamises
– ohtuseadmise vahel puudub põhjuslik seos. Ta toonitab, et hoolimata hüvitishagide suurenevast arvust, ei vähene trahvide
eest kaitse saamise taotluste arv.
Komisjon, keda toetab Evonik Degussa, väidab, et uurimist juhtumis COMP/F/38.620 tuleb pidada alles kestvaks menetluseks,
sest vesinikperoksiidi otsus ei ole veel muutunud lõplikuks.
Lisaks täheldab komisjon, et tema ülesanne, mis seisneb konkurentsivastase tegevuse eest karistamises, sõltub oluliselt ettevõtjate
koostööst, mis seataks ohtu, kui avalikustataks trahvide vähendamist või määramata jätmist taotlenud ettevõtjate esitatud
dokumendid. Ta väidab, et see avalikustamine seaks teatud ettevõtjad võrreldes teistega ebasoodsamasse positsiooni, ilma et
see oleks objektiivselt põhjendatud.
Komisjon on seisukohal, et asjassepuutuvate ettevõtjate ärihuvide kaitse ja konkurentsivastase tegevuse eest karistamises
seisneva avaliku huvi teineteisest sõltuvus õigustab seda, et ta viitas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande
uurimisel ettevõtjate ärihuvide kaitsele.
Kõigepealt tuleb tagasi lükata hageja argument, et komisjon ei ole juurdepääsu andmisest keeldumisel tuginenud uurimise eesmärgi
kaitse erandile. Nimelt lähtutakse selles argumendis asjaolust, et ükski kood, mida mainitakse sisukorra mittekonfidentsiaalses
versioonis selleks, et tuua välja juurdepääsu andmisest keeldumise põhjused, ei ole seotud uurimise eesmärgi kaitsega. Eelkõige
tuleb aga arvesse võtta vaidlustatud otsuse teksti ennast, mille punktis 2.3 mainitakse juurdepääsu andmisest keeldumise alustena
uurimise eesmärgi ja keelatud kokkulepete alase uurimise eseme kaitset. Neid asjaolusid arvestades on sisukorra mittekonfidentsiaalses
versioonis esitatud kodeeritud tähised teisejärgulise tähendusega. Lisaks, komisjoni põhjenduskäigu kohaselt, mille ta esitas
nii vaidlustatud otsuses kui ka kostja vastuses, sõltus sisukorra võimaliku avalikustamise mõju tema uurimise eesmärgile selle
avalikustamise mõjust asjassepuutuvate ettevõtjate ärihuvidele, mistõttu on need kaks tegurit teineteisest sõltuvad.
Edasi, mis puudutab komisjoni poolt uurimise eesmärgi kaitse erandile tuginemise põhjendatust, siis tuleb esiteks meenutada,
et nagu tuleneb ka määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes kehtestatud erandi sõnastusest, ei taheta selle
erandiga kaitsta uurimist kui sellist, vaid uurimise eesmärki, milleks konkurentsiõigust puudutavas menetluses on kontrollida,
kas toime on pandud EÜ artikli 81 või EÜ artikli 82 rikkumine ja vajaduse korral karistada selle eest vastutavaid äriühinguid.
Just sel põhjusel võivad kuni selle eesmärgi saavutamiseni nimetatud erandi alla kuuluda toimikus olevad erinevate uurimistoimingutega
seotud dokumendid, isegi kui konkreetne uurimine või kontroll, mille käigus koostatud dokumendile juurdepääsu taotletakse,
on lõppenud (Üldkohtu 12. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑36/04: API
vs
. komisjon, EKL 2007, lk II‑3201, punkt 133; vt analoogia alusel Üldkohtu 6. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑391/03
ja T‑70/04: Franchet ja Byk
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑2023, punkt 110, ja 1993. aasta asjaajamiskorra kohta Üldkohtu 13. septembri 2000. aasta otsus
kohtuasjas T‑20/99: Denkavit Nederland
vs
. komisjon, EKL 2000, lk II‑3011, punkt 48).
Käesolevas asjas oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmise päevaks komisjon juba enam kui kahe aasta eest teinud vesinikperoksiidi
otsuse, milles on tuvastatud rikkumised, mida komisjon asjassepuutuvatele ettevõtjatele süüks pani, ning mis seega lõpetas
menetluse COMP/F/38.620. Järelikult on väljaspool kahtlust, et sel kuupäeval ei olnud pooleli ühtki uurimistoimingut, mille
eesmärk oli tõendada asjassepuutuvate rikkumiste toimepanemist ja mida taotletud dokumentide avalikustamine oleks võinud ohustada.
On tõsi, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kuupäeval olid vesinikperoksiidi otsuse peale esitatud hagid alles Üldkohtu menetluses,
mistõttu võidi Üldkohtu poolt selle otsuse tühistamise korral menetlus uuendada.
Kuid uurimine konkreetses asjas tuleb pidada lõpetatuks lõpliku otsuse vastuvõtmisega, sõltumata selle otsuse võimalikust
hilisemast tühistamisest kohtu poolt, sest just sel ajal peab asjassepuutuv institutsioon ise menetlust lõpule viiduks.
Seda tausta arvestades on samuti oluline meenutada, et kuna kõiki dokumentidega tutvumise õigusest tehtavaid erandeid tuleb
tõlgendada ja kohaldada kitsalt, ei saa erandi kohaldamist põhjendada üksnes asjaoluga, et taotletud dokumendid puudutavad
kaitstavat huvi, vaid komisjon peab tõendama, et nende avalikustamine võis tegelikult kahjustada tema uurimise eesmärke seoses
asjassepuutuva rikkumisega (vt selle kohta eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus API
vs
. komisjon, punkt 127).
Lisaks, nõustumine sellega, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmas taane hõlmab eri uurimistoimingutega seotud dokumente
seni, kuni kõik võimalikud kohtumenetluste tulemused ei ole veel ära otsustatud, isegi olukorras, kui Üldkohtule esitatakse
hagiavaldus, mis võib viia komisjoni menetluse uuendamiseni, tähendaks, et juurdepääsu võimaldamine nendele dokumenditele
sõltuks juhuslikest sündmustest, nimelt sellise menetluse tulemusest ja järeldustest, mida komisjon sellest võib teha. Igal
juhul on tegemist tulevikus aset leidvate ebakindlate sündmustega, mis sõltuvad keelatud kokkuleppe eest karistava otsuse
adressaatideks olevate äriühingute ja erinevate asjassepuutuvate ametiasutuste otsustest.
Selline lahendus oleks vastuolus eesmärgiga, mis seisneb avalikkusele võimalikult laiaulatusliku juurdepääsu tagamises institutsioonide
dokumentidele, et anda kodanikele võimalus kontrollida tõhusamalt avaliku võimu teostamise seaduslikkust (vt eespool punktis 60
viidatud kohtuotsus API
vs
. komisjon, punkt 140; vt selle kohta ka eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Franchet ja Byk
vs
. komisjon, punkt 112).
Käesolevas asjas tuleb lisada, et vesinikperoksiidi otsuse peale esitatud hagide väidetes ei soovita vaidlustada komisjoni
tuvastatud konkurentsivastase tegevuse olemasolu, vaid piirdutakse sisuliselt väidetega seoses vigadega, mis puudutavad konkurentsivastase
tegevuse kestust, tütarettevõtjate tegevuse emaettevõtjatele süüks panemist ja trahvi arvutamist, ning väidetega seoses menetlusnormidest
tulenevate õiguste rikkumisega. Seega ei saanud menetluse uuendamine rikkumise asetleidmise ja vesinikperoksiidi kartelli
liikmeteks olnud erinevate tootjate osaluse küsimuses lõppeda komisjoni teistsuguste järeldusega ning kõige rohkem võis see
viia erineva õigusliku hinnangu andmiseni faktidele, mille komisjon oli juba tuvastanud ja mis puudutasid teatud ettevõtjate
rikkumisest osavõtu kestust või rikkumise süüks panemist teatud äriühingutele.
Sellest järeldub, et sisukorra avalikustamine ei saa kahjustada uurimise eesmärke komisjoni menetluses vesinikperoksiidi kartelli
asjas.
Teiseks, seda hinnangut ei saa seada kahtluse alla komisjoni argument, et mõistel uurimise eesmärgid on üldisem tähendus,
hõlmates kogu komisjoni poliitikat keelatud kokkulepete eest karistamise ja nende ärahoidmise valdkonnas.
Komisjon on sisuliselt seisukohal, et sellel mõistel põhinev erand ei sõltu ühestki konkreetsest menetlusest ning sellele
võib viidata üldiselt, et keelduda mis tahes sellise dokumendi avalikustamisest, mis võib kahjustada komisjoni poliitikat
keelatud kokkulepete valdkonnas ja eriti tema leebusprogrammi. Nimelt juhul, kui trahvide vähendamist või määramata jätmist
taotlevatel isikutel tekib kartus, et pärast seoses nende taotlusega esitatud dokumentide avalikustamist võivad keelatud kokkuleppe
tõttu kahju kannatanud äriühingud esitada kahju hüvitamise hagi eelkõige nende vastu, võivad nad tulevikus loobuda komisjoniga
koostööst, mis aga kahjustaks leebusprogrammi tõhusust.
Kuid komisjoni tõlgendusega nõustumine tähendaks, et tal lubataks määruse nr 1049/2001 kohaldamisalast ajaliste piiranguteta
kõrvale jätta konkurentsiasjade toimikute kõik dokumendid, kui ta lihtsalt viitab tulevikus võimalikult asetleidvale leebusprogrammi
kahjustamisele. Käesolev asi on ka näide liiga laiast tõlgendusest, mida komisjon tahab anda, sest ta keeldub antud juhul
avalikustamast dokumenti, mida ei ole esitanud trahvide vähendamist või määramata jätmist taotlev isik ning mis ei sisalda
mingit teavet, mis võiks iseenesest kahjustada nende äriühingute huve, kes on trahvide vähendamise või määramata jätmise taotlusi
esitanud. Nimelt piirdub komisjon kinnitusega, et teatud informatsiooni, mis on esitatud vesinikperoksiidi otsuse mittekonfidentsiaalses
versioonis, võib seostada muu teabega, mis on esitatud sisukorras, ja seetõttu saavad konkurentsivastase tegevuse ohvrid teada,
millised toimiku dokumendid võivad sisaldada rohkem süüstavaid tõendeid.
Tuleb asuda seisukohale, et uurimise mõiste nii lai tõlgendus ei ole kooskõlas põhimõttega, mille kohaselt tuleb määruse nr 1049/2001
eesmärgi tõttu, milleks on vastavalt selle põhjendusele 4 „rakendada võimalikult täieulatuslikult ellu avalikkuse õigus juurde
pääseda dokumentidele”, nimetatud määruse artiklis 4 kehtestatud erandeid tõlgendada ja kohaldada kitsalt (vt eespool punktis 37
viidatud kohtupraktika).
Selle kohta tuleb toonitada, et ükski määruse nr 1049/2001 säte ei luba eeldada, et liidu konkurentsipoliitikat tuleks selle
määruse kohaldamisel kohelda erinevalt liidu muudest poliitikatest. Seega ei ole mingit põhjust mõistet uurimise eesmärgid
tõlgendada konkurentsipoliitika raames erinevalt kui liidu muude poliitikate raames.
Lisaks tuleb märkida, et komisjoni põhjenduskäigus ei eristata uurimise eesmärgi kaitse erandit ärihuvide kaitse erandist.
Nimelt nagu on märgitud eespool punktis 59, sõltus vaidlustatud otsuse punktis 3.2 komisjoni esitatud põhjenduse kohaselt
sisukorra võimaliku avalikustamise mõju tema uurimise eesmärgile selle avalikustamise mõjust asjassepuutuvate ettevõtjate
ärihuvidele, sest komisjoni arvates võivad ettevõtjad just oma ärihuvide kaitseks olla tulevikus vähem koostööaltid. Seega
on faktilised asjaolud, millega komisjon õigustab uurimise eesmärkide võimalikku kahjustamist, sisuliselt samad, millele tuginetakse
ärihuvide kaitse erandi toetuseks.
Vaidlustatud otsuse punkti 3.2 lõigud, milles käsitletakse uurimise eesmärkide kaitset laias tähenduses, on sõnastatud järgmiselt:
„Lisaks ei saa käesolevat juhtumit vaadelda isoleeritult. Dokumentide tervikliku nimekirja avalikustamine looks pretsedendi,
mis annab ärimaailmale signaali, et komisjon võib avalikustada konkurentsiõigust puuduta asja kohta käivat teavet isegi juhul,
kui see avalikustamine võib kahjustada menetlusega seotud ettevõtjate ärihuve. See viiks olukorrani, kus ettevõtjad teevad
koostööd võimalikult vähesel määral ning esitavad vastumeelselt teavet, mis on aga komisjoni võitluses keelatud kokkulepete
vastu äärmiselt oluline. Selline tulemus kahjustaks märkimisväärselt komisjoni võimet viia konkurentsiõiguse valdkonnas läbi
uurimisi ja järelikult täita talle EÜ lepinguga pandud kohustusi.
Eespool esitatud põhjustel kohaldatakse andmetele, mida ei avalikustatud [sisukorra mittekonfidentsiaalses versioonis], määruse
nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud erandit.” [Siin ja edaspidi on vaidlustatud otsust tsiteeritud
mitteametlikus tõlkes.]
Eespool punktides 46–51 on juba tuvastatud, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et sisukorraga tutvumise võimaldamine
võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada kartellis osalenud ettevõtjate, sealhulgas Evonik Degussa ärihuve.
Samuti tuleb meenutada, et leebus- ja koostööprogrammid, mille tõhusust komisjon kaitsta üritab, ei ole liidu konkurentsiõiguse
normide järgimise tagamise ainsad vahendid. Nimelt võivad tõhusa konkurentsi säilitamisele liidus oluliselt kaasa aidata siseriiklikele
kohtutele esitatavad kahju hüvitamise hagid (eespool punktis 50 viidatud kohtuotsus Courage ja Crehan, punkt 27).
Lõpuks, mis puudutab komisjoni argumenti, et sisukord oli koostatud ainult eesmärgiga võimaldada asjassepuutuvatel ettevõtjatel
teostada oma kaitseõigusi, mistõttu ei saa seda avalikustada, „arvestades dokumentide [kasutusotstarvet] ja keelatud kokkulepete
[valdkonnas] läbi viidavate menetluse juurde käivat konfidentsiaalsust”, siis tuleb märkida, et ostarve, miks komisjon teatud
dokumendi koostas, on asjaolu, mida iseenesest sellele dokumendile määruse nr 1049/2001 alusel juurdepääsu võimaldamise üle
otsustamisel arvesse ei võetud. Nimelt on selle määruse artiklis 4, milles on esitatud ammendavalt kõik olukorrad, mis õigustavad
dokumendile juurdepääsu andmisest keeldumist, sätestatud ainult asjaolud, mis on seotud taotletud dokumendi avalikustamise
tagajärgedega, ega viita nende dokumentide otstarbele. See asjaolu ei kuulu seega määrusega nr 1049/2001 kehtestatud dokumentidele
juurdepääsu andmise süsteemi, vähemalt mis puudutab komisjoni enda koostatud dokumente.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et sisukorra avalikustamine kahjustab konkreetselt
ja tegelikult uurimise eesmärke. Vaidlustatud otsuses on seega rikutud õigusnormi.
Seetõttu tuleb hageja neljanda väitega nõustuda.
Kuna ükski määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 sätestatud erand, millele komisjon viitab, ei saa olla aluseks sisukorraga
tutvumise taotluse rahuldamisest keeldumisele, tuleb hagiavaldus rahuldada ning vaidlustatud otsus tühistada.

Kohtukulud
Üldkohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool
on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele temalt välja mõista.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 esimese ja kolmanda lõigu kohaselt kannavad Rootsi Kuningriik ja Evonik Degussa ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 8. augusti 2008. aasta otsus SG.E3/MM/psi D (2008) 6658, millega keelduti täielikult juurdepääsu võimaldamisest
toimiku sisukorrale menetluses COMP/F/38.620 – Vesinikperoksiid ja perboraat.
2.
Mõista CDC Hydrogene Peroxide Cartel Damage Claims (CDC Hydrogene Peroxide) kohtukulud välja Euroopa Komisjonilt, kes ühtlasi
kannab ise oma kohtukulud.
3.
Rootsi Kuningriik ja Evonik Degussa GmbH kannavad ise oma kohtukulud.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. novembril 2011 Luxembourgis.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.