CELEX: 62008TJ0461
Viešasis paslaugų pirkimas
Konkurso procedūra
Paslaugos teikiant pagalbą, skirtą informacinės sistemos priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui
Dalyvio pasiūlymo atmetimas
Sutarties sudarymas su kitu konkurso dalyviu
Ieškinys dėl panaikinimo
Priimtinumas
Jurisdikcija
Pareiga motyvuoti
Teisė į veiksmingą teisinę gynybą
Skaidrumas
Proporcingumas
Vienodas požiūris ir nediskriminavimas
Atrankos ir sutarties sudarymo kriterijai
Ieškinys dėl žalos atlyginimo
Priimtinumas
Negautos pajamos

Ginčo aplinkybės
Ieškovė
Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE
yra pagal Graikijos teisę įsteigta bendrovė, veikianti informacinių ir komunikacijos technologijų srityje.
2007 m .rugsėjo 13 d.
Europos Sąjungos oficialiojo leidinio
priede (OL S 176) paskelbtame skelbime apie pirkimą Nr. 2007/S 176‑215155 Europos investicijų bankas (EIB) paskelbė konkursą
dėl paslaugų teikiant „pagalbą, skirtą sistemos „Loans Front Office“ (
Serapis
) priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui“. Remiantis skelbime apie pirkimą ir šio konkurso specifikacijose pateiktu aprašymu,
„Veiksminga ir greita prisijungimo prie paskolų ir priežiūros informacijos sistema“ (
Serapis
) yra EIB informacinės programos (
Front Office
) hipersaito dalis paskolų srityje. Ji sukurta kaip integruotas informacijos valdymo portalas, skirtas EIB „paskolų“ srityje
kompetentingoms tarnyboms, kurios apima „Finansavimo Europoje“, „Finansavimo ne Europoje“, „Rizikos valdymo“ ir „Projektų“
direktoratus bei teisės tarnybą. Ja naudojamasi viduje atliekant su paskolomis susijusius veiksmus nuo operacijos sukūrimo,
ją vertinant (patvirtinimas) ir iki „Note conjointe“ (pasirašymas) pateikimo, po kurio prasideda procedūra, numatyta EIB informacinės
programos dalyje, vadinamoje „Force prêts“, kuri leidžia už tą sistemą atsakingiems asmenims ją administruoti ir valdyti (
Back Office
).
Skelbime apie pirkimą buvo numatyta su atrinktu konkurso dalyviu sudaryti ketverių metų preliminariąją sutartį ir ja grindžiamas
sutartis dėl konkrečių projektų specialių užsakymų. Skelbime apie pirkimą ir specifikacijose buvo nurodyta, kad sutartis bus
sudaryta su konkurso dalyviu, pateikusiu ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, vertinamą pagal specifikacijose nurodytus sutarties
sudarymo kriterijus. Pastarosiose buvo nurodyti sutarties sudarymo kriterijų lyginamieji svoriai, t. y. 75 % balų už techninius
kriterijus, iš kurių 15 % balų skiriami už kriterijų „kokybės valdymo procesas“, 45 % balų – už kriterijų „siūlomų darbuotojų
kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ ir 15 % balų – už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų
išteklių“, ir 25 % balų – už finansinį kriterijų.
2007 m. spalio 31 d. laišku EIB visiems asmenims, pateikusiems prašymus pateikti su konkursu susijusius paaiškinimus, išsiuntė
su nagrinėjamu konkursu susijusių „klausimų ir atsakymų“ sąrašą.
Ieškovė pateikė pasiūlymą 2007 m. lapkričio 9 d., t. y. nustatytą galutinę pasiūlymų teikimo dieną (skelbimo apie pirkimą
IV.3.4 punktas).
Iš viso EIB gavo septynis pasiūlymus, kuriuos išnagrinėjo vertinimo komitetas. Po dviejų pirmųjų procedūros etapų, t. y. pašalinimo
etapo (specifikacijų 6.1 punktas) ir atrankos etapo (specifikacijų 6.2 punktas) buvo priimti visų konkurso dalyvių pasiūlymai.
Per paskutinį etapą, t. y. pasiūlymų lyginamojo vertinimo ir sprendimo sudaryti sutartį priėmimo etapą (specifikacijų 7 punktas),
per kurį buvo numatyta iš pradžių išnagrinėti atrinktų konkurso dalyvių pasiūlymus atsižvelgiant tik į techninius kriterijus
ir atmesti specifikacijose nurodytų minimalių ribų nesiekiančius pasiūlymus, o vėliau po techninio vertinimo neatmestus pasiūlymus
išnagrinėti atsižvelgiant į finansinį kriterijų, buvo išnagrinėti, atsižvelgiant į pastarąjį kriterijų, tik penki pasiūlymai,
tarp jų ir ieškovės, nes per techninį vertinimą du pasiūlymai nepasiekė specifikacijose nustatytų minimalių ribų. Po pasiūlymų
lyginamojo vertinimo komitetas geriausią bendrą balą skyrė
Sybase BVBA
(toliau – atrinktas konkurso dalyvis) pasiūlymui, o ieškovės pasiūlymas liko antroje vietoje. Atsižvelgęs į vertinimo komiteto
atliktą vertinimą 2008 m. sausio 31 d. EIB priėmė sprendimą atmesti ieškovės pateiktą pasiūlymą ir sudaryti sutartį su atrinktu
konkurso dalyviu (toliau – ginčijamas sprendimas) po to, kai su pastaruoju aptarė tam tikrus jo pasiūlymo elementus per 2008 m.
sausio 29 d. įvykusį susitikimą.
2008 m. vasario 18 d. EIB visiems konkurso dalyviams, išskyrus ieškovę, išsiuntė laiškus, kad praneštų, jog sutartį nuspręsta
sudaryti su atrinktu konkurso dalyviu.
2008 m. birželio 12 ir 17 d. atitinkamai EIB ir atrinktas konkurso dalyvis pasirašė preliminariąją sutartį, įsigaliojusią
2008 m. birželio 16 d.
2008 m. liepos 31 d., susipažinusi su Oficialiojo leidinio priede (OL S 176) paskelbtu skelbimu Nr. 2008/S 144‑192307 apie
sutarties sudarymą, ieškovė kreipėsi į EIB ir skundėsi, kad nesilaikyta specifikacijų ir viešojo pirkimo procedūroms taikomos
teisės, nes ji laiku nebuvo informuota apie ginčijamą sprendimą. Ji paragino EIB sustabdyti sutarties sudarymo ir preliminariosios
sutarties pasirašymo procedūrą arba, jei reikia, pastarąją panaikinti. Be to, ji paprašė su viešojo pirkimo procedūra susijusios
informacijos, būtent: atrinkto konkurso dalyvio, jo konsorciumo partnerių, – jei tokį sudarė, kad pateiktų pasiūlymą, ir subrangovų
pavadinimų, už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų jos pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui skirtų balų,
jos pasiūlymo ir atrinkto konkurso dalyvio palyginimo duomenų, būtent dėl finansinio aspekto, ir vertinimo komiteto ataskaitos,
susijusios su jos pasiūlymu ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymu, išsamios kopijos.
2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške EIB ieškovei pateikė duomenis apie sutarties sudarymo kriterijų lyginamuosius svorius. Taip
pat EIB pažymėjo, kad sutartis sudaryta su atrinktu konkurso dalyviu ir nurodė, kaip paskirstyti ieškovės pasiūlymui ir atrinkto
konkurso dalyvio pasiūlymui skirti balai. EIB nurodė, kad ieškovės pasiūlymui skirta 22,03 balo (iš 35 galimų), o atrinkto
konkurso dalyvio pasiūlymui – 29,36 balo (iš 35 galimų).
Tą pačią dieną manydama, kad gavo tik nedidelę prašytos informacijos dalį, ieškovė EIB išsiuntė kitą laišką, kuriame prašė
atsakyti į visus jos liepos 31 d. laiške pateiktus klausimus, nurodyti ginčijamo sprendimo motyvus ir tai, ar su atrinktu
konkurso dalyviu jau pasirašyta preliminarioji sutartis. Jei nepasirašyta, ieškovė EIB prašė sustabdyti tos sutarties pasirašymo
procedūrą, kol bus išsamiai išnagrinėtas jos skundas.
2008 m. rugpjūčio 6 d. EIB patvirtino, kad gavo ieškovės laišką. 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške jis pripažino, jog padarė
„administracinę klaidą“, nes oficialiu laišku ieškovės neinformavo apie pasiūlymų lyginamojo vertinimo rezultatus ir už tai
atsiprašė. EIB taip pat pažymėjo, kad visa viešojo pirkimo procedūra galioja ir kad padaryta administracinė klaida nėra esminis
pažeidimas, kuris pateisina su atrinktu konkurso dalyviu sudarytos preliminariosios sutarties sustabdymą ar panaikinimą.
2008 m. rugsėjo 1 d. ieškovė EIB išsiuntė dar vieną laišką, kuriame nurodė vykstant viešojo pirkimo procedūrai padarytus tam
tikrus pažeidimus. Jos nuomone, EIB supainiojo konkurso dalyvių atrankos kriterijus ir sutarties sudarymo kriterijus. Be to,
EIB naudojo diskriminuojančius ar netikslius sutarties sudarymo kriterijus, neįvykdė savo pareigos laiku informuoti konkurso
dalyvius apie sprendimą sudaryti sutartį ir jų atžvilgiu nustatyti
status quo
laikotarpį, kad būtų užtikrinta jų teisė pateikti skundą, nevykdė pakankamai skaidrios procedūros, pažeidė vienodo požiūrio
principą, nemotyvavo ginčijamo sprendimo ir atlikdamas pasiūlymų lyginamąjį vertinimą taikė formulę, dėl kurios neatsižvelgta
į „ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo“ principą ir suteikta pirmenybė pasiūlymams, kuriuose numatyta didžiausia kaina.
2008 m. rugsėjo 10 d. EIB patvirtino, kad gavo ieškovės 2008 m. rugsėjo 1 d. laišką ir ją informavo, kad šis perduotas nagrinėti
skundų tarnybai ir į jį bus atsakyta vėliausiai 2008 m. spalio 27 d.
2008 m. spalio 27 d. EIB ieškovei išsiuntė laišką, kuriame informavo, kad EIB nebegali nagrinėti jos skundo, nes ši 2008 m.
spalio 6 d. pradėjo procesą Pirmosios instancijos teisme (dabar – Bendrasis Teismas).

Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla buvo pradėta ieškiniu, užregistruotu Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis teismas) kanceliarijoje 2008 m.
spalio 6 d.
2009 m. sausio 30 d. EIB pateikė atsiliepimą į ieškinį.
Dublikas ir triplikas atitinkamai buvo pateikti 2009 m. balandžio 15 d. ir birželio 15 d.
Atsižvelgęs į teisėjo pranešėjo siūlymą, Bendrasis Teismas (antroji kolegija), taikydamas proceso organizavimo priemones pagal
savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė EIB atsakyti į klausimą, kokia jo tarnyba priėmė ginčijamą sprendimą, ir
pateikti šį sprendimą ar bet kurį kitą jį pakeičiantį dokumentą.
EIB šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą. 2009 m. gruodžio 15 d. pateiktame laiške EIB nurodė, kad pagal jo vidaus taisykles
ir faktinių aplinkybių metu galiojusią praktiką ginčijamą sprendimą priėmė Informacinių technologijų departamento direktorius,
– šis departamentas nuo šiol yra Strategijos generalinio direktorato dalis, – kurį, prieš pasirašant preliminariąją sutartį
su atrinktu dalyviu, patvirtino EIB pirmininkas. Be to, EIB pateikė 2008 m. sausio 31 d. „pažymą byloje“ Nr. SCC/IT/FLA/2008‑015/kr
(toliau – 2008 m. sausio 31 d. pažyma), kurioje buvo minėto direktoriaus sprendimas sudaryti sutartį su atrinktu konkurso
dalyviu ir vertinimo komiteto konsoliduoto vertinimo lapas, pateiktas tos pažymos priede.
2010 m. sausio 8 d. atsiųstame laiške ieškovė pateikė savo pastabas dėl 2008 m. sausio 31 d. pažymos. Atsižvelgdama į toje
pažymoje esančią informaciją ji pateikė naują ieškinio pagrindą.
2010 m. sausio 26 d. atsiųstame laiške EIB pateikė savo pastabas dėl ieškovės 2010 m. sausio 8 d. laiške pateikto naujo ieškinio
pagrindo.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegiją ir todėl ši byla paskirta
šiai kolegijai.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
Per 2010 m. lapkričio 17 d. teismo posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus
klausimus.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        nurodyti EIB atlyginti per viešojo pirkimo procedūrą dėl neteisėto ginčijamo sprendimo patirtus nuostolius, kurių suma įvertinta
1 940 000 EUR,
–        priteisti iš EIB visas bylinėjimosi išlaidas net ir tuo atveju, jei ieškinys būtų atmestas.
EIB Bendrojo Teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį dėl panaikinimo nepagrįstu,
–        pripažinti prašymą atlyginti nuostolius nepriimtinu arba, nepatenkinus šio reikalavimo, nepagrįstu,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
1.
Dėl ieškinio priimtinumo
Pirmiausia reikia pabrėžti, kad konkrečiau kalbant apie taisyklių, nustatančių ieškinio priimtinumo sąlygas, taikymą laiko
atžvilgiu, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, pirma, vadovaujantis principu
tempus regit actum
, ieškinio priimtinumo klausimas turi būti sprendžiamas remiantis jo pateikimo dieną galiojusiomis taisyklėmis (1973 m. gegužės
8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Campogrande prieš Komisiją
, 60/72, Rink. p. 489, 4 punktas; taip pat šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m. vasario 22 d. Teisingumo Teismo pirmininko
nutarties
Kozlowski
, C‑66/08, Rink. p. I‑0000, 7 punktą) ir, antra, ieškinio priimtinumo sąlygos vertinamos ieškinio pareiškimo momentu, t. y.
kai pateikiamas ieškinio pareiškimas (2002 m. balandžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ispanija prieš Tarybą
, C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 ir C‑22/01, Rink. p. I‑3439, 23 punktas; 2002 m. kovo 21 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Shaw ir Falla prieš Komisiją
, T‑131/99, Rink. p. II‑2023, 29 punktas ir 2008 m. liepos 9 d. Sprendimo
Alitalia prieš Komisiją
, T‑301/01, Rink. p. II‑1753, 37 punktas).
Kadangi šis ieškinys pateiktas 2008 m. spalio 6 d., su priimtinumu susiję klausimai turi būti sprendžiami atsižvelgiant į
tuo metu galiojusias nuostatas, t. y. EB sutarties nuostatas, o ne į atitinkamas naująsias ESV sutarties nuostatas, kurios
įsigaliojo 2009 m. gruodžio 1 d.

Dėl Bendrojo Teismo kompetencijos
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad prašymas panaikinti ginčijamą sprendimą, pateiktas remiantis EB 230 straipsniu, yra priimtinas. Prie EB
sutarties pridėtame Protokole dėl Europos investicijų banko statuto (toliau – Statutas) nenumatytas išsamus EIB aktų kontrolės
mechanizmas. Tačiau tai nereiškia, kad tokia kontrolė neįmanoma. 1986 m. balandžio 23 d. Sprendime
Les Verts prieš Europos Parlamentą
(294/83, Rink. p. 1339, 23–25 punktai) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Europos bendrija yra teisinė bendrija, todėl turi
būti galimybė taikyti teisminę kontrolę visų jos įstaigų aktams, jei šie sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims. Atsižvelgiant
į EB sutartį ir Statutą EIB yra bendrijos įstaiga, netgi institucija, ir jos aktams, kai jie sukelia teisinių pasekmių tretiesiems
asmenims, turi būti taikoma Teisingumo Teismo vykdoma teisėtumo kontrolė. Tai, kad EIB aktai tiesiogiai nepaminėti EB 230 straipsnyje,
šiuo atžvilgiu nėra kliūtis. Teisingumo Teismas įvedė dvigubą kriterijų, siekiant nustatyti, ar EB 230 straipsnis taikomas
Bendrijos institucijų ir agentūrų aktams, t. y. reikia išsiaiškinti, ar nagrinėjama institucija paminėta EB 230 straipsnyje
ir ar jos aktams taikoma pakankama teisminė kontrolė.
EIB taip pat mano, kad ieškovės prašymas panaikinti yra priimtinas. EIB Bendrojo Teismo prašo aiškiai apibrėžti savo kompetenciją
nagrinėti prašymą panaikinti vieną iš jo sprendimų, kuriuo atmetamas asmens pateiktas pasiūlymas ir nagrinėjama sutartis sudaroma
su kitu asmeniu, bei prašymą atlyginti nuostolius už tariamai dėl šio sprendimo patirtą žalą, nes Liuksemburgo
Tribunal administratif
klaidingai patvirtino savo kompetenciją šioje srityje 2007 m. rugsėjo 26 d. sprendimu (įregistruotas kaip byla Nr. 22447),
kuris apeliacine tvarka buvo patvirtintas 2008 m. vasario 21 d.
Cour administrative
sprendimu (įregistruotas kaip byla Nr. 23620C). Iš tikrųjų 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendime
SGEEM ir Etroy prieš EIB
(C‑370/89, Rink. p. I‑6211) Teisingumo Teismas pripažino savo kompetenciją nagrinėti bendrovės pateiktą ieškinį dėl žalos
atlyginimo, grindžiamą tariamu EIB sprendimo nesudaryti su ja viešojo darbų pirkimo sutarties neteisėtumu. Be to, 2008 m.
spalio 8 d. Sprendime
Sogelma prieš AER
(T‑411/06, Rink. p. II‑2771, 42 ir 43 punktai) Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Sprendimu
Les Verts prieš Europos Parlamentą
(žr. šio sprendimo 30 punktą), nusprendė, kad Bendrijos įstaigos, t. y. toje byloje – Europos rekonstrukcijos agentūros (ERA)
sprendimai, priimti vykdant viešojo pirkimo procedūras, jei jais sukuriama teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, yra aktai,
kuriuos galima ginčyti Pirmosios instancijos teisme. Todėl, EIB nuomone, atsižvelgiant į jo, kaip Bendrijos administracinės
įstaigos, statusą, jis turėtų būti vertinamas taip pat, kai priima teisinių pasekmių tretiesiems asmenims sukeliančius sprendimus
vykdydamas viešojo pirkimo procedūras arba nagrinėja prašymus susipažinti su jo dokumentais. Tačiau EIB teigia, kad jis nepatenka
į Bendrojo Teismo kompetencijos sritį, kai vykdo su paskolomis susijusią veiklą, t. y. kai dalyvauja finansų rinkose kaip
ir bet kuri banko įstaiga (1993 m. lapkričio 26 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Tête ir kt. prieš EIB
, T‑460/93, Rink. p. II‑1257, 20 punktas).
Bendrojo Teismo vertinimas
Šios bylos šalys šiuo atveju sutaria, kad Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti šį prašymą dėl panaikinimo. Vis dėlto,
kadangi Bendrojo Teismo kompetencija yra klausimas, susijęs su viešąja tvarka, šis teismas jį gali nagrinėti savo iniciatyva
(žr. 2005 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
GEF prieš Komisiją
, T‑29/02, Rink. p. II‑835, 72–74 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką; taip pat šiuo klausimu žr. 1979 m. kovo 6 d.
Teisingumo Teismo sprendimo
Simmenthal prieš Komisiją
, 92/78, Rink. p. 777, 21 ir 22 punktus). Taigi Bendrasis Teismas nėra saistomas šalių nuomonės apie jo kompetenciją nagrinėti
šį ieškinį ir jis, išklausęs šalis, savo iniciatyva turi nurodyti nepriimtinumo pagrindą, susijusį su kompetencijos nagrinėti
visą ieškinį ar jo dalį nebuvimu. Juo labiau, kad, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, nacionalinis teismas nusprendė,
jog pats turi kompetenciją nagrinėti EIB sprendimo atmesti asmens pateiktą pasiūlymą ir savo sąskaita sudaryti nagrinėjamą
sutartį su kitu asmeniu teisėtumą.
Pagal EB 5, 10, 297 straipsnius ir EB 307 straipsnio pirmą pastraipą ir pagal ES sutarties nuostatas, būtent ES 5 straipsnį,
Teisingumo Teismas savo įgaliojimus vykdo laikydamasis EB sutarties ir ES sutarties nuostatose numatytų sąlygų ir tikslų.
Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kompetencija nustatyta EB 225 straipsnyje ir AE 140a straipsnyje,
kurie detalizuojami Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnyje.
Bendrojo Teismo kompetencijos nagrinėti ieškinį, kuris apima prašymą panaikinti EIB trečiojo asmens nenaudai priimtą aktą
ir kartu prašymą atlyginti trečiojo asmens patirtą žalą dėl EIB neteisėtų veiksmų, klausimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant
į faktinių aplinkybių metu galiojusią EIB statuto redakciją, o būtent į jo 29 straipsnio pirmą pastraipą bei į EB 225 straipsnio
1 dalį, EB 235 straipsnį, EB 237 straipsnį ir EB 288 straipsnio antrą pastraipą bei prireikus – į EB 230 straipsnį.
Statuto 29 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta: „ginčus tarp [EIB] ir jo kreditorių, skolininkų arba bet kurio kito asmens
sprendžia kompetentingi nacionaliniai teismai, išskyrus atvejus, kai jurisdikcija priklauso Teisingumo Teismui“. Be to, Teisingumo
Teismas nusprendė, kad tiek EB sutartis, tiek ir šis straipsnis nėra kliūtis Teisingumo Teismo kompetencijai spręsti su EIB
susijusius ginčus ir pridūrė, jog pastarojoje nuostatoje nurodyta aiški išimtis, susijusi su EB sutartimi jam priskirta kompetencija
(šiuo klausimu žr. 31 punkte minėto Sprendimo
SGEEM ir Etroy prieš EIB
17 ir 18 punktus).
Šioje byloje ginčas kilo tarp EIB ir pagal Graikijos teisę įsteigtos bendrovės, kurios EIB nekontroliuoja, ir todėl ji turi
būti laikoma trečiuoju asmeniu, kaip tai suprantama pagal Statuto 29 straipsnio pirmą pastraipą. Pagal šią nuostatą klausimas,
ar tokio ginčo, koks nagrinėjamas šioje byloje, nagrinėjimas priskiriamas Teisingumo Teismo kompetencijai, ar nacionalinių
teismų kompetencijai, o prireikus – Teisingumo Teismo ar Bendrojo Teismo kompetencijai, turi būti sprendžiamas remiantis EB sutartimi.
Pirma, kalbant apie prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą, reikia pažymėti, jog klausimas, ar Bendrasis Teismas kompetentingas
jį nagrinėti, ir atsižvelgiant į tai, kad kalbama apie specialiąją nuostatą, pirmiausia priklauso nuo EB 237 straipsnio, taikomo
kartu su EB 225 straipsnio 1 dalimi, išaiškinimo.
EB 237 straipsnyje numatyta:
„Neperžengiant toliau nustatytų ribų, Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus dėl:
a)      valstybių narių pareigų pagal [EIB] statutą vykdymo. Šiuo atveju [EIB] direktorių valdyba naudojasi Komisijai pagal 226 straipsnį
[, susijusį su valstybės narės įsipareigojimo pagal EB sutartį neįvykdymo,] suteiktais įgaliojimais;
b)      [EIB] Valdytojų tarybos priimtų sprendimų. Šiuo atveju bet kuri valstybė narė, Komisija ar [EIB] direktorių valdyba gali pateikti
ieškinius [EB] 230 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;
c)      [EIB] direktorių valdybos priimtų sprendimų. Ieškinius dėl tokių sprendimų gali pateikti tik valstybės narės arba Komisija
[EB] 230 straipsnyje nustatytomis sąlygomis ir tik dėl to, kad nesilaikoma [Statuto] 21 straipsnio 2, 5, 6 ir 7 dalyse nustatytos
tvarkos;
<...>“
Be to, iš EB 225 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad tik Teisingumo Teismas gali nagrinėti EB 237 straipsnyje nurodytus
ieškinius.
Siekiant patikrinti, ar ginčijamas sprendimas patenka į EB 237 straipsnio taikymo sritį, reikia priminti atskirų EIB organų
kompetenciją.
Pagal Statuto 8 straipsnį [EIB] vadovauja ir jį valdo Valdytojų taryba, Direktorių valdyba ir Valdymo komitetas.
Pagal Statuto 9 straipsnį Valdytojų taryba nustato [EIB] kreditavimo politikos bendrąsias nuorodas ir, be kita ko, sprendžia,
ar didinti pasirašytą kapitalą, tvirtina Direktorių valdybos parengtą metų pranešimą ir metų balansą bei pelno ir nuostolių
ataskaitą, taip pat tvirtina [EIB] darbo tvarkos taisykles, todėl tik Valdytojų taryba turi kompetenciją organizuoti tarnybų
vidaus veiklą gero administravimo sumetimais (2003 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš EIB
, C‑15/00, Rink. p. I‑7281, 67 ir paskesni punktai). Pagal Statuto 11 straipsnį Direktorių valdyba turi teisę priimti sprendimus
dėl paskolų ir garantijų suteikimo bei paskolų ėmimo; ji nustato teikiamų paskolų palūkanų normas ir komisinius už garantijas;
ji rūpinasi tinkamu vadovavimu [EIB]; užtikrina, kad [EIB] būtų valdomas vadovaujantis EB sutartimi, Statutu bei Valdytojų
tarybos nustatytomis bendrosiomis nuorodomis. Remiantis Statuto 11 straipsnio 2 dalies septinta pastraipa, Valdymo komiteto
pirmininkas arba, jeigu jis nedalyvauja, vienas iš pirmininko pavaduotojų pirmininkauja Direktorių valdybos susirinkimams,
tačiau nebalsuoja. Pagal Statuto 13 straipsnį valdymo komitetas yra kolegialus ir nuolatinis EIB valdymo organas. Valdymo
komitetas, pavaldus pirmininkui ir prižiūrimas Direktorių valdybos, yra atsakingas už [EIB] einamąją veiklą ir rengia Direktorių
valdybos sprendimus, po to užtikrina jų įgyvendinimą. EIB pirmininkas pirmininkauja valdymo komiteto susirinkimams. Valdymo
komiteto nariai atsakingi tik EIB. Juos šešeriems metams skiria valdytojų taryba direktorių valdybos siūlymu, jie gali būti
paskirti kitai kadencijai.
Iš EIB atsakymo į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą ir iš 2008 m. sausio 31 d. pažymos matyti, kad ginčijamą sprendimą priėmė
Informacinių technologijų departamento direktorius, šis departamentas nuo šiol yra EIB Strategijos generalinio direktorato
dalis. Kaip teigia EIB, prieš pasirašant preliminariąją sutartį su atrinktu dalyviu ginčijamą sprendimą patvirtino EIB pirmininkas
2008 m. birželio 12 ir 17 d. (žr. šio sprendimo 20 punktą). Nors byloje nėra jokio įrodymo, kad ginčijamą sprendimą patvirtino
EIB pirmininkas, reikia preziumuoti, kad tai įrodytas faktas šiame procese, nes ieškovė to neginčijo. Jei ginčijamas sprendimas
priimtas „prižiūrint“ EIB pirmininkui, iš to galima daryti išvadą, kad jis priskiriamas EIB „einamajai veiklai“, kaip tai
suprantama pagal Statuto 13 straipsnio 3 dalį, ir todėl Valdymo komiteto kompetencijos sričiai (šiuo klausimu žr. 42 punkte
minėto Sprendimo
Komisija prieš EIB
66 punktą), o Valdymo komiteto užduotis yra būtent užtikrinti EIB einamosios veiklos valdymą prižiūrint pirmininkui. Iš tikrųjų
šiuo atveju nėra jokių požymių, leidžiančių suabejoti tuo, kad viešojo pirkimo sutarties sudarymas savo sąskaita yra EIB „einamosios
veiklos“ valdymas.
Todėl reikia nuspręsti, kad ginčijamas sprendimas nepateko nei į Valdytojų tarybos, nei į Direktorių valdybos kompetencijos
sritį ir todėl negali būti priskiriamas nei vienam, nei kitam EIB organui, taigi jam netaikomos specialiosios EB 237 straipsnio
nuostatos.
Lieka išnagrinėti klausimą, ar Bendrasis Teismas, remdamasis EB 225 ir EB 230 straipsniais, gali nagrinėti ieškinį dėl panaikinimo,
pareikštą dėl galutinio EIB akto, sukeliančio teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.
Visų pirma reikia priminti, kad Bendrija yra teisinė bendrija ta prasme, kad nei jos valstybės narės, nei jos institucijos
neišvengia jų teisės aktų atitikties konstitucinei chartijai, t. y. EB sutarčiai, kontrolės ir kad toje Sutartyje nustatyta
išsami teisių gynimo būdų ir procedūrų sistema tam, kad Teisingumo Teismas galėtų atlikti institucijų teisės aktų teisėtumo
kontrolę (žr. 42 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš EIB
75 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tai atitinka ir 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių
teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – chartija), kuri nors ir neturėjo privalomos teisinės galios iki Lisabonos sutarties
įsigaliojimo 2009 m. gruodžio 1 d., įrodo joje įtvirtintų teisių svarbą Bendrijos teisinėje sistemoje, 47 straipsniu siekiamą
tikslą (2003 m. sausio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Philip Morris International ir kt. prieš Komisiją
, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ir T‑272/01, Rink. p. II‑1, 122 punktas). Pagal šį straipsnį kiekvienas asmuo, kurio
teisės ir laisvės, garantuojamos pagal Bendrijos teisę, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą
bylos nagrinėjimą. Nors EIB nėra Bendrijos institucija, tačiau jis yra pagal EB sutartį įsteigta Bendrijos įstaiga, turinti
teisinį subjektiškumą, todėl jam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė, visų pirma kaip tai numatyta EB 237 straipsnio b punkte
(žr. 42 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš EIB
75 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Antra, reikia atsižvelgti į tai, kad EB 237 straipsnyje įtvirtinta specialioji nuostata susijusi tik su tam tikrais EIB ginčais
ir todėl jos taikymo sritis ribota ir papildoma, palyginti su kitais EB straipsniais, kaip antai EB 236 straipsnis (1976 m.
birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Mills prieš EIB
, 110/75, Rink. p. 955, 16 ir 17 punktai ir 31 punkte minėto Sprendimo
SGEEM ir Etroy prieš EIB
17 punktas). Be to, reikia pažymėti, kad EB 237 straipsnis ir Statuto 29 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinami atsižvelgiant
į EB 267 straipsnį, kuriame nustatyta, kad EIB „uždavinys – naudojantis kapitalo rinka ir savo ištekliais prisidėti prie darnios
ir stabilios bendrosios rinkos plėtros Bendrijos interesui“ ir kad jis „šiam tikslui <...>, nesiekdamas pelno, teikia paskolas
ir garantijas, visuose ekonomikos sektoriuose palengvinančias projektų finansavimą“, taip pat į šio sprendimo 37 punkte cituotas
Statuto nuostatas, iš kurių matyti, kad pagrindinė Valdymo komiteto užduotis – rengti ir įgyvendinti sprendimus paskolų ir
garantijų arba paskolų ėmimo srityje, kuriuos priima Direktorių valdyba pagal Valdytojų tarybos nustatytas bendrąsias gaires
(šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados, pateiktos šio sprendimo 42 punkte minėtame
Sprendime
Komisija prieš EIB
, Rink. p. I‑7290, 75–78 punktus). Nors Statuto nuostatose nėra visiškai atmetama galimybė Valdymo komitetui tvarkant EIB
einamąją veiklą priimti sprendimus, sukeliančius teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, vis dėlto iš Statuto aiškiai matyti,
kad įprastai tokius sprendimus priima ar turi priimti Valdytojų taryba arba Direktorių valdyba.
Tai, kad EB 237 straipsnyje neminimas Valdymo komitetas, atspindi šį kompetencijos pasidalijimą EIB viduje. Kadangi pagal
Statuto 29 straipsnio pirmą pastraipą Valdymo komitetas įprastai rengia, o ne priima sprendimus, turinčius sukelti teisinių
pasekmių tretiesiems asmenims, EB sutarties rengėjai nemanė, kad būtina šių aktų teisminė kontrolė. Čia galima įžvelgti panašumą
su EB 230 straipsniu, kuriame nustatyta, kad ieškinius galima pareikšti dėl institucijų ir ECB priimtų galutinių aktų, sukeliančių
teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, o dėl priemonių, kuriomis tokie aktai tik rengiami, ieškinių pareikšti negalima. Šiuo
klausimu 31 punkte minėtos nutarties
Tête ir kt. prieš EIB
18 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „EIB išlaiko pradinę užduotį, t. y. teikti paskolas ir garantijas (žr. [EEB] 129
ir 130 straipsnius bei [EB] 198
d
ir 198
e
straipsnius)“, ir kad „trečiųjų asmenų, kurie neturi nei EIB paskolų, nei EIB garantijų, atžvilgiu jis nepriima teisinių
pasekmių sukeliančių sprendimų“. Tačiau toks argumentavimas netinkamas tokiu kaip šioje byloje atveju, kai paaiškėja, kad
Valdymo komitetas priima sprendimą, sukeliantį teisinių pasekmių tretiesiems asmenims. Teisinėje bendrijoje, kokia yra Bendrija,
suinteresuotas asmuo turi turėti galimybę pareikšti ieškinį dėl tokio sprendimo.
Šia apimtimi reikia nuspręsti, kad tokią bendrą nuostatą, kokia yra EB 230 straipsnis, papildo EB 237 straipsnyje įtvirtinta
speciali nuostata, turinti tik ribotą taikymo sritį ir netaikoma aktams, kurie sukelia galutinių teisinių pasekmių tretiesiems
asmenims, kuriuos Valdymo komitetas priima tvarkydamas EIB einamąją veiklą pagal Statuto 13 straipsnio 3 dalį, kaip antai
ginčijamam sprendimui ar sprendimui neleisti susipažinti su EIB administraciniais dokumentais.
Trečia, būtų nepriimtina, jei sumaniai tvarkydamas savo sprendimų priėmimo procesą EIB išvengtų EB sutartimi reikalaujamos
teisminės kontrolės, kiek tai susiję su institucijų ir visų Bendrijos įstaigų, kurios, kaip EIB, įsteigtos ir turi teisinį
subjektiškumą pagal EB sutartį, aktais (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. šio sprendimo 47 punkte minėtos generalinio advokato
F. G. Jacobs išvados, pateiktos minėtame Sprendime
Komisija prieš EIB
, 71 punktą). Kitų, ne EB 237 straipsnio b ir c punktuose nurodytų EIB organų, t. y. ne Valdytojų tarybos ar Direktorių valdybos,
oficialiai priimtiems aktams turi būti taikoma teisminė kontrolė, jei jie yra galutiniai ir sukelia teisinių pasekmių tretiesiems
asmenims. Todėl pagal EB 225, EB 230 ir EB 237 straipsnius Teisingumo Teismui, o šiuo atveju – Bendrajam Teismui suteikta
kompetencija kontroliuoti bet kurio EIB administracinio akto, t. y. bet kurio EIB vienašališkai priimto akto, sukeliančio
galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, teisėtumą.
Ketvirta, reikia užtikrinti, kad nebūtų pažeistas EIB funkcinis ir institucinis savarankiškumas ir jo reputacija kaip savarankiškos
įstaigos finansų rinkose, kaip nustatyta EB sutartimi (1988 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš EIB
, 85/86, Rink. p. 1281, 27–30 punktai ir 42 punkte minėto 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo
Komisija prieš EIB
101 ir paskesni punktai). Taigi ginčijamo sprendimo priėmimas priskiriamas EIB vykdomai veiklai, kuria jis dalyvauja administruojant
Bendriją ir, konkrečiau kalbant, ši veikla susijusi su administracijos kaip perkančiosios organizacijos dalyvavimu, o ne su
EIB vykdoma veikla ar jo operacijomis finansų srityje ar finansų rinkose. Todėl teisminė kontrolė, kurią gali tekti vykdyti
Bendrajam Teismui remiantis EB 225 straipsnio 1 dalimi ir EB 230 straipsniu, nors ji
a priori
ir platesnė nei ta, kurią Teisingumo Teismas vykdo dėl Direktorių valdybos priimtų sprendimų remdamasis EB 237 straipsnio
c punktu, vis dėlto negali būti laikoma daranti poveikį EIB turimam funkciniam ir instituciniam savarankiškumui suteikiant
paskolas ir garantijas ir jas finansuojant, be kita ko, iš kapitalo rinkų ar darančiu poveikį EIB reputacijai ar jo patikimumui
kaip nepriklausomai įstaigai finansų rinkoje. Be to, reikia pažymėti, kad pats EIB teigia, jog Bendrasis Teismas turi kompetenciją
nagrinėti šį prašymą dėl panaikinimo pagal EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 230 straipsnį. Todėl jis nemano, kad šiuo atveju
Bendrojo Teismo vykdoma teisėtumo kontrolė gali pakenkti pagal EB sutartį ir Statutą EIB turimam funkciniam ir instituciniam
savarankiškumui.
Todėl išsamios Bendrijos aktų teisėtumo kontrolės būtinybė reikalauja EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 230 straipsnį aiškinti
taip, kad jais neatimama Bendrojo Teismo teisė nagrinėti ieškinį dėl akto, susijusio su EIB Valdymo komiteto vykdomu einamosios
veiklos tvarkymu ir sukeliančio galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, panaikinimo.
Kita vertus, dėl pateikto prašymo atlyginti nuostolius pažymėtina, kad, kiek tai susiję su Sąjungos teismo ir, šiuo atveju,
Bendrojo Teismo kompetencijos principu nagrinėti ieškinį dėl deliktinės atsakomybės, pareikštą prieš EIB, šiuo klausimu tekstuose
nėra specialių nuostatų. Kadangi nėra specialių nuostatų, atsakymas į klausimą, ar Teisingumo Teismas, ar, šiuo atveju, Bendrasis
Teismas kompetentingi nagrinėti šį prašymą dėl žalos atlyginimo, pareikštą prieš EIB, priklauso nuo EB 225 straipsnio 1 dalies,
EB 235 straipsnio ir EB 288 straipsnio antros pastraipos išaiškinimo.
Visų pirma pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, jog turi kompetenciją nagrinėti prieš EIB pareikštą ieškinį dėl
žalos atlyginimo remdamasis EEB 178 straipsniu ir EEB 215 straipsnio antra pastraipa (vėliau – EB 235 straipsnis ir EB 288 straipsnio
antra pastraipa). Teisingumo Teismas savo kompetenciją pateisino tuo, kad tariamai neteisėtas veiksmas atliktas vykdant finansavimo
sutartį, kurią EIB, kaip Bendrijos įgaliotasis subjektas, sudarė jos vardu vykdamas įgaliojimus, kurie jam priskirti pagal
tam tikras nuostatas, susijusias su iš Bendrijos biudžeto finansuojamo rizikos kapitalo suteikimu ir valdymu, kad pats EIB
buvo įstaiga, kuri pagal EB sutartį dalyvauja šioje Bendrijos veiklos srityje, ir kad EIB veiksmai ir neveikimas vykdant tokią
finansavimo sutartį priskiriami Bendrijai (šiuo klausimu žr. 31 punkte minėto 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
SGEEM ir Etroy prieš EIB
4 ir 12–15 punktus ir 1993 m. gegužės 25 d. Sprendimo
SGEEM ir Etroy prieš EIB
, C‑370/89, Rink. p. I‑2583, 24 punktą). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „[EEB] sutarties 215 straipsnio
antroje pastraipoje vartojamas žodis „institucija“ turi būti suprantamas kaip susijęs ne vien tik su „[EEB] sutarties 4 straipsnio
1 dalyje išvardytomis institucijomis, bet kaip apimantis ir, atsižvelgiant į [EEB] sutartyje nustatytą deliktinės atsakomybės
sistemą, tokias Bendrijos įstaigas kaip [EIB]“ (31 punkte minėto 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
SGEEM ir Etroy prieš EIB
16 punktas).
Antra, reikia atsižvelgti į tai, kad, nors pagal EB sutartimi nustatytoje teisių gynimo būdų sistemoje ieškinys dėl žalos
atlyginimo yra savarankiškas teisių gynimo būdas ieškinio dėl panaikinimo atžvilgiu, vis dėlto šiuo atveju yra tiesioginis
ryšys tarp prašymo dėl žalos atlyginimo ir prašymo panaikinti ginčijamą sprendimą, nes ieškinio pareiškime nurodyta, kad „pagal
EB 235 ir 288 straipsnius pateiktas prašymas atlyginti žalą grindžiamas ginčijamo sprendimo neteisėtumu“, todėl prašymas atlyginti
žalą kaip ir papildo prašymą dėl panaikinimo. Dar daugiau, iš ieškinio pareiškimo matyti, kad prašymu atlyginti žalą siekiama
gauti sumą, kuri visiškai atitinka „apskaičiuotą visų pajamų sumą, kurią ieškovė būtų gavusi <...>, jei sutartis būtų sudaryta
su ja“, t. y. teises, kurių ieškovė mano netekusi dėl ginčijamo sprendimo. Todėl faktiškai prašymu atlyginti žalą siekiama
ieškovės atžvilgiu panaikinti ginčijamo sprendimo sukeltas teisines pasekmes ir, jei jis būtų pripažintas pagrįstu, tos teisinės
pasekmės būtų panaikintos.
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika (1986 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Krohn Import-Export prieš Komisiją
, 175/84, Rink. p. 753, 32 ir 33 punktai; 1995 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cobrecaf ir kt. prieš Komisiją
, T‑514/93, Rink. p. II‑621, 59 punktas ir 2002 m. spalio 17 d. Sprendimo
Astipesca prieš Komisiją
, T‑180/00, Rink. p. II‑3985, 139 punktas), reikia atsižvelgti į „tiesioginį ryšį“ arba „papildymą“, jei tas ryšys iš tikrųjų
egzistuoja tarp ieškinio dėl panaikinimo ir ieškinio dėl žalos atlyginimo, bei pastarojo papildomą pobūdį, palyginti su pirmuoju,
vertinant šių ieškinių priimtinumą, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo nebūtų dirbtinai atsietas nuo ieškinio dėl panaikinimo,
kurio atžvilgiu vis dėlto jis yra pagalbinis ar papildomas.
Trečia, reikia pabrėžti, kad atsižvelgiant į tai, jog EIB ieškovei padaryta žala dėl EIB veiklos, kuri yra dalyvavimas vykdant
Bendrijos administravimo užduotis ir, konkrečiau kalbant, kuri susijusi su šios administracijos, kaip perkančiosios organizacijos,
veikla, ir kad minėta žala atsirado ne dėl EIB veiklos ar operacijų finansų rinkose arba finansų srityje, Bendrojo Teismo
vykdoma kontrolė remiantis EB 225 straipsnio 1 dalimi, EB 235 straipsniu ir EB 288 straipsnio antra pastraipa negali būti
vertinama kaip galinti pažeisti EIB funkcinį ir institucinį savarankiškumą ir pakenkti pastarojo kaip savarankiškos įstaigos
finansų rinkose reputacijai. Šiuo atveju pats EIB teigia, kad Bendrasis Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą dėl šio
EIB atžvilgiu pateikto prašymo atlyginti žalą, remdamasis EB 225 straipsnio 1 dalimi, 235 straipsniu ir 288 straipsniu, ir
jis visiškai netvirtino, kad dėl tokios kontrolės gali būti pakenkta jo funkciniam ir instituciniam savarankiškumui.
Taigi Bendrasis Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą ir dėl EIB pareikšto prašymo atlyginti žalą remdamasis EB 225 straipsnio
1 dalimi, 235 straipsniu ir 288 straipsnio antra pastraipa, jei toks prašymas papildo priimtiną prašymą panaikinti EIB aktą,
sukeliantį galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.
Vadinasi, Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti visą šį ieškinį.

Dėl ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo
Šalių argumentai
Per teismo posėdį pateikus šį klausimą EIB patvirtino, kad ginčijamas sprendimas buvo įgyvendintas, nes preliminarioji sutartis
buvo sudaryta su atrinktu dalyviu ir iš dalies įvykdyta. Todėl EIB pripažino, kad, jei ginčijamas sprendimas būtų panaikintas,
jis nebegalėtų nieko padaryti, pavyzdžiui, atnaujinti viešojo pirkimo procedūrą. Vis dėlto EIB patikslino ir tai, kad neketina
ginčyti šio ieškinio priimtinumo dėl to, kad ieškovė neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Be to, jis pažymėjo, kad, nors teoriškai ieškinį pareiškusį neatrinktą konkurso dalyvį galima grąžinti į pradinę padėtį atlyginus
žalą, šiuo atveju netenkinamos tokiam žalos atlyginimui keliamos sąlygos, nes ieškovė dėl ginčijamo sprendimo nepatyrė jokios
realios žalos.
Per teismo posėdį ieškovė teigė, jog ji buvo pasiekusi, kad būtų panaikinti, visiškai ar iš dalies, keli sprendimai sudaryti
sutartis, bet tuos sprendimus priėmusios institucijos į šiuos panaikinimus tinkamai nereagavo. Be to, ji nurodė, kad turi
dvigubą suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Pirma, kadangi ji dalyvauja viešojo pirkimo
sutarčių sudarymo procedūrose, turi suinteresuotumą, kad būtų konstatuoti ginčijamo sprendimo trūkumai, siekiant užkirsti
kelią panašiems pažeidimams pasikartoti. Antra, ji tvirtino, kad yra suinteresuota, jog būtų pripažinti minėti pažeidimai,
nes siekia gauti žalos atlyginimą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas fizinio ar juridinio asmens, yra priimtinas tik
tuo atveju, kai šis asmuo yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu, o tai reiškia, kad pats ginčijamo akto panaikinimas
gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiai šaliai (2009 m. gruodžio
10 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Antwerpse Bouwwerken prieš Komisiją
, T‑195/08, Rink. p. II‑4439, 33 punktas). Kadangi ieškinio priimtinumo sąlygos, visų pirma suinteresuotumo pareikšti ieškinį
nebuvimas, susijusios su draudimu tęsti bylos nagrinėjimą viešosios tvarkos požiūriu, Bendrasis Teismas privalo savo iniciatyva
patikrinti, ar ieškovės yra suinteresuotos ginčijamo sprendimo panaikinimu (žr. 2005 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo
nutarties
Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia prieš Komisiją
, T‑228/00, Rink. p. II‑787, 22 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Ši teismų praktika pagal analogiją taikoma prašymams
dėl panaikinimo, nurodytiems ieškiniuose, kuriuose papildomai nurodomas ir prašymas atlyginti žalą.
Šioje byloje Bendrasis Teismas savo iniciatyva turi patikrinti, ar galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas ieškovei gali
suteikti naudos, nors viešojo pirkimo procedūra negali būti atnaujinta ir šiomis aplinkybėmis šalys sutaria, kad dėl sutarties
pasirašymo ir jos įvykdymo iš dalies ieškovė neteko bet kokios galimybės sudaryti nagrinėjamą sutartį su EIB.
Iš teismų praktikos matyti, kad net jei sprendimas sudaryti sutartį buvo visiškai įvykdytas kitų konkurentų naudai, konkurso
dalyvis išlieka suinteresuotas šio sprendimo panaikinimu, kad arba perkančioji organizacija atkurtų jo pradinę padėtį, arba
priverstų perkančiąją organizaciją ateityje padaryti atitinkamų viešojo pirkimo procedūros pakeitimų, jei šios procedūros
būtų pripažintos prieštaraujančiomis tam tikriems teisės reikalavimams (šiuo klausimu žr. 32 punkte minėto Sprendimo
Simmenthal prieš Komisiją
32 punktą ir 1999 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
CAS Succhi di Frutta prieš Komisiją
, T‑191/96 ir T‑106/97, Rink. p. II‑3181, 63 punktą).
Iš tikrųjų tai, kad susitarimas dėl viešojo pirkimo sutarties vykdymo pasirašytas ar net įvykdytas prieš paskelbiant sprendimą,
kuriuo išnagrinėjamas pagrindinėje byloje pašalinto konkurso dalyvio pareikštas ieškinys dėl sprendimo sudaryti sutartį, o
perkančioji organizacija saistoma sutartinių įsipareigojimų su konkurso laimėtoju, nėra kliūtis, jei ieškinys pagrindinėje
byloje priimtinas, perkančiajai organizacijai vykdyti EB 233 straipsnyje nustatytą pareigą imtis priemonių, būtinų tinkamai
pašalinto konkurso dalyvio interesų apsaugai užtikrinti (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo
pirmininko nutarties
European Dynamics prieš Komisiją
, T‑303/04 R, Rink. p. II‑3889, 83 punktą).
Jei iš viešojo konkurso pašalintam dalyviui pareiškus ieškinį sprendimas sudaryti sutartį panaikinamas, o perkančioji organizacija
nebegali atnaujinti konkurso dėl nagrinėjamos viešojo pirkimo sutarties, šio konkurso dalyvio interesai gali būti apsaugoti,
pavyzdžiui, išmokant piniginę kompensaciją, atitinkančią prarastą galimybę sudaryti sutartį, arba jei galima neginčijamai
nustatyti, kad sutartis turėjo būti sudaryta su konkurso dalyviu, – lygią negautoms pajamoms (šiuo klausimu žr. 1994 m. gegužės
2 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties
Candiotte prieš Tarybą
, T‑108/94 R, Rink. p. II‑249, 27 punktą; 2000 m. liepos 20 d. Nutarties
Esedra prieš Komisiją
, T‑169/00 R, Rink. p. II‑2951, 51 punktą ir 65 punkte minėtos Nutarties
European Dynamics prieš Komisiją
83 punktą). Iš naujausios teismų praktikos matyti, kad gali būti nustatyta dėl neteisėto sprendimo pašalinto konkurso dalyvio
prarastos galimybės sudaryti viešojo pirkimo sutartį ekonominė vertė (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 25 d. Pirmosios
instancijos teismo pirmininko nutarties
Vakakis prieš Komisiją
, T‑41/08 R, Rink. p. II‑0000, 66 ir 67 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką bei 2010 m. sausio 20 d. Nutarties
Agriconsulting Europe prieš Komisiją
, T‑443/09 R, Rink. p. II‑0000, 32–34 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje ieškovė suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kad, remiantis EB 233 straipsnio
pirmoje pastraipoje nustatyta pareiga, EIB ją tinkamai sugrąžintų į pradinę padėtį; prireikus tai gali būti padaryta sumokant
piniginę kompensaciją, atitinkančią jos prarastą galimybę sudaryti sutartį. Nors ieškovė pateikė prašymą atlyginti nuostolius,
pagal kurį kaip kompensacija gali būti išmokėta pinigų suma, pažymėtina, kad šis prašymas susijęs ne su prarasta galimybe
sudaryti sutartį, o su negautom pajamom, t. y. pelnu, kurį ji būtų gavusi, jei vykdytų sutartį (žr. šio sprendimo 210 punktą).
Vadinasi, šis prašymas atlyginti žalą gali būti atmestas ir tai neužkerta kelio ieškovei prireikus gauti piniginę kompensaciją
už prarastą galimybę sudaryti sutartį kaip tinkamą sugrąžinimą į ankstesnę padėtį, remiantis ESV sutarties 266 straipsnio
pirma pastraipa.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad rezultatas, gautas dėl pateikto prašymo dėl panaikinimo, ieškovei gali suteikti naudos, todėl
ji suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.

Dėl per viešojo pirkimo procedūrą pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės neginčijimo
Šalių argumentai
EIB teigia, kad ieškovė negali ginčyti pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės, nes ji to nepadarė laiku, t. y.
iki pasiūlymų pateikimo termino paskutinės dienos.
Ieškovė prašo atmesti šiuo klausimu EIB pateiktą nepriimtinumo pagrindą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Iš tikrųjų šis nepriimtinumo pagrindas susijęs su prašymo dėl panaikinimo trečiuoju ir ketvirtuoju pagrindais, kuriuos pateikdama
ieškovė ginčija sutarties sudarymo kriterijaus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ teisėtumą, ir prašymo
dėl panaikinimo penktuoju pagrindu, kurį pateikdama ieškovė ginčija sutarties sudarymo kriterijų santykinių svorių, t. y.
75 % balų už techninius kriterijus ir 25 % balų už finansinį kriterijų, teisėtumą.
Tiesa, kad ginčydama pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės teisėtumą ieškovė papildomai ginčija specifikacijų
teisėtumą. Todėl šiuo atveju kyla klausimas, ar konkurso dokumentas, kaip antai specifikacijos, yra aktas, dėl kurio galima
pareikšti tiesioginį ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, ir ar todėl ieškovė, remdamasi šiuo straipsniu ir
per šio straipsnio penktoje pastraipoje nustatytą dviejų mėnesių terminą, turėjo pareikšti ieškinį dėl šių specifikacijų.
Specifikacijos negali būti laikomos aktu, konkrečiai susijusiu su kiekvienu konkurso dalyviu. Iš tikrųjų, kaip ir visi perkančiosios
organizacijos parengti konkurso dokumentai, specifikacijos taikomos objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir sukelia teisinių
pasekmių bendrai bei abstrakčiai numanomoms asmenų kategorijoms. Todėl jos yra bendro pobūdžio ir negalima manyti, kad perkančiosios
organizacijos įvykdytas jų individualus išsiuntimas konkurso dalyviams leidžia kiekvieną iš jų individualizuoti, kaip tai
suprantama pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, visų kitų asmenų atžvilgiu (2008 m. gegužės 21 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Belfass prieš Tarybą
, T‑495/04, Rink. p. II‑781, 36–42 punktai).
Taigi šiuo atveju ginčijamas sprendimas buvo pirmasis aktas, dėl kurio ieškovė galėjo pareikšti ieškinį ir todėl pirmasis
aktas, jai leidęs ginčyti atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudotos formulės, EIB nustatytos specifikacijose, teisėtumą.
Todėl EIB klaidingai remiasi tuo, kad ieškovė tariamai pavėluotai ginčija šiame ieškinyje atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą
naudotą specifikacijose EIB nustatytą formulę ir kad ji yra teisėta.
Vadinasi, reikia konstatuoti, kad prašymo dėl panaikinimo trečiasis, ketvirtasis ir penktasis pagrindai yra priimtini ir reikia
atmesti šiuo atžvilgiu EIB pateiktą nepriimtinumo pagrindą.

Dėl prašymo dėl žalos atlyginimo neaiškumo
Šalių argumentai
EIB tvirtina, kad remiantis Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktu prašymas dėl žalos atlyginimo nepriimtinas,
nes EB 288 straipsnio 2 dalyje nustatytos sąlygos Bendrijos deliktinei atsakomybei kilti šiuo atveju nepaminėtos ieškinio
pareiškime ir ieškovė netvirtina, kad tie reikalavimai tenkinami. EIB nuomone, ieškinio pareiškime trūksta tikslumo, kiek
tai susiję su viešojo pirkimo procedūros pažeidimais, priežastinio ryšio tarp minėtų pažeidimų ir ieškovės nurodytos žalos
buvimu bei prašomų atlyginti nuostolių pobūdžiu ir suma. Todėl atsižvelgiant į galiojančią teismų praktiką (1971 m. gruodžio
2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Zuckerfabrik Schöppenstedt prieš Tarybą
, 5/71, Rink. p. 975 ir 1994 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
An Taisce ir WWF UK prieš Komisiją
, T‑461/93, Rink. p. II‑733, 42 ir 43 punktai) tokį prašymą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Iš esmės ieškovė mano, kad Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas nepažeistas ir kad duomenys, leidžiantys
nustatyti tris reikalavimus Bendrijos deliktinei atsakomybei kilti, nurodytus EB 288 straipsnio 2 dalyje, paminėti ieškinio
pareiškime.
Bendrojo Teismo vertinimas
Primintina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje
turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Šis nurodymas turi būti pakankamai aiškus ir
tikslus, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus be jokios
kitos pagrindžiančios informacijos. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, kad ieškinys būtų priimtinas,
reikia, jog esminės jį pagrindžiančios faktinės ir teisinės aplinkybės išplauktų – bent glaustai, tačiau sklandžiai ir suprantamai
– iš pačio ieškinio teksto (žr. 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją
, T‑19/01, Rink. p. II‑315, 64 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tam, kad būtų tenkinami šie reikalavimai ieškinio pareiškime dėl institucijos ar bet kurios kitos Bendrijos įstaigos ar organo
padarytos žalos atlyginimo, turi būti pateikti duomenys, pagal kuriuos galima nustatyti elgesį, kuriuo ieškovas šią instituciją,
įstaigą ar organą kaltina, priežastis, dėl kurių jis mano, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp šio elgesio ir žalos, kurią
tvirtina, kad patyrė, ir šios žalos pobūdį bei apimtį (žr. 1996 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją
, T‑387/94, Rink. p. II‑961, 107 punktą; 1997 m. liepos 10 d. Sprendimo
Guérin automobiles prieš Komisiją
, T‑38/96, Rink. p. II‑1223, 42 punktą ir 79 punkte minėto Sprendimo
Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją
65 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Iš ieškinio pareiškimo matyti, kad „<...> prašymas atlyginti žalą pateiktas remiantis EB 235 ir 288 straipsniais, grindžiamas
ginčijamo sprendimo, <...> dėl kurio pareikštas šis ieškinys, neteisėtumu“. Tai reiškia, kad šis prašymas aiškiai grindžiamas
prašyme dėl panaikinimo nurodytais pažeidimais. Be to, iš ieškinio pareiškimo aiškiai matyti, kad „ieškovė EIB prašo sumokėti
nuostolius, kurie sudaro 50 % nuo 3,88 milijono EUR, t. y. 1,94 milijono EUR sumą, apskaičiuotą pagal visas pajamas, kurias
ieškovė būtų gavusi pagal viešojo pirkimo procedūrą, jei sutartis būtų sudaryta su ja“. Vadinasi, ieškinyje yra duomenys,
leidžiantys nustatyti nurodytos žalos pobūdį ir apimtį. Be to, ieškinio pareiškime ieškovė pateikia paaiškinimų, kaip apskaičiuota
suma. Todėl, nors minėtame pareiškime ieškovė ir neskyrė specialios dalies priežastinio ryšio tarp neteisėtumo ir jos nurodytos
žalos klausimui, jame yra duomenų, leidžiančių nustatyti priežastis, dėl kurių ieškovė mano, kad egzistuoja priežastinis ryšys
tarp šio elgesio ir žalos, kurią ji teigia patyrusi, t. y. šiuo atveju priežastinis ryšys, jos nuomone, atsirado dėl to, kad
dėl ginčijamo sprendimo ji negalėjo su EIB sudaryti sutarties ir preliminariosios sutarties dėl pirmosios sutarties vykdymo.
Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad prašymas atlyginti nuostolius priimtinas, ir atmesti šiuo klausimu EIB pateiktą
nepriimtinumo pagrindą.
2.
Dėl esmės

Dėl taikytinos teisės
Šalių argumentai
Ieškovė mano, kad EIB, kaip perkančioji organizacija, privalo veikti remdamasi faktinių aplinkybių metu galiojančios redakcijos
„Sutarčių sudarymo vadovo: paslaugų, prekių ir darbų pirkimo sutarčių, sudaromų [EIB] sąskaita, vadovo“ (toliau – Vadovas)
nuostatomis, taip pat laikytis viešojo pirkimo procedūroms taikomų bendrųjų principų ir teisės aktų. Be to, nors 2004 m. kovo
31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos
derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) nebuvo taikoma EIB viešojo pirkimo
procedūroms, iš Vadovo įvado matyti, kad ši direktyva yra tinkamas pagrindas Vadovo, kuris parengtas ja remiantis, nuostatoms
vertinti. Taip pat Bendrasis Teismas yra nusprendęs, kad gali tikrinti Komisijos sprendimo sudaryti viešojo pirkimo sutartį
teisėtumą atsižvelgiant į 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo
tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322), iš dalies pakeistos 1997 m.
spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB, taip pat iš dalies keičiančia Direktyvas 93/36/EEB ir 93/37/EEB
dėl atitinkamų viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 328, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 3) (OL L 328, p. 1) (2008 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T‑345/03, Rink. p. II‑341, 206 punktas).
EIB prieštarauja, kad jam netaikoma Direktyva 2004/18, ir priduria, jog su viešojo pirkimo procedūromis susijusi teismų praktika
jam taikoma tik tiek, kiek joje aiškinamos jam taikomos nuostatos. Iš teismų praktikos (31 punkte minėto Pirmosios instancijos
teismo spendimo
Sogelma prieš AER
115 punktas ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T‑59/05, neskelbiamo Rinkinyje, 46 ir 47 punktai) matyti, kad Direktyva 2004/18, kaip ir Direktyva 92/50, kurią ji panaikina
ir pakeičia, netaikomos Bendrijos institucijos, įstaigos ar organo savo sąskaita sudarytoms viešojo pirkimo sutartims, išskyrus
jei šiems subjektams taikomose nuostatose į jas daroma aiški nuoroda.
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl šalių argumentų kyla klausimas, kokios taisyklės reglamentuoja viešojo darbų, prekių ar paslaugų pirkimo sutarčių, kurias
EIB sudaro savo sąskaita, atlygintinai ir iš nuosavų išteklių, sudarymą.
EIB turi finansinį savarankiškumą, nes pagal EB 267 straipsnį jis veikia „naudo[damasis] kapitalo rinka ir savo ištekliais“
(šiuo klausimu žr. 42 punkte minėto 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo
Komisija prieš EIB
101 ir 128 punktus), o ne Bendrijos biudžetu, nors jam tenka valdyti šio biudžeto lėšas kaip Bendrijos įgaliotiniui ir jos
sąskaita, ir todėl dalis jo veiklos vykdoma naudojant Bendrijos lėšas. Tačiau šiuo atveju ieškinys susijęs su viešojo pirkimo
procedūra, kuri finansuojama iš EIB nuosavų išteklių.
Tokiai procedūrai netaikomos nei iš dalies pakeisto 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002
dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
1 sk., 4 t., p. 74 ir klaidų ištaisymas OL L 99, 2007 4 14, p. 18, toliau – Finansinis reglamentas) antrosios dalies IV antraštinės
dalies nuostatos, nei juo labiau iš dalies pakeisto 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002,
nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio
reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145, toliau –
Įgyvendinimo taisyklės), antrosios dalies III antraštinės dalies nuostatos. Iš tikrųjų šios nuostatos taikomos tik „Europos
Bendrijų bendrajam biudžetui“ ir, kaip matyti iš Finansinio reglamento 88 straipsnio 1 dalies, juo reglamentuojami viešieji
pirkimai yra tik tos sutartys, kurios visiškai ar iš dalies finansuojamos iš minėto Bendrijos bendrojo biudžeto (2007 m. gegužės
8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Citymo prieš Komisiją
, T‑271/04, Rink. p. II‑1375, 121 punktą).
Vis dėlto EIB viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros turi atitikti pagrindines EB sutarties taisykles ir bendruosius
teisės principus, susijusius būtent su laisvu prekių judėjimu (EB 28 straipsnis), įsisteigimo teise (EB 43 straipsnis), laisve
teikti paslaugas (EB 49 straipsnis), nediskriminavimu ir vienodu požiūriu, skaidrumu ir proporcingumu. Iš nusistovėjusios
teismų praktikos matyti, kad, kiek tai susiję su Bendrijos viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūromis, perkančioji organizacija
turi laikytis pagrindinių EB sutarties taisyklių, bendrųjų teisės principų ir chartijos tikslų.
Be to, nors direktyvomis dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo reglamentuojamos tik valstybių narių
subjektų ar perkančiųjų organizacijų sudarytos sutartys ir jos tiesiogiai netaikomos Bendrijos administracijos sudaromoms
viešojo pirkimo sutartims, prieš minėtą administraciją galima remtis šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis
ar principais, kai jie patys yra konkreti EB sutarties pagrindinių taisyklių ir bendrųjų teisės principų, kurie Bendrijos
administracijai tiesiogiai privalomi, išraiška (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Rinke
, C‑25/02, Rink. p. I‑8349, 25–28 punktus). Iš tikrųjų teisinėje bendrijoje vienodas teisės taikymas yra pagrindinis reikalavimas
(2005 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
ABNA ir kt.
, C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04, Rink. p. I‑10423, 104 punktas) ir kiekvienas teisės subjektas turi laikytis teisėtumo
užtikrinimo principo. Todėl institucijos privalo laikytis EB sutarties taisyklių ir bendrųjų teisės principų, kurie joms galioja
taip pat kaip ir bet kuriam kitam teisės subjektui (šiuo klausimu žr. 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Baustahlgewebe prieš Komisiją
, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 18–21 punktus ir 62 punkte minėto Sprendimo
Antwerpse Bouwwerken prieš Komisiją
55 punktą). Be to, šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis arba principais gali būti remiamasi prieš Bendrijos
administraciją, kai įgyvendindama savo funkcinę ar institucinę autonomiją, laikydamasi EB sutartimi suteiktų įgaliojimų ribų,
ši priima aktą, kuriame aiškiai daroma nuoroda, kad savo sąskaita jos sudaromas viešojo pirkimo sutartis reglamentuoja tam
tikros direktyvoje nustatytos taisyklės ar principai, ir dėl šio akto tos taisyklės ir principai turi būti taikomi remiantis
principu
patere legem quam ipse fecisti
(šiuo klausimu žr. 1985 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Salerno ir kt. prieš Komisiją ir Tarybą
, 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ir 10/84, Rink. p. 2523, 52, 56 ir 57 punktus bei 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta
, C‑496/99 P, Rink. p. I‑3801, 113–115 punktus). Kai nagrinėjamą aktą reikia išaiškinti, jis turi būti aiškinamas kiek įmanoma
atsižvelgiant į vienodą Bendrijos teisės taikymą ir jo atitiktį EB sutarties nuostatoms ir bendriesiems teisės principams
(žr. 1991 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Rauh
, C‑314/89, Rink. p. I‑1647, 17 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 1995 m. birželio 29 d. Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
, C‑135/93, Rink. p. I‑1651, 37 punktą).
Iš Vadovo matyti, kad, siekdamas „laikytis pagrindinių ES principų, susijusių su viešojo pirkimo sutarčių sudarymu, kaip antai
vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir skaidrumo principų“, EIB nusprendė „rengti viešojo pirkimo procedūras, kuriose konkuruoja
kvalifikuoti konkurso dalyviai, ir atsirinkti remiantis tiek kainos, tiek ir kokybės kriterijais. To siekdamas EIB nusprendė,
kad „nors Direktyva 2004/18 EIB netaikoma, ji yra tinkamas pagrindas [EIB] procedūroms nustatyti“. Vadovo 2.1 punkte, be kita
ko, nustatyta, kad „[EIB] taiko Direktyvoje 2004/18 aprašytas procedūras, kai sudaromos sutartys, įtrauktos į Direktyvos 2004/18
taikymo sritį pagal jos nuostatas, ir kurių bendra vertė, apskaičiuota be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) lygi ar didesnė
už tokias ribas: a) 206 000 EUR – paslaugų pirkimo sutartims <...>“. Be to, Vadove yra daug nuorodų į Direktyvos 2004/18 nuostatas.
Vadovo 2.4 ir 2.5 punktuose išsamiai aprašyti viešojo pirkimo procedūros, nurodytos vadovo 2.2.1 punkte, etapai.
Šiuo klausimu Vadove nustatytos bendrosios taisyklės, kurios sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, būtent tiems,
kurie nusprendžia pateikti pasiūlymą vykdant visiškai ar iš dalies iš EIB nuosavų išteklių finansuojamą viešąjį pirkimą, ir
teisiškai įpareigoja EIB, kai šis nusprendžia savo sąskaita sudaryti viešojo pirkimo sutartį (šiuo klausimu ir pagal analogiją
žr. 87 punkte minėto Sprendimo
Citymo prieš Komisiją
122 punktą).
Iš to, kas pasakyta matyti, kad tada, kai EIB veikia naudodamasis kapitalo rinkomis ar nuosavais ištekliais, t. y. kai jis
savo sąskaita sudaro viešojo pirkimo sutartis, jam taikomi tiek šio sprendimo 88 punkte minėti principai, tiek Vadovo nuostatos,
ir visų pirma minėtosios šio sprendimo 91 punkte, kaip jos aiškinamos atsižvelgiant į principus, kuriuos minėtomis nuostatomis
siekiama įgyvendinti, o prireikus – ir Direktyvos 2004/18 nuostatos, į kurias daroma nuoroda minėtose nuostatose.

Dėl prašymo panaikinti
Prašymui dėl panaikinimo pagrįsti ieškovė pateikia penkis pagrindus. Iš esmės pirmasis pagrindas susijęs su Vadovo 2.5.2 punkto,
skaidrumo ir vienodo požiūrio bei teisės į veiksmingą teisinę gynybą principų pažeidimu. Antrasis pagrindas iš esmės susijęs
su skaidrumo ir gero administravimo principų, pareigos motyvuoti asmens nenaudai priimtus sprendimus ir teisės į veiksmingą
teisinę gynybą pažeidimu. Trečiasis pagrindas iš esmės susijęs su proporcingumo principo ir pareigos pasirinkti sutarties
sudarymo kriterijus, leidžiančius atlikti objektyvų pasiūlymų lyginamąjį vertinimą, pažeidimu. Ketvirtasis pagrindas susijęs
su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir pareigos atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudoti sutarties sudarymo kriterijus,
kurie nesipainioja su konkurso dalyvių atrankos kriterijais, neįvykdymu. Penktasis pagrindas susijęs su viešojo pirkimo procedūroms
taikomos teisės pažeidimu dėl to, kad sutarties sudarymo kriterijų santykiniai svoriai panaikino ar sumažino iki minimumo
„kainos poveikį“ ginčijamame sprendime.
2010 m. sausio 8 d. (žr. šio sprendimo 21 punktą) įteiktu laišku ieškovė pateikė šeštąjį ginčijamo sprendimo panaikinimo pagrindą,
susijusį su Finansinio reglamento 99 straipsnio ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu, kuriuose
visiškai draudžiama perkančiajai organizacijai ir pretendentams ar konkurso dalyviams tartis dėl sutarties sąlygų ar pasiūlymo
sąlygų pakeitimo, taip pat vienodo požiūrio, skaidrumo ir nediskriminavimo principų, įtvirtintų Finansinio reglamento 89 straipsnyje,
skaitomame kartu su šio reglamento 18 konstatuojamąja dalimi, pažeidimu.
Pirmiausia reikia kartu išnagrinėti pirmąjį ir antrąjį pagrindus, nes jie iš dalies sutampa. Toliau reikia kartu išnagrinėti
trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, kurie, atrodo, vienas kitą papildo. Galiausiai, prieš nagrinėjant penktąjį pagrindą, tikslinga
išnagrinėti šeštąjį pagrindą.
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų
–       Šalių argumentai
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų ieškovė tvirtina, kad EIB pažeidė Vadovo 2.5.2 punktą, skaidrumo, vienodo požiūrio ir gero
administravimo principus, jos teisę į veiksmingą teisinę gynybą bei pareigą motyvuoti asmens nenaudai priimtą sprendimą. Pirmiausia
EIB, kai tik buvo galima ir raštu, jai turėjo pranešti apie ginčijamą sprendimą ir savo iniciatyva išsiųsti tokią pačią informaciją
visiems konkurso dalyviams be išimčių suteikiant laiko, reikalingo teisėtam jų teisių įgyvendinimui. Po to per penkiolika
dienų nuo prašymo gavimo EIB jai turėjo pranešti atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą bei jos pačios pasiūlymo atmetimo motyvus
ir motyvuoti ginčijamą sprendimą jos atžvilgiu, pateikdama vertinimo ataskaitoje esančią informaciją apie jos pasiūlymo ir
atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo charakteristikų ir privalumų palyginimą. Galiausiai, EIB turėjo jai pranešti ginčijamo
sprendimo motyvus bent jau prieš pareiškiant šį ieškinį, kad būtų užtikrinta jos teisė į veiksmingą teisinę gynybą.
EIB prašo atmesti pirmąjį pagrindą. Jo nuomone, skelbimo apie sutarties sudarymą paskelbimas Oficialiajame leidinyje yra Bendrijos
teisinėje sistemoje oficialiai pripažinta priemonė ieškovei pranešti apie ginčijamą sprendimą. Tai, kad jis apie ginčijamą
sprendimą ieškovei nepranešė individualiai, buvo banko tarnybų padaryta administracinė klaida. Vis dėlto 2008 m. rugpjūčio
1 d. šios tarnybos nedelsdamos atsakė į 2008 m. liepos 31 d. ieškovės prašymą pateikti paaiškinimus. Bet kuriuo atveju ir
remiantis teismo praktika kaltinimui, susijusiam su informacijos nepateikimu, negalima pritarti, nes ieškovė šio ieškinio
pareiškimo dieną, t. y. 2008 m. spalio 6 d., žinojo ginčijamo sprendimo priėmimo motyvus. Negalima konstatuoti ir jokio vienodo
požiūrio principo pažeidimo, nes nurodytas neteisėtumas neturėjo įtakos ginčijamam sprendimui turint omenyje tai, kad, atsižvelgdamas
į sutarties sudarymo kriterijus, vertinimo komitetas aiškiai nusprendė, jog atrinkto dalyvio pasiūlymas buvo daug geresnis
nei ieškovės.
Be to, EIB prašo atmesti antrąjį pagrindą. Jis teigia, kad teisiškai tinkamai motyvavo ginčijamą sprendimą ir vykdė procedūrą,
atitinkančią Vadovo nuostatas ir viešojo pirkimo procedūroms taikomą teismų praktiką. Remiantis teismų praktika ir Vadovo
2.5.2 punktu, 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške ieškovė gavo motyvuotą paaiškinimą apie atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir
santykinius pranašumus bei atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą, todėl ginčijamas sprendimas pakankamai motyvuotas, kad ieškovė
galėtų ginti savo teises, o Bendrasis Teismas – vykdyti kontrolę atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes. Iš to laiško
aiškiai matyti, kad už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų, išskyrus finansinį kriterijų, atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas
surinko du kartus daugiau balų nei ieškovės pasiūlymas. Net jei ieškovė už finansinį kriterijų būtų gavusi daugiau balų nei
atrinktas konkurso dalyvis, tai nebūtų lemiantis dalykas, nes šio kriterijaus santykinis svoris sudarė 25 % bendro įvertinimo.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Kai Bendrijos administracija turi didelę diskreciją, Bendrijos teisinės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas vykstant
administracinėms procedūroms turi dar didesnę svarbą. Tarp šių garantijų visų pirma yra tos administracijos pareiga pakankamai
motyvuoti savo sprendimus. Tik taip teismas gali patikrinti, ar įvykdytos faktinės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso
diskrecijos įgyvendinimas (1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Technische Universität München
, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktas ir 2002 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Le Canne prieš Komisiją
, T‑241/00, Rink. p. II‑1251, 53 punktas). Todėl iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad ši administracija turi didelę
diskreciją vertinti informaciją, į kurią reikia atsižvelgti priimant sprendimą dėl sutarties sudarymo paskelbus konkursą (2002 m.
rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tideland Signal prieš Komisiją
, T‑211/02, Rink. p. II‑3781, 33 punktas ir 2005 m. liepos 6 d. Sprendimo
TQ3 Travel Solutions Belgium prieš Komisiją
, T‑148/04, Rink. p. II‑2627, 47 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1978 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agence européenne d’intérims prieš Komisiją
, 56/77, Rink. p. 2215, 20 punktą).
Visų pirma reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su Vadovo 2.5.2 punkto nuostatų pažeidimu dėl to, kad EIB jos
kuo greičiau neinformavo apie priimtą ginčijamą sprendimą.
Iš Vadovo 2.5.2 punkto, susijusio su „[EIB] ir pretendentų ar konkurso dalyvių bendradarbiavimu“, matyti, kad „[EIB] kuo greičiau
informuoja visas suinteresuotąsias šalis apie per viešojo pirkimo procedūrą priimtą sprendimą“.
Bendrajame Teisme ir 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške ieškovei EIB pripažino, kad „ieškovė laiku negavo oficialaus laiško, kuriuo
informuojama apie viešojo pirkimo procedūros rezultatą“ ir paaiškino, kad „po išsamaus tyrimo gavus ieškovės skundą, jis išsiaiškino,
kad ši pareiga neįvykdyta dėl administracijos klaidos“. Be to, EIB pripažino, kad visi konkurso dalyviai, „deja, išskyrus
ieškovę“, buvo informuoti apie priimtą ginčijamą sprendimą 2008 m. vasario 18 d. laišku. Neginčijama, kad ieškovė sužinojo
apie ginčijamo sprendimo egzistavimą tik 2008 m. liepos 26 d. Oficialiojo leidinio priede paskelbus skelbimą apie sutarties
sudarymą, t. y. praėjus daugiau nei mėnesiui po preliminariosios sutarties sudarymo 2007 m. birželio 12 d. ir 17 d. ir jo
įsigaliojimo 2008 m. birželio 16 d.
Todėl šiuo atveju EIB pažeidė Vadovo 2.5.2 punkto nuostatas, nes kuo greičiau neinformavo ieškovės apie priimtą ginčijamą
sprendimą.
Antra, reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su Vadovo 2.5.2 punkto nuostatų ir pareigos motyvuoti asmens nenaudai
priimtą sprendimą pažeidimu, padarytu dėl to, kad EIB jai nepranešė atrinkto pasiūlymo charakteristikų ir santykinių pranašumų
bei laimėtojo pavadinimo per penkiolika dienų nuo prašymo raštu gavimo dienos arba vėliausiai iki šio ieškinio pateikimo.
Vadovo 2.5.2 punkte, be kita ko, nustatyta, kad „atitinkamos šalies prašymu per penkiolika dienų nuo prašymo raštu gavimo
dienos [EIB] išsiunčia: <...> kiekvienam priimtiną pasiūlymą pateikusiam konkurso dalyviui atrinkto pasiūlymo charakteristikas
ir santykinius privalumus bei laimėtojo pavadinimą arba preliminariosios sutarties šalių pavadinimus <...>“.
Tokia tvarka atitinka EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti tikslą, t. y. asmens nenaudai priimto sprendimo motyvai
turi leisti teismui vykdyti teisėtumo kontrolę, o suinteresuotajam asmeniui – sužinoti priimtos priemonės pagrindimą, kad
galėtų ginti savo teises ir patikrinti, ar sprendimas pagrįstas (pagal analogiją žr. 1992 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
La Cinq prieš Komisiją
, T‑44/90, Rink. p. II‑1, 42 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 1996 m. gegužės 8 d. Sprendimo
Adia Interim prieš Komisiją
, T‑19/95, Rink. p. II‑321, 32 punktą ir 2007 m. liepos 12 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T‑250/05, Rink. p. II‑0000, 68 ir 69 punktus). Vykstant viešojo pirkimo procedūroms aplinkybė, kad suinteresuotieji konkurso
dalyviai motyvuotą sprendimą gauna tik pateikę konkretų prašymą, visiškai neapriboja jų galimybės ginti savo teises Bendrajame
Teisme. Iš tikrųjų EB 230 straipsnio penktoje pastraipoje nurodyto ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik
nuo pranešimo apie motyvuotą sprendimą momento su sąlyga, kad konkurso dalyvis prašymą gauti motyvuotą sprendimą pateikia
per protingą terminą nuo tada, kai sužino, kad jo pasiūlymas atmestas (žr. minėto Sprendimo
Adia Interim prieš Komisiją
33 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Atsižvelgiant į per viešojo pirkimo procedūras perkančiosios organizacijos turimą didelę diskreciją, pašalintų konkurso dalyvių
prašymu ji turi pateikti pakankamus motyvus, o tai reiškia, kad ji stengiasi užtikrinti, jog nurodomuose motyvuose atsispindėtų
visa informacija, kuria ji grindė savo sprendimą (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
134 punktą).
Pareigos motyvuoti laikymasis turi būti vertinamas atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovė turi ieškinio pareiškimo momentu
(2003 m. vasario 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimų
Strabag Benelux prieš Tarybą
, T‑183/00, Rink. p. II‑135, 58 punktas ir
Renco prieš Tarybą
, T‑4/01, Rink. p. II‑171, 96 punktas). Tačiau pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvai negali būti pirmą kartą ir
a posteriori
nurodyti Bendrijos teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes (žr. 2009 m. gegužės 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
VIP Car Solutions prieš Parlamentą
, T‑89/07, Rink. p. II‑1403, 76 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Neginčijama, kad 2008 m. liepos 31 d. laišku ieškovė pateikė prašymą sužinoti atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir santykinius
privalumus bei laimėtojo pavadinimą. EIB teigia, kad į šį prašymą jis atsakė 2008 m. rugpjūčio 1 d. laišku. Nors po pastarojo
laiško ieškovė dar kartą, t. y. 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške, prašė paaiškinimų, EIB 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške jai atsakė,
kad jau pateikė įmanomai išsamų atsakymą ir pasiūlė remtis Oficialiajame leidinyje paskelbtu sprendimu sudaryti sutartį. Nei
iš bylos medžiagos, nei iš šalių argumentų nematyti, kad prieš pareiškiant šį ieškinį EIB ieškovei būtų siuntęs ginčijamo
sprendimo motyvus kitomis priemonėmis nei pirmiau nurodytosios.
Vadinasi, ginčijamo sprendimo motyvų, kuriuos EIB ieškovei pateikė prieš jai pareiškiant ieškinį ir atsakydamas į jos 2008 m.
liepos 31 d. prašymą, reikia ieškoti 2008 m. rugpjūčio 1 d. EIB laiško tekste, jo kontekste ir visose atitinkamą sritį reglamentuojančiuose
teisės aktuose, nes šis sprendimas ieškovei buvo atsiųstas per penkiolikos dienų terminą nuo tada, kai buvo gautas ieškovės
prašymas.
Iš 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiško matyti, kad EIB ieškovei pranešė atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą, sutarties sudarymo
kriterijų santykinius dydžius ir ieškovės pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui atitinkamai skirtų balų paskirstymą
atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą. Tame laiške buvo nurodyta, kad ieškovės pasiūlymas surinko 22,03 balo (iš galimų 35 balų),
kurie paskirstyti taip: už finansinį kriterijų – 8,75 balo (iš galimų 8,75 balo), už techninį kriterijų „kokybės valdymo procesas“
– 2,85 balo (iš galimų 5,25 balo), už techninį kriterijų „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“
– 7,43 balo (iš galimų 15,75 balo) ir už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ – 3 balai (iš
galimų 5,25 balo), o atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas surinko 29,36 balo (iš galimų 35 balų), kurie paskirstyti taip:
už finansinį kriterijų – 5,29 balo (iš galimų 8,75 balo), už techninį kriterijų „kokybės valdymo procesas“ – 4,12 balo (iš
galimų 5,25 balo), už techninį kriterijų „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ – 15,3 balo
(iš galimų 15,75 balo) ir už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ – 4,12 balo (iš galimų 5,25 balo).
Paskirstytų balų forma EIB pateikta informacija ieškovei leido tiesiogiai palyginti už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų
jos pasiūlymo ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo surinktus balus, taigi EIB ieškovei pranešė ne tik kiekvienam atitinkamam
pasiūlymui skirtą bendrą balų įvertinimą. Pirmiausia ši informacija ieškovei leidžia iš karto nustatyti konkrečias priežastis,
dėl kurių jos pasiūlymas nebuvo pasirinktas, t. y. atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą jos pasiūlymas surinko mažesnį bendrą
įvertinimą nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas, todėl, net jei už finansinį kriterijų ji būtų gavusi daugiau balų, atsižvelgiant
į EIB nustatytus sutarties sudarymo kriterijų santykinius svorius to nebūtų užtekę už kiekvieną iš trijų techninių sutarties
sudarymo kriterijų jos pasiūlymui skirtiems balams, kurie buvo mažesni nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui skirti balai,
nusverti.
Kalbant apie viešojo pirkimo procedūrą, per kurią ieškovė buvo konkurencingiausia, t. y., pateikė pigiausią pasiūlymą, palyginti
su visais kitais, ir jos pasiūlymas buvo atmestas vien dėl to, kad buvo nuspręsta, jog to pasiūlymo techninė vertė buvo santykinai
prastesnė nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo, reikia konstatuoti, kad tokio motyvavimo, nors iš pradžių tai buvo paaiškinimas,
vis dėlto negalima laikyti pakankamu atsižvelgiant į reikalavimą, kad motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti
teisės akto rengėjo argumentai (šiuo klausimu žr. 109 punkte minėto Sprendimo
VIP Car Solutions prieš Parlamentą
75 ir 76 punktus). Iš tikrųjų 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške nėra informacijos apie priežastis, kurios, EIB nuomone, pagrindžia
atitinkamai ieškovės pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui už techninius kriterijus skirtus balus. Be to, prie
šių balų, nurodytų tame laiške, nebuvo papildomai pateikta bendrų pastabų, patikslinančių priežastis, dėl kurių EIB už kiekvieną
iš techninių kriterijų daugiau balų skyrė atrinkto konkurso dalyvio, o ne ieškovės pasiūlymui, ir dėl kurių ginčijamo sprendimo
motyvus būtų galima laikyti pakankamais (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
129 punktą ir 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Brink’s Security Luxembourg prieš Komisiją
, T‑437/05, Rink. p. II‑3233, 169 punktą).
Iš tiesų vykstant procesui EIB paaiškino priežastis, dėl kurių jis priėmė ginčijamą sprendimą ir visų pirma aplinkybę, kad,
kiek tai susiję su techniniu kriterijumi „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ ir techniniu
kriterijumi „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“, „pagrindinę problemą [kėlė] ieškovės konsultantų patirtis
(arba veikiau – patirties stygius) bankų ir (arba) finansų sektoriuje“ ir kad, kiek tai susiję su kriterijumi „kokybės valdymo
procesas“, atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas buvo „konkretesnis“ nei ieškovės pasiūlymas, kuris „atrodė apimantis visus
reikalaujamus aspektus, bet <...> buvo aprašytas labai bendrai ir sudėtingai“. Vis dėlto tai negali kompensuoti ginčijamo
sprendimo nepakankamų pradinių motyvų. EIB nenurodė jokios išimtinės aplinkybės, kuri pateisintų tai, kad ieškovei nebuvo
pateikta pakankamai motyvų per penkiolika dienų nuo prašymo gavimo arba bet kuriuo atveju prieš jai pareiškiant ieškinį.
Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas ir todėl juo pažeidžiamas Vadovo 2.5.2 punktas
ir apskritai EB 253 straipsnyje įtvirtinta pareiga motyvuoti.
Trečia, reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu bei vienodo požiūrio,
skaidrumo ir gero administravimo principų pažeidimu.
Pirmiausia dėl nurodyto teisės į veiksmingą teisinę gynybą principo pažeidimo reikia priminti, kad teisė kreiptis į teismą
yra viena sudedamųjų teisinės bendrijos dalių ir kad ją garantuoja EB sutartimi grindžiama teisinė tvarka, nes ja sukurta
išsami teisinės gynybos priemonių ir procedūrų sistema tam, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti Bendrijos administracijos
priimtų aktų teisėtumo kontrolę (30 punkte minėto Sprendimo
Les Verts prieš Parlamentą
23 punktas). Be to, teisę į veiksmingą teisinę gynybą kompetentingame teisme Teisingumo Teismas grindžia bendromis valstybėms
narėms konstitucinėmis tradicijomis ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsniais (1986m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Johnston
, 222/84, Rink. p. 1651, 18 punktas ir 2006 m. vasario 9 d. Sprendimo
Sfakianakis
, C‑23/04–C‑25/04, Rink. p. I‑1265, 28 punktas; 46 punkte minėto Sprendimo
Philip Morris International prieš Komisiją
121 punktas). Galiausiai kiekvienam asmeniui, kurio pagal Bendrijos teisę garantuojamos teisės laisvės pažeistos, teisė į
veiksmingą teisinę gynybą įtvirtinta ir Chartijos 47 straipsnyje.
Maža to, vykstant viešojo pirkimo procedūroms dalyviai turi būti apsaugoti nuo perkančiosios organizacijos savavaliavimo užtikrinant,
kad dėl pastarosios priimtų neteisėtų sprendimų galėtų būti veiksmingai pareiškiami ieškiniai, kurie turi būti išnagrinėti
per kuo trumpesnį laiką (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2009 m. gruodžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Airiją
, C‑455/08, 26 punktą).
Taigi visapusiška konkurso dalyvių teisinė apsauga nuo perkančiosios organizacijos savivalės reiškia visų pirma pareigą pranešti
visiems dalyviams apie sprendimą sudaryti sutartį prieš sutarties sudarymą, kad šie turėtų realią galimybę pareikšti ieškinį
dėl šio sprendimo panaikinimo, jei tenkinami su jo pareiškimu susiję reikalavimai.
Ši visapusiška teisinė apsauga taip pat reiškia, jog turi būti numatyta pašalinto dalyvio galimybė per tinkamą laiką išnagrinėti
sprendimo sudaryti sutartį galiojimo klausimą, taigi turi būti numatytas protingas terminas nuo to momento, kai apie sprendimą
sudaryti sutartį pranešta pašalintiems dalyviams, iki sutarties pasirašymo, jog šie galėtų, be kita ko, pateikti prašymą dėl
laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pagal EB 242 ir 243 straipsnius bei EB 225 straipsnio 1 dalį, kad laikinąsias apsaugos
priemones taikantis teisėjas nurodytų sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą, kol bylą iš esmės nagrinėjantis teismas pagrindinėje
byloje priims sprendimą dėl ieškinio dėl šio sprendimo panaikinimo (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2004 m. birželio
24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Austriją
, C‑212/02, neskelbiamas Rinkinyje, 21 ir 23 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką bei 119 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš Airiją
27 ir 28 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką). Iš tikrųjų teisė į visapusišką ir veiksmingą teisminę gynybą reiškia,
kad turi būti galimybė užtikrinti laikiną teisės subjektų apsaugą, jei ji būtina sprendimo, kuris bus priimtas pagrindinėje
byloje, visiškam veiksmingumui užtikrinti, kad būtų išvengta kompetentingų teismų užtikrinamos teisinės apsaugos spragos (žr.
1996 m. gegužės 3 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties
Vokietija prieš Komisiją
, C‑399/95 R, Rink. p. I‑2441, 46 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2001 m. vasario 23 d. Nutarties
Austrija prieš Tarybą
, C‑445/00 R, Rink. p. I‑1461, 111 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Galiausiai tam, kad būtų tenkinamas veiksmingos teisminės apsaugos reikalavimas, reikia, jog perkančioji organizacija įvykdytų
jai nustatytą pareigą motyvuoti (žr. šio sprendimo 108 punktą) kiekvienam pašalintam konkurso dalyviui, kuris to prašo, pateikdama
pakankamus motyvus, kad jis galėtų pasinaudoti šia teise geriausiomis sąlygomis ir žinodamas visas aplinkybes galėtų nuspręsti,
ar jam tikslinga kreiptis į kompetentingą teismą. Iš tikrųjų pareiga motyvuoti yra esminis procedūros reikalavimas, kuriuo,
be kita ko, siekiama užtikrinti asmens, kurio nenaudai priimtas aktas, teisę į veiksmingą teisinę gynybą (šiuo klausimu žr.
1975 m. spalio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Rutili
, 36/75, Rink. p. 1219, 37–39 punktus ir 1987 m. spalio 15 d. Sprendimo
Heylens ir kt
., 222/86, Rink. p. 4097, 15 ir 16 punktus).
Šiuo atveju viešojo pirkimo procedūra neatitiko šių reikalavimų. Pirma, ieškovei nebuvo pranešta apie ginčijamą sprendimą,
apie kurį ji sužinojo iš esmės po to, kai jo pagrindu buvo pasirašyta ir įsigaliojo preliminarioji sutartis. Nors per teismo
posėdį EIB teigė, kad ieškovė dar galėjo pateikti prašymą sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą pasirašius preliminariąją
sutartį, ji neatsakė į ieškovės argumentus, pateiktus taip pat per teismo posėdį, kad toks prašymas nebegalėjo duoti jokios
praktinės naudos po to, kai buvo pasirašyta ir pradėta vykdyti preliminarioji sutartis. Reikia atsižvelgti ir į tai, kad pats
EIB pripažino, jog ginčijamo sprendimo vykdymas, pasireiškęs preliminariosios sutarties pasirašymu ir vėliau vykdymu, buvo
kliūtis tam, kad ieškovė pasinaudotų visomis pasekmėmis, kurias sukeltų galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas, be kita
ko, viešojo pirkimo procedūros atnaujinimas (žr. šio sprendimo 60 punktą). Todėl šiuo atveju būtinai reikėjo, kad ieškovė
galėtų pateikti tokį prašymą sustabdyti vykdymą prieš pasirašant preliminariąją sutartį ir prieš jai įsigaliojant, kad jos
ieškinys pagrindinėje byloje, kuriuo siekta patikrinti viešojo pirkimo procedūros nešališkumą ir apsaugoti galimybę po šios
procedūros sudaryti sutartį su EIB, būtų veiksmingas. Antra, kaip jau buvo konstatuota (žr. šio sprendimo 116 punktą), EIB
nepateikė pakankamų ginčijamo sprendimo motyvų prieš ieškovei pareiškiant šį ieškinį, kuriuo, be kita ko, prašoma panaikinti
šį sprendimą.
Vadinasi, šiuo atveju EIB pažeidė ieškovės teisę į veiksmingą teisinę gynybą.
Toliau, kiek tai susiję su nurodytais vienodo požiūrio ir skaidrumo principais, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti,
kad per viešojo pirkimo procedūras perkančioji organizacija turi laikytis dalyvių vienodo vertinimo principo, kuris tėra konkreti
vienodo požiūrio principo išraiška (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Parking Brixen
, C‑458/03, Rink. p. I‑8585, 46 ir 48 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Pagal nusistovėjusią teismo praktiką kiekviename
viešojo pirkimo procedūros etape perkančioji organizacija privalo laikytis dalyvių vienodo vertinimo principo (89 punkte minėto
Sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta
108 punktas ir 1998 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Embassy Limousines & Services prieš Parlamentą
, T‑203/96, Rink. p. II‑4239, 85 punktas) ir dėl šios priežasties užtikrinti visiems dalyviams lygias galimybes (107 punkte
minėto 2007 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
45 punktas). Remiantis teismų praktika vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai visų pirma apima skaidrumo
įpareigojimą, pagal kurį kiekvienam galimam dalyviui būtina užtikrinti tinkamą viešumo lygį, leidžiantį konkuruoti dėl viešojo
pirkimo bei kontroliuoti viešojo pirkimo procedūros nešališkumą (2000 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Telaustria ir Telefonadress
, C‑324/98, Rink. p. I‑10745, 62 punktas ir minėto Sprendimo
Parking Brixen
49 punktas).
Šioje byloje neginčyta, kad EIB nedelsdamas pranešė apie ginčijamą sprendimą kitiems pašalintiems konkurso dalyviams ir tai
padarė gerokai prieš preliminariosios sutarties pasirašymą, taip suteikdamas jiems galimybę, kuri buvo neteisėtai atimta iš
ieškovės (žr. šio sprendimo 123 punktą), laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui pateikti prašymą sustabdyti ginčijamo
sprendimo vykdymą iki preliminariosios sutarties pasirašymo, kad taip būtų apsaugotas pagrindinėje byloje pareikšto ieškinio,
kuriuo siekiama patikrinti viešojo pirkimo procedūros nešališkumą, veiksmingumas.
Iš to matyti, kad šiuo atveju EIB pažeidė vienodo požiūrio ir skaidrumo principus, nes atėmė iš ieškovės teisę į veiksmingą
teisinę gynybą dėl ginčijamo sprendimo, o kiti pašalinti konkurso dalyviai šią teisę turėjo.
Galiausiai dėl nurodyto gero administravimo principo pažeidimo reikia pažymėti, jog iš teismų praktikos matyti, kad šis principas
gali būti teisės nuostata, kuria siekiama privatiems asmenims suteikti teisių, kai jis yra konkrečių teisių išraiška (2008 m.
lapkričio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
SPM prieš Tarybą ir Komisiją
, T‑128/05, neskelbiamas Rinkinyje, 127 punktas).
Kadangi iš pateiktų argumentų matyti, kad EIB pažeidė ieškovės saugomas teises, nes jai kuo greičiau nepranešė apie ginčijamą
sprendimą ir per penkiolika dienų nuo jos prašymo gavimo bei, prieš jai pareiškiant ieškinį, nepranešė to sprendimo pakankamų
motyvų, EIB pažeidė ir gero administravimo principą bei atėmė iš ieškovės teisę į veiksmingą teisinę gynybą dėl ginčijamo
sprendimo.
Pagal Teisingumo Teismo praktiką esminiais procedūriniais reikalavimais gali būti laikomi tokie reikalavimai, kurie nustatyti
užtikrinti, kad priemonės būtų rengiamos rūpestingai ir atsargiai (1955 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nyderlandai prieš Vyriausiąją Valdybą
, 6/54, Rink. p. 201, 220). Sudarant viešojo pirkimo sutartį pašalinto dalyvio teisė į veiksmingą teisinę gynybą dėl sprendimo
sudaryti sutartį su kitu dalyviu, kaip ir su tuo susijusi perkančiosios organizacijos pareiga jo prašymu pranešti sprendimo
motyvus, turi būti laikoma esminiu procedūriniu reikalavimu, kaip jis suprantamas pagal minėtą teismų praktiką, nes jis taikomas
priimant sprendimą, kuriuo suteikiamos garantijos, leidžiančios veiksmingai kontroliuoti viešojo pirkimo procedūros, per kurią
priimtas šis sprendimas, nešališkumą.
Remiantis teismų praktika, susijusia su esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu, reikia konstatuoti, jog dėl to, kad priimdamas
ginčijamą sprendimą EIB nesilaikė esminių procedūrinių reikalavimų, šis sprendimas turi būti panaikintas (šiuo klausimu žr.
1995 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Parlamentas prieš Tarybą
, C‑65/93, Rink. p. I‑643, 21 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia pripažinti pagrįstais prašymo panaikinti pirmąjį ir antrąjį pagrindus.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo pagrindų
–       Šalių argumentai
Pateikdama trečiąjį prašymo panaikinti pagrindą ieškovė teigia, kad naudodamas sutarties sudarymo kriterijų „gebėjimas aprūpinti
darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ EIB pažeidė proporcingumo principą ir pareigą pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus,
leidžiančius atlikti objektyvų pasiūlymų lyginamąjį vertinimą. Šis sutarties sudarymo kriterijus konkurso dalyviams neleido
pasinaudoti jų teise naudotis subrangovų paslaugomis. Be to, šis kriterijus buvo suformuluotas pernelyg netiksliai, kad konkurso
dalyviai galėtų žinoti, kokius optimalius pajėgumus turėtų pasiūlyti, idant gautų maksimalų balą. Sąraše „Klausimai ir atsakymai“
klausimas dėl „gebėjimo aprūpinti darbuotojų grupe“ maksimalaus dydžio ir EIB atsakymas į šį klausimą, t. y., kad jis „nenustatė
optimalaus skaičiaus“, įrodo, jog konkurso dalyviai negalėjo žinoti ir nežinojo, ką jie turėjo ar galėjo padaryti, kad pateiktų
geriausią pasiūlymą atsižvelgiant į šį kriterijų, ir jog šį „optimalų skaičių“ nustatė vertinimo komitetas pasiūlymo lyginamojo
vertinimo etape. Dėl tokio metodo iškraipyta konkurencija tarp konkurso dalyvių atrinktojo konkurso dalyvio naudai, t. y.
esamo kontrahento, kuris turi EIB naudojamas specifines informacines priemones, arba konkurso dalyvių, kurie turėjo pakankamus
pajėgumus, kad nereikėtų kreiptis į išorės ekspertus, jei būtų sudaryta sutartis. Priešingai nei teigia EIB, atrinkto konkurso
dalyvio turimos specifinės informacinių technologijų priemonės nėra labai paplitusios, nes jos užima tik 3 % rinkos dalį ir
yra veikiau nykstančios. Be to, ieškovė tvirtina, kad ji turėjo daug ekspertų, atitinkančių EIB poreikius, kaip pats bankas
tai pripažino ir kaip tai patvirtina dublike pateikta lentelė. Taip pat ieškovė EIB prašo atskleisti atrinkto konkurso dalyvio
atsiųstus darbuotojų anoniminius gyvenimo aprašymus, kad juose nurodytą kvalifikaciją būtų galima palyginti su jos ekspertų.
EIB prašo atmesti trečiąjį prašymo panaikinti pagrindą. Specifikacijų 6.4 ir 6.5 punktuose buvo aiškiai numatyta, kad subranga
ir konkurso dalyvių grupės leidžiami ir tai apima galimybę kreiptis į nepriklausomus ekspertus. Tai buvo patvirtinta ir sąraše
„Klausimai ir atsakymai“, kuriame patikslinta, kad viešojo pirkimo procedūros tikslams subrangovų ištekliai prilyginami atitinkamo
konkurso dalyvio ištekliams. Specifikacijų 1.3 punkte buvo keliama vienintelė sąlyga, kad konkurso dalyviai įrodytų norą įdarbinti
tinkamą kompetenciją turinčių darbuotojų grupę. Maža to, atrinktas konkurso dalyvis nebuvo vienintelis, kuris atitiko techninį
kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ deleguojant „nuosavus darbuotojus“, nes jis turėjo ne
visas informacinių technologijų priemones, kurios naudojamos dirbant su aptariama kompiuterine programa. Šios sistemos programavimo
kalba, t. y. „Java“ kalba, bei atrinkto konkurso dalyvio sukurtos priemonės, tarp jų – programinė įranga „Sybase server suite“
ir duomenų valdymo sistema rinkoje buvo žinomos ir šiuo atžvilgiu buvo daug kompetentingų asmenų. Tai įrodo ieškovės pateikti
gyvenimo aprašymai ir, be kita ko, vienas jų, kuriame nurodyta patirtis, susijusi su visa „Sybase server suite“ programine
įranga bei geras „Java“ kalbos žinojimas. Be to, ieškovė pati sau prieštaravo pateikdama argumentus ar dokumentus.
Pateikdama ketvirtąjį prašymo panaikinti pagrindą ieškovė mano, kad naudodamas sutarties sudarymo kriterijų „gebėjimas aprūpinti
darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ EIB pažeidė vienodo požiūrio principą ir neįvykdė pareigos sutarties sudarymo etape
atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudoti tik kriterijus, kurie nesusiję su konkurso dalyvių atrankos etapu. Minėtu
kriterijumi, kaip tai pripažino EIB atsiliepimo į ieškinį 89 punkte, siekta tik patikrinti „konkurso dalyvių išteklių pajėgumus“
išnagrinėjant gyvenimo aprašymus, kurie jau buvo pagrįstai panaudoti konkurso dalyvių atrankos etape. Todėl šis kriterijus
nebegalėjo būti naudojamas pasiūlymų lyginamojo vertinimo ir sprendimo sudaryti sutartį priėmimo etape remiantis taisykle,
pagal kurią konkurso dalyvių atrankos ir sprendimo sudaryti sutartį priėmimo procedūros turi būti aiškiai atskirtos. Be to,
EIB pažeidė vienodo požiūrio principą, nes šį kriterijų pritaikęs du kartus jis palankiau įvertino atrinktą konkurso dalyvį,
kuris galėjo geriau „aprūpinti darbuotojais“, nes buvo ir esamas kontrahentas, turintis specifines EIB naudojamas informacinių
technologijų priemones, ir turėjo potencialiai daugiau ekspertų.
EIB prašo atmesti ketvirtąjį prašymo panaikinti pagrindą. Jis primena didelę diskreciją, kurią turi sutarties sudarymo kriterijų
parinkimo etape. Konkurso dalyvių atrankos kriterijai, pagal kuriuos konkurso dalyviai turi turėti bent penkiolika darbuotojų,
dirbančių pagal darbo sutartis jų informatikos departamente ne mažiau kaip dvejus metus, ir tris pavyzdžius, kuriuos galima
patikrinti, negali būti supainioti su sutarties sudarymo kriterijumi „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“,
nes šie kriterijai priskiriami skirtingiems specifikacijų punktams. Specifikacijų 6.2.2 punkte nurodytas kriterijus pagal
Vadovo 2.5.1.1 punktą, kaip konkurso dalyvių atrankos kriterijus, skirtas patikrinti, ar konkurso dalyviai atitinka darbuotojams
ir informatikos skyriaus pajėgumui keliamus minimalius reikalavimus, o specifikacijų 7.1.1 punkte nurodytas kriterijus pagal
Vadovo 2.5.1.2 punktą, kaip sutarties sudarymo kriterijus, skirtas įvertinti konkurso dalyvių siūlomų darbuotojų atitinkamą
kompetenciją ir patirtį atsižvelgiant į jų gyvenimo aprašymus ir pateiktas kompetencijos lenteles bei konkurso dalyvių pajėgumą
patenkinti specialius viešojo pirkimo poreikius. Taip pat EIB teigia, jog ieškovė neteisingai tvirtina, kad EIB pripažino,
jog jo aktai prieštaravo viešojo pirkimo procedūroms taikomiems teisės aktams.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Kaip EIB turi didelę diskreciją nustatyti informaciją, į kurią reikia atsižvelgti priimant sprendimą sudaryti viešojo pirkimo
sutartį paskelbiant konkursą, taip jis turi didelę diskreciją ir nustatyti taisyklių, taikomų jo sąskaita konkurso tvarka
sudaromoms sutartims, turinį ir įgyvendinimą (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2006 m. vasario 14 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
TEA-CEGOS ir kt. prieš Komisiją
, T‑376/05 ir T‑383/05, Rink. p. II‑205, 50 ir 51 punktus). EIB palikta galimybė laisvai pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus,
kuriais remdamasis jis ketina savo sąskaita sudaryti viešojo pirkimo sutartis, jam leidžia atsižvelgti į kiekvienos sutarties
pobūdį, objektą ir ypatybes.
Vis dėlto svarbu atsižvelgti į Vadovo nuostatas. Vadovo 2.5 punkte įtvirtintos taisyklės, taikomos „procedūros eigai“. Būtent
2.5.1 punkte kalbama apie „dalyvių gebėjimų patikrinimą ir pasirinkimą“ bei „sutarčių sudarymą“. Visų pirma iš šio punkto
matyti, kad „EIB sutartys sudaromos remiantis atrankos ir sutarties sudarymo kriterijais, nurodytais skelbime apie pirkimą
arba specifikacijose, po to, kai patikrinamas ūkio subjektų tinkamumas dalyvauti procedūroje“.
Pagal 2.5.1.1 punktą, susijusį su „atrankos kriterijais“, „šiais kriterijais siekiama nustatyti, ar ūkio subjektas yra tinkamos
ekonominės ir finansinės padėties ir turi sutarties vykdymui reikalingus techninius bei profesinius pajėgumus“. Be to, numatyta,
kad „EIB šiuos kriterijus nustato remdamasis Direktyvos [2004/18] 47 ir 48 straipsniais, prireikus atsižvelgdamas į 49 ir
50 straipsnius“. Dar patikslinama, kad „EIB gali nustatyti minimalius pajėgumo lygius, kurių nesiekiantys konkurso dalyviai
ar pretendentai pašalinami iš procedūros“ ir kad „šios ribos nurodomos skelbime apie pirkimą“.
Vadovo 2.5.1.2 punkte „Sutarties sudarymo kriterijai“, be kita ko, nustatyta taip:
„[Sutarties sudarymo] kriterijų tikslas – pasirinkti iš konkurso dalyvių, kurie nepašalinti [po atrankos procedūros] ir kurie,
be to, atitinka skelbime apie pirkimą ar specifikacijose nurodytus kriterijus.
[EIB] sudaro sutartis remdamasis šiais kriterijais:
a)      <...> kai [EIB] sudaro sutartį su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą (geriausias kokybės ir kainos santykis) pateikusiu konkurso
dalyviu, atsižvelgiama į kriterijus, susijusius su sutarties objektu, pavyzdžiui, pasiūlyta kokybė, kaina, techninė vertė,
estetinės ir funkcinės ypatybės, aplinkosauginiai privalumai, veiklos sąnaudos, pelningumas, tolesnis aptarnavimas ir techninė
pagalba, pristatymo ar įvykdymo data ar laikas;
<...>
a punkte numatytu atveju [EIB] skelbime apie pirkimą arba specifikacijose, ar prireikus konkurencinio dialogo atveju, aprašomajame
dokumente nustato santykinius svorius, kuriuos skiria kiekvienam iš pasirinktų kriterijų ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui
nustatyti <...>.“
Šio sprendimo 140 punkte minėtomis Vadovo nuostatomis siekiama užtikrinti, kad EIB suteikta teisė pasirinkti sutarties sudarymo
kriterijus būtų įgyvendinama laikantis vienodo požiūrio ir skaidrumo principų pasiūlymų vertinimo etape, siekiant sudaryti
sutartį (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 1988 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Beentjes
, 31/87, Rink. p. 4635, 21 ir 22 punktus bei 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Universale-Bau ir kt.
, C‑470/99, Rink. p. I‑11617, 90–92 punktus). Iš tikrųjų šiomis nuostatomis siekiama, kad visi pakankamai informuoti ir įprastai
rūpestingi konkurso dalyviai vienodai suprastų sutarties sudarymo kriterijus ir todėl turėtų vienodas galimybes rengdami savo
pasiūlymų sąlygas (pagal analogiją žr. 2001 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SIAC Construction
, C‑19/00, Rink. p. I‑7725, 42 punktą).
Be to, šiomis nuostatomis siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi proporcingumo principo, pagal kurį reikalaujama, jog institucijų
priimti aktai neviršytų to, kas tinkama ir būtina siekiamiems tikslams įgyvendinti, ir kai galima rinktis tarp kelių tinkamų
priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (62 punkte
minėto Sprendimo
Antwerpse Bouwwerken prieš Komisiją
57 punktas). Nors Vadovo 2.5.1.2 punkte išvardytų kriterijų, kuriuos perkančioji organizacija gali nustatyti sudarydama sutartį
su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu konkurso dalyviu, sąrašas nėra baigtinis ir perkančioji organizacija gali
pasirinkti viešojo pirkimo sutarties sudarymo kriterijus, kurie jai atrodo tinkamiausi, šis pasirinkimas gali būti susijęs
tik su kriterijais, kuriais siekiama nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m.
sausio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Lianakis ir kt.
, C‑532/06, Rink. p. I‑251, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 109 punkte minėtų sprendimų
Renco prieš Tarybą
66 punktą ir
Strabag Benelux prieš Tarybą
73 ir 74 punktus). Todėl sutarties sudarymo kriterijais negali būti kriterijai, kuriais siekiama ne nustatyti ekonomiškai
naudingiausią pasiūlymą, o kurie iš esmės susiję su konkurso dalyvių gebėjimo vykdyti nagrinėjamą sutartį vertinimu (šiuo
klausimu ir pagal analogiją žr. 141 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Beentjes
15–19 punktus; 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo
GAT
, C‑315/01, Rink. p. I‑6379, 59–67 punktus ir minėto Sprendimo
Lianakis ir kt.
30–32 punktus). Pasiūlymų kokybė vertinama remiantis pačiais pasiūlymais, o ne pagal konkurso dalyvių patirtį, įgytą su perkančiąja
organizacija vykdant ankstesnes sutartis, arba pagal kriterijus, pavyzdžiui, technines kandidatų galimybes, kurie jau buvo
tikrinami atrenkant kandidatus ir į kuriuos negali būti atsižvelgiama atliekant lyginamąjį pasiūlymų vertinimą (141 punkte
minėto Sprendimo
Beentjes
15 punktas ir 100 punkte minėto Sprendimo
TQ3 Travel Solutions Belgium prieš Komisiją
86 punktas).
Pateikdama trečiąjį ir ketvirtąjį prašymo panaikinti pagrindus ieškovė iš esmės tvirtina, kad kriterijus „gebėjimas aprūpinti
darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ buvo netikslus, diskriminuojantis ir neproporcingas, palyginti su siekiamu tikslu, t. y.
nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, todėl toks sutarties sudarymo kriterijaus pasirinkimas neatitinka pareigų,
kurios EIB kyla iš viešojo pirkimo procedūroms taikomų bendrųjų teisės principų, kurie nustatyti Vadovo 2.5.1.2 punkte.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ nustatytas
specifikacijų 7.1.1 punkte „Techniniai kriterijai“, kuriame, be kita ko, nustatyta, kad „konkurso dalyvio gebėjimas aprūpinti
reikiamos kompetencijos darbuotojų grupe vertinamas remiantis darbuotojų profilių lentelėje ir gyvenimo aprašymuose pateikta
informacija“. Iš sąrašo „Klausimai ir atsakymai“ matyti, kad nustatydamas šį techninį kriterijų „[EIB] norėjo užsitikrinti,
kad [konkurso laimėtojas] turėtų ne tik pakankamai kompetentingų ir patyrusių darbuotojų pagrindinei darbuotojų grupei sudaryti,
bet ir kompetencijos bei patirties atžvilgiu tinkamų išteklių atsargų, kad galėtų patenkinti papildomus poreikius“. Šiuo klausimu
EIB nurodė, kad „iš darbuotojų pareigybių lentelės bus matyti konkurso dalyvio, kurį paslaugoms [EIB] gali pasirinkti, turimos
kompetencijos ir patirties gilumas bei apimtis“. Tai atitinka specifikacijų 4.2 punktą, pagal kurį konkurso dalyviai turi
aprašyti siūlomus darbuotojus specifikacijų priede pateiktoje darbuotojų pareigybių lentelėje, kuria remiantis šiuo atžvilgiu
bus vertinamas jų pasiūlymas atsižvelgiant į atitinkamą kompetenciją turinčių asmenų patirtį ir skaičių. Maža to, EIB nurodė,
kad jis „nagrinės darbuotojų pareigybių lentelę <...>, kad įvertintų, ar atrodo, kad konkurso dalyvis turi pakankamą skaičių
atitinkamą kompetenciją ir tinkamą patirtį turinčių darbuotojų [jo] poreikiams patenkinti“ ir kad „šis vertinimas bus taikomas
abiem techniniams kriterijams <...>: „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygiui ir gebėjimui aprūpinti
darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“. Beje, EIB taip pat pažymėjo, kad jis nenustatė „optimalaus skaičiaus“, kiek tai susiję
su darbuotojų grupėmis, o būtent darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių, kuria reikia aprūpinti, kad būtų patenkinti papildomi
perkančiosios organizacijos poreikiai. Galiausiai EIB patikslino, kad „žodžiai „nuosavi ištekliai“ reiškia konkurso dalyvio
šiuo metu įdarbintus darbuotojus <...> arba jo deklaruotus subrangovus“.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad ieškovė nepagrįstai teigia, jog sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų
grupe iš nuosavų išteklių“ yra diskriminuojantis, nes jis neleidžia naudotis subrangovų paslaugomis, kad būtų patenkinti visi
EIB nurodyti poreikiai. Iš specifikacijų ir sąrašo „Klausimai ir atsakymai“ matyti, kad galima naudotis subrangovų paslaugomis,
jei jie aiškiai nurodyti pasiūlymuose ir konkurso dalyviai buvo tinkamai informuoti, jog į aiškiai nurodytus subrangovus bus
atsižvelgiama taikant minėtą sutarties sudarymo kriterijų.
Ieškovė taip pat nepagrįstai teigia, kad sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“
buvo naudojamas konkurso dalyvių atrankos etape. Iš specifikacijų matyti, kad pagal specifikacijų 6.2.2 punkte nurodytus atrankos
kriterijus konkurso dalyviai turėjo pateikti tik „tris tinkamus ir patikrinamus įrodymus apie projektus su šiuo viešuoju pirkimu
susijusioje srityje, įvykdytus per pastaruosius dvejus metus“ bei „pasirašytą pažymą, [patvirtinančią], kad [konkurso dalyviai]
turi mažiausiai 15 darbuotojų, [dirbančių informatikos srityje] (t. y. ne administracinį darbą), kurie jiems dirba mažiausiai
dvejus metus. Pastarasis atrankos kriterijus, susijęs su minimaliu skaičiumi darbuotojų,
a priori
turinčių patirtį ir kompetenciją su sutartimi susijusioje srityje, skyrėsi nuo nagrinėjamo sutarties sudarymo kriterijaus,
susijusio su konkurso dalyvio gebėjimu aprūpinti pakankamu skaičiumi patyrusių ir kompetentingų darbuotojų perkančiosios organizacijos
papildomiems poreikiams patenkinti.
Galiausiai dėl paties sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ pasirinkimo
pažymėtina, kad nei Vadovo 2.5.1.2 punktas, nei bendrieji teisės principai negali būti aiškinami taip, kad kiekvienas iš EIB
nustatytų sutarties sudarymo kriterijų ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui nustatyti būtinai turėjo būti kiekybinis ar orientuojamas
išimtinai į kainą (pagal analogiją žr. 109 punkte minėto Sprendimo
Renco prieš Tarybą
67 ir 68 punktus). Iš tikrųjų daug veiksnių, kurie nėra vien kiekybiniai, kaip antai įdarbintų darbuotojų kokybė arba, apskritai,
pasiūlymo techninė vertė, gali daryti įtaką paslaugų teikimo sutarties vykdymui ir todėl konkurso dalyvio pasiūlymo, susijusio
su tokia sutartimi, ekonominei vertei (šiuo klausimu žr. 141 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo
Beentjes
18 punktą ir 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Fracasso ir Leitschutz
, C‑27/98, Rink. p. I‑5697, 30 punktą).
Vis dėlto iš šio sprendimo 144 punkte minėtų viešojo pirkimo dokumentų matyti, kad sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas
aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ yra susijęs būtent su konkurso dalyvio darbuotojų ir jo nurodytų subrangovų
gebėjimu, kaip aprašyta darbuotojų pareigybių lentelėje, patenkinti, atsižvelgiant į patirtį, kvalifikaciją ir skaičių, perkančiosios
organizacijos nurodytus papildomus poreikius. Todėl kalbama apie kriterijų, kuris bent jau iš dalies susijęs su konkurso dalyvių
pajėgumu vykdyti visą sutartį, t. y. įskaitant ir papildomas paslaugas. Šia apimtimi toks kriterijus nėra „sutarties sudarymo
kriterijus“, kaip jis suprantamas pagal Vadovo 2.5.1.2 punktą, kuris susijęs tik su papildomų paslaugų, kurias gali teikti
kiekvienas konkurso dalyvis iš nuosavų išteklių, kokybe ir todėl su kiekvieno pasiūlymo dėl tokių paslaugų santykiniu ekonominiu
pranašumu (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 142 punkte minėto Sprendimo
Lianakis ir kt
31 punktą; 2008 m. liepos 1 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
AWWW/FEACVT
, T‑211/07, neskelbiamas Rinkinyje, 60 punktą ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją
, T‑465/04, neskelbiamas Rinkinyje, 65 punktą).
Be to, nors sutarties sudarymo kriterijus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ visų pirma turi leisti
įvertinti, ar konkurso dalyvis turi „pakankamai“ reikalingos kompetencijos ir patirties turinčių darbuotojų, kad galėtų patenkinti
EIB papildomus paslaugų poreikius, suformuluotas neaiškiai ir netiksliai, nes, kaip matyti iš specifikacijų 4.2 punkto, iš
anksto nebuvo nustatytas minėtų darbuotojų „optimalus skaičius“, o EIB konkurso dalyviams šiuo klausimu nepateikė jokių tikslių
kiekybinių nurodymų. Tiesa, specifikacijų 1.2 punkte sutarties „Srities aprašymas“ nurodyta, kad dešimt darbuotojų, kurie
nėra EIB darbuotojai, buvo paskirti dirbti su nagrinėjama informacine programa susijusiuose projektuose ir kad tuo metu buvo
vykdoma 10 projektų. Taip pat buvo pažymėta, kad ateityje būtent su projektais susijusios veiklos turėtų mažėti, todėl specifikacijose
nurodytus skaičius potencialūs konkurso dalyviai turi vertinti kaip maksimumą. Vis dėlto buvo nedelsiant patikslinta, kad
neatmetama galimybė, jog EIB patvirtinti paskolų pavedimai ar naujos specifinės operacijos gali lemti naują veiklos padidėjimą
projektų srityje.
Tačiau, kadangi atrinktas konkurso dalyvis buvo ir dabartinis paslaugų teikėjas, atsakingas už projektų, susijusių su nagrinėjamomis
informacinėmis programomis, tobulinimą, priežiūrą, aptarnavimą ir veiklą, jis dėl savo patirties galėjo geriausiai įvertinti
realius EIB poreikius, t. y. kokie reikalingi gebėjimai aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių, kad būtų patenkinti
papildomų paslaugų prašymai, kuriuos vykdant sutartį gali pateikti EIB. Matyti, kad sutarties sudarymo kriterijaus „gebėjimas
aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ netikslumas praktiškai galėjo būti palankus vietoje esančiam konkurso dalyviui
kitų konkurso dalyvių, be kita ko, ir ieškovės nenaudai, taip pažeidžiant vienodo požiūrio principą, pagal kurį visi konkurso
dalyviai turi turėti vienodas galimybes rengiant savo pasiūlymą.
Todėl reikia konstatuoti, kad pagal proporcingumo ir vienodo požiūrio principus bei Vadovo 2.5.1.2 punktą, kuriuo šie principai
įgyvendinami, šioje viešojo pirkimo procedūroje buvo draudžiama, kad EIB atsižvelgtų į konkurso dalyvių gebėjimą teikti visas
pagal šią sutartį prašomas paslaugas, remiantis ne konkurso dalyvių „atrankos kriterijumi“, o sutarties „sudarymo kriterijumi“,
ir šiuo klausimu remtųsi netiksliu kriterijumi, kuris realiai gali būti palankesnis atrinktam konkurso dalyviui, kuris tuo
pačiu buvo ir aptariamas paslaugas anksčiau teikęs esamas kontrahentas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia priimti trečiąjį ir ketvirtąjį prašymo panaikinti pagrindus.
Dėl šeštojo prašymo panaikinti pagrindo
–       Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad EIB pažeidė Finansinio reglamento 99 straipsnį, Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1 ir 2 dalis bei
vienodo požiūrio, skaidrumo ir nediskriminavimo principus, įtvirtintus Finansinio reglamento 89 straipsnyje, skaitomame kartu
su šio reglamento 18 konstatuojamąja dalimi, taip pat teismų praktikoje, Komisijos praktikoje ir doktrinoje, nes sudarė sutartį
su atrinktu konkurso dalyviu po to, kai šis slaptai bendravęs su EIB iš esmės pakeitė savo pasiūlymo sąlygas ir dėl kainos,
ir dėl kokybės. Iš 2008 m. sausio 31 d. pažymos matyti, kad atplėšęs vokus ir įvertinęs pasiūlymus vertinimo komitetas rekomendavo
atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymą. Vis dėlto konstatavęs, kad šis pasiūlymas buvo iš visų brangiausias, vertinimo komitetas
nusprendė surengti susitikimą su atrinktu konkurso dalyviu, kad gautų paaiškinimų dėl kai kurių likusių neaiškių klausimų,
be kita ko, pasiūlymo finansinių aspektų, ir toliau tęsė viešojo pirkimo procedūrą. Per šį susitikimą atrinktas konkurso dalyvis
iš esmės pakeitė savo pasiūlymo sąlygas, kad sumažintų už paslaugą numatytą kainą, atitinkamai sumažindamas ir jo kokybę.
Visų pirma atrinktas konkurso dalyvis pažadėjo sumažinti jo pasiūlyme numatytą kainą būtent pakeisdamas už sutarties vykdymą
atsakingų darbuotojų skaičių, kad būtų proporcingesnė sudėtis, taigi sumažindamas patyrusių konsultantų skaičių. Būtent po
šių neteisėtų derybų EIB nusprendė sudaryti sutartį su atrinktu konkurso dalyviu. Iš to matyti, kad EIB galiausiai pasirinktas
pasiūlymas buvo iš esmės kitoks ir prastesnės kokybės – tai svarbiausia atsižvelgiant į specifikacijose nurodytų sutarties
sudarymo kriterijų santykinius svorius – nei tas, kurį vertino vertinimo komitetas. Taigi į šią „galutinio pasiūlymo“ prastesnę
kokybę, palyginti su atrinkto konkurso dalyvio „pradinio pasiūlymo“ kokybe, nebuvo atsižvelgta vertinimo komitetui atliekant
pasiūlymų lyginamąjį vertinimą.
Šiuo klausimu ieškovė Bendrojo Teismo prašo palyginti atrinkto konkurso dalyvio pasiūlyme nurodytų darbuotojų patirtį su galiausiai
jo siūlytų darbuotojų patirtimi ir konstatuoti, kad, jei nebūtų buvę neteisėtų derybų su EIB ir akivaizdžių vertinimo klaidų,
padarytų ginčijame sprendime, sutartis būtų sudaryta su ja. Bet kuriuo atveju ieškovė teigia, kad jei vykstant viešojo pirkimo
procedūrai būtų laikytasi vienodo požiūrio principo ir jei ji būtų skaidri, tai ji taip pat būtų galėjusi labai pagerinti
savo „pradinį pasiūlymą“, atsižvelgdama į nustatytus sutarties sudarymo kriterijus, o tai jai taip pat būtų padėję laimėti
konkursą.
EIB neigia ieškovės argumentus ir šeštąjį prašymo panaikinti pagrindą prašo atmesti. Jis pažymi, kad nei Finansinio reglamento,
nei Įgyvendinimo taisyklių paskirtis nėra reglamentuoti viešojo pirkimo procedūrą. Be to, ieškovė neturi suinteresuotumo pateikti
šį prašymo panaikinti pagrindą. EIB nuomone, su atrinktu konkurso dalyviu diskusija įvyko tik užbaigus pasiūlymų lyginamojo
vertinimo etapą, po kurio atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas buvo pirmoje vietoje, o ieškovės pasiūlymas užėmė tik antrąją,
taigi tuo metu, kai atrinktas konkurso dalyvis jau buvo laimėjęs konkursą. Todėl šis bendravimas nevyko per sutarties sudarymo
procedūrą, kaip tai suprantama pagal Vadovo 2.5.2 punktą ar netgi pagal Finansinio reglamento 99 straipsnį, kuriuo ieškovė
rėmėsi. Bet kuriuo atveju šis bendravimas nebuvo susijęs su atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo, kuris po pasiūlymų lyginamojo
vertinimo procedūros atsidūrė pirmoje vietoje, pakeitimu ir nebuvo pasiektas toks rezultatas. Jie buvo susiję tik su konkurso
dalyvio, atrinkto remiantis jo pasiūlymo sąlygomis, sutarties vykdymo tvarka ir, bet kuriuo atveju, nepakeitė eilės tvarkos,
nustatytos atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą. Finansiniu atžvilgiu tai, kad buvo sumažintas dienos tarifas „vyriausiems
programinės įrangos tobulinimo specialistams“ ir „vyresniesiems programinės įrangos tobulinimo specialistams“, taip pat numatyta
pasiūlytos pagrindinės grupės tam tikrus „vyriausiuosius programinės įrangos tobulinimo specialistus“ pakeisti „žemesnio rango“
darbuotojais, negalėjo pakeisti atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo užimamos vietos, palyginti su kitų konkurso dalyvių pasiūlymais,
tarp jų ir ieškovės, todėl pastariesiems jis nepakenkė. Techniniu atžvilgiu atrinkto konkurso dalyvio pasiūlytos pagrindinės
grupės tam tikrų „vyriausiųjų programinės įrangos tobulinimo specialistų“ pakeitimas „žemesnio rango“ darbuotojais nelėmė
šio pasiūlymo techninės vertės santykinio sumažėjimo, nes pakeičiami darbuotojai buvo nurodyti to pasiūlymo priede pateiktoje
darbuotojų pareigybių lentelėje, o šio pasiūlymo techninė vertė buvo nustatoma atsižvelgiant ne tik į pagrindinės siūlomos
darbuotojų grupės narių gyvenimo aprašymuose nurodytą kvalifikaciją, bet ir į nagrinėjamą darbuotojų pareigybių lentelę įtrauktų
asmenų kvalifikaciją. Nuoroda į „proporcingesnę darbuotojų grupės sudėtį“ nereiškia, kad atrinkto konkurso dalyvio pasiūlyme
siūlyti už sutarties vykdymą atsakingą grupę sudarantys pagrindiniai darbuotojai bus keičiami, o tik kad šie darbuotojai leis
sudaryti „proporcingesnę“ darbuotojų grupę nei ta, kurią tas konkurso dalyvis buvo suformavęs ankstesnės sutarties, susijusios
su aptariama informacine programa, vykdymui. Tačiau pagal šioje srityje taikomą teismų praktiką nebuvo galima daryti išvados,
kad EIB ir konkurso dalyvio bendravimas pasibaigus pasiūlymų lyginamojo vertinimo etapui padarė poveikį ginčijamo sprendimo
teisėtumui, ir šiuo atveju ieškovė nepagrįstai nurodo vienodo požiūrio ar skaidrumo principų pažeidimą.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovė nepagrįstai nurodo Finansinio reglamento 89 ir 99 straipsnių ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1 ir 2 dalių
pažeidimą, nes nei viešojo pirkimo procedūra, nei ginčijamas sprendimas Finansiniu reglamentu ar juo labiau jo Įgyvendinimo
taisyklėmis nereglamentuojami (žr. šio sprendimo 87 punktą). Todėl šeštąjį prašymo panaikinti pagrindą, kiek jis grindžiamas
tokiu pažeidimu, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Tačiau šis šeštasis prašymo panaikinti pagrindas turi būti nagrinėjamas tiek, kiek jame nurodomas kaltinimas, susijęs su vienodo
požiūrio, nediskriminavimo ir skaidrumo principų, dėl šio sprendimo 88 punkte nurodytų priežasčių taikomų viešojo pirkimo
procedūrai ir ginčijamam sprendimui, pažeidimu. Atsižvelgiant tiek į šių principų svarbą, tiek į jų tikslą ir veiksmingumą,
jų laikymasis turi būti užtikrintas kalbant ir apie konkretų sutarties sudarymą, kaip šioje byloje, prireikus atsižvelgiant
į šiai procedūrai būdingus ypatumus.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad atsižvelgiant į tai, jog šiuo atveju savo sąskaita sudaroma paslaugų sutartis, kurios visa
vertė, neįskaitant pridėtinės vertės mokesčio (PVM), sudaro nuo 3 500 000 EUR iki 7 000 000 EUR, remdamasis Vadovo nuostatomis
EIB nusprendė, kad sutarties sudarymui reikia rengti atviro konkurso procedūrą, paskelbti skelbimą apie pirkimą Oficialiajame
leidinyje, parengti specifikacijas, kuriose apibrėžta pirkimo tvarka ir sąlygos, įskaitant sutarties sudarymo kriterijus,
ir pakviesti visus dalyvius, pateikusius prašymus dalyvauti remiantis šiuo pagrindu.
Tokiomis aplinkybėmis Vadovo nuostatos, o prireikus ir Direktyvos 2004/18 nuostatos, į kurias daroma nuoroda pirmosiose, turi
būti laikomos teisiniu pagrindu, kuriuo remiantis turėjo vykti viešojo pirkimo procedūra ir EIB, kaip perkančioji organizacija,
turėjo griežtai laikytis savo nustatytų kriterijų ne tik per pačią viešojo pirkimo procedūrą, kuria siekiama atlikti pasiūlymų
lyginamąjį vertinimą ir išrinkti laimėtoją, bet ir apskritai iki nagrinėjamos sutarties vykdymo etapo pabaigos (šiuo klausimu
žr. 89 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta
115 punktą).
Jei konkurso dalyvio pateiktas pasiūlymas, kuris nebuvo atmestas per viešojo pirkimo procedūrą ir atitinka visus skelbime
apie pirkimą ar specifikacijose nurodytus atrankos kriterijus, perkančiajai organizacijai nepasirodo esąs ekonomiškai naudingiausias,
atsižvelgdama į skelbime apie pirkimą ar specifikacijose nurodytus sutarties sudarymo kriterijus, ji turi jį atmesti, tačiau
ji neturi teisės pakeisti bendros sutarties struktūros pakeisdama vieną iš esminių jos sudarymo sąlygų. Jei per viešojo pirkimo
procedūrą perkančioji organizacija savo valia galėtų pakeisti pačias sutarties sudarymo sąlygas, kai atitinkamose galiojančiose
teisės nuostatose nenumatytas konkretus įgaliojimas šiuo klausimu, sutarties sudarymą reglamentuojančios nuostatos, kokios
jos buvo nustatytos iš pradžių, būtų iškraipytos (89 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta
120 punktas). Maža to, dėl tokios praktikos neišvengiamai būtų pažeisti skaidrumo ir konkurso dalyvių vienodo vertinimo principai,
nes nebūtų užtikrintas vienodas sutarties sudarymo sąlygų taikymas ir procedūros objektyvumas (89 punkte minėto Sprendimo
Komisija prieš CAS Succhi di Frutta
121 punktas).
Šie principai atsispindi Vadovo 2.5.2 punkte, kuriame, be kita ko, nustatyta: „per sutarties sudarymo procedūrą EIB su kandidatais
ar konkurso dalyviais nesileidžia į jokias diskusijas, galinčias kelti pavojų procedūros objektyvumui arba ūkio subjektų vienodo
vertinimo principui“, ir kad „nors EIB gali raštu susisiekti su kandidatais ar konkurso dalyviais, kad gautų paaiškinimų dėl
konkrečių jų kandidatūros ar pasiūlymo aspektų“, „vis dėlto dėl tokio bendradarbiavimo negali būti pakeistos prašymo dalyvauti
ar pasiūlymo sąlygos“.
Šioje byloje specifikacijų 1.2 punkte, susijusiame su sutarties taikymo „srities aprašymu“, buvo nurodyta, kad aptariamą informacinę
programą naudojo daugiau kaip 600 žmonių, kad buvo įdarbinta 10 asmenų, kurie nėra EIB darbuotojai, priežiūrai ar aptarnavimui
ir projektų veiklai užtikrinti (4 asmenys buvo paskirti priežiūrai ir 6 asmenys – projektams) ir kad tuo metu buvo vykdoma
10 projektų. Be to, patikslinta, kad 4 EIB darbuotojai vykdė projekto kontrolės ar valdymo funkciją, bet vis labiau buvo įtraukiami
į techninę veiklą, t. y. diskusijas dėl projektavimo. Artimoje ateityje buvo numatyta sukurti kodo peržiūros procedūras. Galiausiai
buvo tikimasi, kad artimiausiais metais su projektais susijusios veiklos sumažės, todėl EIB nurodytus skaičius potencialūs
konkurso dalyviai turėjo laikyti maksimaliais, nors ir nebuvo atmestina galimybė, kad EIB patvirtinti nauji paskolų pavedimai
ar naujos specifinės operacijos gali lemti naują veiklos projektų srityje padidėjimą.
Pagal specifikacijų 6.5 punktą, susijusį su „darbuotojų pareigybėmis“, konkurso dalyvis turėjo pateikti aiškų visų jo turimų
darbuotojų kompetencijos profilį, užpildydamas darbuotojų pareigybių lentelę. Šioje lentelėje tas pats darbuotojas negalėjo
būti nurodytas daugiau kaip vienoje pareigybėje. Be to, konkurso dalyviai turėjo pateikti „bendro pagrindinio turimų išteklių
fondo“, atitinkančio darbuotojų pareigybių lentelėje nurodytas skirtingas pareigybes (toliau – pagrindinė grupė), anoniminius
gyvenimo aprašymus. Kiekviename gyvenimo aprašyme turėjo būti nurodytas kiekvieno pagrindinės grupės nario konkretus darbdavys
(atitinkamas narys grupių teikiamų pasiūlymų ar subrangos atveju). Atsižvelgiant į specifikacijų 1.2 punkte nurodytą informaciją,
kiekvienai iš penkių pareigybių rūšių, nurodytų darbuotojų pareigybių lentelėje, reikalaujamų gyvenimo aprašymų minimalus
skaičius buvo apibrėžtas taip: du „valdymo sistemų analizės specialistų“ gyvenimo aprašymai, du „techninio projektavimo specialistų“
gyvenimo aprašymai, du „programinės įrangos tobulinimo jaunesniųjų specialistų“ gyvenimo aprašymai, šeši „programinės įrangos
tobulinimo vyresniųjų specialistų“ gyvenimo aprašymai ir du „programinės įrangos tobulinimo vyriausiųjų specialistų“ gyvenimo
aprašymai. Be to, tas pats gyvenimo aprašymas negalėjo būti siūlomas daugiau kaip vienai pareigybei.
Specifikacijų 6.8 punkte, susijusiame su „išlaidų profiliais“, be kita ko, buvo pažymėta, kad kainos turi būti nurodomos eurais
be PVM. Jos turi apimti visų rūšių išlaidas, kurių EIB atskirai nekompensuos. Konkurso dalyvis turėjo užpildyti specifikacijų
priede pateiktą išlaidų profilių lentelę. Išlaidos turėjo būti pateiktos nurodant dienos tarifą už „nuolatines paslaugas“
ir už „pavienes paslaugas“. Jei konkurso dalyvis ar paslaugų teikėjas ketino taikyti skirtingus tarifus už „ne darbo metu“
suteiktas paslaugas, t y. nuo 19 val. iki 8 val. ir už savaitgaliais ar per atostogas suteiktas paslaugas, jie taip pat turėjo
būti aiškiai nurodyti lentelėje. Šie tarifai taip pat taikomi už paslaugas, siekiant įveikti galimus naują veiklos projektų
srityje padidėjimą (žr. šio sprendimo 162 punktą).
Specifikacijų 7.1 punkte, susijusiame su „sutarties sudarymo kriterijais“, buvo nurodyta, kad sutartis bus sudaroma su ekonomiškai
naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu, atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijus ir jų santykinius svorius (žr. šio
sprendimo 3 punktą). Dėl techninių kriterijų specifikacijų 7.1.1 punkte patikslinta, kad „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe
iš nuosavų išteklių“ ir „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“, t. y. du kriterijai, kurie kartu
sudaro 60 % bendro įvertinimo balų, bus vertinami ir jiems skiriama vieta remiantis konkurso dalyvių pagal specifikacijų 6.5 punktą
užpildyta darbuotojų pareigybių lentele ir pagrindine grupe, siūloma pateikiant gyvenimo aprašymus. Tai konkurso dalyviams
buvo patvirtinta sąraše „Klausimai ir atsakymai“. Kiek tai susiję su finansiniu kriterijumi, specifikacijų 7.1.2 punkte nurodyta,
kad kiekvieno konkurso dalyvio išlaidų profilis bus vertinamas ir jam skiriama vieta remiantis apskaičiuotu kiekvieno konkurso
dalyvio vidutiniu dienos tarifu. Santykiniai svoriai atsižvelgiant į asmenų, turinčių didžiausią tikimybę būti pasitelktais
sutarties vykdymui, pareigybes buvo nurodyti išlaidų profilių lentelėje. Galiausiai specifikacijų 7.1.1 ir 7.1.2 punktuose
nurodyta, kad EIB konkurso dalyvius gali iškviesti pokalbiams, bet pastariesiems neleidžiama keisti savo raštu pateikto pasiūlymo
sąlygų po to, kai jis pateiktas.
Kalbant apie techninį aspektą, reikia nurodyti, kad darbuotojų pareigybių lentelėje reikėjo prie kiekvienos iš penkių pareigybių
patikslinti bendrai ir atskirai su kiekvienos rūšies pareigybe susijusiai kompetencijai turimų darbuotojų skaičių, iš jų išskiriant
„darbuotojus, kurių visa patirtis mažiau nei 3 metai“, „darbuotojus, kurių visa patirtis daugiau nei 3 metai,“ ir „darbuotojus,
kurių patirtis daugiau nei 2 metai dirbant paslaugų teikėjui“.
Dėl finansinio aspekto reikia pažymėti, kad išlaidų profilių lentelėje reikėjo prie kiekvienos profilio rūšies ir kiekvienos
paslaugos rūšies nurodyti vidutinį dienos tarifą. Vidutinių dienos tarifų už kiekvieną paslaugos rūšį santykiniai svoriai
buvo nustatyti taip: 45 % balų už „nuolatinių paslaugų“ kainą, 45 % balų už „pavienių paslaugų“ kainą, 5 % balų už paslaugų,
teikiamų „ne darbo laiku“ kainą ir 5 % balų už paslaugų, teikiamų „poilsio ir (arba) atostogų dienomis“, kainą. Pagal specifikacijų
7.1.2 punktą ir atsižvelgiant į „pareigybes, kurios turi didžiausią tikimybę, kad bus pasitelktos“, nurodytas specifikacijų
6.5 punkte, kiekvienos pareigybės vidutinių dienos tarifų santykiniai svoriai buvo tokie: 15 % balų – už pareigybę „valdymo
sistemų analizės specialistas“, 15 % balų – už pareigybę „techninio projektavimo specialistas“, 40 % balų – už pareigybę „programinės
įrangos tobulinimo vyresnysis specialistas“ ir 15 % balų – už pareigybę „programinės įrangos tobulinimo vyriausiasis specialistas“.
Šioje byloje iš 2008 m. sausio 31 d. pažymos ir iš 2009 m. gruodžio 15 d. EIB laiške pateiktų paaiškinimų matyti, kad po pasiūlymų
lyginamojo vertinimo etapo EIB rūpestį kėlė tai, kad atrinkto konkurso dalyvio pateiktas pasiūlymas, atsidūręs pirmoje vietoje,
buvo pats brangiausiasis ir kad todėl jis nusprendė surengti susitikimą su atrinktu konkurso dalyviu, kad išsiaiškintų neaiškius
klausimus ir, be kita ko, jo pasiūlymo finansinius apsektus, o tada toliau tęstų viešojo pirkimo procedūrą. Be to, iš 2008 m.
sausio 31 d. pažymos matyti, kad šis susitikimas įvyko 2008 m. sausio 29 d. ir kad per jį atrinktas konkurso dalyvis perkančiajai
organizacijai pasakė galintis sudaryti „proporcingesnės sudėties grupę, (kurią tuo metu sudarė beveik vien „vyriausieji“ konsultantai)“,
ir darbuotojų, kurių pareigybė „programinės įrangos tobulinimo vyriausiasis specialistas“, dienos tarifą sumažinti nuo 750 EUR
iki 720 EUR, o darbuotojų, kurių pareigybė „programinės įrangos tobulinimo vyresnysis specialistas“ – nuo 665 EUR iki 650 EUR.
Ir tik po šio susitikimo ir atsižvelgiant į taip atrinkto konkurso dalyvio suformuluotus pasiūlymus, t. y. 2008 m. sausio
31 d., EIB Informacinių technologijų departamento direktorius, gavęs palankią vertinimo komiteto išvadą, nusprendė sudaryti
sutartį su atrinktu konkurso dalyviu, o po to šį sprendimą patvirtino EIB pirmininkas (žr. šio sprendimo 20 ir 43 punktus).
2008 m. birželio 12 ir 17 d. atitinkamai EIB ir atrinktas konkurso dalyvis pasirašė preliminariąją sutartį (žr. šio sprendimo
8 punktą). Remiantis Vadovo 2.4.1 punkto nuostatomis, susijusiomis su „pranešimų paskelbimu“, pagal kurias procedūros pabaigos
data yra sutarties pasirašymo data, viešojo pirkimo procedūra baigta 2008 m. birželio 17 d., t. y. preliminariosios sutarties
pasirašymo dieną. Vadinasi, EIB nepagrįstai teigia, kad 2008 m. sausio 29 d. sutartis jau buvo sudaryta su atrinktu konkurso
dalyviu ir kad viešojo pirkimo procedūra jau buvo baigta, kai vyko susitikimas.
Be to, iš EIB pateiktų dokumentų matyti, kad atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą EIB buvo ne visiškai patenkintas rezultatu,
kuris gautas pritaikius sutarties sudarymo kriterijų lyginamuosius svorius, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus ir 25 %
balų už finansinį kriterijų, kurie leido nustatyti didelės techninės vertės paslaugos pasiūlymą, bet kurio visa kaina didesnė
nei visų kitų pasiūlymų, ir būtent dėl to EIB nusprendė surengti 2008 m. sausio 29 d. susitikimą. Taip pat iš šių dokumentų
matyti, kad šis susitikimas atrinktam konkurso dalyviui leido atsižvelgti į perkančiosios organizacijos išreikštą susirūpinimą
dėl jo pasiūlyme numatytos visos kainos ir kad ši kaina buvo lemiama sudarant sutartį. Iš tikrųjų susitikime atrinktas konkurso
dalyvis sutiko sumažinti pasiūlyme numatytą bendrą kainą sumažindamas dienos tarifą darbuotojams, kurių pareigybės „programinės
įrangos tobulinimo vyriausiasis specialistas“ ir „programinės įrangos tobulinimo vyresnysis specialistas“, kaip tai nurodyta
darbuotojų pareigybių lentelėje, ir siekdamas sudaryti „proporcingesnės sudėties grupę, (kurią šiuo metu sudaro beveik vien
„vyriausieji“ konsultantai)“. Šiuo atžvilgiu negalima laikyti, kad 2008 m. sausio 31 d. pažymoje esantis teiginys, jog po
2008 m. sausio 29 d. susitikimo komiteto nariai ir toliau rekomendavo sudaryti sutartį su atrinktu konkurso dalyviu, patvirtina,
kad iš naujo atliktas pasiūlymų lyginamasis vertinimas, nes tai yra tik paprastas vertinimo komiteto ankstesnės nuomonės pakartojimas
dėl to, kad atrinktas konkurso dalyvis atsižvelgė į perkančiosios organizacijos išreikštas finansinio pobūdžio pastabas.
Kiek tai susiję su išlaidų profilių lentelėje, kurią atrinktas konkurso dalyvis užpildė ir pridėjo prie savo pasiūlymo, nurodyto
dienos tarifo sumažinimu,
a posteriori
buvo pakeistos pasiūlymo sąlygos, kurių pagrindu vertinimo komitetas atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymą vertino finansiniu
atžvilgiu.
Kalbant apie pasiūlymą, kad atrinktas konkurso dalyvis užtikrins „proporcingesnės sudėties grupę, (kurią šiuo metu sudaro
beveik vien „vyriausieji“ konsultantai)“, pats EIB 2010 m. vasario 26 d. pastabose paaiškino, jog tai buvo susiję su aplinkybe,
kad „per [2008 m. sausio 29 d.] susitikimą [atrinktas konkurso dalyvis] pasiūlė pakeisti tam tikrus konsultantus, [t. y. vyriausiuosius
programinės įrangos tobulinimo specialistus] žemesnio rango darbuotojais.“ Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tai, kad EIB
realiai stengėsi pasiekti, jog atrinktas konkurso dalyvis sumažintų savo pasiūlyme numatytą kainą, kad ji priartėtų prie kitų
konkurso dalyvių pasiūlymuose siūlomų kainų, vienintelis įtikinamas tokio pasiūlymo paaiškinimas buvo tai, jog atrinktas konkurso
dalyvis praktikoje pagrindinės siūlytos grupės tam tikrus „programinės įrangos tobulinimo vyriausiuosius specialistus“ pakeis
žemesnio rango darbuotojais. Iš tikrųjų, kadangi už paslaugą numatyta bendra kaina buvo tiesiogiai susijusi su pagrindinės
grupės, kuri apibrėžta kaip grupė, turinti didžiausią tikimybę, kad bus pasitelkta, jei sutartis bus sudaryta su konkurso
dalyviu, vidutiniu dienos tarifu, ši kaina galėjo būti realiai mažinama keičiant pasiūlyme nurodytos pagrindinės grupės sudėtį
pakeičiant brangiausiai apmokamus, – nes labiausiai kvalifikuotus, – darbuotojus, t. y. vyriausiuosius konsultantus, kurių
pareigybė yra „programinės įrangos tobulinimo vyriausiasis specialistas“, ne taip brangiai apmokamais, – nes ne tokios aukštos
kvalifikacijos, – darbuotojais, t. y. „žemesnio rango konsultantais“, kaip antai „programinės įrangos tobulinimo vyresnysis
specialistas“ ir „programinės įrangos tobulinimo jaunesnysis specialistas“, kaip tai matyti iš 2010 m. vasario 26 d. EIB pastabų.
EIB nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių, kad, nepaisant 2008 m. sausio 29 d. susitikime priimtų nuostatų, asmenys, kuriuos
atrinktas konkurso dalyvis iš tikrųjų pasitelkė sutarčiai vykdyti, yra tie, kurie jos pasiūlyme sudarė pagrindinę grupę, pateikiant
gyvenimo aprašymus, ir kuria remdamasis vertinimo komitetas minėtą pasiūlymą vertino techniniu ir finansiniu atžvilgiu. Šiuo
klausimu 2010 m. vasario 26 d. pastabose EIB neteigia, kad atrinkto konkurso dalyvio pasiūlyme siūlyta pagrindinė grupė, pateikiant
gyvenimo aprašymus, nebuvo pakeista po 2008 m. sausio 29 d. susitikimo, o tik tai, kad šis pakeitimas negali būti prilygintas
tikram jo pasiūlymo pakeitimui, nes pagrindinės grupės „vyriausiųjų konsultantų“ pakeitimas „žemesnio rango darbuotojais“
jau buvo įtrauktas į darbuotojų pareigybių lentelę, kurią atrinktas konkurso dalyvis užpildė ir pridėjo prie šio pasiūlymo.
Vis dėlto, kadangi pasiūlymų lyginamąjį vertinimą techniniu atžvilgiu lėmė konkurso dalyvio siūlytą pagrindinę grupę sudarančių
asmenų kvalifikacija, kokia matyti iš šių asmenų gyvenimo aprašymų, pridėtų prie pasiūlymų, proporcingesnė pagrindinės grupės
sudėtis, pasiekta tam tikrus programinės įrangos tobulinimo „vyriausiuosius specialistus“ pakeitus „žemesnio rango“ darbuotojais,
nors tai daroma įtraukiant konkurso dalyvio prie pasiūlymo pridėtoje darbuotojų pareigybių lentelėje jau minėtus darbuotojus,
galėjo tik
a posteriori
pakeisti sąlygas, kuriomis remdamasis vertinimo komitetas tą pasiūlymą vertino tiek techniniu, tiek ir finansiniu aspektais.
Be to, atrodo, kad EIB stengiasi pateisinti per 2008 m. sausio 29 d. susitikimą atrinkto konkurso dalyvio pateiktą pasiūlymą
tuo, kad, kaip nurodyta specifikacijose, galėjo neprireikti, jog grupė, kuri iš tikrųjų pasitelkiama vykdant sutartį, būtų
tokios aukštos kvalifikacijos nei ta, kuri iki šiol buvo atsakinga už nagrinėjamos informacinės programos priežiūrą, aptarnavimą
ir tobulinimą (žr. šio sprendimo 162 punktą) ir į kurią orientuojantis specifikacijose buvo nustatyta pagrindinės grupės sudėtis,
kuria remiantis konkurso dalyvių pasiūlymai buvo vertinami būtent techniniu ir finansiniu aspektais (žr. šio sprendimo 163 punktą).
Netgi darant prielaidą, kad atrinktas konkurso dalyvis vykdydamas sutartį iš tikrųjų gali pasitenkinti ne tokiais kvalifikuotais
darbuotojais nei tie, kurie buvo atsakingi už minėtą programą anksčiau, tačiau to nepakanka pateisinti, kad atrinktas konkurso
dalyvis galėtų pakeisti pagrindinės grupės sudėtį, kurią jis pasiūlyme siūlė kaip tokią, kurią galima pasitelkti, jei sutartis
būtų sudaryta su juo, kad sumažintų tame pasiūlyme numatytą visą kainą ir taip įvykdytų perkančiosios organizacijos pateiktą
naują reikalavimą sutarčiai sudaryti. Iš tikrųjų tada būtų kalbama apie sąlygų, kuriomis remdamasis vertinimo komitetas vertino
atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymą tiek techniniu, tiek ir finansiniu aspektais, pakeitimą
a posteriori
, o pašalinti konkurso dalyviai, tarp jų ir ieškovė, tokios pačios galimybės pakeisti pasiūlymą neturėjo.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad šios bylos aplinkybėmis EIB nepagrįstai teigia, jog 2008 m. sausio 29 d. susitikimo vienintelis
tikslas buvo aptarti su atrinktu konkurso dalyviu tam tikrą sutarties vykdymo tvarką, o ne pakeisti pastarojo pasiūlymo turinį,
kad su juo būtų sudaryta sutartis.
Be to, matyti ir tai, kad šie pakeitimai iškreipė ne tik atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo finansinį vertinimą, bet ir jo
techninį vertinimą. Dar daugiau, dėl EIB ir atrinkto konkurso dalyvio bendradarbiavimo realiai pasikeitė sutarties sudarymo
kriterijų santykiniai svoriai. Iš tikrųjų šios derybos ir jų rezultatas, t. y. atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo pakeitimas
buvo pasekmė to, kad praktiškai EIB finansiniam kriterijui suteikė didesnę santykinę svarbą nei techniniams kriterijams, kaip
jie apibrėžti viešojo pirkimo dokumentuose, kuriais remdamiesi ne tik konkurso dalyviai parengė pasiūlymus, bet ir vertinimo
komitetas juos lygino. Todėl nėra jokios abejonės, kad didesnė finansinio kriterijaus santykinė svarba, kurią galiausiai EIB
jam suteikė, kad sudarytų sutartį su atrinktu konkurso dalyviu, ieškovei būtų buvusi palankesnė, jei būtų taikyta ir jam atliekant
pasiūlymų lyginamąjį vertinimą, nes jos pasiūlyme buvo nurodyta mažiausia kaina ir dėl to ji gavo geriausią įvertinimą už
finansinį kriterijų.
Vis dėlto EIB mano, kad šie pakeitimai neiškraipė pasiūlymų lyginamojo vertinimo taip, kad dėl to buvo paveiktos šio vertinimo
pabaigoje pašalintų konkurso dalyvių teisės.
Nors pripažinus, kaip tai netiesiogiai teigia EIB remdamasis būtent 1996 m. balandžio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Komisija prieš Belgiją
(C‑87/94, Rink. p. I‑2043, 59 punktas), kad sprendimo sudaryti viešojo pirkimo sutartį, kuris priimtas pasibaigiant procedūrai,
iškraipytai dėl to, jog atrinktam konkurso dalyviui buvo leista pakeisti savo pasiūlymo turinį, panaikinimas siejamas su teismo
išvada, kad atsižvelgus į tą pakeitimą kitų konkurso dalyvių nenaudai pasikeitė pasiūlymų lyginimo sąlygos, todėl galėjo paveikti
konkurso dalyvių eilės tvarką, reikia pažymėti, kad tokį poveikį iš tikrųjų galima konstatuoti šioje byloje.
Tiesa, kad finansiniu požiūriu ginčijami pakeitimai galėjo tik dar labiau pagerinti atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo vertinimą,
palyginti su kitų konkurso dalyvių, o tarp jų ir ieškovės, pasiūlymais. Vis dėlto klaidinga teigti, kad techniniu atžvilgiu
atrinkto konkurso dalyvio pasiūlytos pagrindinės grupės tam tikrų „programinės įrangos tobulinimo vyriausiųjų specialistų“
pakeitimas „žemesnio rango“ darbuotojais nebūtų pakeitęs atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo vertinimo. Šiuo atžvilgiu iš
bylos dokumentų, o būtent iš sąrašo „Klausimai ir atsakymai“ matyti, jog „[EIB] norėjo užsitikrinti, kad [konkurso laimėtojas]
turi ne tik pakankamai kompetentingų ir patyrusių darbuotojų pagrindinei grupei sudaryti, bet ir kompetencijos ir patirties
atžvilgiu pakankamą išteklių rezervą papildomiems poreikiams patenkinti“. Šiomis aplinkybėmis „[gyvenimo aprašymai] turėjo
atitikti konkurso dalyvio siūlomą pagrindinę grupę, o darbuotojų pareigybių lentelėje buvo nurodytas konkurso dalyvio turimų
darbuotojų, kuriuos [EIB] galėtų pasitelkti, kompetencijos ir patirties gilumas ir apimtis“. Todėl gyvenimo aprašymais siekta,
kad EIB galėtų įvertinti konkurso dalyvio siūlomos pagrindinės grupės kvalifikaciją, t. y. asmenų, priskiriamų pareigybėms,
kurie, remiantis specifikacijų 7.1.2 punktu, turėjo didžiausią tikimybę būti pasitelktais vykdant sutartį (žr. šio sprendimo
165 punktą), o darbuotojų pareigybių lentelė turėjo leisti EIB įvertinti konkurso dalyvio turimų darbuotojų, kurių jis galėtų
tikėtis papildomiems poreikiams patenkinti, bendrą kvalifikaciją. Šiomis aplinkybėmis atrinkto konkurso dalyvio pasiūlyme
nurodytos pagrindinės grupės tam tikrų „programinės įrangos tobulinimo vyriausiųjų specialistų“, į kurių gyvenimo aprašymus
atsižvelgta tikrinant tos grupės techninę kvalifikaciją, pakeitimas „žemesnio rango“ darbuotojais, kurių kvalifikacija neišvengiamai
mažesnė, galėjo tik pabloginti šio pasiūlymo bendrą techninę vertę, palyginti su kitų konkurso dalyvių, o tarp jų ir ieškovės,
pasiūlymais.
Atsižvelgiant į sutarties sudarymo kriterijų santykinius svorius, t. y. 25 % balų už finansinį kriterijų ir 75 % balų už techninius
kriterijus ir į tai, kad pats pasiūlymų lyginamasis vertinimas 60 % buvo grindžiamas konkurso dalyvių pateiktų gyvenimo aprašymų
ir darbuotojų pareigybių lentelių analize (žr. šio sprendimo 165 punktą), galima nuspręsti, kad atrinkto konkurso dalyvio
geresnis finansinis vertinimas, galėjęs atsirasti dėl sumažintos šiame pasiūlyme numatytos visos kainos, negalėjo kompensuoti
suprastėjusio to pasiūlymo techninio vertinimo, galėjusio atsirasti dėl pasiūlyme nurodytos pagrindinės grupės tam tikrų „programinės
įrangos tobulinimo vyriausiųjų specialistų“ pakeitimo „žemesnio rango“ darbuotojais. Vadinasi, tuo atveju, jei būtų atliekamas
naujas pasiūlymų lyginamasis vertinimas,
a posteriori
padarytų konkurso dalyvio pasiūlymo pakeitimų bendras poveikis jo vertinimui galėjo būti tik nepalankus.
Bet kuriuo atveju, sutarties sudarymo su atrinktu konkurso dalyviu etape EIB realiai pakeitė techninių kriterijų ir finansinio
kriterijaus santykinius svorius, kokie jie nustatyti viešojo pirkimo oficialiuose dokumentuose, ir finansiniam kriterijui
suteikė didesnę svarbą (žr. šio sprendimo 175 punktą).
Šioje byloje Bendrasis Teismas neturi jokių įrodymų, leidžiančių užtikrintai daryti išvadą arba paneigti, kad atrinkto konkurso
dalyvio pasiūlymo pakeitimai bei techninių kriterijų ir finansinio kriterijaus santykiniai svoriai po 2008 m. sausio 29 d.
susitikimo ir prieš priimant ginčijamą sprendimą iškraipė pasiūlymų lyginamąjį vertinimą pašalintų konkurso dalyvių, be kita
ko, ir ieškovės nenaudai taip, kad tai padarė poveikį viešojo pirkimo procedūros rezultatui. Kadangi EIB buvo palankiausioje
padėtyje pateikti įrodymus šiuo klausimu, pareiga pateikti įrodymus tokiam netikrumui pašalinti turi būti priskirta jam (šiuo
klausimu ir pagal analogiją žr. 1986 m. spalio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Leussink prieš Komisiją
, 169/83 ir 136/84, Rink. p. 2801, 17 punktą). Todėl reikia priimti ieškovės teiginį, kad minėti pakeitimai galėjo iškraipyti
viešojo pirkimo rezultatą taip, kad dėl jų ieškovė neteisėtai neteko realios galimybės sudaryti sutartį.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad, per 2008 m. sausio 29 d. susitikimą atrinktam konkurso dalyviui nurodęs pakeisti savo pasiūlymą,
EIB ginčijamu sprendimu, kurį priėmė 2008 m. sausio 31 d. atsižvelgdamas į šį pakeitimą, pažeidė vienodo požiūrio, nediskriminavimo
ir skaidrumo principus ir dėl šio pažeidimo galėjo būti iškraipytas viešojo pirkimo procedūros rezultatas neteisėtai iš ieškovės
atimant realią galimybę sudaryti sutartį.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, šeštąjį prašymo panaikinti pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Dėl penktojo prašymo panaikinti pagrindo
–       Šalių argumentai
Ieškovė tvirtina, kad EIB pažeidė viešojo pirkimo procedūroms taikomą teisę ir vienodo požiūrio principą, nes ginčijamą spendimą
priėmė remdamasis sutarties sudarymo kriterijų santykiniais svoriais, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus ir 25 % balų
už finansinį kriterijų. Pagal gero finansinio valdymo principus, kaip jie apibrėžti Direktyvos 92/50 36 straipsnyje, 1993 m.
birželio 14 d. Tarybos Direktyvos 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų
sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 199, p. 84; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 194)
34 straipsnyje, Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 3 dalyje ir teismų praktikoje, kai sutartis sudaroma su ekonomiškai
naudingiausią pasiūlymą pateikusiu subjektu, perkančioji organizacija turi nustatyti sutarties sudarymo kriterijų santykinius
svorius ir užtikrinti, kad nebus panaikintas ar sumažintas „kainos poveikis“ taip, kad viešojo pirkimo procedūros pabaigoje
būtų sudaryta neprotingai brangiai kainuojanti viešojo pirkimo sutartis, palyginti su realiais administracijos poreikiais.
Ieškovė teigia, kad per pastaruosius 15 metų beveik visose Bendrijos administracijos savo sąskaita rengtose sutarčių sudarymo
procedūrose pasiūlymų lyginamasis vertinimas buvo atliekamas skiriant, kiek tai susiję su sutarties sudarymo kriterijų santykiniais
svoriais, 50 % balų santykinį svorį ar beveik 50 % balų santykinį svorį už finansinį kriterijų, kai rengiama ne automatinio
nugalėtojo nustatymo procedūra. Ši praktika atitinka gero finansinio valdymo principus, kai vertinimo komitetas kiekvienam
pasiūlymui pirmiausia skiria tam tikrą balų skaičių atsižvelgdamas į pasiūlymo techninę vertę, po to šį balų skaičių padalija
iš pasiūlymo kainos ir sutartis sudaroma su didžiausią balą surinkusiu konkurso dalyviu. Tokiomis aplinkybėmis kokybė užtikrinama
nustatant konkurso dalyvių atrankos kriterijus ir sutarties sudarymo etape naudojant su techniniais kriterijais siejamas ribas.
Tačiau šiuo atveju nustatyti sutarties sudarymo kriterijų santykiniai dydžiai, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus ir
25 % balų už finansinį kriterijų, yra susiję su blogu finansiniu valdymu, dėl kurio panaikinamas ar sumažinamas iki minimumo
„kainos poveikis“ viešojo pirkimo procedūroje, per kurią vis dėlto turi būti išrinktas „ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas“
ir kuri gali baigtis tuo, kad administracija įsigyja neprotingai brangias paslaugas skatindama konkurso dalyvius pernelyg
išplėtoti savo pasiūlymų techninę vertę siekiant vienintelio tikslo – gauti galimą geriausią įvertinimą ir galiausiai sudaryti
sutartį. Be to, tokie neįprasti santykiniai svoriai, turint omenyje Bendrijos administracijos praktiką, yra netiesioginė diskriminacija,
nes dėl jų mažosios ir vidutinės įmonės atsiduria akivaizdžiai nepalankesnėje padėtyje, palyginti su konkurso dalyviais, kurių
pajėgumai leidžia teikti pasiūlymus, kurių vertė labai viršija nagrinėjamo viešojo pirkimo realius poreikius. Todėl tie svoriai
prieštarauja konkurso dalyvių vienodo vertinimo principui.
Galiausiai ieškovė mano, jog EIB nepagrįstai teigia, kad jos pasiūlymas buvo „blogiausias“, nes tai darydamas jis remiasi
neteisėtu ir neobjektyviu vertinimu. Šiuo atžvilgiu ji tvirtina, kad šis kaltinimas turi būti nagrinėjamas kartu su kaltinimu,
susijusiu su kriterijų supainiojimu.
Dublike ieškovė teigia, kad pasiūlymų „kainos poveikio“ panaikinimas dėl šiuo atveju nustatytų sutarties sudarymo kriterijų
santykinių svorių pažeidžia Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnio 3 dalį, pagal kurią „kainai taikomų svorių santykis su kitais
kriterijais neturi visai panaikinti kainos reikšmės, parenkant rangovą“.
EIB prašo atmesti penktąjį prašymo panaikinti pagrindą. Jis teigia, kad pagal teismų praktiką perkančioji organizacija gali
ne tik laisvai pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus, bet ir nustatyti jų santykinius svorius. Be to, Vadovo 2.5.1.2 punkte
aiškiai nurodyta, kad tada, kai viešojo pirkimo procedūra vykdoma remiantis ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijumi,
kuris grindžiamas kokybės ir kainos santykiu, techniniams kriterijams gali būti suteikiami didesni santykiniai svoriai nei
finansiniam kriterijui. Pavyzdžiui, Finansinio reglamento 97 straipsnyje ir Įgyvendinimo taisyklių 138 straipsnyje perkančiosioms
organizacijoms užtikrinamas ir lankstumas, kurio reikia sutarties sudarymo kriterijų santykiniams svoriams pritaikyti prie
sutarties objekto, o Įgyvendinimo taisyklių 241 straipsnyje numatyta, kad Bendrijos administracija sutarties sudarymo kriterijams
gali nustatyti 80 % balų santykinius svorius už techninius kriterijus ir 20 % balų už finansinį kriterijų, kai kalbama apie
išorės veiksmų srityje sudaromas paslaugų sutartis. Šiuo atveju EIB esminiai veiksniai yra pasiūlymų techninė vertė ir konkurso
dalyvių kompetencija, nes aptariama informacinė programa yra jo su paskolomis susijusios veiklos, kuri yra jo užduočių esmė,
priemonė.
EIB teigia, kad sutarties sudarymo kriterijų santykiniai svoriai nebuvo neįprasti atsižvelgiant į jo, ar netgi institucijų,
sudarytas tokio pat pobūdžio sutartis, taip pat atsižvelgiant į kokybės normas, kurias banko informatikos skyrius taiko sutartims
dėl „intelektinių paslaugų aptarnaujant informacines sistemas“.
Kalbėdamas apie ieškovės teiginį, kad dėl šiuo atveju nustatytų sutarties sudarymo kriterijų santykinių svorių ji atsidūrė
nepalankesnėje padėtyje, nes viešojo pirkimo procedūroje panaikino „kainos poveikį“, EIB tvirtina, kad ieškovė negalėjo pagrįstai
tikėtis sudaryti sutartį vien dėl to, kad pasiūlė mažiausią kainą. Net jei tie santykiniai svoriai būtų buvę tokie, kaip nurodė
ieškovė, t. y. 50 % balų už techninius kriterijus ir 50 % balų už finansinį kriterijų, ieškovės pasiūlymas nebūtų atrinktas,
nes jos pasiūlymo įvertinimas už techninius kriterijus buvo mažesnis nei atrinkto konkurso dalyvio įvertinimas už tuos pačius
kriterijus. Dėl patirties bankų srityje atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas buvo labai išsamus, kaip tai patvirtina daugumos
jo siūlytų asmenų gyvenimo aprašymai, o ieškovė pasiūlė tik vieną analizės specialistą, turėjusį reikiamą kompetenciją bankų
srityje. Taip pat ieškovė nepagrįstai teigia, kad šie santykiniai svoriai viešojo pirkimo procedūroje panaikino „kainos poveikį“,
todėl kad, nepaisant to, jog techninė vertė buvo įvertinta prasčiausiai iš visų penkių pasiūlymų, kurių vertinimo komisija
po techninio vertinimo nepašalino, ir tik truputį geresnė už dviejų pasiūlymų, kurie buvo pašalinti po techninio vertinimo,
ieškovės pasiūlymas surinko antrą geriausią bendrą įvertinimą dėl finansinio kriterijaus įvertinimo, nes ji pasiūlė mažiausią
kainą.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pažymėtina, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas ne iš pradžių nustatytais sutarties sudarymo kriterijų santykiniais svoriais
(žr. šio sprendimo 3 punktą), kadangi EIB nuo tų santykinių svorių nukrypo, nes konkurso dalyviui nurodė sumažinti jo pasiūlyme
numatytą bendrą kainą prieš sudarydamas su juo sutartį (žr. šio sprendimo 175 punktą). Vis dėlto kadangi tiek, kiek susijęs
su kitų konkurso dalyvių, o tarp jų ir ieškovės, kuriems leista dalyvauti pasiūlymų lyginamajame vertinime, pasiūlymų atmetimu,
ginčijamas sprendimas grindžiamas minėtų sutarties sudarymo kriterijų santykinių svorių taikymu, ieškovė išsaugo suinteresuotumą
prašyti kartu tikrinti ir jų teisėtumą ir neatsižvelgiant į tai, ar padarytas vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principo
pažeidimas, konstatuotas nagrinėjant šeštąjį prašymo panaikinti pagrindą, dėl to, kad buvo pakeisti per viešojo pirkimo procedūrą
taikyti sutarties sudarymo kriterijų santykiniai svoriai (žr. šio sprendimo 182 punktą).
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką perkančiosios organizacijos ne tik gali laisvai pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus,
bet ir nustatyti jų santykinius svorius, jeigu tai leidžia bendrai įvertinti kriterijus, pasirinktus nustatant ekonomiškai
naudingiausią pasiūlymą (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Contse ir kt
., C‑234/03, Rink. p. I‑9315, 68 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 109 punkte minėto Sprendimo
Strabag Benelux prieš Tarybą
77 punktą). Be to, pagal vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principą atskirų kriterijų ar subkriterijų santykiniai svoriai
negali būti nustatyti atsižvelgiant į aplinkybes, galinčias daryti diskriminacinį poveikį vienam iš konkurso dalyvių (šiuo
klausimu žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
ATI EAC e Viaggi di Maio ir kt
., C‑331/04, Rink. p. I‑10109, 32 punktą ir 142 punkte minėto Sprendimo
Lianakis ir kt
. 42 ir 43 punktus).
Iš Vadovo įžangos matyti, kad „[EIB] mano, jog paprastai [viešojo pirkimo procedūrose] [pagrindiniai ES] principai geriausiai
taikomi leidžiant konkuruoti kvalifikuotiems dalyviams ir vykdant atranką, remiantis kainos ir kokybės rodikliais“. Be to,
Vadovo 2.1 punkte nurodytas „[EIB] pagrindinis siekis užtikrinti geriausią išlaidų ir rezultato santykį“, kai jo sąskaita
sudaromos sutarys. Vadovo 2.5.1.2 punkte, susijusiame su „sutarties sudarymo kriterijais“, šiuo klausimu nurodyta, kad „[EIB]
vertinimu <...> ekonomiškai naudingiausias pasiūlymas“ iš esmės atitinka pasiūlymą, kurio „geriausias kokybės ir kainos santykis“,
atsižvelgiant į „įvairius su nagrinėjamos sutarties objektu susijusius kriterijus <...>“.
Išskyrus išimtines aplinkybes, kurias EIB turi motyvuoti, reikalavimas užtikrinti geriausią „išlaidų ir rezultato“ arba „kokybės
ir kainos“ santykį bendro pasirinktų kriterijų vertinimo pabaigoje, siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą,
reiškia, kad finansinio kriterijaus santykinis svoris neturi lemti šio kriterijaus panaikinimo pasirenkant konkurso laimėtoją.

A priori
galima manyti, kad šiuo atveju taikytus sutarties sudarymo kriterijų santykinius svorius, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus
ir 25 % balų už finansinį kriterijų, EIB nustatė teisėtai, nes, pirma, jie atspindi paties EIB vertinimą, pagal kurį atsižvelgiant
į sutarties, kuri susijusi su informacine programa, naudojama banko esmine užduotimi esančiai paskolų veiklai, pobūdį ir objektą,
kaina, nors ir nebuvo nesvarbi, bet buvo antraeilė, palyginti su technine verte ir, antra, šie santykiniai svoriai buvo taikomi
vienodai ir skaidriai visiems konkurso dalyviams.
Vis dėlto, kaip tai matyti iš bylos aplinkybių, EIB, atsižvelgęs į pasiūlymų lyginamojo vertinimo rezultatą, galiausiai konstatavo,
kad iš pradžių pasirinktas finansinio kriterijaus santykinis svoris lėmė tai, jog tas kriterijus buvo pernelyg neutralizuotas
pasirenkant konkurso laimėtoją ir todėl reikėjo iš naujo įvertinti kainos kriterijaus reikšmę sudarant sutartį su atrinktu
konkurso dalyviu, o tai buvo padaryta per su pastaruoju vykusias derybas 2008 m. sausio 29 d. susitikime (žr. šio sprendimo
175 punktą).
Iš to matyti, kad ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su kitų konkurso dalyvių, o tarp jų ir ieškovės, kuriems leista
dalyvauti pasiūlymų lyginamajame vertinime, pasiūlymų atmetimu, grindžiamas sutarties sudarymo kriterijų santykinių svorių
taikymu, kurie, remiantis EIB vertinimu priimant sprendimą, lėmė tai, kad buvo pernelyg neutralizuotas finansinis kriterijus
ir dėl to jis neleido užtikrinti geriausio „išlaidų ir rezultato“ arba „kokybės ir kainos“ santykio bendro pasirinktų kriterijų
vertinimo pabaigoje, siekiant nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą.
Be to, iš to, kas pasakyta, ir iš išnagrinėto šeštojo pagrindo matyti, kad per viešojo pirkimo procedūrą pakeitęs sutarties
sudarymo kriterijų santykinius svorius EIB pažeidė vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principus.
Atsižvelgiant į pateiktus argumentus penktąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu.
Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad visi šeši pagrindai, kuriais grindžiamas prašymas dėl panaikinimo, yra pagrįsti, todėl
šis prašymas turi būti patenkintas, o ginčijamas sprendimas – panaikintas.

Dėl prašymo atlyginti žalą
Šalių argumentai
Tuo atveju, jei Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ginčijamas sprendimas priimtas pažeidžiant viešojo pirkimo procedūroms taikomą
teisę ir (arba) skaidrumo bei vienodo požiūrio principus ir atsižvelgiant į tai, kad tikriausiai teismas priims sprendimą
dėl šio ginčo po to, kai atrinktas konkurso dalyvis bus visiškai įvykdęs sutartį pagal ginčijamą sprendimą, ieškovė Bendrojo
Teismo prašo priteisti iš EIB ieškovei sumokėti 1 940 000 EUR žalos atlyginimą pagal EB 235 ir 288 straipsnius.
Ieškovė mano, kad prašymas atlyginti žalą turėtų būti patenkintas dėl toliau nurodytų priežasčių.
Pirmiausia ieškovė teigia įrodžiusi, remdamasi nusistovėjusia teismų praktika, kad buvo padarytas pakankamai akivaizdus viršesnės
teisės normos, kuria saugomi privatūs asmenys, ar teisės normos, kuria siekiama privatiems asmenims suteikti teisių, pažeidimas,
dėl kurio kyla Bendrijos arba – šioje byloje – EIB atsakomybė. Šį pažeidimą padarė EIB, kaip perkančioji organizacija, ir
jį lėmė ginčijamo sprendimo ir vertinimo, kuriuo šis sprendimas grindžiamas, „neteisėtumas“, kaip jis nurodytas ieškinyje,
t. y. viešojo pirkimo procedūroms taikomos teisės pažeidimas, skaidrumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimas, Vadovo nuostatų
pažeidimas, pavėluotai atsiųsta informacija, ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka, diskriminuojančių kriterijų taikymas, sutarties
sudarymo kriterijų ir konkurso dalyvių atrankos kriterijų supainiojimas ir galiausiai techninių kriterijų ir finansinio kriterijaus
neteisėti santykiniai svoriai sutarties sudarymo etape.
Be to, ieškovė teigia, kad nurodė dėl ginčijamo sprendimo patirtą žalą, kurią sudaro visos pajamos, kurių ji nepagrįstai negalėjo
gauti dėl to, kad sutartis buvo neteisėtai sudaryta su atrinktu konkurso dalyviu, o ne su ja. Jei Bendrasis Teismas nuspręs,
kad pasiūlymų lyginamojo vertinimo etapo pabaigoje jos pasiūlymas turėjo būti pirmoje vietoje, atsakomybė už tokią žalą turi
būti priskirta EIB, kad šis būtų nubaustas už viešojo pirkimo procedūros pažeidimus arba, kaip ji nurodė per teismo posėdį
atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą, kad EIB dalyvautų padengiant jos veiklos viešojo pirkimo srityje fiksuotas
išlaidas ir ekonominę riziką. Tačiau ieškovė aiškiai pažymi, kad ji neprašo atlyginti išlaidų, patirtų dėl dalyvavimo viešojo
pirkimo procedūroje.
Galiausiai ieškovė tvirtina, kad įvertino savo žalą kiekybiškai. Ji sudaro 1 940 000 EUR. Kalbant apie šią sumą reikia atsižvelgti
į tai, kad visų jos pajamų dydis už šios rūšies paslaugas būtų apie 50 % gautos kainos, kaip tai patvirtina finansinės ataskaitos,
kurioms pritarė Komisija, jos finansuojamų mokslinių tyrimų ir vystymo projektų srityje. Kadangi specifikacijose EIB pageidavo
iš viso 10 ekspertų paslaugų (4 – priežiūrai ir 6 – paslaugų projektams), o jos pasiūlymo „vidutinės dienos išlaidos“ sudarė
441 EUR, tai šią pasiūlymo kainą galima apskaičiuoti taip: 441 EUR padauginti iš 220 asmenų (dienų) per metus, padauginti
iš 10 asmenų per metus, padauginti iš 4 metų, t. y. apie 3,88 milijono EUR. Ši kaina atitiktų skelbtą sutarties biudžetą,
t. y. nuo 3,5 milijono EUR iki 7 milijonų EUR. Taigi visos negautos pajamos siekia 50 %, skaičiuojamų nuo 3,88 milijono EUR,
t. y. 1,94 milijono EUR.
Papildomai EIB teigia, kad prašymas dėl žalos atlyginimo nepagrįstas. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, jei netenkinama
viena iš deliktinės atsakomybės sąlygų, visas ieškinys turi būti atmestas ir nereikia nagrinėti kitų tos atsakomybės sąlygų.
Todėl šiuo atveju pakanka konstatuoti, kad EIB nepadarė jokio pažeidimo ar neteisėtumo, dėl kurio gali kilti Bendrijos deliktinė
atsakomybė dėl viešojo pirkimo procedūros. Be to, ieškovė nepagrįstai prašo atlyginti žalą, kurią sudaro visos pajamos, kurias
būtų gavusi, jei sutartis būtų sudaryta su ja. Nurodytos negautos pajamos susijusios su ateitimi ir yra prielaida, nes, net
jei remiantis ginčijamu sprendimu ir ginčijamu vertinimu sutartis nebūtų sudaryta su atrinktu konkurso dalyviu, ieškovė negali
būti užtikrinta, kad būtų sudaryta su ja. Nors Bendrasis Teismas gali panaikinti sprendimą sudaryti sutartį, jis niekada negali
įpareigoti administracijos sudaryti sutartį su konkrečiu konkurso dalyviu. Todėl, remiantis teismų praktika, į tokią žalą
atsižvelgti negalima.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Bendrijos deliktinė atsakomybė pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą reiškia, kad turi
būti tenkinamos visos sąlygos, susijusios su neteisėtais veiksmais, kuriais kaltinama institucija, realia žala ir priežastinio
ryšio tarp šių veiksmų ir nurodytos žalos egzistavimu. Iš to matyti, kad Bendrijos deliktinė atsakomybė gali kilti tik jei
tenkinamos visos sąlygos (1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Oleifici Mediterranei prieš EEB
, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktas ir 1996 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Efisol prieš Komisiją
, T‑336/94, Rink. p. II‑1343, 30 punktas).
Šiuo atveju pirmiausia reikia išnagrinėti, ar įvykdyta sąlyga dėl priežastinio ryšio tarp neteisėtų EIB veiksmų ir ieškovės
nurodytos žalos egzistavimo.
Kalbant apie sąlygą dėl priežastinio ryšio tarp nurodytų veiksmų ir patirtos žalos egzistavimo, iš nusistovėjusios teismų
praktikos matyti, kad patirta žala turi pakankamai tiesiogiai atsirasti dėl nurodytų veiksmų (šiuo klausimu žr. 1979 m. spalio
4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Dumortier frères ir kt. prieš Tarybą
, 64/76 ir 113/76, 167/78 ir 239/78, 27/79, 28/79 ir 45/79, Rink. p. 3091, 21 punktą ir 1996 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
International Procurement Services prieš Komisiją
, T‑175/94, Rink. p. II‑729, 55 punktą). Ieškovai turi pateikti tokio priežastinio ryšio įrodymus (žr. 1992 m. sausio 30 d.
Teisingumo Teismo sprendimo
Finsider ir kt. prieš Komisiją
, C‑363/88 ir C‑364/88, Rink. p. I‑359, 25 punktą ir 2002 m. balandžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
EVO prieš Tarybą ir Komisiją
, T‑220/96, Rink. p. II‑2265, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Kaip tai matyti iš ieškinio pareiškimo (žr. šio sprendimo 81 punktą), ieškovė nurodo žalą, „apskaičiuotą pagal visas pajamas,
kurias ji būtų gavusi pagal viešojo pirkimo procedūrą, jei sutartis būtų sudaryta su ja“. Savo paaiškinimuose ji pripažįsta,
kad iš EIB gali būti priteista jai atlyginti nuostolius, kuriuos sudaro visos negautos pajamos, kaip jos apskaičiuotos ieškinyje,
tik jei Bendrasis Teismas galės konstatuoti, jog pasiūlymų lyginamojo vertinimo etapo pabaigoje jos pasiūlymas turėjo būti
pirmoje vietoje (žr. šio sprendimo 204 punktą). Taigi ieškovės prašymas atlyginti žalą yra grindžiamas įsitikinimu, kad dėl
ginčijamo sprendimo ji prarado galimybę, jog EIB sudarys su ja sutartį ir pasirašys preliminariąją sutartį dėl šios sutarties
vykdymo. Toks prašymas turi būti aiškinamas ne kaip prašymas atlyginti už prarastą galimybę sudaryti sutartį, o kaip atlyginti
už pačią nesudarytą sutartį. To nepaneigia aplinkybė, kad per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą
ieškovė nurodė, jog prašymas atlyginti žalą tam tikra prasme apima ir prarastą galimybę, nes sutarties nepasirašymas apribojo
jos galimybes ateityje sudaryti kitas viešojo pirkimo sutartis ir apskritai sumažinti fiksuotas išlaidas, kurias ji patiria
dėl veiklos viešojo pirkimo srityje. Iš tikrųjų, be to, kad šie nauji kaltinimai dėl žalos buvo pateikti pavėluotai ir todėl
yra nepriimtini, bet kuriuo atveju, jie grindžiami ne ieškovės prarasta galimybe sudaryti sutartį, o pasekmėmis, kurios, jos
nuomone, kilo tiesiogiai iš to, kad nesudaryta pati sutartis.
Šioje byloje ieškovė neįrodė ir nepateikė įrodymų, leidžiančių Bendrajam Teismui padaryti neabejotiną išvadą, kad jos pasiūlymas
pasiūlymų lyginamojo vertinimo pabaigoje turėjo būti pirmoje vietoje. Bet kuriuo atveju, netgi darant prielaidą, kad ieškovė
turėjo būti pirmoje vietoje ir todėl sutartis turėjo būti sudaryta su ja, tai neįpareigotų EIB su ja pasirašyti preliminariosios
sutarties. Iš tikrųjų pagal jokį viešojo pirkimo procedūroms taikomą principą ir pagal jokią nuostatą EIB neįpareigojamas
pasirašyti pirkimo sutarties su asmeniu, kuris nurodytas viešojo pirkimo procedūros laimėtoju (šiuo klausimu ir pagal analogiją
žr. 147 punkte minėto Sprendimo
Fracasso ir Leitschutz
24 ir 25 punktus ir 125 punkte minėto Sprendimo
Embassy Limousines & Services prieš Parlamentą
54 punktą).
Todėl negalima konstatuoti, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp EIB priimto ginčijamo sprendimo, kuris, kaip tai matyti
išnagrinėjus prašymą dėl panaikinimo, neteisėtas, ir ieškovės nurodytos žalos, kurią ji patyrė dėl to, kad nesudarė pačios
sutarties. Vadinasi, ieškovė neturi pagrindo prašyti atlyginti žalą už tai, kad ji nesudarė preliminariosios sutarties su
EIB ir juo labiau kad ji nebuvo vykdoma.
Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad visą prašymą dėl žalos atlyginimo reikia atmesti.
Tai nedaro įtakos kompensacijai, kuri gali priklausyti ieškovei pagal SESV 266 straipsnį, kaip tinkamas sugrąžinimas į pradinę
padėtį panaikinus ginčijamą sprendimą (žr. šio sprendimo 67 punktą).

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Ieškovė paaiškina, kad buvo priversta pradėti šį procesą ir prašyti atlyginti žalą, patirtą dėl to, kad EIB netinkamai įvertino
jos pasiūlymą, ir dėl to, kad jai nebuvo pranešta apie atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir santykinius pranašumus, palyginant
su jos pasiūlymo tokiomis charakteristikomis ir pranašumais. Motyvų nepateikimas ir tai, kad, nepaisant jos prašymų, jai visai
nebuvo atsiųsta vertinimo ataskaita, yra pakankami pagrindai priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas netgi jei jos ieškinys
būtų atmestas.
EIB mano, kad šiuo atveju netenkinami Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalies antros pastraipos reikalavimai ir todėl
reikia taikyti Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį. Ieškovė neįrodė, kad patyrė išlaidų dėl nepagrįstų ar nesąžiningų
veiksmų, ir taip nebuvo. Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad EIB atsakė į ieškovės prašymus pateikti papildomos informacijos
būtent 2008 m. rugpjūčio 1 d. laišku (2002 m. vasario 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Esedra prieš Komisiją
, T‑169/00, Rink. p. II‑609, 192 punktas). Todėl pateikdama ieškinį ieškovė turėjo visą jos teisių gynybai reikalingą informaciją.
Remdamasis Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalies antra pastraipa Bendrasis Teismas gali įpareigoti šalį atlyginti išlaidas,
kurias, Bendrojo Teismo manymu, dėl jos nepagrįstų arba nesąžiningų veiksmų patyrė kita šalis. Šioje byloje atsižvelgiant
į tai, kad ginčijamas sprendimas buvo nepakankamai motyvuotas ir siekiant atsižvelgti į daug EIB padarytų viešojo pirkimo
procedūros pažeidimų prieš priimant minėtą sprendimą, dėl kurio ieškovė buvo priversta pateikti šį ieškinį, reikia priteisti
iš EIB visas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti Europos investicijų banko (EIB) sprendimą atmesti
Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE
pasiūlymą, pateiktą per konkursą Nr. 2007/S 176‑215155 dėl paslaugų teikiant pagalbą, skirtą „sistemos „Loans Front Office“
(
Serapis
) priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui“, ir sudaryti sutartį su
Sybase
BVBA.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Priteisti iš EIB bylinėjimosi išlaidas.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Paskelbta 2011 m. rugsėjo 20 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys
Ginčo aplinkybės
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
1.  Dėl ieškinio priimtinumo
Dėl Bendrojo Teismo kompetencijos
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl per viešojo pirkimo procedūrą pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės neginčijimo
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl prašymo dėl žalos atlyginimo neaiškumo
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl esmės
Dėl taikytinos teisės
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl prašymo panaikinti
Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiojo ir ketvirtojo pagrindų
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl šeštojo prašymo panaikinti pagrindo
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl penktojo prašymo panaikinti pagrindo
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl prašymo atlyginti žalą
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.