CELEX: 62012CJ0301
Előzetes döntéshozatal iránti kérelem
Környezet
A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelme
92/43/EGK irányelv
Közösségi jelentőségű természeti területek
Ilyen természeti terület jogállásának felülvizsgálata szennyezéssel vagy környezetromlással összefüggő jelenségek bekövetkezése esetén
Olyan nemzeti szabályozás, amely nem teszi lehetővé az érintett személyek számára az ilyen felülvizsgálat kérelmezését
A hatáskörrel és illetékességgel rendelkező nemzeti hatóságoknak arra vonatkozó diszkrecionális jogkör biztosítása, hogy hivatalból indítsák meg az említett jogállás felülvizsgálatára irányuló eljárást

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmánnyal (
HL 2003. L 236., 33. o.
) módosított, a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelv (
HL L 206., 7. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 102. o.; a továbbiakban: 92/43 irányelv) 9. és 11. cikkének az értelmezésére irányul.
A jelen kérelem a Cascina Tre Pini Ss (a továbbiakban: Cascina), olasz jog szerint létrejött társaság és a Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare (környezet‑, terület‑, és tengervédelmi minisztérium, a továbbiakban: Ministero), a Regione Lombardia (Lombardia régió), a Presidenza del Consiglio dei Ministri (Minisztertanács elnöksége), a Consorzio Parco Lombardo della Valle del Ticino (ticino völgyi lombard park egyesület) és a Comune di Somma Lombardo (Somma Lombardo város önkormányzata) között valamely – a Cascina tulajdonát képező területet is magában foglaló – természeti terület közösségi jelentőségű természeti területként (a továbbiakban: KJTT) való minősítésének felülvizsgálatára irányuló eljárás tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében került előterjesztésre.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 92/43 irányelv célkitűzéseit meghatározó 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az irányelv célja, hogy a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelmével hozzájáruljon a biológiai sokféleség biztosításához az [EK]‑Szerződésben érintett tagállamok európai területén belül [helyesen: a tagállamoknak az [EK]‑Szerződés hatálya alá tartozó európai területén belül].
(2)   Az irányelvnek megfelelően hozott intézkedések célja a közösségi érdekeltségű [helyesen: jelentőségű] természetes élőhelyek, valamint vadon élő állat‑ és növényfajok kedvező védettségi helyzetének [helyesen: állapotának] fenntartása, illetve helyreállítása.
(3)   Az irányelvnek megfelelően hozott intézkedések figyelembe veszik a gazdasági, társadalmi és kulturális igényeket, valamint a regionális és a helyi sajátosságokat is.”
Ezen irányelvnek a Natura 2000 hálózat létrehozásáról szóló 3. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)   A különleges természetmegőrzési területek [a továbbiakban: KTT‑k] egységes európai ökológiai hálózatát Natura 2000 néven hozzák létre [helyesen: Natura 2000 néven létrehozzák a [KTT‑k] egységes európai ökológiai hálózatát]. Az I. mellékletben felsorolt természetes élőhelytípusokat magában foglaló, továbbá a II. mellékletben felsorolt fajok élőhelyéül szolgáló természeti területekből álló hálózat célja [az], hogy biztosítsa az érintett természetes élőhelytípusok, valamint az érintett fajok élőhelyeinek kedvező védettségi állapotának fenntartását vagy adott esetben helyreállítását természetes kiterjedésükön, illetve elterjedési területükön belül.
A Natura 2000 hálózat a tagállamok által [a vadon élő madarak védelméről szóló, 1979. április 2‑i] 79/409/EGK [tanácsi] irányelvnek [
HL L 103., 1. o.
; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 98. o.] megfelelően minősített különleges természetvédelmi területeket [helyesen: különleges védelmi területeket] is magában foglalja.
(2)   Valamennyi tagállam azon hányad arányában járul hozzá a Natura 2000 létrehozásához, amelyet az (1) bekezdésben említett természetes élőhelytípusok és az ott felsorolt fajok élőhelyei képviselnek a területükön belül. Ennek érdekében a tagállamok a 4. cikkel összhangban különleges természetvédelmi területté [helyesen: különleges természetmegőrzési területekké, KTT‑ké] nyilvánítanak bizonyos természeti területeket az (1) bekezdésben foglalt célok figyelembevételével.
(3)   A tagállamok, amennyiben szükségesnek ítélik, törekedni fognak a Natura 2000 ökológiai egységességének javítására azáltal, hogy a 10. cikknek megfelelően fenntartják, illetve megfelelő esetben fejlesztik a táj azon jellegzetes vonásait, amelyek különösen fontosak a vadon élő állatok és növények számára.”
A 92/43 irányelv 4. cikke az alábbiak szerint részletezi a KJTT‑k jegyzéke összeállítására irányuló eljárást:
„(1)   A III. mellékletben (1. szakasz) meghatározott követelmények és a vonatkozó tudományos ismeretek alapján minden egyes tagállam benyújtja a megfelelő természeti területek javasolt jegyzékét, amelyben feltüntetik, hogy az I. mellékletben felsorolt természetes élőhelytípusok, illetve a II. mellékletben felsorolt őshonos fajok közül melyek fordulnak elő az egyes természeti területeken. [...] A 11. cikkben említett felügyeleti tevékenység eredményeinek ismeretében a tagállamok adott esetben javasolják a jegyzék kiigazítását.
Az irányelvről szóló értesítést követő három éven belül a jegyzéket megküldik a Bizottságnak az egyes természeti területekre vonatkozó tájékoztatással együtt.[...]
(2)   A III. mellékletben (2. szakasz) meghatározott követelmények alapján, továbbá az 1. cikk c) pontjának iii. alpontjában említett hét bioföldrajzi régió, valamint a 2. cikk (1) bekezdésében említett terület egészének keretén belül a Bizottság – a tagállamokkal egyetértésben – az általuk készített jegyzékek felhasználásával összeállítja a [KJTT]‑k jegyzékének tervezetét, amely megállapítja, hogy mely természeti terület foglal magában egy vagy több elsődleges fontosságú természetes élőhelytípust, vagy mely szolgál veszélyeztetett faj élőhelyeként [helyesen: amely felsorolja azokat a természeti területeket, ahol egy vagy több elsődleges fontosságú természetes élőhelytípus található, illetve amelyek egy vagy több veszélyeztetett fajnak adnak otthont].
[...]
A Bizottság a 21. cikkben megállapított eljárással összhangban hagyja jóvá a [KJTT]‑k jegyzékét, amely megállapítja, hogy mely természeti terület foglal magában egy vagy több elsődleges fontosságú természetes élőhelytípust, vagy mely szolgál veszélyeztetett faj élőhelyeként.
(3)   A (2) bekezdésben említett jegyzéket az ezen irányelvről szóló értesítéstől számított hat éven belül kell elkészíteni.
(4)   Egy [KJTT] (2) bekezdésben megállapított eljárással összhangban történő jóváhagyása után az érintett tagállam a lehető leghamarabb – de legkésőbb hat éven belül – különleges természetvédelmi területté [helyesen: különleges természetmegőrzési területté, KTT‑vé] nyilvánítja az érintett területet, és meghatározza annak különös fontosságát annak alapján, hogy az egyes természeti területek mennyire fontos szerepet töltenek be az I. mellékletben felsorolt természetes élőhelytípusok, illetve a II. mellékletben felsorolt fajok kedvező védettségi állapotának biztosításával történő fenntartása, illetve helyreállítása, valamint a Natura 2000 hálózat egységessége szempontjából, figyelembe véve továbbá, hogy milyen mértékben fenyegeti a károsodás vagy a pusztulás veszélye az egyes természeti területeket.
(5)   Amint egy természeti terület felvételre kerül a (2) bekezdés harmadik albekezdésében említett jegyzékbe, a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdését kell rá alkalmazni.”
Az említett irányelvnek a KTT‑kre alkalmazandó 6. cikke a (2)–(4) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:
„(2)   A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a különleges természetvédelmi területeken található olyan természetes élőhelytípusok és olyan fajok élőhelyei károsodásának és megzavarásának megakadályozására, amelyek céljára az egyes területeket kijelölték, amennyiben a zavarás mértéke ezen irányelv céljaira tekintettel jelentős hatással lehet. [Helyesen: A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megakadályozzák a KTT‑ken található fajok természetes élőhelytípusainak és élőhelyeinek károsodását, valamint azon fajok zavarását, amelyek számára e területeket kijelölték, amennyiben a zavaró tényezők jelentős kihatással lehetnek az irányelv céljaira.]
(3)   Figyelembe véve az adott természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzéseket, megfelelő vizsgálatot kell folytatni minden olyan terv vagy program [helyesen: projekt] hatásait illetően, amely nem kapcsolódik közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlen a természeti terület kezeléséhez, de akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként valószínűleg jelentős hatással lesz [helyesen: tervvel vagy projekttel együttesen jelentős hatással lehet] arra. A természeti területre gyakorolt hatások vizsgálatának eredményét figyelembe véve, továbbá a (4) bekezdés rendelkezéseinek értelmében [helyesen: rendelkezéseire is figyelemmel] az illetékes nemzeti hatóságok csak azután hagyják jóvá az érintett tervet vagy programot [helyesen: projektet], ha megbizonyosodtak arról, hogy az nem fogja hátrányosan befolyásolni az érintett természeti terület épségét, és miután – adott esetben – kikérték a lakosság véleményét is.
(4)   Amennyiben a természeti területre gyakorolt hatások vizsgálatának kedvezőtlen eredménye ellenére valamely elsődlegesen fontos, társadalmi vagy gazdasági jellegű közösségi érdekre figyelemmel [helyesen: valamely fontos közérdeken alapuló kényszerítő ok miatt, ideértve a társadalmi vagy gazdasági jellegű okokat is] – alternatív megoldás hiányában – mégis végre kell hajtani egy tervet vagy programot [helyesen: projektet], a tagállam minden szükséges kiegyenlítő intézkedést megtesz a Natura 2000 általános egységességének megóvása érdekében. A tagállam az elfogadott kiegyenlítő intézkedésekről értesíti a Bizottságot.
[...]”
Ugyanezen irányelv 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A Bizottság a 21. [helyesen: 19.] cikkben megállapított eljárással összhangban rendszeresen megvizsgálja a Natura 2000 hozzájárulását a 2 és a 3. cikkben kitűzött célok eléréséhez. Ennek során megfontolásra kerülhet egy korábban kijelölt természetvédelmi terület [helyesen: valamely KTT] visszaminősítése is, amennyiben a 11. cikkben előírt felügyeleti tevékenység eredményeképpen észlelt természetes folyamat ezt indokolttá teszi.”
A 92/43 irányelv 11. cikke ekképpen rendelkezik:
„A tagállamok felügyelik a 2. cikkben említett természetes élőhelyek és fajok védettségi állapotát, különös tekintettel az elsődleges fontosságú természetes élőhelytípusokra és a veszélyeztetett fajokra.”
Az olasz jog
A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43/EGK irányelvet átültető 1997. szeptember 8‑i 357. sz. köztársasági elnöki rendelet (decreto del Presidente della Repubblica n
o
357 – Regolamento recante attuazione della direttiva 92/43/CEE relativa alla conservazione degli habitat naturali e seminaturali, nonché della flora e della fauna selvatiche) (a GURI 1997. október 23‑i 248. számának különszáma) alapügyben alkalmazandó változatának (a továbbiakban: 357/97. sz. DPR) 1. cikke az alábbiak szerint határozza meg annak hatályát:
„(1)   A jelen rendelet szabályozza a természetes és féltermészetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló [92/43] irányelv által előírt intézkedések elfogadására irányuló eljárásokat a biológiai sokféleség megőrzése érdekében, védelmet biztosítva a jelen rendelet A mellékletében szereplő természetes élőhelyek, valamint B, D és E mellékletében említett növény‑ és állatfajok számára.
(2)   Az e rendelet által szabályozott eljárások célja a közösségi jelentőségű természetes élőhelyek, valamint vadon élő állat‑ és növényfajok kedvező védettségi állapotának fenntartása, illetve helyreállítása.
(3)   Az e rendelet által szabályozott eljárások figyelembe veszik a gazdasági, társadalmi és kulturális igényeket, valamint a regionális és a helyi sajátosságokat is.
[...]”
A 357/97. sz. DPR 3. cikke így rendelkezik:
„(1)   A régiók, valamint Trento és Bolzano autonóm tartományok jegyzéket állítanak össze az A mellékletben szereplő élőhelytípusokat magában foglaló és a B mellékletben felsorolt fajok élőhelyéül szolgáló természeti területekről; e jegyzéket megküldik a környezet‑ és területvédelmi minisztériumnak annak érdekében, hogy az továbbítsa a Bizottságnak a javasolt [KJTT]‑k jegyzékét […] a KTT‑k egységes európai ökológiai hálózatának létrehozása érdekében, amelynek neve »Natura 2000«.
(2)   A környezet‑ és területvédelmi miniszter legfeljebb hat évvel azt követően, hogy a Bizottság összeállította a természeti területek jegyzékét, az érintett régiókkal egyetértésben rendeletben jelöli ki az (1) bekezdésben szereplő természeti területeket, azaz a [»KTT«]‑ket.
[...]
(4a)   A [92/43] irányelv megfelelő átültetésének biztosítása, valamint az adatoknak az irányelv mellékleteinek a 19. cikkben előírt módosításaival is összefüggő naprakésszé tétele céljából a régiók, valamint Trento és Bolzano autonóm tartományok a 7. cikkben szereplő felügyeleti intézkedések alapján időszakos felülvizsgálatot végeznek arra vonatkozóan, hogy a természeti területek alkalmasak‑e az irányelv céljainak megvalósítására. E felülvizsgálatot követően javaslatot tehetnek a környezet‑ és területvédelmi minisztériumnak a természeti területeket magában foglaló jegyzéknek, a területek lehatárolásának és a vonatkozó adatlapok tartalmának naprakésszé tételére. A környezet‑ és területvédelmi minisztérium az irányelv 9. cikke szerinti vizsgálat lefolytatása céljából továbbítja a javaslatot a […] Bizottság részére.”
A 357/97. sz. DPR‑nek a felügyeleti eljárásra vonatkozó 7. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A környezet‑ és területvédelmi minisztérium – hatáskörükön belül a mezőgazdasági és erdészeti minisztériummal és a vadon élő állatok nemzeti intézetével, továbbá az állam, a régiók, valamint Trento és Bolzano autonóm tartományok közötti kapcsolatok állandó konferenciájával történt egyeztetést követően – rendeletben jelöli ki a jelen rendelet szerint védett állat‑ és növényfajokra vonatkozó felügyelettel, befogásokkal és kivételekkel kapcsolatos iránymutatásokat.
(2)   A régiók, valamint Trento és Bolzano autonóm tartományok az előző bekezdésben szereplő iránymutatások alapján intézkedéseket fogadnak el a közösségi jelentőségű – különös tekintettel a veszélyeztetettnek, illetve elsődleges fontosságúnak minősülő – fajok és élőhelyek védettségi állapotának megőrzésére és felügyeletére, és erről értesítik az (1) bekezdésben szereplő minisztériumokat.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Cascina valamely, a „Brughiera del Dosso” nevű természeti területhez tartozó terület tulajdonosa, amely a Milano‑Malpensa repülőtér közelében fekszik, a Comune di Somma Lombardo területén, Lombardiában. 2002‑ben a Regione Lombardia törvény útján létrehozta a Ticino völgyi természetvédelmi parkot, amelynek területe magában foglalja e természeti területet is.
2003. augusztus 8‑án a regione lombardiai Giunta regionale (regionális végrehajtási szerv) határozata felvette az említett természeti területet a KJTT‑nek javasolt területek jegyzékére a 357/97. sz. DPR 3. cikkének megfelelően. Ezt követően a közösségi jelentőségű területek listájának a 92/43/EGK tanácsi irányelv szerinti, a kontinentális biogeográfiai régió céljára történő elfogadásáról szóló, 2004. december 7‑i 2004/798/EK bizottsági határozat (
HL L 382., 1. o.
) ugyanezt a természeti területet felvette a KJTT‑k jegyzékére. A Brughiera del Dosso természeti területet a Ministero 2005. március 25‑i rendelete is KJTT‑nek minősítette.
Eközben a Milano‑Malpensa repülőteret kibővítették a Malpensa övezet területfejlesztési terve szerint, amelyet a Regione Lombardia egy 1999. évi törvénye hagyott jóvá. A Cascina szerint e terv a Comune di Somma Lombardo területéhez tartozó övezeteket kereskedelmi és ipari célok érdekében hasznosítja. A Cascina szerint e repülőtér légi forgalmának folyamatos növekedése idővel környezetromlást idézett elő a Brughiera del Dosso természeti területen.
A Cascina, mivel úgy vélte, hogy a Brugheria del Dosso természeti terület ökológiai minősége veszélyben van, 2005‑ben azt kérte e természeti terület kezeléséért felelős szervezettől, a Consorzio Parco Lombardo della Valle del Ticinótól, hogy az említett természeti terület környezetromlásának megakadályozása érdekében hozza meg a szükséges intézkedéseket.
Válasz hiányában a Cascina 2006‑ban a 92/43 irányelv 9. cikke és a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése alapján felszólításnak minősülő kérelemmel fordult a Ministeróhoz annak érdekében, hogy ez utóbbi ismételten határolja le ugyanezen területet vagy minősítse azt vissza a KJTT‑k jegyzékéről, mivel állítása szerint már nem teljesültek az alkalmazandó szabályozás által előírt ténybeli és jogi feltételek, valamint különösen nem teljesültek a KJTT‑k meghatározásának ezen irányelv III. mellékletében szereplő szempontjai. A Cascinának abból a körülményből fakadóan állt érdekében ez az ismételt lehatárolás vagy ez a visszaminősítés, hogy a Brughiera del Dosso természeti területhez tartozó területén fennálló tulajdonjogot érintette a KJTT‑kre alkalmazandó kötelező szabályozás, amely minden területátalakítási tevékenységre vonatkozik. Ez a kötelezettség megakadályozza a területek rendeltetésének módosítását, noha a Malpensa övezet területfejlesztési terve ilyen módosításokat ír elő.
A Ministero 2006. május 2‑i határozatában megállapította hatáskörének hiányát, és arra hívta fel a Cascinát, hogy forduljon a Regione Lombardiához, mivel a 357/97. sz. DPR 3. cikke szerint a régiók feladata a vizsgált természeti területek meghatározása és azoknak a Ministeróval való közlése. A Cascina ennélfogva újra benyújtotta kérelmét a Regione Lombardiához, amely 2006. július 26‑i határozatában a kérelmet elutasította, abból az okból, hogy e kérelmet „csak akkor lehetne elbírálni, ha a [Ministeró]‑nak arra kellene kérnie a régiókat, hogy indítsák el a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdésében előírt eljárást”.
Mivel a közigazgatási hatóságok megtagadták a kérelmének elbírálását, a Cascina keresetet indított e két határozat felülvizsgálata iránt a Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardia regionális közigazgatási bírósága) előtt, a Ministero és a Regione Lombardia mulasztására hivatkozva. Keresetében ezenfelül kárának megtérítését kérte.
2009. december 15‑i ítéletében e bíróság az említett keresetet egészében elutasította. Az említett bíróság megállapította ebben az ítéletben, hogy a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése a KJTT‑k meghatározásának kezdeményezése, illetve az erre vonatkozó javaslattétel tekintetében a régióknak biztosít hatáskört, ezért semmiféle mulasztás nem róható fel a Ministerónak. Ezenfelül ugyanezen bíróság a Regione Lombardia határozatát nem az eljárás megtagadásaként, hanem az arra vonatkozó szándék kinyilvánításként értelmezte, hogy a Brughiera del Dosso természeti terület a szennyezés ellenére továbbra is szerepeljen KJTT‑k jegyzékén, ezért e régióval szemben a mulasztás megállapítása iránti kérelemnek sem lehetett helyt adni.
A Cascina fellebbezéssel élt az említett ítélet ellen a Consiglio di Statonál (közigazgatási ügyekben eljáró olasz legfelső bíróság). A Cascina különösen az ugyanezen ítéletnek a 357/97. sz. DPR 3. cikke (4a) bekezdésére vonatkozó értelmezését vitatta, és azt állította, hogy ennek a rendelkezésnek a 92/42 irányelv fényében való értelmezése annak megállapításához vezet, hogy nemcsak a régiók, hanem az érintett tagállam is hatáskörrel rendelkezik a KJTT‑k jegyzékének felülvizsgálatára, ami jogellenessé teszi azt, hogy a Ministero megtagadta a 2006‑ban benyújtott kérelmének elbírálását.
Mivel a Consiglio di Statónak a jogvita megoldásához meg kell vizsgálnia ezen érvelés megalapozottságát, e bíróság különösen azt kívánja megtudni, hogy ezen irányelv rendelkezései biztosítanak‑e az érintett tagállamnak – ugyanolyan jogcímen, mint a régióknak – az e jegyzék felülvizsgálatának kezdeményezésére irányuló hatáskört, amelyet az említett tagállam adott esetben a régiók helyett gyakorolhatna. Hasonlóképpen e bíróság azt kívánja megtudni, hogy e hatáskört csak a hatáskörrel rendelkező közigazgatási hatóság gyakorolhatja saját kezdeményezésére, vagy az valamely olyan magánszemély kérelmére is gyakorolható, aki az említett jegyzéken szereplő természeti területhez tartozó terület tulajdonosa, és hogy a tagállamoknak felül kell‑e vizsgálniuk, vagy adott esetben át kell‑e minősíteniük e természeti területet, ha változást észlelnek annak eredeti helyzetéhez képest. Az említett bíróságnak tehát kétségei vannak az említett irányelv e tekintetben releváns rendelkezéseinek értelmezését illetően.
E körülmények között a Consiglio di Stato felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)
Ellentétes‑e a [92/43] irányelv 9. és [11]. cikkének helyes alkalmazásával az a nemzeti rendelkezés (a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése), amely anélkül biztosítja a régiók és az autonóm tartományok részére a [KJTT] felülvizsgálatának kezdeményezésére vonatkozóan hivatalból gyakorolható hatáskört, hogy e hatóságok részére kötelezővé tenné az eljárás lefolytatását abban az esetben, ha a KJTT által lefedett területek magánszemély tulajdonosai indokoltan kérik e hatáskör gyakorlását, legalábbis azokban az esetben, amikor a magánszemélyek a terület környezetromlásának bekövetkezésére hivatkoznak?
2)
Ellentétes‑e a [92/43] irányelv 9. és [11]. cikkének helyes alkalmazásával az a nemzeti rendelkezés (a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése), amely az időszakos felülvizsgálatot követően anélkül biztosítja a régiók és az autonóm tartományok részére a KJTT felülvizsgálatának kezdeményezésére vonatkozóan hivatalból gyakorolható hatáskört, hogy a felülvizsgálat elvégzésének pontos időbeli (például két éven belüli vagy három éven belüli) határidejét meghatározná, valamint annak előírása nélkül, hogy a régiók és az autonóm tartományok által elvégzendő időszakos felülvizsgálatról felhívás kerüljön közzétételre annak lehetővé tétele céljából, hogy az érdekeltek észrevételeket tehessenek és javaslatokat terjeszthessenek elő?
3)
Ellentétes‑e a [92/43] irányelv 9. és [11]. cikkének helyes alkalmazásával az a nemzeti rendelkezés (a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése), amely a KJTT felülvizsgálata tekintetében anélkül biztosítja a régiók és az autonóm tartományok részére a kezdeményezés jogát, hogy az állam részére is biztosítaná e hatáskört, legalábbis helyettesítő jelleggel a régiók és az autonóm tartományok mulasztása esetén?
4)
Ellentétes‑e a [92/43] irányelv 9. és [11]. cikkének helyes alkalmazásával az a nemzeti rendelkezés (a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdése), amely úgy biztosítja a régiók és az autonóm tartományok részére a KJTT felülvizsgálatának kezdeményezésére vonatkozóan hivatalból gyakorolható hatáskört, hogy annak gyakorlása teljes egészében a hatóság mérlegelési jogkörébe tartozik, és az még a szennyezéssel vagy környezetromlással összefüggő jelenségek bekövetkezése – és azok formális bebizonyosodása – esetén sem kötelező?
5)
[...] Olyan eljárást kell‑e érteni a [92/43] irányelv 9. cikkével és a nemzeti jogalkotó által a 357/97. sz. DPR 3. cikkének (4a) bekezdésével szabályozott eljárás alatt, amely szükségszerűen közigazgatási aktussal zárul, vagy az kizárólag fakultatív eljárás, [amennyiben] »azon eljárás [alatt], amely szükségszerűen közigazgatási aktussal zárul«, olyan eljárást kell érteni, amely »a feltételek fennállása esetén a régió javaslatának a környezet‑, és területvédelmi miniszter által a [...] Bizottság részére történő továbbítását jelenti«, tekintet nélkül arra, hogy azt kizárólag hivatalból vagy akár kérelemre is megindítható eljárásnak kell‑e tekinteni?
6)
[...] Ellentétes‑e az [uniós] szabályozással – különösen a [92/43] irányelvvel – az a tagállami szabályozás, amely abban az esetben, ha valamely magányszemély a területkárosodásra vonatkozóan bejelentést tett, további nyomon követési és a védintézkedések elfogadása helyett az átminősítésre irányuló eljárás megindítását írja elő?
7)
Ellentétes‑e az [uniós] szabályozással – különösen a [92/43] irányelvvel – az a tagállami szabályozás, amely a Natura 2000 hálózatba tartozó természeti terület átminősítésére irányuló eljárás megindítását kizárólagosan magánjellegű, gazdasági érdekek védelméhez köti?
8)
Ellentétes‑e az [uniós] szabályozással – különösen a [92/43] irányelvvel – az a tagállami szabályozás, amely az irányelv alapján elismert valamely természetes élőhely károsodását esetlegesen előidéző közérdekű, szociális és gazdasági jellegű, az [...] Unió által is elismert infrastrukturális projektek esetén a Natura 2000 hálózat teljes körű egységességének biztosítása érdekében kiegyenlítő intézkedések elfogadása helyett a terület átminősítésére irányuló eljárás megindítását írja elő?
9)
Ellentétes‑e az [uniós] szabályozással – különösen a [92/43] irányelvvel – az a tagállami szabályozás, amely a természetes élőhelyek tekintetében jelentőséget tulajdonít a természeti területek adott tulajdonosai gazdasági érdekeinek, ekként pedig lehetővé teszi számukra, hogy a nemzeti bíróság vonatkozásukban olyan határozatot hozzon, amely a terület ismételt lehatárolására kötelez?
10)
Ellentétes‑e az [uniós] szabályozással – különösen a [92/43] irányelvvel – az a tagállami szabályozás, amely az emberi – és nem természeti – eredetű károsodás esetén a terület átminősítését írja elő?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első, a negyedik és az ötödik kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság az első, a negyedik és ötödik kérdésével – amelyeket együtt kell megvizsgálni – lényegében azt kérdezi, hogy a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. és 11. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy a tagállamok hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságainak kötelezettsége javaslatot tenni a Bizottságnak a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület átminősítésére abban az esetben, ha valamely, e természeti területhez tartozó terület tulajdonosa kérelemmel fordult e hatóságokhoz e terület környezetromlására hivatkozva.
Annak megvizsgálása előtt, hogy ezen irányelv előírja‑e a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület visszaminősítését, emlékeztetni kell arra az eljárásra, amelyet ezen irányelv valamely természeti területnek e jegyzékbe való felvétele esetére ír elő. Ekképpen ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében e felvételről a Bizottság az érintett tagállam javaslatára határoz. E tekintetben a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok adott esetben javaslatot tesznek az említett jegyzék kiigazítására az érintett fajok és természetes élőhelyek védettségi állapotára vonatkozó – ezen irányelv 11. cikke szerint általuk biztosított – felügyeleti tevékenység eredményeinek ismeretében. A szóban forgó irányelv 4. cikkének (4) bekezdése azt a kötelezettséget rója a tagállamokra, hogy a KJTT‑k jegyzékén jóváhagyott minden természeti területet nyilvánítsanak KTT‑vé.
Noha ugyanezen irányelv semelyik rendelkezésre nem rendelkezik kifejezetten a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti területek átminősítéséről, mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy a 92/43 irányelv 9. cikke lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy megfontolja valamely KTT átminősítését, ha ezt indokolttá teszi az azon felügyeleti tevékenység eredményeképpen észlelt természetes folyamat, amelyet a tagállamok ezen irányelv 11. cikke szerint biztosítanak. Márpedig az ilyen átminősítés szükségszerűen magában foglalja valamely KJTT átminősítését is, mivel az említett irányelv 4. cikke (4) bekezdésének értelmében a tagállamok kötelezettsége minden KJTT‑t KTT‑vé nyilvánítani.
Ebből következően a KJTT‑k jegyzékének kiigazítása – amelyre ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok tesznek javaslatot a Bizottságnak – magában foglalhatja a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület visszaminősítését is, amelynek – különös rendelkezés hiányában – ugyanolyan eljárás szerint kell történnie, mint az említett jegyzékbe való felvételnek.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy noha a KTT‑vé nyilvánítható természeti területek meghatározására irányuló eljárásra vonatkozó, a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében szereplő rendelkezésekből az következik, hogy a tagállamok a természeti területekre vonatkozó javaslataik esetében bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek, ugyanakkor e tekintetben tiszteletben kell tartaniuk az ezen irányelvben meghatározott követelményeket (lásd különösen a Bizottság kontra Írország ítélet, C‑67/99,
EU:C:2001:432
, 33. pontját). Ebből következően, ha az említett irányelv 11. cikke alapján az e tagállamok által biztosított felügyeleti tevékenység eredményei arra engednek következtetni, hogy e követelményeket már visszafordíthatatlanul nem lehet tiszteletben tartani, az említett tagállamoknak ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében szükségszerűen javaslatot kell tenniük a KJTT‑k jegyzékének kiigazítására, amely javaslat célja, hogy e jegyzék újból megfeleljen az említett követelményeknek.
Így, ha valamely KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület már véglegesen nem tud hozzájárulni a 92/43 irányelv célkitűzéseinek megvalósításához, és ha következésképpen már nem igazolt, hogy ezen irányelv előírásai vonatkozzanak e természeti területre, az érintett tagállam kötelezettsége javaslatot tenni a Bizottságnak az említett természeti terület visszaminősítésére. Ha ugyanis e tagállam nem tenne javaslatot erre az átminősítésre, feleslegesen használhatná tovább az ugyanezen természeti terület kezelését szolgáló forrásokat, amelyek a természetes élőhelyek és fajok védelméhez nem járulnának hozzá. Ezenfelül az olyan természeti területek megtartása e hálózaton belül, amelyek véglegesen nem járulnak már hozzá az említett célkitűzések megvalósításához, nem felel meg a Natura 2000 hálózat minőségi követelményeinek.
A tagállamok azon kötelezettsége, hogy javaslatot tegyenek a Bizottságnak a KJTT‑k jegyzékén szereplő, a 92/43 irányelv célkitűzéseinek elérésére már visszafordíthatatlanul alkalmatlanná vált természeti terület átminősítésére, még inkább terheli e tagállamokat, ha e természeti területhez tartozik egy olyan terület, amely tulajdonosa a KJTT‑k jegyzékére való felvétel miatt korlátozottan gyakorolhatja a tulajdonjogát, noha már nem indokolt, hogy ezen irányelv előírásai vonatkozzanak az említett természeti területre. Ugyanis – amint azt a főtanácsnok az indítványa 39. pontjában megjegyezte – amíg a vizsgált természeti terület minőségét tekintve megfelel a minősítéséhez előírt feltételeknek, addig az említett irányelv szerinti környezetvédelmi cél főszabály szerint igazolja a tulajdonjog korlátozásait (lásd ebben az értelemben a Križan és társai ítélet, C‑416/10,
EU:C:2013:8
, 113–115. pontját). Ha azonban e minősége véglegesen megszűnik, akkor e természeti terület használatának további korlátozása sértheti ugyanezen tulajdonjogot.
Meg kell azonban állapítani, hogy önmagában az, hogy az érintett természeti területhez tartozó terület tulajdonosa valamely KJTT környezetromlására hivatkozik, nem elegendő a KJTT‑k jegyzéke ilyen kiigazításának kezdeményezéséhez. Elengedhetetlen, hogy ettől a romlástól az említett természeti terület visszafordíthatatlanul alkalmatlanná váljon a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelmének vagy a Natura 2000 hálózat létrehozásának biztosítására, oly módon, hogy ugyanez a természeti terület többé véglegesen ne tudjon hozzájárulni az említett irányelv 2. és 3. cikkében szereplő célkitűzések megvalósításához. Ugyanis – amint az ugyanezen irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdéséből kitűnik – az ilyen természeti terület a védelemre, illetve e hálózat létrehozására vonatkozó kötelezettség teljesítése érdekében került e jegyzékre felvételre.
Ekképpen a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület nem minden romlása igazolja annak átminősítését.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a 92/43 irányelv 6. cikkének (2) bekezdése, amelyre ezen irányelv 4. cikkének (5) bekezdése hivatkozik, azt a kötelezettséges rója a tagállamokra, hogy a szükséges intézkedések elfogadása révén védjék meg a KJTT‑ket az ott található természetes élőhelyek és fajok károsodásának megakadályozása érdekében. Az, hogy valamely tagállam egy meghatározott természeti terület védelmére vonatkozó ilyen kötelezettségét elmulasztja, nem szükségszerűen igazolja e természeti terület átminősítését (lásd analógia útján a Bizottság kontra Írország ítélet, C‑418/04,
EU:C:2007:780
, 83–86. pontját). Ellenkezőleg, a tagállamnak meg kell tennie az említett természeti terület megőrzéséhez szükséges intézkedéseket.
Ezenfelül meg kell azt is jegyezni, hogy az olyan terv vagy projekt, amely a 92/43 irányelv védelmi célkitűzéseivel összeegyeztethetetlen, jogszerűen csupán az ezen irányelv 4. cikkének (5) bekezdésében is hivatkozott, 6. cikkének (3) és (4) bekezdésében szereplő, megfelelő környezeti hatásvizsgálat elvégzését, és adott esetben bármely, a környezet megóvásához szükséges kiegyenlítő intézkedés elfogadását előíró szabályok tiszteletben tartása mellett érinthet jelentős mértékben valamely, a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti területet.
Egyébiránt az olyan tervek vagy projektek vonatkozásában, amelyek elfogadásukkor nem esnek a 92/43 irányelv 6. cikke (3) és (4) bekezdésének hatálya alá, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy nem zárható ki, hogy valamely tagállam az ezen irányelv 6. cikke (4) bekezdésében előírt eltérő eljáráshoz hasonlatosan a valamely terület védelmi érdekeit jelentősen befolyásolni képes terv vagy projekt környezeti hatásvizsgálatára vonatkozó nemzeti eljárás keretében közérdeken alapuló okra hivatkozzon, és – amennyiben az lényegében megfelel az e rendelkezésben előírt feltételeknek – engedélyezzen egy olyan tevékenységet, amelyet ezt követően már nem lesz tiltott e cikk (2) bekezdése alapján. Azonban annak ellenőrzése érdekében, hogy teljesülnek‑e a 92/43 irányelv 6. cikkének (4) bekezdésében előírt feltételek, a terv vagy projekt hatásait ezen irányelv 6. cikke (3) bekezdésének megfelelően előzetesen meg kell vizsgálni (lásd a Bizottság kontra Spanyolország ítélet, C‑404/09,
EU:C:2011:768
, 156. és 157. pontját).
Ebből következően a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező nemzeti hatóságok csak akkor kötelesek valamely természeti terület átminősítésére javaslatot tenni, ha e rendelkezések tiszteletben tartása ellenére az visszafordíthatatlanul alkalmatlanná vált a 92/43 irányelv célkitűzéseinek megvalósítására, oly módon, hogy KJTT‑ként való minősítése már nem tűnik igazoltnak.
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy kell válaszolni az első, a negyedik és az ötödik kérdésre, hogy úgy kell értelmezni a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. cikkét és 11. cikkét, hogy a tagállamok hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságainak kötelezettsége javaslatot tenni a Bizottságnak a KJTT‑k jegyzékén szereplő természeti terület átminősítésére abban az esetben, ha valamely, e természeti területhez tartozó terület tulajdonosa kérelemmel fordult e hatóságokhoz e terület környezetromlására hivatkozva, amennyiben a kérelem azon a körülményen alapul, hogy az említett természeti terület – ezen irányelv 6. cikke (2)–(4) bekezdése rendelkezéseinek tiszteletben tartása ellenére – véglegesen nem tud hozzájárulni a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméhez vagy a Natura 2000 hálózat létrehozásához.
A második kérdésről
Az első, a negyedik és az ötödik kérdésre adott választ figyelembe véve a második kérdésre már nem kell választ adni, mivel az már nem feltétlenül szükséges az alapügybeli jogvita megoldásához.
A harmadik kérdésről
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. és 11. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes valamely olyan nemzeti szabályozás, amely a KJTT‑k jegyzékének kiigazítására való javaslattételre vonatkozó hatáskört kizárólag a területi önkormányzatokra ruházza, és – legalábbis szubszidiárius jelleggel, ezen önkormányzatok mulasztása esetén – nem az államra.
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy ezen irányelv anélkül ró kötelezettségeket a tagállamokra, hogy bármiféle hatáskörmegosztásra hivatkozna a nemzeti jogban e kötelezettségek teljesítése során. Ekképpen az említett irányelv nem határozza meg a KJTT‑k jegyzékének kiigazítására való javaslattételre vonatkozó hatáskör kijelölésének módjait a nemzeti jogban.
Ilyen meghatározás hiányában az EUMSZ 288. cikk harmadik bekezdése szerinti szabályt kell követni, amelynek értelmében az irányelv, miközben az elérendő célokat illetően minden címzett tagállamra kötelező, a forma és az eszközök megválasztását a nemzeti hatóságokra hagyja. Ekképpen a nemzeti hatóságok ilyen jellegű feladata a 92/43 irányelv szerinti kötelezettségek teljesítésére hatáskörrel és illetékességgel rendelkező nemzeti hatóságok meghatározása.
E tekintetben az uniós jog csupán azt követeli meg, hogy a 92/43 irányelvnek a belső jogba való átültetése – ideértve a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok meghatározását – ténylegesen biztosítsa ezen irányelv teljes körű, kellően egyértelmű és pontos alkalmazását (lásd ebben az értelemben a Bizottság kontra Ausztria ítélet, C‑507/04,
EU:C:2007:427
, 89. pontját).
Ugyanis noha minden tagállam szabadon határoz a szerinte megfelelő belső hatáskörmegosztásáról, és arról, hogy valamely irányelvet a regionális vagy a helyi hatóságok által hozott intézkedések révén hajtja‑e végre, e választási lehetőségek nem mentik fel azon kötelezettsége alól, hogy biztosítsa az ezen irányelvből fakadó kötelezettségek teljes körű végrehajtását.
Következésképpen az uniós jog nem követeli meg, hogy a területi önkormányzatokra az említett irányelvből fakadó kötelezettségek végrehajtása érdekében ruházott hatáskört az állam szubszidiárius jellegű hatásköre egészítse ki. Ezenfelül a tagállamok ugyanezen irányelv szerinti kötelezettségei – különösen a KJTT‑k jegyzékének kiigazítására való javaslattétellel kapcsolatos kötelezettség – a belső hatáskörmegosztás vonatkozásában nem foglalják magukban azt, hogy az államnak adott esetben pótolnia kell a területi önkormányzatok mulasztását. Mindazonáltal az uniós jog megköveteli, hogy a nemzeti jogrendszerben meghatározott módok alapján hozott összes intézkedés kellően hatékony legyen a 92/43 irányelv előírásainak megfelelő alkalmazásának lehetővé tételéhez (lásd ebben az értelemben a Németország kontra Bizottság ítélet, C‑8/88,
EU:C:1990:241
, 13. pontját).
A fenti megfontolásokra tekintettel úgy kell válaszolni a harmadik kérdésre, hogy a 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. és 11. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes valamely olyan nemzeti szabályozás, amely a KJTT‑k jegyzékének kiigazítására való javaslattételre vonatkozó hatáskört kizárólag a területi önkormányzatokra ruházza, és – legalábbis szubszidiárius jelleggel, ezen önkormányzatok mulasztása esetén – nem az államra, amennyiben a hatáskörök ilyen meghatározása biztosítja az említett irányelv előírásainak megfelelő alkalmazását.
A hatodik, hetedik, nyolcadik, kilencedik és tizedik kérdésről
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkel létrehozott eljárás keretében kizárólag az ügyben eljáró és a bírósági döntésért felelősséggel tartozó nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira figyelemmel megítélje mind az előzetes döntéshozatal szükségességét ítéletének meghozatala szempontjából, mind pedig a Bíróság elé terjesztendő kérdések relevanciáját. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (lásd különösen az Åkerberg Fransson ítélet, C‑617/10,
EU:C:2013:105
, 39. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A nemzeti bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések relevanciájának vélelmét csak kivételesen lehet megdönteni, ha az uniós jog kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson.
Márpedig a jelen esetben – amint azt a kérdést előterjesztő bíróság is elismeri az előzetes döntéshozatal iránti kérelmében – nem vitatott, hogy a Regione Lombardia által feltett hatodik, hetedik, nyolcadik, kilencedik és tizedik kérdés hipotetikus jellegű. E bíróság tájékoztatása szerint ugyanis e kérdések az olasz jogrendszerben jelenleg nem létező nemzeti szabályozásra vonatkoznak.
Következésképpen a hatodik, hetedik, nyolcadik, kilencedik és tizedik kérdést elfogadhatatlannak kell nyilvánítani.
A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.

A fenti indokok alapján, a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:

1)
Úgy kell értelmezni a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmánnyal módosított, a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21‑i 92/43/EGK tanácsi irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. és 11. cikkét, hogy a tagállamok hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságainak kötelezettsége javaslatot tenni az Európai Bizottságnak a közösségi jelentőségű természeti területek jegyzékén szereplő természeti terület átminősítésére abban az esetben, ha valamely, e természeti területhez tartozó terület tulajdonosa kérelemmel fordult e hatóságokhoz e terület környezetromlására hivatkozva, amennyiben a kérelem azon a körülményen alapul, hogy az említett természeti terület – ezen módosított irányelv 6. cikke (2)–(4) bekezdése rendelkezéseinek tiszteletben tartása ellenére – véglegesen nem tud hozzájárulni a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméhez vagy a Natura 2000 hálózat létrehozásához.

2)
Úgy kell értelmezni a Cseh Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Ciprusi Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Magyar Köztársaság, a Máltai Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, a Szlovén Köztársaság és a Szlovák Köztársaság csatlakozásának feltételeiről, valamint az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmánnyal módosított 92/43 irányelv 4. cikkének (1) bekezdését, 9. és 11. cikkét, hogy azokkal nem ellentétes valamely olyan nemzeti szabályozás, amely a közösségi jelentőségű természeti területek jegyzékének kiigazítására való javaslattételre vonatkozó hatáskört kizárólag a területi önkormányzatokra ruházza, és – legalábbis szubszidiárius jelleggel, ezen önkormányzatok mulasztása esetén – nem az államra, amennyiben a hatáskörök ilyen meghatározása biztosítja az említett irányelv előírásainak megfelelő alkalmazását.

Aláírások
(
*1
)   Az eljárás nyelve: olasz.