CELEX: 62011CJ0454
Lauksaimniecība
ELVGF
Regulas (EK) Nr. 1257/1999 un Nr. 817/2004
Atbalsts lauku attīstībai
Nepamatotu maksājumu atgūšana
Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru agrovides atbalsta saņemšanu pakļauj nosacījumam, ka jāiesniedz ikgadējs iesniegums ar tam pievienotiem noteiktiem dokumentiem
Atbalsta saņēmējs, kas ir izpildījis saistības par attiecīgās platības izmantošanu, bet nav iesniedzis iesniegumu atbilstoši minētajam tiesiskajam regulējumam
Atbalsta pārtraukšana bez iepriekšējas atbalsta saņēmēja uzklausīšanas gadījumā, kad tas nav ievērojis agrovides atbalsta iesnieguma iesniegšanai piemērojamos noteikumus

Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (
OV L 160, 80. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1783/2003 (
OV L 270, 70. lpp.
, turpmāk tekstā – “Regula Nr. 1257/1999”), Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 817/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1257/1999 (
OV L 153, 30. lpp.
, un labojums
OV 2004, L 231, 24. lpp.
), kā arī Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulu (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (
OV L 141, 18. lpp.
).
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību starp lauksaimnieku G. Pustu un Lauku atbalsta dienestu (turpmāk tekstā – “LAD”) par agrovides atbalsta, ko Latvijas iestādes viņam bija piešķīrušas uz piecu gadu laikposmu, atmaksāšanu.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regulas Nr. 1257/1999 II sadaļas VI nodaļas ar nosaukumu “Agrovide un dzīvnieku labturība” 22. pantā ir noteikts:
“Atbalsts, ko piešķir par tādu lauksaimniecības metožu izmantošanu, kas paredzētas vides aizsardzībai, lauku vides (agrovides) saglabāšanai vai dzīvnieku labturības uzlabošanai, veicina Kopienas politikas mērķu sasniegšanu lauksaimniecības, vides un lauksaimniecības dzīvnieku labturības jomā.
[..]”
Regulas Nr. 1257/1999 23. pantā ir noteikts:
“1.   Atbalstu piešķir lauksaimniekiem, kuri uzņemas saistības attiecībā uz agrovidi vai dzīvnieku labturību vismaz uz pieciem gadiem. Vajadzības gadījumā konkrētiem saistību veidiem nosaka ilgāku laikposmu, ņemot vērā to ietekmi uz vidi vai dzīvnieku labturību.
2.   Saistības attiecībā uz agrovidi un dzīvnieku labturību ir plašākas nekā tikai parastās labās lauksaimniecības prakses izmantošana, un ietver arī labu lopkopības praksi.
Tās paredz pakalpojumus, ko neparedz citi atbalsta pasākumi, piemēram, tirgus atbalstīšana vai kompensācijas pabalsti.”
Šīs regulas 24. panta redakcija ir šāda:
“1.   Atbalstu par saistībām, kas attiecas uz agrovidi vai dzīvnieku labturību, piešķir katru gadu un aprēķina, pamatojoties:
a)
uz zaudētajiem ienākumiem;
b)
uz papildu izmaksām, kas izriet no uzņemtajām saistībām; un
c)
uz vajadzību pēc stimulēšanas.
Aprēķinot atbalsta apjomu gadā, neņem vērā ar ieguldījumiem saistītās izmaksas. Aprēķinot atbalsta apjomu gadā, var ņemt vērā neefektīvu ieguldījumu izmaksas, kas rodas, pildot saistības.
2.   Maksimālais apjoms, kādā var piešķirt Kopienas atbalstu, ir noteikts pielikumā. Ja atbalstu aprēķina, pamatojoties uz platību, apjomu nosaka, ņemot vērā tās saimniecības platību, uz kuru attiecas saistības agrovides jomā.”
Minētās regulas 37. panta 4. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis var noteikt papildu nosacījumus vai lielākus ierobežojumus attiecībā uz Kopienas atbalsta piešķiršanu lauku attīstībai ar noteikumu, ka šādi nosacījumi atbilst šajā regulā izklāstītajiem mērķiem un prasībām.”
Regulas Nr. 817/2004 II nodaļas 6. iedaļas ar nosaukumu “Pieteikumi, pārbaudes un sankcijas” 66. pantā ir noteikts:
“1.   Lauku attīstības atbalsta pieteikumos, kuri attiecas uz platībām vai dzīvniekiem un kurus iesniedz atsevišķi no atbalsta pieteikumiem saskaņā ar [Komisijas 2001. gada 11. decembra] Regulas (EK) Nr. 2419/2001 [ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (
OV L 327, 11. lpp.
)] 6. pantu, norāda visas saimniecības platības un dzīvniekus, uz ko attiecas pieteikumu pārbaude saskaņā ar konkrēto pasākumu, tostarp platības un dzīvniekus, par kuriem atbalsts netiek prasīts.
2.   Ja lauku attīstības atbalsta pasākums attiecas uz platībām, zemes gabalus identificē atsevišķi. Laika posmā, uz ko attiecas saistības, zemes gabalus, par kuriem saņem atbalstu, nedrīkst mainīt, izņemot programmas izstrādes dokumentā īpaši noteiktos gadījumos.
3.   Ja maksājuma pieteikums ir iekļauts platībatkarīgā maksājuma pieteikumā saistībā ar integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, dalībvalsts nodrošina, ka zemes gabalus, uz kuriem attiecas lauku attīstības atbalsta pieteikumi, deklarē atsevišķi.
4.   Dzīvniekus un zemes gabalus identificē saskaņā ar Regulas (EEK) [(EK)] Nr. 1782/2003 18. un 20. pantu.
5.   Ja atbalsts ir vairākgadu, maksājumus pēc pieteikuma iesniegšanas gadā veiktā maksājuma, veic atbilstoši ikgadējam maksājuma pieteikumam, izņemot, ja dalībvalsts ir ieviesusi efektīvu ikgadēju pārbaudes procedūru, kas minēta 67. panta 1. punktā.”
Regulas Nr. 817/2004 67. pantā ir noteikts:
“1.   Sākotnējos pieteikumus par pievienošanos shēmai un turpmākos maksājumu pieteikumus pārbauda tā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi par atbilstību atbalsta piešķiršanas nosacījumiem.
Dalībvalstis nosaka piemērotas metodes un līdzekļus katra atbalsta pasākuma atbilstības pārbaudei, kā arī pārbaudēm pakļauto personu pārbaudei.
Piemērotos gadījumos dalībvalstis izmanto integrēto administrācijas un kontroles sistēmu, kas ieviesta ar Regulu (EK) Nr. 1789/2003 [1782/2003].
2.   Pārbaude iekļauj administratīvās pārbaudes un pārbaudes uz vietas.”
Regulas Nr. 817/2004 71. panta 2. punktā ir noteikts:
“Nepamatota maksājuma gadījumā, lauku attīstības pasākuma atbalsta saņēmējam ir pienākums šo summu atmaksāt saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2419/2001 49. pantu.”
Regulas Nr. 817/2004 73. pantā ir noteikts:
“Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to izpildi. Paredzētajām sankcijām ir jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.”
Ar Regulu Nr. 796/2004 tika atcelta Regula Nr. 2419/2001. Saskaņā ar Regulu Nr. 796/2004 to piemēro atbalsta pieteikumiem, kas attiecas uz tirdzniecības gadiem vai piemaksu periodiem, kuri sākas no 2005. gada 1. janvāra, un atsauces uz Regulu Nr. 2419/2001 uzskata par atsaucēm uz Regulu Nr. 796/2004.
Regulas Nr. 796/2004 73. pants, ar ko aizstāj Regulas Nr. 2419/2001 49. pantu, ir izteikts šādā redakcijā:
“1.   Ja ir veikts nepamatots maksājums, lauksaimnieks atmaksā attiecīgo summu, kam pieskaitīti procenti saskaņā ar 3. punktu.
[..]
3.   Procentus aprēķina par laika posmu, kas aizritējis no dienas, kad lauksaimniekam paziņots par atmaksāšanas saistībām, līdz atmaksas vai atskaitījuma dienai.
Piemērojamo procentu likmi aprēķina saskaņā ar valsts tiesību aktiem, bet tā nevar būt zemāka par procentu likmi, kas piemērojama summu atgūšanai saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem.
[..]”
Latvijas tiesības
Ministru kabineta 2007. gada 17. aprīļa noteikumos Nr. 255 “Kārtība, kādā tiek piešķirts valsts un Eiropas Savienības atbalsts lauku attīstībai – vides un lauku ainavas uzlabošanai” redakcijā, kas ir piemērojama šajā lietā (
Latvijas Vēstnesis
, 2007, Nr. 70), ir paredzēts, ka, lai saņemtu atbalstu bioloģiskajai lauksaimniecībai, šī atbalsta pretendentam līdz kārtējā gada 11. jūnijam LAD jāiesniedz atbilstoši aizpildīts iesniegums, tajā ietilpst platību maksājumu iesnieguma forma, kā arī LAD izsniegtā lauksaimniecībā izmantojamās zemes karte, kurā atzīmētas apsaimniekotās lauksaimniecībā izmantojamās zemes platības. Šajos noteikumos turklāt ir precizēts, ka šis pretendents apņemas visā piecu gadu saistību periodā katru gadu iesniegt LAD iesniegumu par deklarētajiem pasākumiem, kā arī nesamazināt norādīto saistību platību un nemainīt tās atrašanās vietu. Ja šīs prasības netiek ievērotas, atbalsta pretendents, kā paredzēts šajos noteikumos, atmaksā LAD izmaksāto atbalstu.
Ministru kabineta 2004. gada 30. novembra noteikumu Nr. 1002 par kārtību, kādā ieviešams programmdokuments “Latvijas Lauku attīstības plāns Lauku attīstības programmas īstenošanai 2004.–2006. gadam” (
Latvijas Vēstnesis
, 2004, Nr. 193), 10. pielikumā ir minēti LAD iesniedzamie dokumenti, lai saņemtu atbalstu bioloģiskajai lauksaimniecībai. It īpaši šajā pielikumā ir norādīts, ka saistību laikā atbalsta pretendentam ir jāiesniedz kārtējā gada iesniegums un lauku bloku karte kārtējam gadam.
Noteikumu Nr. 1002 11. pielikumā ir paredzēts, ka, ja saistības ir pārtrauktas, viss saņemtais atbalsts ir jāatmaksā LAD.
Turklāt ir jāprecizē, ka Noteikumos Nr. 255 minētā iesnieguma forma bija apstiprināta ar Ministru kabineta 2007. gada 17. aprīļa noteikumiem Nr. 269 “Kārtība, kādā tiek piešķirts valsts un Eiropas Savienības atbalsts lauksaimniecībai tiešā atbalsta shēmu ietvaros” (
Latvijas Vēstnesis
, 2007, Nr. 69). Šī forma ļauj iesniedzējam vienlaikus iesniegt iesniegumu par platību maksājumiem un citiem maksājumiem, piemēram, agrovides atbalstu. Iepriekš minētās formas sākumā ir izsmeļoši norādīts, uz kādiem atbalstu veidiem iesniedzējs var pretendēt, un tajā ir ietverts uzaicinājums iepazīties ar rokasgrāmatu platību maksājumu saņemšanai kārtējā gadā. Visbeidzot šajā pašā formā virs parakstam paredzētās vietas ir šāds brīdinājums:
“Piesakoties uz Agrovides atbalstu [.], iesniedziet aizpildītu pielikumu. Pretējā gadījumā Agrovides atbalsts [.] netiks izmaksāts. Ar parakstu apliecinu, ka esmu izlasījis, iepazinies un pilnībā ievērošu normatīvajos aktos spēkā esošās prasības un nosacījumus, kas attiecas uz vienoto platības maksājumu [.] un Agrovides pasākumu atbalstu, kā arī, ka esmu informēts par visiem atbalsta saņemšanas nosacījumiem un par to, ka atbalsts tiek izmaksāts daļēji vai netiek izmaksāts vispār, ja apzināti vai nolaidības dēļ ir sniegta nepatiesa informācija.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
2006. gada 21. aprīlī G. Pusts LAD iesniedza platību maksājumu atbalsta iesniegumu 2006. gadam, kā arī “Atbalsta iesniegumu agrovides apakšpasākumiem” piecu gadu saistībām par 18,85 hektāriem lauksaimniecībā izmantojamās zemes.
2007. gada 9. maijā G. Pusts LAD iesniedza platību maksājumu atbalsta iesniegumu 2007. gadam, pēc kura tā paša gada 11. jūnijā viņš saņēma vēstuli no LAD, kurā bija norādīts, ka iesniegumā norādītie dati tiks rūpīgi pārbaudīti un, ja tiks atklātas kļūdas, pieteicēju par to informēs, lai varētu tās novērst.
2007. gada 3. jūlijā LAD G. Pustam piešķīra bioloģiskās lauksaimniecības atbalstu LVL 1826,77 par 2006. gadu attiecībā uz 18,85 hektāriem lauksaimniecībā izmantojamās zemes piecu gadu saistību laikposmā. 2007. gada 30. jūlijā G. Pusts saņēma sertifikātu par uzņēmuma darbības atbilstību pārejas periodam uz bioloģisko ražošanu.
LAD 2008. gada 25. aprīļa lēmumā G. Pustam tika lūgts pilnībā atmaksāt agrovides atbalstu, kas bija izmaksāts par 2006. gadu, ar pamatojumu, ka 18,85 hektāriem lauksaimniecībā izmantojamās zemes tika samazināta platība 2007. gadā. Šāds lēmums pamatots ar to, ka, izvērtējot 2007. gada iesniegumu, LAD konstatēja, ka G. Pusts platību atbalsta maksājumā par šo gadu nav precizējis, ka viņš lūdz piešķirt arī agrovides atbalstu deklarētajām zemes platībām, jo iepriekš minētajā iesniegumā nav atzīmēta “C” sadaļas 9. kolonna, kurā norāda deklarētos laukus, kā arī viņš nav iesniedzis pielikumu ar nosaukumu “Atbalsta iesniegums Agrovides pasākumiem”, kā tas ir noteikts atbilstošajā valsts tiesiskajā regulējumā. LAD uzskatīja, ka to nevar uzskatīt kā G. Pusta pieļautu kļūdu. Tādēļ šī iestāde izdarīja secinājumu, ka viņš ir pārtraucis agrovides saistības par 18,85 hektāriem zemes, par ko tika iesniegts iesniegums 2006. gadā, un līdz ar to viņam bija pienākums atmaksāt jau saņemto atbalstu atbilstoši šim pašam tiesiskajam regulējumam.
Ar 2008. gada 11. jūnija lēmumu LAD atstāja negrozītu sākotnējo lēmumu. Tādēļ tika veikts ieturējums no nākamā atbalsta maksājuma par LVL 1228,87 un G. Pustam tika lūgts atmaksāt starpību LVL 597,90 apmērā.
G. Pusts Administratīvajā rajona tiesā iesniedza pieteikumu par 2008. gada 11. jūnija lēmuma atcelšanu. Šajā pieteikumā viņš prasa LAD ieturētās summas atmaksu, kā arī atteiktā agrovides atbalsta par 2007. gadu piešķiršanu. G. Pusts atzīst, ka ir iesniedzis nepilnīgi aizpildītu iesniegumu, un norāda, ka ir izpildījis atbalsta saņemšanas nosacījumus, dabā nav samazinājis saistību platību vai mainījis tās atrašanās vietu, bet pieļāvis kļūdu iesniegumā neuzmanības dēļ. G. Pusts apgalvo, ka faktiski viņš ir tupinājis izpildīt iepriekš minētās saistības, un turklāt viņš pārmet LAD, ka šī iestāde viņam nav darījusi zināmu, ka viņa iesniegumā ir kļūdas, un ka tā nav viņam prasījusi papildu informāciju.
Ar 2009. gada 19. novembra spriedumu šī tiesa noraidīja iepriekš minēto pieteikumu. Spriedumā ir norādīts, ka saskaņā ar atbilstošo valsts tiesisko regulējumu G. Pusts apņēmās visā piecu gadu saistību periodā katru gadu iesniegt agrovides atbalsta pieteikumu par deklarētajiem pasākumiem. Turklāt šī tiesa atgādina, ka, lai saņemtu agrovides atbalstu, G. Pustam par 2007. gadu – tāpat kā par 2006. gadu – bija jāiesniedz aizpildīts iesniegums, kuram pievieno lauksaimniecībā izmantojamo zemju karti. Tā kā G. Pusts savā iesniegumā par platību maksājumiem 2007. gadam nebija norādījis, ka viņš par šo gadu lūdz arī agrovides atbalstu, kā arī nav iesniedzis atbilstošu pielikumu, tad šī pati tiesa nolēma, ka LAD bija pamatoti secinājis, ka pieteicējs ir pārtraucis savas agrovides saistības, ko tas uzņēmās 2006. gadā, un tātad viņam bija jāatmaksā izmaksātais atbalsts.
Turklāt Administratīvā rajona tiesa savā spriedumā precizēja, ka G. Pusta iesnieguma nepilnīgais raksturs nav uzskatāms par tādu, kas izriet no kļūdas, bet to drīzāk ir jāuzlūko par atbilstošajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzēto nosacījumu, lai varētu saņemt agrovides atbalstu, neievērošanu. Šīs neievērošanas dēļ G. Pustam bija jāatmaksā nepamatoti saņemtais atbalsts pat tad, ja tas turpināja pildīt pārējās saistības. Tāpat šī tiesa uzskatīja, ka LAD nebija pienākuma informēt G. Pustu, ka viņa iesniegumā ir neprecizitātes, turklāt tai nebija pamata pieteicējam uz tādām norādīt, jo “C” sadaļas 9. kolonnā nebija deklarēts neviens lauks un tam nebija pievienots aizpildīts atbilstošais pielikums. Visbeidzot šī tiesa norādīja, ka LAD, pieņemot lēmumu, par pamatu ņēma paša G. Pusta sniegto informāciju, proti, atbalsta iesniegumus par 2006. un 2007. gadu. Tā kā līdz ar to iestādes rīcībā bija visa nepieciešamā informācija, lai pieņemtu lēmumu, šī tiesa nolēma, ka LAD nebija pienākuma uzklausīt G. Pusta viedokli, jo tas nevarēja ietekmēt administratīvo aktu pēc satura.
G. Pusts iesniedza apelācijas sūdzību par Administratīvās rajona tiesas spriedumu Administratīvajā apgabaltiesā. 2010. gada 8. novembra spriedumā šī tiesa noraidīja apelācijas sūdzību un pievienojās pārsūdzētā sprieduma pamatojumam, papildus norādot, ka G. Pusts savos atbalsta iesniegumos apliecināja, ka ir iepazinies ar atbilstošajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajiem nosacījumiem attiecīgā agrovides atbalsta saņemšanai.
G. Pusts par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā. Savā kasācijas sūdzībā viņš tostarp apgalvo, ka iepriekš minētajā spriedumā ir pārkāptas noteiktas Eiropas Savienības tiesību normas attiecīgajā jomā.
Uzskatot, ka pamatlietas risinājums ir atkarīgs no Regulu Nr. 1257/1999, Nr. 817/2004 un Nr. 796/2004 interpretācijas, Augstākās tiesas Senāts nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [..] Savienības tiesību normas, kas regulē atbalsta atmaksāšanu, interpretējamas tādējādi, ka tās pieļauj uzskatīt, ka atbalsta maksājums ir nepamatots gadījumā, ja atbalsta saņēmējs ir turpinājis saistību pildīšanu, bet nav ievērojis maksājuma pieprasīšanai noteikto kārtību?
2)
Vai [..] Savienības tiesībām par atbalsta atmaksāšanu atbilstošs ir regulējums, no kura izriet, ka tiek pārtrauktas saistības, ko uzņēmies atbalsta saņēmējs, situācijā, kad atbalsta saņēmēja viedoklis netiek uzklausīts, bet saistību pārtraukšana tiek izsecināta tikai no tā, ka nav iesniegts iesniegums?
3)
Vai [..] Savienības tiesībām par atbalsta atmaksāšanu atbilstošs ir regulējums, saskaņā ar kuru gadījumā, ja vairs nav iespējams veikt pārbaudi uz vietas (sakarā ar to, ka pagājis gads) un tāpēc tiek pieņemts, ka tiek pārtrauktas saistības, ko uzņēmies atbalsta saņēmējs, atbalsta saņēmējam ir jāatlīdzina visi saistību periodā jau piešķirtie atbalsta līdzekļi, pat ja šie līdzekļi jau ir piešķirti un izmaksāti par vairākiem gadiem?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar minētajiem trīs jautājumiem, kuri ir jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Regulas Nr. 1257/1999, Nr. 817/2004 un Nr. 796/2004 ir jāinterpretē tādējādi, ka tām ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram atbalsta saņēmējam, kas saņem atbalstu par savām uz vairākiem gadiem uzņemtajām agrovides saistībām, ir jāatmaksā viss atbalsts, kas jau ir izmaksāts par iepriekšējiem gadiem, tādēļ, ka viņš nav iesniedzis ikgadēju iesniegumu atbilstoši piemērojamajam valsts tiesiskajam regulējumam, kaut arī atbalsta saņēmējs apgalvo, ka ir turpinājis pildīt savas saistības par attiecīgo platību apstrādāšanu, viņu nav uzklausījusi kompetentā iestāde, taču vairs nav iespējams veikt attiecīgo platību pārbaudi uz vietas, jo kārtējais gads ir pagājis.
Iesākumā ir jākonstatē, ka nevienā no šīm regulām nav paredzēta norma, ar kuru būtu tieši pretrunā šāds valsts tiesiskais regulējums.
Regulas Nr. 1257/1999 22.–24. panta tekstā ir definēti vispārējie atbalsta piešķiršanas nosacījumi par tādu agrovides ražošanas metožu izmantošanu, kas tostarp ir paredzētas dabiskās vides saglabāšanai. No tiem izriet, ka agrovides atbalsta pasākumus raksturo attiecīgo lauksaimnieku uz pieciem gadiem uzņemtās saistības īstenot videi draudzīgu lauksaimniecību. Kā atlīdzību par šīm agrovides saistībām vismaz piecus gadus valstis ik gadu, pamatojoties uz zaudētajiem ienākumiem, kas ir radušies, vai uz papildu izmaksām, kas no tām izriet, piešķir atbalstu (skat. 2009. gada 4. jūnija spriedumu lietā
C-241/07
JK Otsa Talu
, Krājums, I-4323. lpp.
, 36. punkts, kā arī 2012. gada 24. maija spriedumu lietā C-188/11
Hehenberger
, Krājumā vēl nav publicēts, 30. punkts).
Šajā ziņā ir būtiski norādīt, ka ar Regulas Nr. 1257/1999 37. panta 4. punktu dalībvalstīm ir atļauts paredzēt papildu vai stingrākus nosacījumus Savienības lauku atbalsta piešķiršanai ar nosacījumu, ka tie atbilst šajā regulā noteiktajiem mērķiem un prasībām.
Attiecībā uz atbalsta iesniegumiem agrovides ražošanas metodēm, kas ir pamatoti ar Regulas Nr. 1257/1999 22.–24. pantu, Regulas Nr. 817/2004 66. panta 5. punktā ir noteikts, ka, ja atbalsts ir vairākgadu, maksājumus pēc iesnieguma iesniegšanas gadā veiktā maksājuma veic atbilstoši ikgadējam atbalsta maksājuma iesniegumam, izņemot, ja dalībvalsts ir ieviesusi efektīvu ikgadēju pārbaudes procedūru, kas minēta šīs regulas 67. panta 1. punktā. No šī 66. panta 5. punkta izriet, ka ārpus šādas valsts procedūras lauksaimniekiem neveic nekādus maksājumus, ja tie neiesniedz ikgadēju maksājuma iesniegumu. Tādējādi šāda ikgadēja iesnieguma iesniegšana ir nosacījums, lai piešķirtu agrovides atbalstu atbilstoši iepriekš minētajam 22.–24. pantam.
Ikgadējā agrovides atbalsta maksājuma iesnieguma nozīmība turklāt ir uzsvērta Regulas Nr. 817/2004 67. panta 1. punktā, kurā attiecībā uz daudzgadu atbalsta kontroles sistēmu agrovides ražošanas metodēm ir noteikts, ka sākotnējos iesniegumus par pievienošanos shēmai un turpmākos maksājumu iesniegumus pārbauda tā, lai nodrošinātu efektīvu pārbaudi par atbilstību atbalsta piešķiršanas nosacījumiem. Šāda ikgadējā iesnieguma iesniegšana tādējādi ļauj pārbaudīt uzņemto agrovides saistību izpildi. Pamatojoties uz šādu ikgadējo iesniegumu, maksātāja iestāde var katru gadu efektīvi pārbaudīt, vai šīs saistības par vairākiem gadiem tiek nepārtraukti pildītas un attiecīgajā gadījumā tā var veikt atbalsta izmaksu.
No tā izriet, ka valsts tiesiskais regulējums, kurā viens no agrovides atbalsta piešķiršanas nosacījumiem ir tāds, ka šī atbalsta pretendents apņemas visā piecu gadu saistību periodā katru gadu iesniegt maksātājai iestādei iesniegumu par deklarētajiem agrovides pasākumiem, ir saderīgs ar iepriekš minētajām Savienības tiesību normām. Līdz ar to šāds valsts tiesiskais regulējums atbilst tam rīcības brīvības apjomam, kāds ir piešķirts dalībvalstīm atbilstoši Regulas Nr. 1257/1999 37. panta 4. punktam.
Turklāt ir jāatgādina, ka attiecībā uz agrovides atbalstu, kam raksturīgas daudzgadīgas saistības, šie atbalsta piešķiršanas nosacījumi ir jāizpilda visā saistību laikposmā, par kuru ticis piešķirts šis atbalsts (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Hehenberger
, 34. punkts). Tādēļ, ja netiek izpildīts kāds no šī atbalsta piešķiršanas nosacījumiem, piemēram, nav iesniegts ikgadējais atbalsta maksājuma iesniegums, kas ir prasīts attiecīgajā valsts tiesiskajā regulējumā pamatlietā, pat ja tas notiek tikai vienreiz visa agrovides projekta laikā, par kuru šī paša atbalsta saņēmējs ir uzņēmies saistības, tad šo atbalstu nevar piešķirt.
Šajā ziņā fakts, ka agrovides atbalsta saņēmējs turpināja izpildīt citus šī atbalsta piešķiršanas nosacījumus, tostarp savus pienākumus saistībā ar attiecīgo platību izmantošanu, nevar liegt viņu izslēgt no minētā atbalsta saņemšanas, kas ir sekas tam, ka nav izpildīts kāds no nosacījumiem. Šī atbalsta saņemšana ir pakļauta visu nosacījumu ievērošanai visa agrovides projekta laikā, par kuru atbalsta saņēmējs ir uzņēmies saistības, tādējādi pietiek ar viena nosacījuma neizpildi, lai rastos iepriekš minētā izslēgšana.
Ja izslēgšana no agrovides atbalsta notikusi šī atbalsta piešķiršanas nosacījumu neizpildes dēļ, no Regulas Nr. 817/2004 71. panta 2. punkta, kurā ir norāde uz Regulas Nr. 796/2004 73. pantu, izriet, ka šim atbalsta saņēmējam ir pienākums atmaksāt visas jau izmaksātās summas saistībā ar noraidītajiem pieteikumiem (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Hehenberger
, 36. punkts).
Turklāt agrovides atbalsta saņēmējs, kurš nav iesniedzis atbalsta iesniegumu atbilstoši valsts tiesiskajam regulējumam, kurā minētā atbalsta piešķiršana ir pakļauta nosacījumam par ikgadēju iesniegumu, nevar šajā ziņā atsaukties uz tiesībām tikt uzklausītam. Nevienā Regulu Nr. 1257/1999, Nr. 817/2004 un Nr. 796/2004 normā nav paredzētas šādas tiesības lauksaimniekam, kurš nav iesniedzis pareizu agrovides atbalsta iesniegumu. Katrā ziņā, pat ja pieņemtu, ka lauksaimnieks, kurš nav iesniedzis šādu iesniegumu, varētu šajā ziņā tikt uzklausīts, šāda uzklausīšana nevarētu grozīt sekas, kas izriet no agrovides atbalsta piešķiršanas nosacījumu neievērošanas, kurus viņš ir apņēmies izpildīt. Šis lauksaimnieks nevar attaisnot to, ka nav izpildījis šos nosacījumus.
Tāpat arī fakts, ka vairs nav iespējams veikt attiecīgo platību pārbaudi uz vietas, jo ir pagājis attiecīgais gads, nevar ietekmēt ne šādu izslēgšanu no agrovides atbalsta saņemšanas šī atbalsta piešķiršanas nosacījumu neievērošanas dēļ, ne arī no tā izrietošo minētā atbalsta nepamatoti izmaksātās summas atmaksu. Pat ja pieņemtu, ka šādu pārbaudi varētu īstenot, pietiek neizpildīt tikai vienu no šiem nosacījumiem, lai veiktu šādu izslēgšanu un tātad lai rastos atmaksāšanas pienākums.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz trīs uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1257/1999, Nr. 817/2004 un Nr. 796/2004 ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram atbalsta saņēmējam, kas saņem atbalstu par savām uz vairākiem gadiem uzņemtajām agrovides saistībām, ir jāatmaksā viss atbalsts, kas jau ir izmaksāts par iepriekšējiem gadiem, tādēļ, ka viņš nav iesniedzis ikgadēju iesniegumu atbilstoši piemērojamajam valsts tiesiskajam regulējumam, kaut arī atbalsta saņēmējs apgalvo, ka ir turpinājis pildīt savas saistības par attiecīgo platību apstrādāšanu, viņu nav uzklausījusi kompetentā iestāde, taču vairs nav iespējams veikt attiecīgo platību pārbaudi uz vietas, jo kārtējais gads ir pagājis.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pamatlietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1783/2003, Komisijas 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 817/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 1257/1999, kā arī Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, ir jāinterpretē tādējādi, ka tām nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, atbilstoši kuram atbalsta saņēmējam, kas saņem atbalstu par savām uz vairākiem gadiem uzņemtajām agrovides saistībām, ir jāatmaksā viss atbalsts, kas jau ir izmaksāts par iepriekšējiem gadiem, tādēļ, ka viņš nav iesniedzis ikgadēju iesniegumu atbilstoši piemērojamajam valsts tiesiskajam regulējumam, kaut arī atbalsta saņēmējs apgalvo, ka ir turpinājis pildīt savas saistības par attiecīgo platību apstrādāšanu, viņu nav uzklausījusi kompetentā iestāde, taču vairs nav iespējams veikt attiecīgo platību pārbaudi uz vietas, jo kārtējais gads ir pagājis.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – latviešu.