CELEX: 62007TJ0475
Produse de uz fitosanitar
Substanța activă trifluralin
Neincludere în anexa I la Directiva 91/414/CEE
Acțiune în anulare
Procedură de evaluare
Studiu nou și studiu suplimentar
Termene
Noțiunea «risc» și noțiunea «pericol»
Eroare vădită de apreciere
Proiect de raport de reexaminare
Proiect de directivă sau de decizie
Termene
Consecințele unei eventuale încălcări
Încredere legitimă
Principiul proporționalității
Decizia 1999/468/CE, denumită «comitologie»
Regulamentul (CE) nr. 850/2004
Articolul 3 alineatul (3)
Excepție de nelegalitate

Situația de fapt
Trifluralinul este o substanță activă utilizată ca erbicid cu acțiune extinsă selectivă, care aparține clasei erbicidelor
de tip dinitroanilin. Aceasta poate fi utilizată pentru combaterea gramineelor și a buruienilor dicotiledonate. Trifluralinul
este absorbit de rădăcini și de sistemul foliaceu și împiedică diviziunea celulară. În majoritatea cazurilor, trifluralinul
este introdus în sol pentru a se evita degradarea sa în contact cu lumina solară.
Trifluralinul se încadrează în a doua fază a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE
a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (JO L 230, p. 1, Ediție specială,
03/vol. 10, p. 30) și figurează pe lista de substanțe supusă procedurilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 451/2000 din
28 februarie 2000 de stabilire a normelor de aplicare a fazelor a doua și a treia din programul de lucru, în conformitate
cu articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 (JO L 55, p. 25, Ediție specială, 03/vol. 32, p. 3).
Produsul preparat reprezentativ pentru evaluare care trebuie să fie realizat în conformitate cu Directiva 91/414 este „EF
1521” (denumit și Treflan), adică un concentrat emulsionabil înregistrat în Europa sub diferite denumiri comerciale.
Dow AgroSciences Ltd (prima reclamantă), Makhteshim‑Agan Holding BV (a doua reclamantă), prin intermediul centrului său internațional
de coordonare, Makhteshim Agan International Coordination Center (a treia reclamantă), Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos
L
da
(a patra reclamantă) și Finchimica SpA (a cincea reclamantă) au comunicat Comisiei Comunităților Europene intenția lor de
a obține includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414. Prima reclamantă a depus notificarea la 25 august 2000,
atât în nume propriu, cât și în numele celei de a patra și al celei de a cincea reclamante. A doua și a treia reclamantă au
depus notificarea la 29 august 2000.
Toate notificările [anexele A.3 și A.4] au fost depuse înainte de expirarea termenului de 31 august 2000, prevăzut la articolul
4 alineatul (1) din Regulamentul nr. 451/2000.
Toate părțile care au notificat cererea de includere produc sau fabrică trifluralin ori produse fitosanitare pe bază de trifluralin
sau dețin autorizații naționale de comercializare și de vânzare a acestor produse în unul ori în mai multe state membre ale
Uniunii Europene.
European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (grupul de lucru al Uniunii Europene cu privire la trifluralin), având ca sarcină
coordonarea eforturilor întreprinderilor notificatoare pentru comunicarea cu Comisia în cadrul procedurii de evaluare a trifluralinului,
a fost constituit în martie 2001 cu participarea Agan Chemical Manufacturers Ltd și a Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos
L
da
. Aceasta din urmă este o societate pe acțiuni care grupează Dow AgroSciences BV (a șasea reclamantă) și Suroholi – Comercio
Internacional e Servicios L
da
.
Dow AgroSciences BV este succesoarea societății Dow AgroSciences Ltd în calitate de notificator și a fost considerată ca atare
de Comisie.
Republica Elenă a fost desemnată stat membru raportor însărcinat să evalueze trifluralinul, astfel cum prevede partea B a
anexei I la Regulamentul nr. 451/2000.
La 24 aprilie 2002, reclamantele au transmis dosarele statului membru raportor.
La 11 iulie 2003, statul membru raportor a prezentat proiectul de raport de evaluare. Acesta recomanda includerea trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414, cu respectarea a două condiții: pe de o parte, o puritate minimă a trifluralinului de 950
g/kg și, pe de altă parte, adoptarea de către statele membre la eliberarea autorizațiilor a măsurilor corespunzătoare de reducere
a riscurilor în vederea protecției organismelor acvatice.
În ceea ce privește ecotoxicologia, punctul 4.9 din proiectul de raport de evaluare al statului membru raportor precizează:
„Pentru a reduce riscul la care sunt expuse organismele acvatice sau pentru a reduce întinderea zonelor tampon netratate,
notificatorul poate preconiza efectuarea unor noi teste experimentale care să răspundă unor preocupări speciale ale statului
membru. Astfel de studii nu constituie o condiție cerută pentru includerea trifluralinului în anexa I [la Directiva 91/414].”
La 24 iulie 2003, Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (AESA) a transmis statelor membre și notificatorilor proiectul
de raport de evaluare în vederea revizuirii reciproce prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 451/2000.
Mai multe state membre au prezentat comentarii scrise cu privire la proiectul raportului de evaluare, iar două dintre ele
au expus cu această ocazie preocupările lor legate de persistența, de bioacumularea și de gradul ridicat de volatilitate ale
trifluralinului, considerând că această substanță activă nu trebuie autorizată.
În cursul primei reuniuni a grupului de lucru „Evaluare” a AESA, care a avut loc la 15 ianuarie 2004 și la care au asistat
reprezentanții întreprinderilor notificatoare și ai European Crop Protection Association (Asociația europeană pentru protecția
culturilor), aceste comentarii au fost reiterate și s‑a constatat că ar fi necesare unele date suplimentare în special cu
privire la stabilitatea substanței în timpul depozitării, la durata sa de viață, la metodele de analiză pentru stabilirea
impurităților, la toxicitatea pentru mamifere, un studiu de metabolism pentru semințele oleaginoase, precum și mai multe studii
referitoare la comportamentul și la acțiunea substanței în mediu.
La 3 martie 2004, reprezentantul părților care au făcut notificarea a transmis AESA un mesaj electronic având următorul cuprins:
„Confirmăm primirea tabelului de evaluare referitor la trifluralin pe care ni l‑a transmis statul membru raportor și suntem
pe cale să redactăm observații. Totuși, am avea nevoie de avizul dumneavoastră cu privire la un anumit aspect.
La punctul 2.4 din prima coloană a celei de a doua părți [a tabelului de evaluare referitor la trifluralin] se prevede că
«notificatorul trebuie să prezinte teste de genotoxicitate […] și teste de toxicitate orală acută pentru metaboliții din plante
TR-22 și TR-28 sau un studiu de metabolism alternativ al semințelor oleaginoase care să cuprindă identificarea metaboliților
din semințe». Astfel cum am explicat în cursul reuniunii de evaluare, specialiștii noștri în chimia de sinteză au arătat că
producerea de TR-28 în cantitate suficientă pentru a realiza studiile de toxicitate ar fi foarte dificilă și foarte îndelungată
și că, prin urmare, ar fi poate mai ușor, mai eficace și mai util să se realizeze un studiu cu privire la metabolismul semințelor
oleaginoase care să presupună identificarea metaboliților din semințe, întrucât fracțiunile tratate ale acestor părți ale
plantei sunt cele consumate de oameni și de animale. Ați putea, vă rog, să ne comunicați avizul dumneavoastră cu privire la
termenul de prezentare a unui nou studiu de metabolism, având în vedere că nu este vorba despre un studiu pe termen scurt?”
Printr‑un mesaj electronic din 5 martie 2004, AESA a răspuns acestui mesaj electronic după cum urmează :
„În mesajul dumneavoastră electronic din 3 martie, vă referiți la problema informațiilor cerute pentru noi studii privind
metaboliții din plante TR-22 și TR‑28 ai trifluralinului.
Aceste cerințe au fost discutate și convenite de statele membre în cursul ultimei reuniuni de evaluare și au fost adăugate,
pe lângă alte cerințe referitoare la date, în tabelul de evaluare. În momentul de față vă revine sarcina de a vă conforma
acestor cerințe fie prin prezentarea informațiilor solicitate, fie prin confirmarea faptului că informațiile solicitate vor
fi furnizate.
Având în vedere acest lucru, revizuirea reciprocă a trifluralinului va respecta în continuare termenele stabilite de Regulamentul
(CE) nr. 1490/2002 [al Comisiei din 14 august 2002 de stabilire a normelor suplimentare de aplicare a etapei a treia a programului
de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 și de modificare a Regulamentului nr. 451/2000 (JO L 224,
p. 23, Ediție specială, 03/vol. 45, p. 32)]. Eventualele informații care nu au fost încă furnizate vor fi menționate în concluziile
AESA referitoare la evaluarea riscurilor.”
Ca urmare a dezacordului dintre unele state membre cu privire la raportul statului membru raportor, s‑a decis să se dezbată
problema în cadrul reuniunilor European Pesticides Co‑ordination (grupul european de coordonare privind pesticidele, denumit
în continuare „EPCO”), adică în cadrul secretariatului operațional – format din funcționari ai Bundesamt für Verbraucherschutz
und Lebensmittelsicherheit (Oficiul federal pentru protecția consumatorilor și pentru siguranța alimentară) și ai UK Pesticides
Safety Directorate (Direcția generală pentru siguranța pesticidelor din Regatul Unit) – însărcinat, în cadrul AESA, cu organizarea
practică a reuniunilor de experți responsabili cu revizuirea reciprocă.
Evaluarea, realizată de experți tehnici din statele membre în scopul de a reexamina proiectul de raport de evaluare și comentariile
pe care acesta le‑a determinat, s‑a desfășurat între luna aprilie și luna iunie 2004, perioadă în care au avut loc șase reuniuni
ale EPCO, în cursul cărora au fost examinate trifluralinul, dar și alte substanțe:
–        27 și 28 aprilie 2004: a doua reuniune a EPCO (acțiunea și comportamentul în mediu);
–        28 și 29 aprilie 2004: a treia reuniune a EPCO (ecotoxicologia);
–        10-12 mai 2004: a patra reuniune a EPCO (toxicologia la mamifere);
–        11 și 12 mai 2004: a cincea reuniune a EPCO (reziduurile și metodele de analiză);
–        15 și 16 mai 2004: a șasea reuniune a EPCO (proprietățile fizice și chimice);
–        22 iunie 2004: a opta reuniune a EPCO (ecotoxicologia).
În concluziile reuniunii experților EPCO care a avut loc la 22 iunie 2004 (p. 93 și 94) se arată:
„Noile cerințe privind datele: ar trebui să se utilizeze PEC [concentrațiile estimate a fi prezente în mediu] inițiale cu
NOEC [concentrația fără efecte observate] de 0.3µg/l pentru o nouă evaluare a riscurilor. Dacă notificatorul nu este de acord
cu privire la acest aspect, ar trebui să se efectueze studii suplimentare cu diferite regimuri de expunere pentru a stabili
perioada de expunere cea mai critică.
Notificatorul este obligat să prezinte studii de expunere care să cuprindă diferite durate de expunere și să utilizeze [
pimephales promelas
] ca specia de pește cea mai sensibilă.”
Printr‑un mesaj electronic din 6 octombrie 2004 adresat părților care au făcut notificarea, statul membru raportor a arătat
:
„Vă comunicăm alăturat cerințele referitoare la datele pentru ecotoxicologie și pentru reziduuri, astfel cum sunt acestea
prezentate în tabelul de evaluare referitor la trifluralin care a fost realizat în urma reuniunilor EPCO. Părțile referitoare
la acțiune, la comportament și la toxicologie nu au cerințe privind datele, iar secția de fizică/chimie și metode de analiză
nu a realizat partea sa, întrucât așteaptă o clarificare din partea EPCO cu privire la o problemă.”
La acest mesaj electronic din 6 octombrie 2004 era anexat textul procesului‑verbal al reuniunii experților EPCO menționat
la punctul 20 de mai sus.
În cursul reuniunii grupului de lucru „Evaluare” organizate de AESA la 8 și la 9 noiembrie 2004, la care au participat notificatorii,
statul membru raportor a indicat că aceștia vor prezenta anumite date – în cazul de față studiul referitor la toxicitatea
cronică pentru pești – în iulie 2005.
În cursul reuniunii grupului de lucru „Evaluare” organizate de AESA la 8 și la 9 februarie 2005, la care au participat și
notificatorii, acesta a arătat, în ceea ce privește ecotoxicologia, următoarele:
„Două cerințe referitoare la date mai pot fi completate în ceea ce privește [această parte]. Până în prezent, nu a fost prezentată
nicio informație.”
În urma acestei reuniuni, printr‑un mesaj electronic din 22 februarie 2005, statul membru raportor a informat întreprinderile
notificatoare cu privire la următoarele elemente:
„Proiectul de concluzii al AESA referitor la trifluralin a fost definitivat în urma unor discuții îndelungate care au avut
loc în cursul celor trei zile ale reuniunii. Acest lucru se explică prin:
–        observațiile prezentate tardiv de un stat membru cu privire la proprietățile PBT [persistență, bioacumulativitate și toxicitate]
și POP [poluant organic persistent] ale trifluralinului;
–        noul amendament care provine de la un stat membru și care ia în considerare noul regulament al Consiliului privind poluanții
organici persistenți […]
Deși nu a fost efectuată nicio evaluare de către AESA sau de către statul membru raportor cu privire la proprietățile de poluant
organic persistent ale trifluralinului, reuniunea a considerat că trebuie inclus în concluziile AESA un alineat cu privire
la acest aspect pentru a se atrage atenția asupra problemei poluanților organici persistenți.
Cu toate că problema poluanților organici persistenți nu constituie un criteriu pentru a nu include o substanță activă în
anexa I la Directiva 91/414, din regulamentul de mai sus rezultă că o substanță clasificată ca poluant organic persistent
trebuie retrasă de pe piața [Uniunii Europene].
Acest aspect trebuie avut în vedere în cadrul reuniunii „Legislație” a Comisiei atunci când se va discuta cazul trifluralinului.
Totuși, nu am primit informații oficiale referitoare la etapele viitoare, nici date privind reuniunile următoare.”
La 14 martie 2005, AESA a emis avizul.
Avizul AESA cuprinde o listă de opt studii care trebuie efectuate sau care sunt în curs, pentru fiecare dintre acestea fiind
indicată o dată posibilă pentru depunere acordată părților care au făcut notificarea, începând cu luna iulie 2005 și până
în luna martie 2006 sau mențiunea că nicio dată utilă nu a fost indicată de notificatori. Printre aceste studii figurează
studiul privind toxicitatea cronică pentru pești.
În acest aviz, AESA precizează că nu putea lua în considerare Regulamentul (CE) nr. 850/2004 al Parlamentului European și
al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind poluanții organici persistenți și de modificare a Directivei 79/117/CEE (JO L 158,
p. 7, Ediție specială, 15/vol. 12, p. 3), ca urmare a intrării sale în vigoare într‑un stadiu avansat al revizuirii reciproce,
dar că informația disponibilă evaluată cu această ocazie trebuia să permită Comisiei și statelor membre să evalueze și trifluralinul
în funcție de prevederile acestui regulament.
Arătând că mai sunt necesare diverse studii, AESA menționează în concluziile sale următoarele probleme:
–        toxicitatea ridicată pentru organismele acvatice, în special pentru pești;
–        riscul ridicat de bioacumulare;
–        persistența importantă în sol;
–        potențialul pentru transportul aerian pe distanțe mari ca urmare a gradului său ridicat de volatilitate.
În ceea ce privește toxicitatea ridicată pentru organismele acvatice, AESA consideră că sunt necesare noi date și că evaluarea
riscului în această privință nu va putea fi realizată decât după analizarea acestor date (p. 33 și 34 din raport). Aceasta
mai consideră că sunt necesare măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor în ceea ce privește riscul crescut pentru organismele
acvatice (p. 35 din raport).
Printr‑o scrisoare din 2 mai 2005 adresată Dow AgroSciences, Comisia a solicitat reclamantelor să prezinte comentarii cu privire
la concluziile raportului final al AESA în termen de patru săptămâni de la primirea scrisorii respective. Aceasta indica de
asemenea că, date fiind termenele stricte care se aplică procedurii de evaluare, niciun studiu suplimentar și nicio modificare
a utilizărilor notificate nu vor fi acceptate.
Printr‑o scrisoare din 23 iunie 2005 adresată Dow AgroSciences, Comisia a amintit din nou că nu ar putea lua în considerare
nicio dată sau niciun studiu nou, iar comentariile nu puteau servi la redeschiderea procedurii de evaluare. Aceasta a mai
precizat că refuză să răspundă la întrebările tehnice formulate de reclamante, precum și să dea indicații cu privire la pozițiile
statelor membre în această privință.
Un proiect de directivă privind includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414 a fost înscris pe ordinea de zi
a reuniunii Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală (SCFCAH) din 14 și din 15 iulie 2005, aspect
cu privire la care reclamantele au fost informate de statul membru raportor printr‑un mesaj electronic.
Ordinea de zi a reuniunii următoare a SCFCAH, care a avut loc la 22 și la 23 septembrie 2005, menționează din nou un proiect
de directivă privind includerea trifluralinului.
Printr‑o notă din 21 octombrie 2005, Direcția Generală (DG) Mediu din cadrul Comisiei considera că este necesar ca trifluralinul
să facă obiectul unei examinări de către subgrupul „Technical Committee on New and Existing Substances” (Comitetul tehnic
pentru noile substanțe existente, denumit în continuare „subgrupul TC‑NES”) în funcție de criteriile poluanților organici
persistenți (denumiți în continuare „POP”). Având în vedere termenele scurte stabilite de Directiva 91/414, DG Mediu propunea
în această notă ca trifluralinul să fie analizat de un grup de experți în cel mai scurt termen, în pofida lipsei unei decizii
formale în această procedură. Aceasta indica faptul că un astfel de aviz ar fi deosebit de util pentru SCFCAH și pentru Comisie
în procedura desfășurată potrivit Directivei 91/414. În aceeași notă, DG Mediu a solicitat ca subgrupul TC‑NES să dezbată
acest aspect în cursul reuniunii sale din 25 și din 26 octombrie 2005.
În cursul reuniunii SCFCAH din 17 și din 18 noiembrie 2005, s‑a arătat că dosarul fusese transmis subgrupului TC‑NES.
Printr‑o scrisoare din 6 ianuarie 2006, EUTTF a luat act de examinarea realizată pe baza criteriilor POP prezentând subgrupului
TC‑NES observații cu privire la această evaluare.
La 19 ianuarie 2006, reclamantele au trimis Comisiei o scrisoare prin care contestau legalitatea evaluării trifluralinului
în funcție de criteriile POP în cadrul evaluării prevăzute de Directiva 91/414.
Într‑un document de lucru elaborat de DG Mediu din 3 februarie 2006, au fost făcute, printre altele, următoarele precizări:
„S‑a constatat că trifluralinul poate fi un POP și, la cererea autorităților competente potrivit Directivei 91/414, subgrupul
[…] TC‑NES a trecut în revistă dosarul în lumina criteriilor de selecție privind POP […]
Concluzia subgrupului […] a fost că trifluralinul îndeplinește criteriile de selecție care permit să fie calificat ca POP.
Totuși, această concluzie a fost desprinsă având în vedere că unele dintre observații indică faptul că formularea de concluzii
cu privire la relevanța persistenței pentru identificarea unei mize la nivel planetar necesită, poate, o anchetă mai aprofundată.
Cazul trifluralinului este primul de acest tip aflat sub imperiul Directivei 91/414, iar grupul de lucru «Legislație», competent
în această materie, nu a putut ajunge la un acord în cursul reuniunii sale cu privire la modul în care ar trebui interpretat
articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004 în cazurile de acest tip. În consecință, grupul de lucru a decis să
solicite avizul autorităților competente potrivit Regulamentului nr. 850/2004 cu privire la această problemă.
[…]
Concluzia
Trifluralinul este un exemplu de substanță activă existentă utilizată în produsele fitosanitare care prezintă caracteristici
ale POP. Prin urmare, articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004 trebuie aplicat în scopul examinării includerii
eventuale a trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414 și în scopul acordării unei autorizații naționale pentru un produs
fitosanitar care conține trifluralin.
Textul articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004, referitor la substanțele chimice și la pesticidele existente,
lasă o largă marjă de apreciere autorităților implicate în sistemele de evaluare și de autorizare. În ceea ce privește un
produs fitosanitar aplicat în mod voit pe produsele agricole și răspândit, așadar, în natură, expunerea nu poate fi complet
eliminată decât prin interzicerea utilizării unui astfel de produs fitosanitar. Totuși, din regulament sau din Convenția de
la Stockholm [privind POP, semnată la 22 mai 2001] nu se poate deduce în mod direct o obligație de eliminare a oricărei expuneri.
Prin urmare, sarcina de a decide de la caz la caz cu privire la ceea ce poate fi considerat «o măsură adecvată de control»
a unei substanțe asemănătoare unui POP revine autorităților care lucrează în cadrul sistemului de evaluare și de autorizare
în discuție.
Se solicită autorităților competente în materie de POP ca, înainte de reuniune, să dezbată această problemă cu omologii lor
care acționează în temeiul Directivei 91/414, să își exprime opinia cu privire la problemele menționate mai sus și, dacă este
posibil, să adopte împreună un aviz referitor la interpretarea articolului 3 alineatul (3) din regulament care să poată fi
transmis autorităților competente potrivit Directivei 91/414.”
Printr‑o scrisoare din 14 martie 2006, Comisia a răspuns la scrisoarea reclamantelor din 19 ianuarie 2006, pe de o parte,
arătând că AESA își asumă singură responsabilitatea pentru conținutul raportului său și, pe de altă parte, amintind separația
funcțională care există între AESA și Comisie.
La 17 mai 2006, reclamantele au prezentat statului membru raportor un studiu referitor la toxicitatea cronică pentru pești,
realizat în martie 2005 de un laborator independent și care era însoțit de actualizarea evaluării riscului cronic. La 12 iunie
2006, acest studiu a fost transmis și Comisiei, care l‑a comunicat statelor membre prin publicare pe pagina de internet a
Comisiei intitulată „Circa”.
Din proiectul procesului‑verbal al reuniunii SCFCAH din 22 și din 23 mai 2006, pe a cărei ordine de zi figura examinarea unui
proiect de decizie care viza de această dată neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, rezultă că s‑a considerat
de către Comisie că studiul cu privire la toxicitatea cronică prezentat de reclamante este tardiv și că, prin urmare, nu trebuie
luat în considerare.
În cadrul reuniunii SCFCAH din 13 și din 14 iulie 2006, Comisia a prezentat din nou un proiect de decizie de neincludere a
trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414. Procesul‑verbal al acestei reuniuni menționează totuși:
„Observațiile și un studiu tardiv cu privire la riscul cronic [al trifluralinului] pentru pești au fost difuzate […] Întrucât
discuția internă nu a fost finalizată, nicio propunere nu poate fi încă votată.”
Procesul‑verbal al reuniunii SCFCAH din 28 și din 29 septembrie 2006, care avea din nou pe ordinea de zi situația juridică
a trifluralinului, menționează:
„Unele state membre solicită o finalizare rapidă a acestui dosar. Comisia explică faptul că votul nu poate avea loc, întrucât
procedura de autorizare internă nu s‑a putut finaliza.”
Dosarul s‑a aflat din nou pe ordinea de zi a reuniunilor SCFCAH din 23 și din 24 noiembrie 2006 și din 22 și din 23 ianuarie
2007, fără să se fi trecut la vot.
Procesul‑verbal al reuniunii din 23 și din 24 noiembrie 2006 menționează:
„Comisia arată că toxicitatea cronică pentru pești constituise motiv de dezacord între notificator, statul membru raportor
și AESA pe tot parcursul procedurii, ceea ce ar indica faptul că nu este posibilă luarea unei decizii referitoare la acest
studiu fără o revizuire reciprocă în acest sens. Comisia își exprimă de asemenea preocuparea în ceea ce privește luarea în
considerare a datelor care nu au făcut obiectul unei revizuiri reciproce sau a datelor utilizate la nivel național. Aceasta
amintește principiul sistemului, potrivit căruia Comisia își întemeiază decizia pe dovezile științifice furnizate de AESA.
A proceda altfel ar fi nu numai nelegal, dar ar periclita procesul de examinare actualmente în desfășurare.
[Republica Federală Germania] declară că, potrivit Directivei 91/414, este obligată să țină cont de stadiul actual al cunoștințelor
științifice în examinarea cererilor de autorizare. Ea nu poate ignora acest stadiu al cunoștințelor științifice în cazul în
care trebuie să adopte în paralel o poziție națională cu privire la problema includerii substanței active respective în anexa
I. ”
La 16 martie 2007, SCFCAH a emis un aviz favorabil pentru neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414.
Astfel cum demonstrează procesul‑verbal al reuniunii, mai multe state membre au formulat totuși observații cu această ocazie,
printre care statul membru raportor, care a obținut înscrierea în procesul‑verbal a unei declarații potrivit căreia acesta
era pregătit să voteze în favoarea propunerii de neincludere a trifluralinului pentru a permite părților care au depus notificarea
să beneficieze de perioada următoare de optsprezece luni pentru a prezenta în mod formal studiul referitor la toxicitatea
cronică pentru pești și pentru a permite acestuia, ca stat membru raportor, să evalueze acest studiu în mod oficial.
La 20 septembrie 2007, Comisia a adoptat Decizia privind neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414 și retragerea
autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță (JO L 255, p. 42, denumită în continuare
„decizia atacată”).
Decizia atacată prevede următoarele:
„(4)      Raportul de evaluare a fost revizuit reciproc de către statele membre și AESA în cadrul grupului său de lucru «Evaluare» și
a fost prezentat Comisiei la 14 martie 2005 sub forma concluziei AESA cu privire la revizuirea reciprocă a evaluării riscului
de pesticid în cazul substanței active trifluralin. Acest raport de evaluare a fost examinat de către statele membre și Comisie
în cadrul [SCFCAH] și a fost finalizat la 16 martie 2007 sub forma unui raport de examinare al Comisiei cu privire la trifluralin.
(5)      În urma evaluării acestei substanțe active, au fost identificate o serie de probleme. Trifluralin prezintă un grad ridicat
de toxicitate pentru organisme acvatice, în special pentru pești. De asemenea, este foarte persistent în sol și nu este ușor
biodegradabil. În plus, are potențial de acumulare. În special, depășește în mod semnificativ factorul maxim de bioconcentrare
(BCF) stabilit în Directiva 91/414 […] pentru organisme acvatice, indicând un potențial pentru bioacumulare în astfel de organisme.
Având în vedere gradul ridicat de volatilitate, propagarea sa prin aer nu poate fi exclusă și, în ciuda unei degradări fotochimice
rapide, programele de monitorizare au demonstrat capacitatea sa de migrație către alte locații decât cea de aplicare. Aceste
preocupări au condus la concluzia conform căreia trifluralin nu îndeplinește criteriile pentru a fi inclus în anexa I la Directiva
91/414 […]
(6)      Comisia l‑a invitat pe notificator să‑și prezinte observațiile privind rezultatele revizuirii reciproce și privind intenția
sa de a mai solicita sau nu includerea substanței respective. Autorul notificării și‑a prezentat observațiile, care au fost
examinate cu atenție. Cu toate acestea, în ciuda argumentelor invocate de notificator, problemele identificate nu au putut
fi eliminate, iar evaluările efectuate pe baza informațiilor furnizate și examinate în cursul întâlnirilor experților AESA
nu au demonstrat posibilitatea ca, în condițiile de utilizare propuse, produsele de protecție a plantelor care conțin trifluralin
să îndeplinească în general cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 91/414 […]
(7)      Prin urmare, trifluralinul nu trebuie inclus în anexa I la Directiva 91/414 […]
[…]
Articolul 1
Trifluralin nu este inclus ca substanță activă în anexa I la Directiva 91/414 […]
Articolul 2
Statele membre se asigură că:
(a)      autorizațiile pentru produse de protecție a plantelor care conțin trifluralin sunt retrase până la 20 martie 2008;
(b)      de la data publicării prezentei decizii, nu se acordă și nu se reînnoiesc autorizații pentru produsele de protecție a plantelor
care conțin trifluralin.
Articolul 3
Orice perioadă de grație acordată de către statele membre în conformitate cu dispozițiile articolului 4 alineatul (6) din
Directiva 91/414 […] trebuie să fie cât mai scurtă posibil și să expire cel mai târziu la 20 martie 2009.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează statelor membre.”
La 11 aprilie 2008, reclamantele au informat Comisia cu privire la intenția lor de a prezenta o nouă cerere de includere a
trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, astfel cum permite Regulamentul (CE) nr. 33/2008 al Comisiei din 17 ianuarie
2008 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 91/414 în privința unei proceduri ordinare și a unei proceduri accelerate
de evaluare a substanțelor active prevăzute în programul de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din directiva respectivă,
dar care nu au fost incluse în anexa I la aceasta (JO L 15, p. 5).
Decizia atacată a fost abrogată de articolul 2 din Decizia 2010/355/UE a Comisiei din 25 iunie 2010 privind neincluderea trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414 (JO L 160, p. 30).

Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 21 decembrie 2007, reclamantele au introdus, în temeiul articolului
230 al patrulea paragraf CE, o acțiune vizând anularea deciziei atacate, precum și constatarea nelegalității articolului 3
alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004.
Printr‑un înscris separat înregistrat la grefa Tribunalului la 19 martie 2008, Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences LLC,
Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow AgroSciences BV, Dow AgroSciences Hungary kft, Dow AgroSciences Italia Srl,
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o., Dow AgroSciences Iberica SA, Dow AgroSciences s.r.o., Dow AgroSciences Danmark A/S, Dow
AgroSciences GmbH, Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
și Finchimica Spa au introdus, în temeiul articolului 242 CE, o cerere de suspendare a executării deciziei atacate. Această
cerere a fost respinsă prin Ordonanța președintelui Tribunalului din 18 iunie 2008.
Printr‑o scrisoare înregistrată la grefa Tribunalului la 23 iulie 2010, Comisia a comunicat Tribunalului că a adoptat Decizia
2010/355, prin care decisese, în urma procedurii prevăzute de Regulamentul nr. 33/2008, pe de o parte, să nu includă trifluralinul
în anexa I la Directiva 91/414 și, pe de altă parte, să abroge decizia atacată.
La 3 septembrie 2010, Tribunalul a adresat părților o întrebare scrisă cu privire la consecințele care ar trebui desprinse
din abrogarea deciziei atacate.
Prin cererea depusă la grefa Tribunalului la 17 septembrie 2009, Dow AgroSciences Ltd și Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos
L
da
au introdus o acțiune în anulare împotriva Deciziei 2010/355, care face obiectul cauzei T‑446/10.
Prin scrisoarea înregistrată la grefa Tribunalului la 29 septembrie 2010, Comisia a solicitat ca Tribunalul să constate lipsa
necesității de a se pronunța asupra fondului în prezenta cauză, în măsura în care, în opinia sa, acțiunea a rămas fără obiect,
ca urmare a abrogării deciziei atacate.
Prin scrisoarea înregistrată la grefa Tribunalului în aceeași zi, reclamantele au susținut că își păstrează interesul de a
obține anularea deciziei atacate și au solicitat să li se permită să își adapteze concluziile pentru a‑și extinde cererea
de anulare la Decizia 2010/355.
La 15 octombrie 2010, părțile au prezentat observații cu privire la cererile respective.
Printr‑o scrisoare a grefei Tribunalului adresată părților la 9 noiembrie 2010, acestea au fost informate, printre altele,
cu privire la faptul că Tribunalul refuză să le acorde reclamantelor posibilitatea de a‑și adapta concluziile pentru a extinde
cererea de anulare la Decizia 2010/355, Tribunalul constatând că, între timp, o acțiune în anulare fusese introdusă împotriva
acestei decizii de AgroSciences Ltd și de Dintec Agroquímica ‑ ProdutosQuímicos L
da
.
Reclamantele solicită Tribunalului:
–        anularea deciziei atacate;
–        constatarea nelegalității și a inaplicabilității în privința acestora a articolului 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004
în ceea ce privește examinarea trifluralinului;
–        obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate de acestea, majorate cu o dobândă de 8 %.
Comisia solicită Tribunalului:
–        declararea ca lipsită de obiect a cererii de anulare a deciziei atacate și, pe cale de consecință, respingerea acțiunii în
anulare a reclamantelor ca inadmisibilă sau, în subsidiar, ca neîntemeiată;
–        respingerea motivului de nelegalitate în ceea ce privește articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004;
–        obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată efectuate de aceasta.

În drept

Cu privire la obiectul litigiului
Comisia susține, în esență, că reclamantele și‑au pierdut interesul de a obține anularea deciziei atacate, din moment ce aceasta
a fost abrogată prin Decizia 2010/355.
Reclamantele contestă acest argument.
Potrivit unei jurisprudențe constante, în raport cu obiectul acțiunii, interesul reclamantului de a exercita acțiunea se analizează,
la momentul introducerii acesteia, sub sancțiunea inadmisibilității. În plus, interesul reclamantului de a obține câștig de
cauză trebuie să existe în continuare până la momentul pronunțării hotărârii judecătorești, sub sancțiunea nepronunțării asupra
fondului (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 16 decembrie 1963, Forges de Clabecq/Înalta Autoritate, 14/63, Rec.,
p. 719, 748, și Hotărârea Curții din 7 iunie 2007, Wunenburger/Comisia, C‑362/05 P, Rep., p. I‑4333, punctul 42).
Astfel, tot conform unei jurisprudențe constante, nu mai este necesară pronunțarea asupra unei cereri de anulare în cazul
în care reclamantul a pierdut interesul de a obține anularea actului atacat din cauza unui eveniment intervenit în cursul
judecății (a se vedea Ordonanța Tribunalului din 17 octombrie 2005, First Data și alții/Comisia, T‑28/02, Rec., p. II‑4119,
punctele 36 și 37 și jurisprudența citată), care are drept consecință faptul că anularea actului atacat nu mai este susceptibilă,
prin ea însăși, să producă efecte juridice (a se vedea în acest sens Ordonanța Tribunalului din 14 martie 1997, Arbeitsgemeinschaft
Deutscher Luftfahrt‑Unternehmen și Hapag‑Lloyd/Comisia, T‑25/96, Rec., p. II‑363, punctul 16 și jurisprudența citată).
Cu toate acestea, un reclamant poate justifica în continuare interesul de a obține anularea unui act abrogat, în măsura în
care abrogarea nu determină aceleași efecte juridice ca o anulare eventuală dispusă de Tribunal. Astfel, abrogarea unui act
al unei instituții nu constituie o recunoaștere a nelegalității sale și produce efecte
ex nunc
, pe când anularea acestuia produce efecte
ex tunc
(a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 12 februarie 1960, Geitling și alții/Înalta Autoritate, 16/59-18/59, Rec.,
p. 45, și Hotărârea Tribunalului din 13 decembrie 1995, Exporteurs in Levende Varkens și alții/Comisia, T‑481/93 și T‑484/93,
Rec., p. II‑2941, punctele 46-48).
În plus, în cazul în care un act este anulat, instituția emitentă a actului este obligată să ia măsurile impuse de executarea
hotărârii. Aceste măsuri privesc în special dispariția efectelor nelegalității constatate în hotărârea de anulare. Astfel,
instituția vizată poate fi determinată să repună reclamantul în mod corespunzător într‑o situație anterioară sau să evite
să adopte un act identic (a se vedea Hotărârea Exporteurs in Levende Varkens și alții/Comisia, punctul 68 de mai sus și jurisprudența
citată).
În prezenta cauză, decizia atacată a fost abrogată, iar nu retrasă de Comisie. Prin urmare, aceasta continuă să producă efecte
juridice cu privire la situația reclamantelor în perioada cuprinsă între data intrării în vigoare și data abrogării sale.
Anularea sa poate avea, așadar, prin ea însăși, consecințe cu privire la situația juridică a reclamantelor, astfel încât acestea
își păstrează interesul de a exercita acțiunea.
Prin urmare, cererea de nepronunțare cu privire la fondul cauzei formulată de Comisie trebuie respinsă.

Cu privire la fond
În susținerea acțiunii, reclamantele invocă șase motive, precum și o excepție de nelegalitate referitoare la articolul 3 alineatul
(3) din Regulamentul nr. 850/2004.
Primul motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată nu este fondată pe raportul AESA prevăzut la articolul 8 alineatul
(8) din Regulamentul nr. 451/2000 și a fost adoptată cu încălcarea normelor de procedură aplicabile.
În susținerea celui de al doilea motiv, reclamantele consideră că ar fi fost săvârșite diverse erori vădite de apreciere de
către Comisie.
Al treilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ar fi conformă cu procedura legislativă aplicabilă și că ar
încălca articolele 5 CE și 7 CE, articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000 și articolul 5 din Decizia 1999/468/CE
a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei
(JO L 184, p. 23, Ediție specială, 01/vol. 2, p. 159, denumită în continuare „Decizia comitologie”).
Al patrulea motiv este întemeiat pe nerespectarea termenelor de procedură prevăzute la articolul 8 alineatele (7) și (8) din
Regulamentul nr. 451/2000.
Al cincilea motiv este întemeiat pe faptul că decizia atacată ar fi insuficient motivată.
În sfârșit, al șaselea motiv este întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice, protecției încrederii legitime,
proporționalității, precum și pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului de a fi ascultat în mod echitabil.
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ar fi fondată pe raportul AESA, încălcându‑se articolul
8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000, și că ar fi fost adoptată cu încălcarea normelor de procedură aplicabile
Reclamantele susțin, în esență, că avizul AESA este obligatoriu pentru Comisie. Or, în opinia acestora, AESA, la fel ca statul
membru raportor, recomanda în speță includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, în măsura în care riscurile
pe care le‑ar prezenta această substanță ar fi acceptabile dacă sunt respectate anumite condiții. Întrucât Comisia a propus
ca trifluralinul să nu fie inclus în anexa I la Directiva 91/414, aceasta nu și‑ar fi întemeiat, așadar, propunerea pe avizul
AESA și ar fi încălcat astfel articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000.
Pe de altă parte, reclamantele subliniază, în esență, că procedura de evaluare a fost redeschisă de Comisie pentru analizarea
trifluralinului în funcție de criteriile POP prevăzute de Regulamentul nr. 850/2004. În măsura în care nu exista nicio bază
juridică pentru a acționa astfel în cadrul evaluării prevăzute de Directiva 91/414, în opinia reclamantelor, Comisia nu ar
fi fost competentă să dispună redeschiderea procedurii de evaluare și ar fi intervenit astfel în evaluarea AESA. În acest
mod, Comisia ar fi săvârșit un abuz de putere.
Comisia contestă aceste susțineri.
În primul rând, trebuie amintit că articolul 22 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European
și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de
instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor
alimentare (JO L 31, p. 1, Ediție specială, 15/vol. 8, p. 68) prevede că aceasta furnizează consultanță care servește drept
bază științifică pentru elaborarea și pentru adoptarea de măsuri comunitare în domeniile care țin de competența sa. Pe de
altă parte, potrivit articolului 23 litera (c) din același regulament, AESA are ca atribuție să furnizeze Comisiei asistență
științifică și tehnică în domeniile care țin de competența sa și, atunci când aceasta din urmă îi cere, în interpretarea și
în analizarea avizelor privind evaluarea riscului.
Potrivit articolului 8 alineatul (7) din Regulamentul nr. 451/2000, AESA evaluează proiectul de raport de evaluare al statului
membru raportor și transmite Comisiei un aviz privind conformitatea substanței active cu cerințele de siguranță ale Directivei
91/414 în termen de un an după primirea proiectului de raport de evaluare al statului membru raportor. După caz, AESA formulează,
în plus, un aviz privind opțiunile considerate ca îndeplinind cerințele de siguranță.
În sfârșit, articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000 prevede că cel târziu după șase luni de la primirea avizului
AESA menționat la articolul 7, Comisia prezintă un proiect de raport de reexaminare și, pe baza raportului de reexaminare
finalizat, aceasta prezintă comitetului fie un proiect de directivă privind includerea substanței active în anexa I la directivă,
fie un proiect de decizie, adresat statelor membre privind retragerea autorizațiilor produselor farmaceutice conținând substanța
activă, indicând motivele. Directiva sau decizia Comisiei este adoptată în conformitate cu procedura legislativă, astfel cum
este aceasta prevăzută de Decizia comitologie.
Astfel, refuzul de a autoriza comercializarea trebuie să se întemeieze pe o evaluare aprofundată a riscului pentru sănătatea
publică, evaluare realizată pornindu‑se de la datele științifice disponibile cele mai fiabile și de la rezultatele cele mai
recente ale cercetării internaționale (Hotărârea Curții din 5 februarie 2004, Greenham și Abel, C‑95/01, Rec., p. I‑1333,
punctul 50).
De altfel, trebuie amintit că, astfel cum reiese din al cincilea, al șaselea și al nouălea considerent ale acesteia, Directiva
91/414 urmărește eliminarea obstacolelor din calea schimburilor intracomunitare de produse fitosanitare, menținând în același
timp un nivel ridicat de protecție a mediului și a sănătății umane și animale. În acest cadru, pentru a putea urmări în mod
eficient obiectivul care îi este stabilit și ținând cont de evaluările tehnice complexe pe care trebuie să le realizeze, Comisiei
trebuie să îi fie recunoscută o largă putere de apreciere (a se vedea Hotărârea Curții din 18 iulie 2007, Industrias Químicas
del Vallés/Comisia, C‑326/05 P, Rep., p. I‑6557, punctele 74 și 75 și jurisprudența citată).
În această privință, Tribunalul a subliniat în mod repetat că, în cadrul dispozițiilor articolului 8 din Regulamentul nr. 451/2000,
Comisia nu era ținută de avizul AESA. Astfel, deși este adevărat că decizia de neincludere sau de includere a substanței în
discuție în anexa I la Directiva 91/414 este adoptată de Comisie după ce a obținut avizul AESA, se impune constatarea că Regulamentul
nr. 451/2000 nu cuprinde nicio indicație potrivit căreia Comisia ar fi obligată să urmeze avizele AESA în ceea ce privește
conținutul acestora și că nu ar dispune, așadar, de nicio putere de apreciere (Ordonanța Tribunalului din 17 iunie 2008, FMC
Chemical/AESA, T‑312/06, nepublicată în Repertoriu, punctele 52-54, Ordonanța Tribunalului Dow AgroSciences/AESA, T‑397/06,
nepublicată în Repertoriu, punctul 49, și Ordonanța Tribunalului FMC Chemical și Arysta Lifesciences/AESA, T‑311/06, nepublicată
în Repertoriu, punctul 52).
Întrucât avizul AESA nu este obligatoriu pentru Comisie, în mod greșit susțin, așadar, reclamantele că aceasta nu se putea
îndepărta de respectivul aviz al AESA fără să încalce articolul 8 din Regulamentul nr. 451/2000.
În plus, se impune constatarea că din concluziile AESA nu rezultă că aceasta a recomandat în speță în mod expres includerea
trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, după cum susțin reclamantele.
Astfel, AESA evaluează în avizul său riscurile pe care le prezintă trifluralinul, ținând cont de stadiul cunoștințelor științifice
disponibile la data acestei evaluări, și menționează, în esență, existența anumitor incertitudini privind inocuitatea substanței
care nu au fost risipite.
Ulterior, AESA analizează, în conformitate cu prevederile articolului 8 alineatul (7) din Regulamentul nr. 451/2000, anumite
mecanisme care pot permite gestionarea riscurilor evidențiate în cursul procedurii de evaluare, în ipoteza în care Comisia
ar decide să autorizeze substanța.
În consecință, faptul că AESA analizează astfel de modalități de gestionare a riscurilor nu poate fi interpretat ca reprezentând
o recomandare de a include trifluralinul în anexa I la Directiva 91/414.
Prin urmare, argumentul reclamantelor cu privire la acest aspect trebuie respins.
În al doilea rând, în conformitate cu articolul 8 din Regulamentul nr. 451/2000, statul membru raportor efectuează o evaluare
și elaborează un raport cu privire la substanțele active pentru care cel puțin un dosar a fost considerat complet, astfel
cum este indicat la articolul 6 alineatele (2) și (3) din regulamentul menționat. În raportul său, acesta recomandă Comisiei
fie să includă substanța activă în anexa I la directivă, menționând condițiile acestei înscrieri, fie să nu o includă, indicând
în acest caz motivele neincluderii. AESA evaluează ulterior proiectul de raport de evaluare al statului membru raportor și
transmite Comisiei un aviz cu privire la conformitatea substanței active cu cerințele de securitate ale Directivei 91/414.
Pe baza raportului de reexaminare finalizat, Comisia transmite comitetului competent fie un proiect de directivă privind includerea
substanței active în anexa I la Directiva 91/414, fie un proiect de decizie privind retragerea autorizațiilor produselor farmaceutice
conținând substanța activă și, prin urmare, neincluderea acestei substanțe în anexa respectivă.
Din cadrul regulamentar rezultă, așadar, cu claritate că poziția adoptată de statul membru raportor în procesul de evaluare
nu este una decisivă (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2008, Bayer CropScience și alții/Comisia,
T‑75/06, Rep., p. II‑2081, punctul 164).
Prin urmare, reclamantele nu se pot prevala în mod util de informațiile care le‑ar fi fost furnizate de statul membru raportor
cu privire la eventualul rezultat al procedurii (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Bayer CropScience și alții/Comisia,
punctul 95 de mai sus, punctul 164).
În al treilea rând, în măsura în care reclamantele înțeleg să susțină că avizul AESA nu ar fi fost avut în vedere de Comisie,
trebuie observat că din considerentele (4)-(6) ale deciziei atacate rezultă cu claritate că aceasta a luat în considerare
acest aviz cu ocazia adoptării deciziei respective. Acest argument nu poate fi, așadar, admis.
În sfârșit, în al patrulea rând, în ceea ce privește critica întemeiată pe faptul că evaluarea substanței ar fi fost realizată
în funcție de criteriile POP stabilite de Regulamentul nr. 850/2004, trebuie menționat că ea se confundă cu al patrulea aspect
al celui de al doilea motiv. Această critică va fi, așadar, examinată în acest cadru.
Prin urmare, primul motiv trebuie respins.
Cu privire la primul și la al doilea aspect ale celui de al doilea motiv, întemeiate pe erorile vădite de apreciere ca urmare
a faptului că, pe de o parte, Comisia și‑ar fi încălcat obligația de a ține cont de toate probele științifice disponibile
și, în special, de un studiu care ar fi fost solicitat notificatorilor și că, pe de altă parte, ar fi trebuit să prelungească
termenele aplicabile pentru a dispune de aceste informații suplimentare
În ceea ce privește primul aspect al celui de al doilea motiv, reclamantele susțin, în esență, că statul membru raportor și
AESA le‑au solicitat să furnizeze un studiu cu privire la toxicitatea cronică pentru pești. Acestea se referă, în acest sens,
la tabelele procesului‑verbal al reuniunii AESA care a avut loc la 22 iunie 2004 și la mesajul electronic al statului membru
raportor din 6 octombrie 2004, prin care acesta le‑a comunicat tabelele respective. În opinia reclamantelor, confirmarea că
o astfel de solicitare a fost efectiv transmisă notificatorilor figurează, în plus, la paginile 30 și 33 din avizul AESA.
Reclamantele susțin că i‑au comunicat Comisiei studiul solicitat imediat ce a fost disponibil și neagă orice lipsă de diligență
în această privință. În opinia lor, îi revenea, așadar, acesteia sarcina de a examina datele noi astfel prezentate, în temeiul
dispozițiilor articolului 5 alineatul (1) din Directiva 91/414 coroborat cu articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 451/2000.
Or, întrucât Comisia a considerat că acest studiu fusese prezentat cu depășirea termenului, a apreciat și a comunicat membrilor
SCFCAH că, prin urmare, nu putea fi luat în considerare.
În opinia reclamantelor, Comisia ar fi omis astfel să țină cont de ultimele cunoștințe științifice disponibile și de nivelul
de cunoaștere științifică și tehnică, încălcând astfel articolul 5 alineatul (1) din Directiva 91/414. Decizia atacată ar
fi, așadar, viciată de o eroare vădită de apreciere. Ar rezulta de asemenea încălcarea principiului securității juridice și
a principiului protecției încrederii legitime.
În ceea ce privește al doilea aspect al celui de al doilea motiv, reclamantele susțin, în esență, că era imposibil să răspundă
solicitării referitoare la un nou studiu, care fusese adresată notificatorilor în termenele procedurale stabilite pentru procedura
de evaluare. Cu toate acestea, în opinia reclamantelor, întrucât termenele respective nu au fost respectate nici de AESA,
nici de Comisie în cadrul evaluării trifluralinului, revenea Comisiei sarcina de a acorda noi termene pentru a lua în considerare
studiul, în loc să se prevaleze de pretinsa tardivitate a acestuia. Ele susțin, pe de o parte, că posibilitatea de a proroga
aceste termene ar fi fost admisă de jurisprudență, care ar fi considerat că refuzul de a proroga termenele poate fi asimilat
unei erori vădite de apreciere (Hotărârea Industrias Químicas del Vallés/Comisia, punctul 86 de mai sus), și, pe de altă parte,
că această posibilitate a fost utilizată de Comisie în cadrul evaluării altor substanțe fitosanitare. Acestea fac trimitere
în acest sens la Decizia 2008/353/CE a Comisiei din 29 aprilie 2008 de autorizare a statelor membre privind prelungirea autorizațiilor
provizorii acordate pentru noile substanțe active ciflufenamid, FEN 560 și flonicamid (JO L 117, p. 45).
Or, relevanța studiului pentru evaluarea trifluralinului apare clar demonstrată, în opinia reclamantelor, întrucât statul
membru raportor care l‑a examinat a concluzionat că datele suplimentare care figurau în acesta răspundeau problemelor ridicate
în cursul procedurii de evaluare.
În plus, reclamantele consideră că termenele ar fi trebuit prelungite de Comisie și ca urmare a faptului că aceasta a încredințat
subgrupului TC‑NES examinarea substanței în lumina criteriilor POP pentru a le permite notificatorilor să răspundă la preocupările
care ar fi fost eventual exprimate cu ocazia acestei examinări și să prezinte, dacă era cazul, date și studii relevante pentru
această examinare.
Reclamantele consideră că, astfel, Comisia și‑a încălcat obligația de a stabili suficiente garanții procedurale pentru a le
da posibilitatea acestora de a prezenta observații și de a se apăra în calitate de părți care au făcut notificarea.
Comisia contestă aceste susțineri.
Trebuie amintit că articolul 6 alineatele (1) și (3) din Regulamentul nr. 451/2000 prevede că, pentru orice substanță activă
determinată, notificatorii înaintează autorității desemnate a statului membru raportor un dosar complet care conține rapoartele
fizice ale testelor și ale studiilor individuale privind ansamblul informațiilor menționate la alineatul (2) litera (c) sau
protocoalele și angajamentele prevăzute la alineatul (2) litera (c) atunci când lucrările avansează.
Informațiile menționate la articolul 6 alineatul (2) litera (c) din Regulamentul nr. 451/2000 sunt următoarele :
–        pentru fiecare punct din anexa II la directivă, rezumatele și rezultatele studiilor și încercărilor, precum și numele persoanei
sau al instituției care a efectuat aceste încercări;
–        aceleași informații pentru fiecare punct din anexa III la directivă luat în considerare la evaluarea criteriilor menționate
la articolul 5 din directivă în ceea ce privește unul sau mai multe preparate reprezentative ale utilizărilor menționate la
articolul 6 alineatul (2) litera (b);
–        pentru studiile care nu sunt în întregime terminate, dovada că au fost comandate în cel mult trei luni de la intrarea în vigoare
a prezentului regulament, cu angajamentul că vor fi prezentate în cel mult douăsprezece luni de la termenul prevăzut pentru
prezentarea dosarelor menționate la articolul 6 statului membru raportor.
Pe de altă parte, trebuie amintit că articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 451/2000 prevede că, fără a aduce atingere
dispozițiilor articolului 7 din Directiva 91/414, nu va fi acceptată prezentarea unor noi studii. Totuși, statul membru raportor
poate, în acord cu AESA, să invite notificatorii să prezinte, în termene specificate, datele suplimentare pe care statul membru
raportor sau AESA le consideră necesare pentru clarificarea dosarului.
Comunicarea datelor suplimentare nu poate avea, așadar, ca obiect decât clarificarea elementelor deja prezentate în dosarul
complet care trebuie transmis de notificatori.
Prin urmare, prezentarea unor studii noi, care este exclusă, nu poate fi asimilată, în sensul acestei dispoziții, cu comunicarea
datelor suplimentare, care este în schimb posibilă.
În ceea ce privește prezentarea unui studiu suplimentar, aceasta nu va fi posibilă decât în măsura în care studiul era în
curs la data prezentării dosarului complet, comunicarea sa a fost anunțată cu ocazia prezentării dosarului respectiv și studiul
a fost transmis în cel mult un an de la data prezentării dosarului.
Prin urmare, numai solicitarea de date suplimentare este permisă după depunerea dosarului complet și aceasta în măsura în
care respectă condițiile prevăzute la articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul nr. 451/2000, care prevede, în esență, că
solicitarea trebuie să provină de la statul membru raportor, să se realizeze în acord cu AESA și să precizeze termenul în
care trebuie comunicate aceste date.
Or, trebuie menționat că, în speță, niciuna dintre aceste condiții nu este îndeplinită.
Desigur, nu este contestat faptul că necesitatea de a dispune studii suplimentare privind toxicitatea cronică a substanței
pentru pești a fost evidențiată de experții EPCO în cadrul reuniunii sale din 22 iunie 2004, fapt amintit de AESA în avizul
său („[n]otificatorul este obligat să prezinte studii de expunere care să cuprindă diferite durate de expunere și să utilizeze
pimephales promelas
ca specia de pește cea mai sensibilă”) și că această informație a fost adusă la cunoștința notificatorilor de statul membru
raportor prin mesajul său electronic din 6 octombrie 2004.
Acest mesaj electronic nu implică totuși faptul că o cerere de date suplimentare, în sensul Regulamentului nr. 451/2000, a
fost adresată notificatorilor, astfel cum pretind aceștia.
În primul rând, EPCO, statul membru raportor și AESA menționează necesitatea de a se dispune studii suplimentare. Procesul‑verbal
al EPCO, mesajul electronic al statului membru raportor și avizul AESA permit, așadar, înlăturarea ideii potrivit căreia au
fost solicitate notificatorilor date suplimentare destinate clarificării dosarului.
Trebuie subliniat de altfel că reclamantele însele susțin că lucrările comunicate la 17 mai 2006 de notificatori constituie
într‑adevăr un studiu.
În al doilea rând, chiar admițând că necesitatea de a dispune studii suplimentare poate fi calificată drept o solicitare de
date suplimentare, trebuie constatat că dosarul nu conține niciun indiciu în sensul că AESA și‑ar fi exprimat acordul cu privire
la o astfel de solicitare. Trebuie subliniat, în acest sens, că EPCO, grup de experți care realizează lucrări specifice de
evaluare în vederea elaborării avizului de către AESA, este, prin urmare, distinct de AESA și nu poate, așadar, să o angajeze
pe aceasta fără aprobarea sa expresă.
În al treilea rând, trebuie constatat că, în speță, nu a fost prevăzut niciun termen pentru prezentarea studiilor menționate
de EPCO și ulterior de statul membru raportor.
Or, contrar celor susținute de reclamante, lipsa termenului constituie un indiciu suplimentar care permite să se considere
că nu s‑a făcut nicio solicitare de date suplimentare.
Astfel, dacă, din cauza unei omisiuni, nu ar fi fost stabilit niciun termen pentru prezentarea de date suplimentare, părțile
care au făcut notificarea ar avea posibilitatea să tergiverseze în mod nedefinit procedura revizuirii reciproce și să întârzie
astfel fără nicio justificare adoptarea avizului de către AESA.
Rezultă că nimic nu permite să se considere că a fost comunicată notificatorilor o solicitare de date suplimentare în conformitate
cu prevederile aplicabile.
În schimb, elementele factuale invocate de reclamante în susținerea afirmațiilor lor urmăresc să arate că EPCO, statul membru
raportor și, ulterior, AESA au constatat și au indicat notificatorilor că mai erau necesare noi studii pentru a se analiza
inocuitatea substanței, știut fiind faptul că acestea nu mai puteau fi comunicate în acest stadiu al procedurii.
Această apreciere este confirmată de procesul‑verbal al reuniunii din 15 și din 16 martie 2007 a grupului de lucru „Legislație”
al SCFCAH, în care Republica Elenă, care era statul membru raportor, a obținut înscrierea unei declarații potrivit căreia
aceasta era pregătită să voteze în favoarea propunerii de neincludere a trifluralinului pentru a le permite notificatorilor
să beneficieze de perioada următoare de optsprezece luni pentru a prezenta în mod formal studiul cu privire la pești și pentru
a‑i permite, în calitate de stat membru raportor, să evalueze în mod oficial acest studiu.
În sfârșit, în al patrulea rând, trebuie subliniat, cu titlu suplimentar, că nu s‑a susținut niciodată de către reclamante
că studiul transmis statului membru raportor la 17 mai 2006 ar fi fost anunțat de notificatori cu ocazia comunicării dosarului
lor complet în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) litera (c) a treia liniuță din Regulamentul nr. 451/2000.
În consecință, trebuie să se considere că nicio solicitare referitoare la un studiu nou nu a fost adresată notificatorilor.
Rezultă că nu i se poate imputa Comisiei că a refuzat să ia în considerare studiul comunicat de notificatori în mai 2006.
Critica întemeiată pe încălcarea principiului protecției încrederii legitime va fi examinată în cadrul celui de al șaselea
motiv.
Întrucât Comisia nu săvârșit nicio eroare de drept și nicio eroare vădită de apreciere, primul aspect al celui de al doilea
motiv trebuie respins.
În ceea ce privește critica reclamantelor din cadrul celui de al doilea aspect al celui de al doilea motiv, potrivit căreia
termenele ar fi trebuit prelungite pentru a se ține cont de studiul solicitat, se impune constatarea că aceasta este neîntemeiată,
din moment ce nicio solicitare de acest tip nu a fost adresată notificatorilor.
În plus, trebuie amintit că, în cursul reuniunii grupului de lucru „Evaluare” al AESA, care a avut loc la 15 ianuarie 2004,
s‑a constatat printre altele că erau necesare diverse date și studii, printre care un studiu de metabolism referitor la semințele
oleaginoase. Acest studiu este distinct de cel care a fost furnizat de reclamante în mai 2006. Or, la 3 martie 2004, un reprezentant
al întreprinderii notificatoare a transmis AESA un mesaj electronic prin care solicita, printre altele, să se precizeze termenul
în care trebuia prezentat acest studiu. La 5 martie 2004, AESA a răspuns la acest mesaj electronic, arătând, pe de o parte,
că revenea întreprinderii notificatoare sarcina de a prezenta acest studiu sau de a preciza când ar putea fi prezentat și,
pe de altă parte, că revizuirea reciprocă va continua cu respectarea termenelor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1490/2002
al Comisiei din 14 august 2002 de stabilire a normelor suplimentare de aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat
la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414 și de modificare a Regulamentului nr. 451/2000 (JO L 224, p. 23, Ediție
specială, 03/vol. 45, p. 32).
Rezultă că, din acest moment, reclamantele fuseseră informate în mod clar că niciun termen suplimentar nu le va fi acordat
pentru completarea dosarului și se impune constatarea că acestea nu reușesc să demonstreze că, în ceea ce privește studiul
referitor la toxicitatea cronică pentru pești, le‑ar fi fost date în mod expres asigurări precise în sens contrar.
Întrucât Comisia nu a săvârșit nicio eroare de drept și nicio eroare vădită de apreciere prin refuzul de a proroga termenele
de procedură pentru a ține cont de studiul privind toxicitatea cronică pentru pești, al doilea aspect al celui de al doilea
motiv trebuie de asemenea înlăturat.
Critica întemeiată pe faptul că, din moment ce Comisia a evaluat trifluralinul prin raportare la criteriile POP, aceasta ar
fi trebuit să proroge termenele, este examinată în cadrul celui de al patrulea aspect al celui de al doilea motiv.
Critica întemeiată pe încălcarea dreptului la apărare este examinată în cadrul celui de al doilea aspect al celui de al șaselea
motiv.
Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, întrucât constatările
Comisiei nu ar avea nicio justificare științifică
În opinia reclamantelor, constatarea toxicității cronice ridicate a trifluralinului pentru organismele acvatice la care a
ajuns Comisia, care este reflectată în considerentul (5) al deciziei atacate, este lipsită de sens în contextul evaluării
riscului potrivit Directivei 91/414. Astfel, în opinia acestora, ceea ce contează este evaluarea riscului pentru a stabili
dacă, în pofida pericolului special constatat, acest risc este acceptabil pentru o utilizare determinată. Or, studiul toxicității
cronice pe care l‑au prezentat demonstra în mod clar că riscul era acceptabil, ceea ce admisese statul membru raportor.
AESA ar fi concluzionat în același sens, considerând că trifluralinul răspunde exigențelor de securitate prevăzute de Directiva
91/414, dacă sunt respectate anumite condiții. AESA ar fi considerat astfel că riscul de toxicitate cronică pentru pești poate
fi gestionat prin stabilirea condițiilor adecvate de utilizare și că riscurile identificate nu se opun includerii trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414. AESA și raportorul ar fi concluzionat de asemenea că trifluralinul prezintă un risc acceptabil
cu privire la persistența în sol, la potențialul de acumulare și la propagarea prin aer.
În plus, Republica Federală Germania ar fi autorizat pentru o perioadă suplimentară de zece ani produse pe bază de trifluralin
comercializate de reclamante, înlăturând astfel existența unui risc inacceptabil.
Reclamantele consideră că aprecierile formulate în decizia atacată sunt întemeiate, așadar, pe pericole, iar nu pe riscuri,
ceea ce implică o eroare de metodă fundamentală. În măsura în care nu există nicio justificare științifică în susținerea constatărilor
Comisiei, aceasta ar fi săvârșit astfel o eroare vădită de apreciere.
Comisia contestă aceste afirmații.
Trebuie amintit că articolul 152 alineatul (1) CE prevede că în definirea și în punerea în aplicare a tuturor politicilor
și acțiunilor Comunității se asigură un nivel ridicat de protecție a sănătății umane. Această protecție a sănătății publice
are o importanță preponderentă în raport cu considerațiile economice, astfel încât este de natură să justifice consecințe
economice negative, chiar considerabile, pentru anumiți operatori (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 28
iunie 2005, Industrias Químicas del Vallés/Comisia, T‑158/03, Rec., p. II‑2425, punctul 134).
Principiul precauției constituie un principiu general al dreptului comunitar care decurge din articolul 3 litera (p) CE, din
articolul 6 CE, din articolul 152 alineatul (1) CE, din articolul 153 alineatele (1) și (2) CE și din articolul 174 alineatele
(1) și (2) CE, principiu care impune autorităților în cauză să ia, în cadrul precis al exercitării competențelor care le sunt
atribuite prin reglementarea relevantă, măsuri adecvate pentru a preveni anumite riscuri potențiale pentru sănătatea publică,
siguranță și mediu, dând prioritate cerințelor referitoare la protecția acestor interese față de interesele economice (a se
vedea Hotărârea Tribunalului din 26 noiembrie 2002, Artegodan și alții/Comisia, T‑74/00, T‑76/00, T‑83/00-T‑85/00, T‑132/00,
T‑137/00 și T‑141/00, Rec., p. II‑4945, punctele 183 și 184, și Hotărârea Tribunalului din 21 octombrie 2003, Solvay Pharmaceuticals/Consiliul,
T‑392/02, Rec., p. II‑4555, punctul 133 și jurisprudența citată).
Pentru instituția comunitară confruntată cu efectele negative potențiale care decurg dintr‑un fenomen, evaluarea riscurilor
constă în a aprecia, pe baza unei evaluări științifice a riscurilor, dacă acestea din urmă depășesc nivelul de risc considerat
inacceptabil pentru societate. Astfel, pentru ca instituțiile comunitare să poată realiza o evaluare a riscurilor, este necesar,
pe de o parte, ca acestea să dispună de o evaluare științifică a riscurilor și, pe de altă parte, să stabilească nivelul de
risc considerat inacceptabil pentru societate (a se vedea în acest sens Hotărârile Tribunalului din 11 septembrie 2002, Pfizer
Animal Health/Consiliul, T‑13/99, Rec., p. II‑3305, punctul 145, și Alpharma/Consiliul, T‑70/99, Rec., p. II‑3495, punctul
162).
Evaluarea științifică a riscurilor este un proces științific cu privire la care este admis în mod obișnuit că presupune, pe
cât posibil, identificarea și definirea unui pericol, evaluarea expunerii și definirea riscului (Hotărârea Pfizer Animal Health/Consiliul,
punctul 145 de mai sus, punctul 156, și Hotărârea Alpharma/Consiliul, punctul 145 de mai sus, punctul 169).
Într‑un astfel de context, noțiunea „risc” corespunde, așadar, gradului de probabilitate a efectelor adverse pentru bunul
protejat de ordinea juridică din cauza acceptării anumitor măsuri sau a anumitor practici. În ceea ce privește noțiunea „pericol”,
aceasta este utilizată în mod obișnuit într‑un sens mai larg și descrie toate produsele sau procedeele care pot avea un efect
advers pentru sănătatea umană (a se vedea în acest sens Hotărârea Pfizer Animal Health/Consiliul, punctul 145 de mai sus,
punctul 147).
Stabilirea nivelului de risc considerat inacceptabil revine, cu respectarea normelor aplicabile, instituțiilor comunitare
însărcinate cu alegerea politică pe care o constituie stabilirea unui nivel adecvat de protecție pentru societate. Acestor
instituții le revine sarcina de a determina pragul critic de probabilitate a efectelor adverse pentru sănătatea umană și de
gravitate a acestor efecte potențiale pe care nu le mai consideră acceptabile pentru societate, prag care, odată depășit,
necesită, în interesul protecției sănătății umane, recurgerea la măsuri preventive în pofida incertitudinii științifice care
subzistă (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 11 iulie 2000, Toolex, C‑473/98, Rec., p. I‑5681, punctul 45, și Hotărârea
Pfizer Animal Health/Consiliul, punctul 145 de mai sus, punctele 150 și 151).
La stabilirea acestui nivel de risc, instituțiile comunitare sunt obligate, în temeiul articolului 152 alineatul (1) primul
paragraf CE, să garanteze un nivel ridicat de protecție a sănătății umane. Pentru a fi compatibil cu această dispoziție, nivelul
ridicat nu trebuie neapărat să fie cel mai ridicat posibil din punct de vedere tehnic (Hotărârea Curții din 14 iulie 1998,
Safety Hi‑Tech, C‑284/95, Rec., p. I‑4301, punctul 49).
Trebuie amintit că, astfel cum reiese din al cincilea, al șaselea și al nouălea considerent ale acesteia, Directiva 91/414
urmărește eliminarea obstacolelor din calea schimburilor intracomunitare de produse fitosanitare, menținând în același timp
un nivel ridicat de protecție a mediului și a sănătății umane și animale. În acest cadru, pentru a putea urmări în mod eficient
obiectivul care îi este stabilit și ținând cont de evaluările tehnice complexe pe care trebuie să le realizeze, Comisiei trebuie
să îi fie recunoscută o largă putere de apreciere (a se vedea Hotărârea din 18 iulie 2007, Industrias Químicas del Vallés/Comisia,
punctul 86 de mai sus, punctele 74 și 75 și jurisprudența citată).
Această largă putere de apreciere și aceste evaluări complexe implică faptul că controlul instanței cu privire la caracterul
întemeiat al aprecierilor realizate de Comisie se limitează să examineze dacă exercitarea de către instituțiile comunitare
a competențelor lor nu este afectată de o eroare vădită, dacă nu a existat un abuz de putere sau dacă acestea nu au depășit
în mod vădit limitele puterii lor de apreciere [Hotărârea Curții din 9 septembrie 2003, Monsanto Agricoltura Italia și alții,
C‑236/01, Rec., p. I‑8105, punctul 135, și Hotărârea Curții din 15 octombrie 2009, Enviro Tech (Europe), C‑425/08, Rep., p. I‑10035,
punctul 47].
În ceea ce privește aprecierea de către instanța comunitară a existenței unei erori vădite de apreciere, trebuie precizat
că, pentru a stabili că a fost săvârșită o eroare vădită de apreciere de către Comisie în aprecierea unor fapte complexe,
de natură să justifice anularea deciziei atacate, elementele de probă prezentate de reclamant trebuie să fie suficiente pentru
a lipsi de plauzibilitate aprecierile faptelor reținute în decizie (Hotărârea Tribunalului din 12 decembrie 1996, AIUFFASS
și AKT/Comisia, T‑380/94, Rec., p. II‑2169, punctul 59, și Hotărârea Tribunalului din 1 iulie 2004, Salzgitter/Comisia, T‑308/00,
Rec., p. II‑1933, punctul 138). Cu excepția acestei examinări a plauzibilității, Tribunalul nu poate substitui propria apreciere
cu privire la fapte complexe celei a autorului deciziei [Hotărârea Enviro Tech (Europe), punctul 151 de mai sus, punctul 47].
Limitele controlului instanței menționate mai sus nu afectează totuși obligația sa de a verifica exactitatea materială a elementelor
de probă invocate, credibilitatea și coerența acestora, precum și de a controla dacă aceste elemente constituie toate datele
pertinente care trebuie luate în considerare pentru a aprecia o situație complexă și dacă sunt de natură să susțină concluziile
care sunt desprinse din acestea (Hotărârea Curții din 22 noiembrie 2007, Spania/Lenzing, C‑525/04 P, Rep., p. I‑9947, punctul
57, și Hotărârea Curții din 6 noiembrie 2008, Țările de Jos/Comisia, C‑405/07 P, Rep., p. I‑8301, punctul 55).
În plus, trebuie amintit că, în cazurile în care o instituție comunitară dispune de o largă putere de apreciere, controlul
respectării garanțiilor conferite de ordinea juridică comunitară în cadrul procedurilor administrative prezintă o importanță
fundamentală. Curtea a avut ocazia să precizeze că, printre aceste garanții, figurează în special obligația instituției competente
de a examina atent și imparțial toate elementele relevante ale cazului și aceea de a‑și motiva decizia în mod suficient (Hotărârea
Curții din 21 noiembrie 1991, Technische Universität München, C‑269/90, Rec., p. I‑5469, punctul 14, Hotărârea Curții din
7 mai 1992, Pesquerias De Bermeo și Naviera Laida/Comisia, C‑258/90 și C‑259/90, Rec., p. I‑2901, punctul 26, și Hotărârile
Curții Spania/Lenzing, punctul 153 de mai sus, punctul 58, și Țările de Jos/Comisia, punctul 153 de mai sus, punctul 56).
În speță, în primul rând, trebuie subliniat că avizul AESA privește analiza riscului pentru diverse specii animale și macroorganisme
(secțiunea 5: riscurile pentru vertebratele terestre, pentru organismele acvatice, pentru albine, pentru celelalte specii
de artropode, pentru râme, pentru macroorganismele din sol care nu sunt vizate de substanță, pentru microorganismele din sol
care nu sunt vizate de substanță, pentru celelalte organisme care nu sunt vizate de substanță și pentru metodele biologice
de tratare a apelor uzate), subliniază că trifluralinul este bine absorbit în sol și trebuie clasificat ca substanță stabilă,
că acesta nu este ușor biodegradabil, că gradul său ridicat de volatilitate face posibil ca substanța să fie prezentă și să
se propage prin aer și menționează un grad ridicat de risc în ceea ce privește organismele acvatice (a se vedea p. 3 din cuprinsul
avizului, precum și, în special, cu privire la ultimul aspect, secțiunea 5.4 și concluzia avizului). În sfârșit, AESA sugerează
măsurile pentru gestionarea riscurilor identificate, în ipoteza unei decizii de includere a trifluralinului în anexa I la
Directiva 91/414 (secțiunea „Recomandări” a avizului).
Din avizul AESA rezultă, așadar, că acesta este în mod evident întemeiat pe o evaluare a riscurilor pe care le prezintă trifluralinul
și nu numai pe pericolele pe care el le generează.
În plus, avizul infirmă și susținerile reclamantelor potrivit cărora trifluralinul ar prezenta un risc acceptabil în ceea
ce privește persistența sa în sol și potențialul său de acumulare și de propagare prin aer.
De altfel, faptul că AESA a avut în vedere,potrivit dispozițiilor articolului 8 alineatul (7) din Regulamentul nr. 451/2000,
anumite mecanisme care pot permite gestionarea riscurilor subliniate în cursul procedurii de evaluare, în ipoteza în care
Comisia ar decide autorizarea substanței, nu conduce în niciun caz la concluzia că AESA a recomandat includerea trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414 (a se vedea punctele 91 și 92 de mai sus). În plus, trebuie amintit că avizul AESA nu este
obligatoriu pentru Comisie (a se vedea punctele 87 și 88 de mai sus) și că acesteia i se recunoaște o largă putere de apreciere
pentru a‑i permite să urmărească în mod eficient obiectivul care îi este stabilit și ținând cont de evaluările tehnice complexe
pe care trebuie să le realizeze (a se vedea punctul 86 de mai sus). Prin urmare, Comisia putea decide în mod legitim că un
astfel de risc justifică neincluderea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, în pofida posibilităților de atenuare
a riscului expuse de AESA.
Pe de altă parte, se impune constatarea că decizia atacată este întemeiată pe riscurile identificate de AESA. Astfel, trebuie
amintit că în considerentul (5) al deciziei atacate se precizează:
„(5) În urma evaluării acestei substanțe active, au fost identificate o serie de probleme. Trifluralin prezintă un grad ridicat
de toxicitate pentru organisme acvatice, în special pentru pești. De asemenea, este foarte persistent în sol și nu este ușor
biodegradabil. În plus, are potențial de acumulare. În special, depășește în mod semnificativ factorul maxim de bioconcentrare
(BCF) stabilit în Directiva 91/414 […] pentru organisme acvatice, indicând un potențial pentru bioacumulare în astfel de organisme.
Având în vedere gradul ridicat de volatilitate, propagarea sa prin aer nu poate fi exclusă și, în ciuda unei degradări fotochimice
rapide, programele de monitorizare au demonstrat capacitatea sa de migrație către alte locații decât cea de aplicare. Aceste
preocupări au condus la concluzia conform căreia trifluralin nu îndeplinește criteriile pentru a fi inclus în anexa I la Directiva
91/414 […].”
Decizia atacată are, așadar, la bază o analiză a riscurilor, adică o analiză a gradului de probabilitate a efectelor adverse
pentru bunul protejat de ordinea juridică ce ar rezulta din includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, iar
nu doar o analiză a pericolelor pe care le prezintă trifluralinul.
Prin urmare, trebuie respins argumentul reclamantelor, care se limitează să susțină că decizia atacată a Comisiei ar fi fost
întemeiată pe pericole, iar nu pe riscuri, fără să aducă alte elemente de probă în susținerea afirmațiilor lor.
În al doilea rând, reclamantele nu pot susține în mod util că studiul pe care l‑au furnizat cu privire la toxicitatea cronică
pentru pești putea modifica aprecierea riscurilor, astfel cum a fost realizată de Comisie, dacă aceasta din urmă ar fi acceptat
să țină cont de acesta.
Astfel, se impune constatarea că, pe lângă caracterul tardiv al comunicării sale Comisiei, în orice caz, acest studiu nu ar
fi putut să furnizeze un răspuns cu privire la celelalte riscuri care fuseseră identificate și, în special, persistența în
sol a trifluralinului, natura sa dificil biodegradabilă, potențialul său de acumulare și riscurile propagării sale prin aer.
În al treilea rând, în ceea ce privește autorizația emisă de autoritățile germane, aceasta, deși întemeiată pe aceleași criterii
și pe aceleași elemente de apreciere, nu poate afecta decizia adoptată de autoritățile comunitare. În acest sens, pare pertinent
argumentul Comisiei, potrivit căruia revizuirea reciprocă definește evaluarea realizată la nivel comunitar, ceea ce nu este
cazul evaluării realizate la nivel național.
În consecință, se impune constatarea că reclamantele nu au furnizat niciun element de natură să demonstreze existența unei
erori vădite de apreciere a Comisiei cu privire la aprecierea riscurilor pe care le prezintă trifluralinul.
Prin urmare, al treilea aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins.
Cu privire la excepția de nelegalitate referitoare la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004, pe de o parte,
și la al patrulea aspect al celui de al doilea motiv, pe de altă parte, întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei în evaluarea
trifluralinului prin raportare la Regulamentul nr. 850/2004 și pe săvârșirea, în plus, de către aceasta a unei erori de apreciere
în aplicarea criteriilor prevăzute de același regulament
În susținerea excepției de nelegalitate invocate de reclamante cu privire la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004,
acestea consideră, în esență, că dispoziția respectivă le‑a modificat drepturile și a încălcat încrederea legitimă de care
se puteau prevala în fața Comisiei. Astfel, ele susțin că era nelegal ca aceasta din urmă să aplice în mod retroactiv regulamentul
respectiv și să aplice criteriile POP, prevăzute în anexa D la Convenția de la Stockholm, examinării în curs a trifluralinului.
Reclamantele susțin, așadar, că, fără nicio justificare, Comisia a invocat Regulamentul nr. 850/2004 sau criteriile prevăzute
în anexa D la Convenția de la Stockholm pentru a adopta decizia atacată, îndepărtându‑se de criteriile prevăzute de Directiva
91/414 și aplicând o procedură care nu fusese încă adoptată în mod oficial.
Acestea adaugă că riscul pentru transportul pe distanță lungă, criteriu prevăzut în cadrul examinării POP, nu ar fi un criteriu
prevăzut în cadrul evaluării stabilite de Directiva 91/414.
Reclamantele susțin de altfel că procedura de evaluare a fost redeschisă de Comisie pentru analizarea trifluralinului în funcție
de criteriile POP și că, în măsura în care nu exista nicio bază juridică pentru a acționa astfel în cadrul evaluării prevăzute
de Directiva 91/414, Comisia nu era competentă în acest sens și că, procedând astfel, a săvârșit un abuz de putere.
În ceea ce privește al patrulea aspect al celui de al doilea motiv, prezentat cu titlu subsidiar, reclamantele susțin că,
în ipoteza în care Regulamentul nr. 850/2004 ar fi aplicabil, Comisia ar fi încălcat încă o dată distincția dintre noțiunile
„pericol” și „risc”. Subgrupul TC‑NES ar fi definitivat astfel examinarea sa într‑o perioadă foarte scurtă și ar fi concluzionat
că trifluralinul răspunde criteriilor POP. În opinia reclamantelor, Comisia s‑ar fi mulțumit astfel cu o simplă examinare
a periculozității trifluralinului, renunțând să realizeze o evaluare a riscului.
Reclamantele susțin că, încălcându‑și astfel obligația de a evalua, prin raportare la pretinsele caracteristici de POP ale
trifluralinului, dacă pericolele prezumate determinau un risc inacceptabil, adică încălcând distincția dintre riscuri și pericole,
Comisia a încălcat de asemenea Directiva 91/414 și jurisprudența comunitară. În opinia acestora, rezultă că decizia atacată
este întemeiată pe o eroare de metodă fundamentală și că este, așadar, afectată de o eroare vădită de apreciere.
În sfârșit, reclamantele susțin, în esență, că, pentru a le permite să răspundă preocupărilor subgrupului TC‑NES, Comisia
ar fi trebuit să proroge termenele și că, prin omisiunea de a proceda astfel, aceasta le‑ar fi încălcat dreptul la apărare.
Comisia contestă acest argument.
Trebuie subliniat că Regulamentul nr. 850/2004 prevede un mecanism de evaluare independent de mecanismul prevăzut de Directiva
91/414 și de Regulamentul nr. 451/2000.
Desigur, nu este contestat de Comisie faptul că o evaluare – cel puțin sumară – a trifluralinului a fost realizată prin raportare
la criteriile POP.
Cu toate acestea, din procesele‑verbale ale reuniunilor SCFCAH din 26 și din 27 ianuarie 2006 și din 3 și din 4 aprilie 2006
rezultă că această examinare nu a fost realizată în cadrul evaluării trifluralinului prin raportare la Directiva 91/414, ci
în cadrul unei evaluări paralele, cu privire la care s‑a considerat, în special de Comisie, că nu trebuia să influențeze procedura
în curs.
În plus, trebuie constatat că decizia atacată nu este întemeiată pe evaluarea substanței în lumina criteriilor din Regulamentul
nr. 850/2004, ci doar pe evaluarea substanței realizată în funcție de criteriile Directivei 91/414, astfel cum demonstrează
considerentele (4)-(7) ale deciziei atacate.
În această privință, nu poate fi primit argumentul reclamantelor potrivit căruia criteriile referitoare la persistența în
sol, la biodegradabilitatea substanței, la bioacumulare și la propagarea substanței prin aer, care sunt menționate în considerentul
(5) al deciziei atacate, constituie în realitate dovada că substanța nu a fost autorizată din cauza caracteristicilor sale
de POP.
Astfel, trebuie subliniat că, în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) litera (c) din Directiva 91/414, pentru a include
o substanță activă în anexa I, trebuie să se țină cont în special, dacă este cazul, de o estimare a acțiunii și a diseminării
sale în mediu.
În plus, punctul 7 din partea A a anexei II la Directiva 91/414 vizează în mod specific acțiunea și comportamentul substanței
în mediu și tratează acțiunea și comportamentul în sol, în apă și în aer, precum și bioacumularea și biodegradabilitatea substanței.
În consecință, evaluarea substanței în funcție de aceste criterii se impunea pentru a permite ca o substanță activă să fie
inclusă în anexa I la directivă.
Argumentul reclamantelor potrivit căruia decizia atacată ar avea la bază evaluarea trifluralinului în lumina Regulamentului
nr. 850/2004 trebuie, așadar, respins.
Rezultă că motivul de nelegalitate invocat cu privire la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004, chiar dacă
ar fi considerat întemeiat, este inoperant și trebuie respins.
La fel se întâmplă cu privire la al patrulea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei
pentru a evalua trifluralinul în lumina Regulamentului nr. 850/2004, care trebuie, de asemenea, să fie înlăturat ca fiind
inoperant.
Este și cazul criticii întemeiate pe o eroare vădită de apreciere în aplicarea criteriilor de evaluare ale Regulamentului
nr. 850/2004 și a criticii întemeiate pe încălcarea în acest cadru a dreptului la apărare, întrucât această evaluare nu constituie
baza deciziei atacate.
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ar fi fost adoptată în conformitate cu procedura
legislativă aplicabilă și ar încălca astfel articolele 5 CE și 7 CE, precum și articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul
nr. 451/2000 și articolul 5 din Decizia comitologie
Reclamantele invocă, în esență, faptul că, în termen de șase luni de la primirea raportului AESA, adică, în speță, până la
13 septembrie 2005, Comisia este obligată să transmită către SCFCAH acest raport însoțit de un proiect de directivă privind
includerea substanței în anexa I la Directiva 91/414 sau de un proiect de decizie privind retragerea de pe piață. Reclamantele
consideră că, în această privință, Comisia nu dispune de nicio putere de apreciere.
Or, Comisia și‑ar fi încălcat obligația de a prezenta un proiect de directivă sau de decizie în termenul stabilit.
Pe de altă parte, Comisia nu ar fi supus la vot propunerea sa de directivă nici în cadrul reuniunii SCFCAH din 14 și din 15
iulie 2005, nici în cadrul reuniunii SCFCAH din 22 și din 23 septembrie 2005. Aceasta ar fi continuat să procedeze astfel
de mai multe ori în iulie, în septembrie și în noiembrie 2006, precum și în ianuarie 2007.
Reclamantele consideră, în esență, că procedura prevăzută de Decizia comitologie a fost astfel încălcată de Comisie. Astfel,
dacă SCFCAH nu era de acord cu propunerea Comisiei, aceasta era obligată să prezinte o propunere Consiliului. Procedând ca
în cazul de față, ea ar fi împiedicat Consiliul să își exercite rolul în activitatea legislativă și ar fi depășit sfera atribuțiilor
care îi sunt delegate, încălcând astfel articolele 5 CE și 7 CE, precum și articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000.
Comisia contestă acest argument.
Potrivit articolului 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000, cel târziu după șase luni de la primirea avizului AESA,
Comisia prezintă un proiect de raport de reexaminare. Pe baza raportului de reexaminare finalizat, aceasta prezintă comitetului
un proiect de directivă privind includerea substanței active în anexa I la directivă și care precizează, dacă este cazul,
condițiile, inclusiv termenul, acestei includeri sau un proiect de decizie adresat statelor membre privind retragerea autorizațiilor
produselor farmaceutice conținând substanța activă, în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) al patrulea paragraf din
Directiva 91/414 și, în consecință neincluderea acestei substanțe în anexa I la directivă, cu indicarea motivelor neincluderii.
Articolul 8 alineatul (9) din Regulamentul nr. 451/2000 prevede că, în cazul în care prezintă un proiect de directivă sau
un proiect de decizie în conformitate cu alineatul (8), Comisia prezintă simultan concluziile examinării efectuate de comitet,
sub forma unui raport de reexaminare finalizat, care este menționat în procesul‑verbal al reuniunii.
Prin urmare, trebuie constatat că articolul 8 din Regulamentul nr. 451/2000 distinge două etape: cea a prezentării unui proiect
de raport de reexaminare – care trebuie să intervină în cel mult șase luni de la primirea avizului AESA – și cea a prezentării
unui proiect de directivă sau de decizie pe baza proiectului de raport de reexaminare finalizat, care nu este condiționată
de respectarea acestui termen.
Așadar, nu poate fi admis argumentul reclamantelor prin care se urmărește să se susțină că, încă de la prima reuniune a comitetului,
Comisia era obligată să prezinte simultan proiectul de raport de reexaminare și proiectul de decizie sau de directivă.
Pe de altă parte, trebuie amintit că, în speță, avizul AESA a fost adoptat la 14 martie 2005.
Nu se contestă că un prim schimb de opinii a avut loc în cadrul grupului de lucru „Legislație” al SCFCAH, în cursul reuniunii
sale din 14 și din 15 iulie 2005, cu privire la un anteproiect al Comisiei de propunere de directivă prin care se urmărea
includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414.
Nu se contestă nici că anteproiectul de propunere de directivă (având aceeași referință ca documentul din 21 iunie 2005) și
un anteproiect de raport de reexaminare din 15 septembrie 2005 – și care par, așadar, adoptate de Comisie în termenul de șase
luni prevăzut la articolul 8 alineatele (8) și (9) din Regulamentul nr. 451/2000 – figurau pe ordinea de zi a reuniunii grupului
de lucru „Legislație”, în cadrul reuniunii SCFCAH din 22 și din 23 septembrie 2005.
Comisia arată că nu a respectat termenul de șase luni pentru prezentarea proiectului raportului de reexaminare și că doar
anexa acestui document, cuprinzând lista studiilor care au servit la evaluare, a fost prezentată în cadrul acestei reuniuni
a grupului de lucru „Legislație”. Tribunalul constată totuși că textul proiectului raportului de reexaminare, pe care aceasta
l‑a comunicat Tribunalului în anexa la răspunsurile la întrebările care i‑au fost adresate de acesta, a fost modificat în
urma acestei reuniuni, ceea ce sugerează că și acest proiect fusese prezentat cu această ocazie grupului de lucru respectiv.
Cu toate acestea, chiar dacă, urmând argumentul Comisiei, trebuie să se considere că termenul de șase luni fusese depășit
la data la care aceasta a prezentat proiectul său de raport de reexaminare, ar trebui să se considere că depășirea acestui
termen – cu privire la care Regulamentul nr. 451/2000 nu prevede nicio sancțiune – nu a influențat sensul deciziei atacate.
În primul rând, trebuie avut în vedere faptul că procedura prevăzută de Decizia comitologie a început cu schimbul de opinii
care a avut loc în cadrul grupului de lucru „Legislație” la 14 și la 15 iulie 2005.
În această privință, trebuie să se considere că distincția artificială pe care înțelege să o realizeze Comisia între SCFCAH
și grupul său de lucru „Legislație” este lipsită de relevanță în ceea ce privește aplicabilitatea regulilor referitoare la
comitologie și la procedura prevăzută la articolul 8 alineatele (8) și (9) din Regulamentul nr. 451/2000, din moment ce, potrivit
recunoașterii Comisiei, comitetul și grupul de lucru sunt formate din aceleași persoane.
În al doilea rând, trebuie amintit că, în absența unei dispoziții care să prevadă fie expres, fie implicit consecințele depășirii
unui termen procedural, precum cel din speță, depășirea în discuție nu poate antrena anularea în tot sau în parte a actului
al cărui proces de adoptare cuprinde termenul în cauză decât dacă s‑a stabilit că, în lipsa pretinsei neregularități, actul
menționat ar fi putut avea un conținut diferit (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 18 martie 2009, Shanghai Excell M&E
Enterprise și Shanghai Adeptech Precision/Consiliul, T‑299/05, Rep., p. II‑565, punctul 138 și jurisprudența citată).
În această privință, reclamantele susțin, în esență, că, dacă decizia atacată ar fi fost adoptată în termenul prevăzut, rezultatul
ar fi fost includerea trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414, în măsura în care AESA recomanda includerea acestuia.
Mai întâi, trebuie amintit că avizul AESA nu recomanda includerea trifluralinului în anexa I (a se vedea punctele 89 și 92
de mai sus). Prin urmare, nu se poate susține că decizia care ar fi trebuit adoptată le‑ar fi fost în mod obligatoriu favorabilă
reclamantelor.
Apoi, în orice caz, Comisia a propus inițial o astfel de includere. Așadar, numai în urma discuțiilor din cadrul comitetului
a fost modificat sensul deciziei, după cum recunosc reclamantele însele.
În sfârșit, decizia atacată nu a luat în considerare criteriile POP, astfel cum susțin reclamantele (a se vedea punctele 175-185
de mai sus).
Prin urmare, se impune constatarea că reclamantele nu reușesc să demonstreze că respectarea termenului de șase luni pentru
prezentarea proiectului de raport de reexaminare ar fi fost de natură să schimbe sensul deciziei atacate.
În consecință, argumentul acestora referitor la acest aspect trebuie respins.
În al doilea rând, din moment ce proiectul de raport de reexaminare este singurul act care trebuie prezentat de Comisie în
termenul de șase luni, în conformitate cu articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000, argumentul reclamantelor
potrivit căruia și propunerea de directivă ar fi trebuit să fie prezentată în termenul de șase luni trebuie de asemenea înlăturat.
În al treilea rând, din articolul 5 alineatul (4) din Decizia comitologie rezultă că, în cazul în care măsurile preconizate
nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere
cu privire la măsurile care urmează să fie adoptate și informează Parlamentul European.
Trebuie amintit că, în speță, din informațiile prezentate de Comisie în răspunsul la întrebările adresate de Tribunal, precum
și din extrasele proceselor‑verbale ale diverselor reuniuni desfășurate rezultă că acțiunea trifluralinului a fost discutată
în cadrul reuniunilor grupului de lucru „Legislație” al SCFCAH, care au avut loc la 14 și la 15 iulie, la 22 și la 23 septembrie
și la 17 și la 18 noiembrie 2005, la 26 și la 27 ianuarie, la 3 și la 4 aprilie, la 22 și la 23 mai, la 13 și la 14 iulie,
la 25 și la 26 septembrie și la 23 și la 24 noiembrie 2006 și, în sfârșit, la 22 și la 23 ianuarie și la 15 și la 16 martie
2007, înainte ca propunerea să fie votată – cu o majoritate de 23 de state membre – la 16 martie 2007.
Așadar, contrar celor susținute de reclamante, propunerea de decizie de neincludere nu a fost supusă votului decât o dată,
la 16 martie 2007, vot în urma căruia propunerea a obținut majoritatea calificată necesară pentru adoptarea sa.
Prin urmare, nu i se poate imputa Comisiei că a încălcat dispozițiile articolului 5 alineatul (4) din Decizia comitologie
pentru că nu a transmis Consiliului, fără întârziere, o propunere referitoare la măsurile care trebuie adoptate.
Astfel, se impune constatarea că comitetul nu a adoptat un aviz contrar măsurilor propuse și nu s‑a aflat nici într‑o situație
în care i‑ar fi fost imposibil să obțină o majoritate calificată fie în favoarea, fie împotriva măsurilor propuse.
Or, potrivit acestei dispoziții, numai în aceste două ipoteze îi revine Comisiei sarcina de a sesiza Consiliul fără întârziere.
Prin urmare, trebuie examinat dacă i se poate reproșa Comisiei că nu a supus votului propunerea de măsuri pe o perioadă de
douăzeci de luni, astfel cum s‑a întâmplat în speță.
În această privință, trebuie amintit că, prin Hotărârea din 18 noiembrie 1999, Pharos/Comisia (C‑151/98 P, Rec., p. I‑8157),
Curtea a confirmat că articolul 8 alineatul (3) litera (b) din Regulamentul (CEE) nr. 2377/90 al Consiliului din 26 iunie
1990 de stabilire a unei proceduri comunitare pentru stabilirea limitelor maxime de reziduuri de produse medicinale veterinare
în alimentele de origine animală (JO L 224, p. 1, Ediție specială, 03/vol. 8, p. 26) nu stabilea în mod precis termenul în
care Comisia trebuie să îi prezinte Consiliului o propunere referitoare la măsurile care trebuie adoptate și că, dimpotrivă,
prin folosirea expresiei „fără întârziere”, legiuitorul comunitar, deși obligă Comisia să acționeze cu celeritate, i‑a lăsat
o anumită marjă de manevră (punctul 25 din hotărârea citată anterior).
În plus, Curtea a reținut că termenul de care dispunea Comisia pentru a examina diferitele modalități de acțiune pe care le
avea la dispoziție trebuia apreciat în funcție de complexitatea dosarului în discuție. Or, în cauza în care s‑a pronunțat
Hotărârea Pharos/Comisia, punctul 218 de mai sus, riscul de utilizare a substanței în discuție fusese invocat pentru prima
dată în fața comitetului de reglementare, în cadrul căruia patru delegații se opuseseră proiectului Comisiei și șase se abținuseră
de la vot. În aceste condiții, în opinia Curții, o perioadă de unsprezece luni, în cursul căreia Comisia, mai întâi, reexaminase
dosarul timp de șase luni și ulterior solicitase un al doilea aviz științific, nu putea fi considerată un termen prelungit
în mod excesiv (Hotărârea Pharos/Comisia, punctul 218 de mai sus, punctele 30-32).
Pe de altă parte, în Hotărârea Curții din 20 noiembrie 1997, Moskof (C‑244/95, Rec., p. I‑6441), aceasta a considerat – cu
privire la respectarea procedurii referitoare la un comitet de gestiune, iar nu la un comitet de reglementare – că analizarea
posibilităților de compromis nu putea fi interpretată ca o retragere implicită a textului inițial, deja aprobat de toate celelalte
delegații. A decide altfel ar însemna să se îngreuneze și mai mult orice căutare a unui compromis prin care să se rezolve
probleme proprii anumitor delegații, Comisia nemaiînțelegând în acest caz să își asume riscul neadoptării imediate a unui
text aprobat. O astfel de soluție ar dăuna mai mult bunei desfășurări a procedurilor referitoare la comitetele de gestiune
decât faptul de a accepta ca, între votarea unui text de către comitetul de gestiune și adoptarea sa ca regulament de Comisie,
să curgă un termen rezonabil, necesar pentru examinarea posibilităților de compromis care pot soluționa cel mai bine problemele
ridicate de anumite delegații (Hotărârea Moskof, citată anterior, punctul 40).
Din această jurisprudență rezultă că, după un vot negativ sau în cazul în care nu se poate întruni nicio majoritate calificată
în favoarea sau împotriva măsurii propuse, Comisia poate căuta un compromis în cadrul comitetului și poate dispune în acest
sens, înainte de a sesiza Consiliul, de un anumit termen, care este în funcție de dificultatea, de complexitatea și de caracterul
sensibil al dosarului în discuție.
Cu alte cuvinte, pentru a analiza dacă, având în vedere circumstanțele cauzei, Comisia a acționat fără întârziere, trebuie
verificat dacă aceasta a acționat într‑un termen rezonabil și trebuie să i se recunoască o largă marjă de manevră pentru a
ajunge la un compromis.
Prin urmare și cu atât mai mult în cazul unui comitet de reglementare, Comisia trebuie să poată dispune de o largă marjă de
manevră în timp, în funcție de dificultatea, de complexitatea și de caracterul sensibil al dosarului, pentru a căuta un compromis
în cadrul comitetului înainte de a supune la vot un proiect de măsură.
În mod evident, acesta este cazul în speță, întrucât acțiunea trifluralinului a fost în mod regulat discutată în cadrul reuniunilor
grupului de lucru „Legislație” ale SCFCAH care au avut loc între lunile iulie 2005 și martie 2007 (a se vedea punctul 212
de mai sus).
Prin urmare, nu i se poate imputa acestuia că a încălcat regulile procedurii prevăzute de Decizia comitologie. Așadar, motivul
trebuie respins.
Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că termenele procedurale aplicabile nu ar fi fost respectate, cu încălcarea
articolului 8 alineatele (7) și (8) din Regulamentul nr. 451/2000
Reclamantele susțin, în esență, că Directiva 91/414 stabilește anumite termene procedurale în cadrul procedurii de evaluare.
Astfel de termene sunt acordate în special Comisiei și AESA. Or, acestea arată că mai multe dintre aceste termene nu au fost
respectate, ceea ce, de altfel, nu contestă nici Comisia.
Astfel, AESA, prezentând avizul său Comisiei la 14 martie 2005, ar fi încălcat termenul care îi era acordat pentru a emite
avizul și care expira în speță la 10 iulie 2004. În ceea ce privește Comisia, aceasta nu a supus la vot propunerea de directivă
decât la jumătatea lunii martie 2007. Or, proiectul de propunere de includere sau de neincludere ar fi trebuit în mod normal
să fie prezentat în termen de șase luni de la primirea avizului AESA, adică, în speță, până la 13 septembrie 2005, iar Comisia
nu a adoptat decizia atacată decât la 20 septembrie 2007, adică la mai mult de doi ani de la primirea avizului AESA.
Or, aceasta ar constitui o încălcare a articolului 8 alineatele (7) și (8) din Regulamentul nr. 451/2000, adică încălcarea
unei norme fundamentale de procedură, care ar fi avut drept consecință faptul că decizia atacată nu a fost întemeiată pe stadiul
cunoștințelor științifice existente la data evaluării. Astfel, în opinia reclamantelor, avizul AESA ar fi trebuit să fie emis
la 10 iulie 2004. Or, în opinia acestora, problema POP, care a determinat în cele din urmă refuzul includerii, nu a fost ridicată
decât în cursul ultimei reuniuni de evaluare, în luna februarie 2005, adică șapte luni mai târziu. În consecință, decizia
atacată ar fi fost diferită dacă avizul AESA ar fi fost emis în timp util.
În plus, reclamantele susțin, în esență, că nimic nu ar fi împiedicat Comisia să le acorde termene suplimentare din moment
ce atât ea însăși, cât și AESA au încălcat termenele care le fuseseră acordate.
Comisia contestă aceste susțineri.
În primul rând, din moment ce proiectul de raport de reexaminare este singurul act care trebuie prezentat de Comisie în termenul
de șase luni, în conformitate cu articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000, trebuie înlăturat argumentul reclamantelor
potrivit căruia și propunerea de directivă ar fi trebuit prezentată în termenul de șase luni (a se vedea punctul 210 de mai
sus).
În al doilea rând, trebuie subliniat că nu este contestat faptul că AESA a încălcat termenul care îi fusese acordat pentru
a prezenta raportul.
Pe de altă parte, se amintește că reglementarea aplicabilă nu prevede nici expres, nici implicit consecințele depășirii acestui
termen procedural.
Prin urmare, trebuie verificat dacă, în lipsa acestei neregularități, susținerile reclamantelor potrivit cărora actul respectiv
ar fi putut avea un conținut diferit – în măsura în care aprecierea substanței prin raportare la Regulamentul nr. 850/2004
nu ar fi fost luată în considerare dacă avizul ar fi fost adoptat în timp util – sunt dovedite (a se vedea punctul 228 de
mai sus).
Or, pe de o parte, din avizul AESA (a se vedea punctul 28 de mai sus) rezultă în mod expres că evaluarea substanței în funcție
de criteriile POP nu a fost luată în considerare de AESA.
Pe de altă parte, decizia atacată nu este întemeiată pe evaluarea substanței prin raportare la criteriile POP (a se vedea
punctul 183 de mai sus).
În consecință, reclamantele nu demonstrează deloc că, dacă avizul AESA ar fi fost emis în timp util, conținutul actului ar
fi fost diferit. Al patrulea motiv trebuie, așadar, respins.
Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe lipsa de motivare a deciziei atacate
Reclamantele susțin, în esență, că motivele pentru care trifluralinul prezintă, în opinia Comisiei, un risc inacceptabil în
ceea ce privește toxicitatea cronică nu au fost explicate de aceasta. Astfel, în opinia reclamantelor, simpla constatare a
toxicității ridicate a trifluralinului pentru organismele acvatice constituie, dacă este cazul, constatarea unui pericol,
dar aceasta ar fi trebuit să fie urmată de o evaluare a riscului.
Comisia nu ar explica nici de ce nu a avut în vedere elementele de probă prezentate de reclamante în cadrul studiului suplimentar
cu privire la toxicitatea cronică pentru pești, cu toate că statul membru raportor, după ce le‑a examinat, ar fi concluzionat
în sensul absenței unui risc inacceptabil de toxicitate cronică.
Pe de altă parte, din moment ce statul membru raportor și AESA concluzionaseră în sensul absenței riscului trifluralinului
pentru sănătatea umană în cazul utilizărilor notificate, îi revenea Comisiei sarcina să explice de ce s‑a îndepărtat de aceste
concluzii, ceea ce, în opinia reclamantelor, ea nu a făcut.
Reclamantele mai susțin că în decizia atacată nu se face nicio mențiune cu privire la Regulamentul nr. 850/2004, nici cu privire
la criteriile POP și la examinarea realizată de subgrupul TC‑NES, deși, în opinia lor, elementele de probă expuse în decizia
atacată conduc la ideea că aceste aspecte au determinat Comisia să își schimbe opinia și să propună o decizie de neincludere.
Reclamantele mai impută Comisiei că nu a explicat în ce măsură aplicarea retroactivă a Regulamentului nr. 850/2004 era justificată
sau nu aducea atingere încrederii legitime a reclamantelor.
În sfârșit, reclamantele consideră că, dat fiind faptul că, inițial, Comisia propusese includerea trifluralinului în anexa
I la Directiva 91/414, era deosebit de important să se cunoască motivele pentru care aceasta își schimbase opinia în cursul
procedurii.
Comisia contestă aceste susțineri.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței, motivul întemeiat pe încălcarea articolului 253 CE este
un motiv distinct de cel întemeiat pe eroarea vădită de apreciere. Astfel, în timp ce primul motiv, care privește lipsa sau
insuficiența motivării, se raportează la încălcarea normelor fundamentale de procedură, în sensul articolului 230 CE, și constituie
un motiv de ordine publică ce trebuie invocat de instanța comunitară, al doilea motiv, care privește legalitatea pe fond a
unei decizii, se raportează la încălcarea unei norme de drept privind aplicarea tratatului, în sensul aceluiași articol 230
CE, și poate fi examinat de instanța comunitară numai dacă este invocat de reclamant. Prin urmare, obligația de motivare reprezintă
o chestiune distinctă de aceea a temeiniciei motivării (Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France,
C‑367/95 P, Rec., p. I‑1719, punctul 67, și Hotărârea Curții din 29 aprilie 2004, Țările de Jos/Comisia, C‑159/01, Rec., p. I‑4461,
punctul 65, Hotărârea Tribunalului din 13 ianuarie 2004, Thermenhotel Stoiser Franz și alții/Comisia, T‑158/99, Rec., p. II‑1,
punctul 97, și Hotărârea Tribunalului din 4 martie 2009, Associazione italiana del risparmio gestito și Fineco Asset Management/Comisia,
T‑445/05, Rep., p. II‑289, punctul 66).
Potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea impusă de articolul 253 CE trebuie să fie adaptată la natura actului în cauză
și trebuie să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea
persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente, să își exercite controlul.
Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate
elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de
articolul 253 CE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare, ci și în raport cu contextul său, precum
și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă. În special, Comisia nu este obligată să adopte o
poziție cu privire la toate argumentele invocate în fața sa de persoanele interesate, ci este suficient ca aceasta să expună
situația de fapt și considerațiile juridice care prezintă o importanță esențială în economia deciziei (a se vedea Hotărârea
Associazione italiana del risparmio gestito și Fineco Asset Management/Comisia, punctul 245 de mai sus, punctul 67 și jurisprudența
citată).
Trebuie amintit că AESA a emis un aviz în care, în esență, a menționat constatările sale, dar și incertitudinile în ceea ce
privește inocuitatea trifluralinului, având în vedere cunoștințele științifice disponibile la data revizuirii reciproce.
În consecință, trebuie să se determine dacă există o corespondență suficientă între conținutul avizului AESA, pe de o parte,
și conținutul deciziei atacate și motivarea sa, pe de altă parte.
Or, trebuie constatat că decizia atacată expune rațiunile științifice care au determinat Comisia – în acord cu SCFCAH – să
considere că substanța în cauză nu trebuie inclusă în anexa I la Directiva 91/414.
În plus, această motivare permite să se înțeleagă de ce, având în vedere larga sa putere de apreciere, Comisia nu a reținut
posibilitatea, preconizată de AESA, de a include trifluralinul în anexa I la Directiva 91/414 cu respectarea anumitor condiții.
Mai mult, se impune constatarea că motivarea deciziei atacate era suficientă pentru a permite Tribunalului să își exercite
controlul și să analizeze diferitele motive care au fost invocate de reclamante în cadrul acțiunii lor.
Prin urmare, decizia atacată nu este viciată de lipsa de motivare.
Această concluzie nu este repusă în discuție prin argumentele invocate de reclamante în susținerea acestui motiv.
În primul rând, reclamantele nu pot susține în mod întemeiat că decizia atacată se bazează numai pe o apreciere a pericolelor,
nu și pe o apreciere a riscurilor pe care le prezintă trifluralinul [a se vedea în special considerentul (5) al deciziei atacate;
a se vedea punctul 159 de mai sus].
În al doilea rând, reclamantele nu pot susține în mod util că nu au fost avute în vedere de Comisie elementele de probă pe
care acestea le‑au prezentat în cadrul studiului cu privire la toxicitatea cronică pentru pești, pe baza căruia statul membru
raportor ar fi concluzionat în sensul absenței riscului inacceptabil de toxicitate cronică. Astfel, un asemenea studiu nu
a fost solicitat notificatorilor (a se vedea punctul 128 de mai sus) și, în orice caz, nu putea fi prezentat după depunerea
dosarului complet, a cărui depunere le revenea acestora în conformitate cu articolul 6 alineatele (1) și (3) din Regulamentul
nr. 451/2000. În plus, trebuie subliniat că, în cursul reuniunii din 15 și din 16 martie 2007 a grupului de lucru „Legislație”
al SCFCAH, Republica Elenă, care era statul membru raportor, a obținut înscrierea unei declarații potrivit căreia aceasta
era pregătită să voteze în favoarea propunerii de neincludere a trifluralinului pentru a le permite notificatorilor să beneficieze
de perioada următoare de optsprezece luni pentru a prezenta în mod formal studiul cu privire la toxicitatea cronică pentru
pești și pentru a‑i permite, în calitate de stat membru raportor, să evalueze în mod oficial acest studiu.
În al treilea rând, din moment ce decizia atacată nu este întemeiată pe o evaluare a trifluralinului prin raportare la Regulamentul
nr. 850/2004, ci numai pe evaluarea substanței realizată în funcție de criteriile Directivei 91/414, astfel cum demonstrează
considerentele (4)-(7) ale deciziei atacate (a se vedea punctul 178 de mai sus), reclamantele nu îi pot imputa Comisiei că
nu a explicat de ce decizia atacată ar fi întemeiată pe o astfel de evaluare.
În al patrulea rând, este adevărat că discuțiile în cadrul SCFCAH și mai precis în cadrul grupului de lucru „Legislație” au
fost inițiate de Comisie prin prezentarea unei propuneri de directivă privind includerea trifluralinului în anexa I la Directiva
91/414. La fel de adevărat este că o astfel de propunere este, prin definiție, susceptibilă să evolueze pe parcursul discuțiilor
purtate în cadrul SCFCAH (a se vedea punctul 221 de mai sus). Or, în speță, motivarea deciziei atacate permite înțelegerea
rațiunilor științifice care au justificat adoptarea sa. În schimb, nu se poate pretinde ca această motivare să prezinte toate
modificările intervenite pe parcursul discuțiilor purtate în cadrul SCFCAH.
Prin urmare, al cincilea motiv trebuie respins.
Cu privire la al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor fundamentale ale dreptului comunitar, și la critica întemeiată
pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, prezentată în susținerea primului aspect
al celui de al doilea motiv
–       Cu privire la primul aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice, neretroactivității
și protecției încrederii legitime, și la critica întemeiată pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției
încrederii legitime, prezentată în susținerea primului aspect al celui de al doilea motiv
În primul rând, în opinia reclamantelor, faptul că un studiu suplimentar le‑a fost solicitat de statul membru raportor și
de AESA, le‑a determinat să creadă în mod legitim că acest studiu va fi evaluat și va fi avut în vedere în evaluarea trifluralinului.
Comisia a considerat totuși că acest studiu fusese prezentat cu depășirea termenului, a apreciat și a comunicat membrilor
SCFCAH că, prin urmare, nu putea fi luat în considerare, încălcându‑se încrederea legitimă a acestora.
În al doilea rând, reclamantele susțin că, procedând astfel, Comisia a omis să ia în considerare ultimele cunoștințe științifice
disponibile și stadiul cunoașterii științifice și tehnice, încălcând principiul securității juridice și pe cel al protecției
încrederii legitime.
În al treilea rând, reclamantele susțin că, având în vedere dispozițiile relevante din Regulamentul nr. 451/2000, au crezut
în mod legitim că decizia atacată va fi întemeiată pe avizul AESA, care, în opinia acestora, a recomandat includerea substanței
în anexa I la Directiva 91/414. În opinia reclamantelor, întrucât decizia atacată nu a fost întemeiată pe această concluzie,
rezultă că le‑a fost încălcată încrederea legitimă.
În al patrulea rând, Comisia ar fi aplicat în mod retroactiv Regulamentul nr. 850/2004 și ar fi modificat astfel dispozițiile
aplicabile în cursul evaluării. Reclamantele s‑ar fi găsit astfel în imposibilitatea de a‑și stabili în mod neechivoc drepturile
sau de a adopta măsurile adecvate pentru păstrarea acestor drepturi. Dată fiind această lipsă de claritate și de previzibilitate,
principiile securității juridice și protecției încrederii legitime ar fi fost de asemenea încălcate de Comisie.
Comisia contestă aceste susțineri.
Trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, principiul securității juridice, care face parte dintre principiile
generale ale dreptului comunitar, impune, în special, ca normele de drept să fie clare, precise și previzibile în privința
efectelor lor, în special în cazul în care pot avea efecte nefavorabile asupra indivizilor și asupra întreprinderilor (a se
vedea Hotărârea Curții din 18 noiembrie 2008, Förster, C‑158/07, Rep., p. I‑8507, punctul 67 și jurisprudența citată).
De altfel, potrivit unei jurisprudențe constante, dreptul de a invoca protecția încrederii legitime aparține oricărui particular
aflat într‑o situație din care reiese că administrația comunitară, prin furnizarea unor asigurări precise, l‑a determinat
să nutrească speranțe întemeiate (Hotărârea Curții din 15 iulie 2004, Di Lenardo și Dilexport, C‑37/02 și C‑38/02, Rec., p. I‑6911,
punctul 70, Hotărârea Tribunalului din 17 decembrie 1998, Embassy Limousines & Services/Parlamentul European, T‑203/96, Rec.,
p. II‑4239, punctul 74; a se vedea de asemenea, în acest sens, Hotărârea Bayer CropScience și alții/Comisia, punctul 95 de
mai sus, punctul 153). Constituie astfel de asigurări, indiferent de forma în care sunt comunicate, informațiile precise,
necondiționate și corespunzătoare emise de surse autorizate și de încredere (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din
25 mai 2000, Kögler/Curtea de Justiție, C‑82/98 P, Rec., p. I‑3855, punctul 33). În schimb, nu se poate invoca încălcarea
acestui principiu în cazul în care administrația nu a furnizat asigurări precise (Hotărârea Curții din 24 noiembrie 2005,
Germania/Comisia, C‑506/03, nepublicată în Recueil, punctul 58, și Hotărârea Curții din 22 iunie 2006, Belgia și Forum 187/Comisia,
C‑182/03 și C‑217/03, Rec., p. I‑5479, punctul 147). În plus, numai asigurările conforme normelor aplicabile pot sta la baza
încrederii legitime (Hotărârea Tribunalului din 30 iunie 2005, Branco/Comisia, T‑347/03, Rec., p. II‑2555, punctul 102, Hotărârea
Tribunalului din 23 februarie 2006, Cementbouw Handel & Industrie/Comisia, T‑282/02, Rec., p. II‑319, punctul 77, și Hotărârea
Tribunalului din 19 noiembrie 2009, Denka International/Comisia, T‑334/07, Rep., p. II‑4205, punctul 132).
În primul rând, fără a fi măcar necesar să se verifice dacă reclamantele au putut primi, în circumstanțele speței, asigurări
precise în sensul prezentării unui studiu la solicitarea statului membru raportor sau a AESA, în orice caz, astfel de asigurări
nu ar fi putut sta la baza unei încrederi legitime în privința lor, din moment ce articolul 8 alineatul (5) din Regulamentul
nr. 451/2000 prevede expres că studiile noi nu mai sunt admise după ce AESA a început evaluarea substanței active și că numai
asigurările conforme normelor aplicabile pot sta la baza încrederii legitime.
În al doilea rând, în măsura în care niciun studiu suplimentar nu a fost solicitat notificatorilor, nu poate fi imputat Comisiei
că nu a ținut cont de studiul privind toxicitatea cronică pentru pești pe care acestea l‑au prezentat tardiv.
În al treilea rând, din moment ce Regulamentul nr. 451/2000 nu cuprinde nicio mențiune potrivit căreia Comisia ar fi obligată
să urmeze avizele AESA în ceea ce privește conținutul acestora și că nu ar dispune, așadar, de nicio putere de apreciere (a
se vedea punctele 87 și 88 de mai sus), ele nu ar putea susține în mod util că încrederea lor legitimă a fost încălcată din
cauza faptului că acest regulament le‑ar fi permis să creadă că, în mod obligatoriu, Comisia va urma avizul AESA, care ar
fi recomandat includerea substanței în anexa I la Directiva 91/414, ceea ce, în cele din urmă, este inexact (a se vedea punctul
89 de mai sus).
În al patrulea rând, întrucât decizia atacată nu s‑a întemeiat pe evaluarea trifluralinului prin raportare la Regulamentul
nr. 850/2004, reclamantele nu pot susține în mod util că principiul securității juridice a fost încălcat din cauza aplicării
retroactive a acestui regulament în cadrul evaluării substanței prin raportare la Directiva 91/414. La fel se întâmplă și
cu susținerea acestora potrivit căreia și încrederea legitimă le‑ar fi fost astfel încălcată.
În consecință, primul aspect al celui de al șaselea motiv, precum și critica întemeiată pe încălcarea principiilor securității
juridice și protecției încrederii legitime, prezentată în susținerea primului aspect al celui de al doilea motiv, trebuie
respinse.
–       Cu privire la al doilea aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului de
a fi ascultat în mod echitabil
Reclamantele susțin, în esență, că, în ipoteza în care Comisia ar fi aplicat în mod întemeiat Regulamentul nr. 850/2004, aceasta
ar fi trebuit să le acorde o posibilitate suficientă de a‑și apăra drepturile, prorogând termenele aplicabile și acordându‑le
posibilitatea de a prezenta observații pentru a‑și asigura apărarea.
Comisia ar fi încălcat astfel dreptul de a fi ascultat în mod echitabil, care face parte integrantă din principiul bunei administrări.
Comisia contestă aceste susțineri.
Din moment ce decizia atacată nu este întemeiată pe o evaluare a trifluralinului prin raportare la Regulamentul nr. 850/2004,
argumentul reclamantelor este inoperant și trebuie, așadar, respins.
–        Cu privire la al treilea aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
Mai întâi, reclamantele susțin că interzicerea totală a trifluralinului este disproporționată, din moment ce, în opinia lor,
AESA a considerat că pericolele trifluralinului puteau fi gestionate prin stabilirea condițiilor adecvate de utilizare.
În continuare, acestea arată că, întrucât nu a ținut cont de studiul privind toxicitatea cronică pentru pești și nu a prorogat
termenele aplicabile pentru ca acesta să fie luat în considerare în mod util, Comisia a acționat în mod disproporționat.
În sfârșit, acestea susțin că decizia atacată are drept consecință restrângerea ofertei din gama erbicidelor, ceea ce ar avea
grave implicații cu privire la combaterea buruienilor și a bolilor. Reclamantele văd în aceasta un risc de scădere a randamentului
recoltelor, de diminuare corelativă a producției alimentare, de recurgere la importuri în Uniunea Europeană și, în sfârșit,
de creștere a prețurilor. Într‑un context de penurie alimentară la nivel mondial, decizia atacată ar fi, și sub acest aspect,
disproporționată.
Comisia contestă aceste susțineri.
Potrivit unei jurisprudențe constante, principiul proporționalității, care face parte dintre principiile generale ale dreptului
comunitar, impune ca actele instituțiilor comunitare să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru realizarea
obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză, având în vedere că, atunci când este posibilă alegerea între mai
multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să
fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (Hotărârea Curții din 18 noiembrie 1987, Maizena și alții, 137/85, Rec.,
p. 4587, punctul 15, Hotărârile Pfizer Animal Health/Consiliul, punctul 145 de mai sus, punctul 411, și Bayer CropScience
și alții/Comisia, punctul 95 de mai sus, punctul 223).
Este necesar să se amintească faptul că trebuie să i se recunoască Comisiei o putere largă de apreciere atunci când adoptă,
în cadrul procedurii de înscriere a unei substanțe în anexa I la Directiva 91/414, măsuri de gestionare a riscurilor. Astfel,
acest domeniu implică luarea de către aceasta, printre altele, a unor decizii de natură politică, precum și efectuarea unor
aprecieri complexe (a se vedea punctul 86 de mai sus). Doar caracterul vădit inadecvat al unei măsuri adoptate în acest domeniu,
în raport cu obiectivul pe care instituția competentă intenționează să îl urmărească, poate afecta legalitatea unei asemenea
măsuri (Hotărârea Curții din 12 iulie 2001, Jippes și alții, C‑189/01, Rec., p. I‑5689, punctul 82, Hotărârea Pfizer Animal
Health/Consiliul, punctul 145 de mai sus, punctul 412, și Hotărârea Alpharma/Consiliul, punctul 145 de mai sus, punctele 177-180).
În speță, din moment ce este inexact să se pretindă că avizul AESA recomanda includerea trifluralinului în anexa I la Directiva
91/414 (a se vedea punctul 89 de mai sus), trebuie constatat că este neîntemeiată critica invocată de reclamante în susținerea
dovedirii caracterului disproporționat al interzicerii totale a trifluralinului.
Este adevărat că avizul AESA cuprinde recomandări care să permită gestionarea riscurilor evidențiate în cursul procedurii
de evaluare, în ipoteza în care includerea trifluralinului ar fi propusă de Comisie.
Cu toate acestea, trebuie amintit că astfel de recomandări au fost prezentate de AESA în conformitate cu dispozițiile articolului
8 alineatul (7) din Regulamentul nr. 451/2000, că nu se poate deduce, așadar, din acestea că AESA recomanda includerea trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414 și că, în orice caz, Comisia dispunea de o largă putere de apreciere pentru a urmări în mod
eficient obiectivul care îi este stabilit prin Directiva 91/414, în considerarea evaluărilor tehnice complexe pe care trebuie
să le realizeze în acest domeniu (a se vedea punctul 87 de mai sus și jurisprudența citată, precum și punctele 92 și 93 de
mai sus).
În plus, trebuie subliniat că, în esență, Comisia a susținut în înscrisurile sale și în ședință, fără să fie contrazisă în
mod util cu privire la acest aspect, că o includere limitată a trifluralinului în anexa I la Directiva 91/414 nu fusese avută
în vedere din cauza imposibilității de a menține substanța activă sub control prin simple măsuri de reducere a riscurilor,
în special în ceea ce privește potențialul pentru transportul aerian pe distanțe mari și având în vedere numeroasele date
care încă lipsesc cu privire la inocuitatea substanței în cauză.
Rezultă că nu poate fi considerat vădit disproporționat faptul că nu s‑a propus de către Comisie includerea trifluralinului
în anexa I la Directiva 91/414 legând această includere de condițiile reținute de AESA.
De altfel, Comisia nu trebuia nici să țină cont de studiul privind toxicitatea cronică pentru pești, nici să prelungească
termenele pentru ca acesta să fie luat în considerare (a se vedea punctele 128 și 132 de mai sus). Caracterul pretins disproporționat
al deciziei atacate nu poate, așadar, să rezulte din faptul că aceasta nu a ținut cont de studiul respectiv sau că nu a prelungit
termenele pentru a ține cont de el.
În plus, reclamantele nu reușesc să prezinte vreo probă în susținerea afirmațiilor lor potrivit cărora decizia atacată ar
avea diverse consecințe dăunătoare pe care acestea le enumeră și care ar demonstra caracterul disproporționat al deciziei
atacate.
În sfârșit, trebuie amintit că AESA, în avizul său, a identificat anumite riscuri pe care le prezintă trifluralinul.
Având în vedere larga putere de apreciere care trebuie recunoscută Comisiei pentru a‑i permite să urmărească în mod eficace
obiectivul care îi este stabilit prin Directiva 91/414 și în considerarea evaluărilor tehnice complexe pe care trebuie să
le realizeze, se impune constatarea că decizia atacată nu apare vădit disproporționată.
Prin urmare, al treilea aspect al celui de al șaselea motiv este vădit neîntemeiat și trebuie, așadar, înlăturat.
În concluzie, trebuie respinse al șaselea și ultimul motiv și, prin urmare, acțiunea în întregime.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată,
la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamantele au căzut în pretenții, se impune obligarea acestora la
plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor Comisiei.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a treia)
declară și hotărăște:
1)
Respinge acțiunea.
2)
Dow AgroSciences Ltd și celelalte 20 de reclamante ale căror nume figurează în anexă suportă, pe lângă propriile cheltuieli
de judecată, cheltuielile de judecată efectuate de Comisia Europeană.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 9 septembrie 2011.
Semnături
Cuprins
Situația de fapt
Procedura și concluziile părților
În drept
Cu privire la obiectul litigiului
Cu privire la fond
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ar fi fondată pe raportul AESA, încălcându‑se articolul
8 alineatul (8) din Regulamentul nr. 451/2000, și că ar fi fost adoptată cu încălcarea normelor de procedură aplicabile
Cu privire la primul și la al doilea aspect ale celui de al doilea motiv, întemeiate pe erorile vădite de apreciere ca urmare
a faptului că, pe de o parte, Comisia și‑ar fi încălcat obligația de a ține cont de toate probele științifice disponibile
și, în special, de un studiu care ar fi fost solicitat notificatorilor și că, pe de altă parte, ar fi trebuit să prelungească
termenele aplicabile pentru a dispune de aceste informații suplimentare
Cu privire la al treilea aspect al celui de al doilea motiv, întemeiat pe o eroare vădită de apreciere, întrucât constatările
Comisiei nu ar avea nicio justificare științifică
Cu privire la excepția de nelegalitate referitoare la articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 850/2004, pe de o parte,
și la al patrulea aspect al celui de al doilea motiv, pe de altă parte, întemeiat pe lipsa de competență a Comisiei în evaluarea
trifluralinului prin raportare la Regulamentul nr. 850/2004 și pe săvârșirea, în plus, de către aceasta a unei erori de apreciere
în aplicarea criteriilor prevăzute de același regulament
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe faptul că decizia atacată nu ar fi fost adoptată în conformitate cu procedura
legislativă aplicabilă și ar încălca astfel articolele 5 CE și 7 CE, precum și articolul 8 alineatul (8) din Regulamentul
nr. 451/2000 și articolul 5 din Decizia comitologie
Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe faptul că termenele procedurale aplicabile nu ar fi fost respectate, cu încălcarea
articolului 8 alineatele (7) și (8) din Regulamentul nr. 451/2000
Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe lipsa de motivare a deciziei atacate
Cu privire la al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor fundamentale ale dreptului comunitar, și la critica întemeiată
pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției încrederii legitime, prezentată în susținerea primului aspect
al celui de al doilea motiv
– Cu privire la primul aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiilor securității juridice, neretroactivității
și protecției încrederii legitime, și la critica întemeiată pe încălcarea principiilor securității juridice și protecției
încrederii legitime, prezentată în susținerea primului aspect al celui de al doilea motiv
– Cu privire la al doilea aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea dreptului la apărare și a dreptului
de a fi ascultat în mod echitabil
– Cu privire la al treilea aspect al celui de al șaselea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
Cu privire la cheltuielile de judecată
Anexă
Dow AgroSciences Ltd
, cu sediul în Hitchin (Regatul Unit),
Makhteshim‑Agan Holding BV
, cu sediul în Rotterdam (Țările de Jos),
Makhteshim Agan International Coordination Center
, cu sediul în Bruxelles (Belgia),
Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos, L
da
, cu sediul în Funchal (Portugalia),
Finchimica SpA
, cu sediul în Manerbio (Italia),
Dow Agrosciences BV
, cu sediul în Rotterdam,
Dow AgroSciences Hungary kft
, cu sediul în Budapesta (Ungaria),
Dow AgroSciences Italia Srl
, cu sediul în Milano (Italia),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.
, cu sediul în Varșovia (Polonia),
Dow AgroSciences Iberica, SA
, cu sediul în Madrid (Spania),
Dow AgroSciences s.r.o.
, cu sediul în Praga (Republica Cehă),
Dow AgroSciences LLC
, cu sediul în Indianapolis, Indiana (Statele Unite),
Dow AgroSciences GmbH
, cu sediul în Stade (Germania),
Dow AgroSciences Export
, cu sediul în Mougins (Franța),
Dow AgroSciences
, cu sediul în Mougins,
Dow AgroSciences Danmark A/S
, cu sediul în Lyngby‑Taarbæk (Danemarca),
Makhteshim‑Agan Poland sp. z o.o.
, cu sediul în Varșovia,
Makhteshim‑Agan (UK) Ltd
, cu sediul în Londra (Regatul Unit),
Makhteshim‑Agan Franța
, cu sediul în Sèvres (Franța),
Makhteshim‑Agan Italia Srl
, cu sediul în Bergamo (Italia),
Alfa Agricultural Supplies SA
, cu sediul în Halardri (Grecia).
*
Limba de procedură: engleza.