CELEX: 62012CJ0417
Apeliacinis skundas
EŽŪOGF
Žemės plotų atidėjimas
Nuotolinė patikra
Atidėtos žemės sklypų augalinė danga
Finansinės korekcijos

Savo apeliaciniu skundu Danijos Karalystė prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Danija / Komisija
(T‑212/09,
EU:T:2012:335
, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos prašymą iš dalies panaikinti 2009 m. kovo 19 d. Komisijos sprendimą 2009/253/EB dėl Bendrijos atsisakymo Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus ir Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) lėšomis finansuoti tam tikras valstybių narių patirtas išlaidas (
OL L 75, p. 15
, toliau – ginčijamas sprendimas) tiek, kiek pastaruoju sprendimu atsisakoma Bendrijos lėšomis finansuoti tam tikras Danijos Karalystės išlaidas, susijusias su žemės plotų atidėjimu.
Teisinis pagrindas
Reglamentas (EB) Nr. 1258/1999
1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 160, p. 103
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 414), taikytino faktinių aplinkybių pagrindinėje byloje klostymosi laikotarpiu, 7 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje buvo numatyta:
„Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurios nebus finansuojamos, kaip nurodyta 2 ir 3 straipsniuose, jeigu ji nustato, kad tokios išlaidos buvo padarytos nesilaikant Bendrijos taisyklių.“
Reglamentas (EB) Nr. 2316/1999
1999 m. spalio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2316/1999, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 dėl tam tikrų lauko kultūrų augintojų paramos sistemos sukūrimo taikymo taisykles (
OL L 280, p. 43
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 26 t., p. 362), taikytino faktinių aplinkybių pagrindinėje byloje klostymosi laikotarpiu, 19 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Pagal šį skyrių atskirti [atidėti] plotai turi apimti atskirą vieną mažiausiai 0,3 ha dydžio ir mažiausiai 20 m pločio plotą.
Valstybės narės gali patvirtinti:
a)
mažesnius plotus, apimančius nepadalytus sklypus, apibrėžtus pastoviomis ribomis, kaip antai: sienos, gyvatvorės ar vandentakiai;
<…>
4.   Valstybės narės taiko tinkamas priemones, atitinkančias atskirtos žemės konkrečią padėtį ir užtikrinančias, kad ji būtų prižiūrima, o aplinka apsaugota. Šios priemonės taip pat gali būti taikomos žaliajai dangai; šiuo atveju žalioji danga negali būti naudojama sėklai auginti ir jokiu būdu negali būti naudojama žemės ūkio gamybai iki rugpjūčio 31 d. arba po šios datos iki sausio 15 d., auginant kultūras parduoti.
<…>“
Reglamentas (EB) Nr. 2419/2001
2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2419/2001, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3508/92 nustatytoms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles (
OL L 327, p. 11
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 34 t., p. 308), 15 straipsnyje buvo nustatyta:
„Administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje atliekami taip, kad būtų užtikrintas veiksmingas pagalbos skyrimo sąlygų laikymosi patikrinimas.“
Šio reglamento 22 straipsnio 1 dalyje, kurioje reglamentuotas žemės ūkio paskirties sklypų plotų nustatymas, nustatyta:
„Žemės ūkio paskirties sklypų plotai nustatomi bet kokiomis atitinkamomis kompetentingos institucijos numatytomis priemonėmis, užtikrinančiomis tikslumą bent jau lygiavertį tam, kuris nustatytas oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles. Kompetentinga institucija nustato leistiną ribą, atsižvelgdama į naudojamą matavimo metodą, turimų oficialių dokumentų tikslumą, vietinius veiksnius, tokius kaip nuolydį ir sklypo formą bei 2 dalies nuostatas.“
To paties reglamento 23 straipsnyje buvo apibrėžtos nuotolinės patikros sąlygos.
Reglamentas (EB) Nr. 1290/2005
2005 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (
OL L 209, p. 1
) 31 straipsnio „Atitikties patikrinimas“ 1–3 dalyse numatyta:
„1.   Komisija priima sprendimą dėl išlaidų, kurios nebus finansuojamos pagal 41 straipsnio 3 dalyje nurodytą tvarką, jeigu ji nustato, kad 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnyje nurodytos išlaidos buvo padarytos pažeidžiant Bendrijos taisykles.
2.   Komisija įvertina sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama į nustatytą neatitikimo svarbą. Komisija atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir lygį bei į Bendrijai padarytą finansinę žalą.
3.   Prieš priimant sprendimą nefinansuoti, Komisijos patikrinimo išvados ir valstybės narės paaiškinimai pateikiami raštu, po to abi šalys stengiasi susitarti dėl priemonių, kurių reikės imtis.
Nepavykus susitarti, valstybė narė gali prašyti pradėti procedūrą, kurios tikslas – suderinti kiekvienos šalies pozicijas per keturis mėnesius. Šios procedūros rezultatai yra pateikiami Komisijai siunčiamoje ataskaitoje, kuri ją išnagrinėja prieš priimdama sprendimą nefinansuoti.“
Gairės
1997 m. gruodžio 23 d. Komisijos dokumente Nr. VI/5330/97 „Finansinių korekcijų apskaičiavimo gairės rengiant sprendimą dėl EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų patvirtinimo“ (toliau – Gairės) apibrėžiamas fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymo metodas. Jame, be kita ko, numatyta:
„Fiksuoto dydžio korekcijos turi būti taikomos, jeigu Komisija nustato, kad kontrolės priemonė, kurios aiškiai reikalaujama reglamentu arba kuri netiesiogiai būtina tam, kad būtų laikomasi aiškios taisyklės (pavyzdžiui, pagalbos apribojimas, t. y. jos skyrimas tik tam tikros kokybės produktui), nebuvo tinkamai įgyvendinta.
Taigi, kai kontrolė vykdoma, tačiau netobulai, turi būti įvertinamas nepakankamumo sunkumas. Praktiškai visos kontrolės procedūros yra tobulintinos ir viena iš Komisijos auditorių užduočių yra pateikti rekomendacijas, skirtas procedūroms pagerinti ir atlikti papildomai kontrolei, kuria, nors įstatymų leidėjas jos ir nenumatė, suteikiama papildoma garantija dėl išlaidų teisėtumo konkrečiomis atitinkamos valstybės narės aplinkybėmis. Tačiau to, kad kontrolės procedūra yra tobulintina, savaime nepakanka finansinei korekcijai pateisinti. Taikant aiškias Bendrijos taisykles turi egzistuoti esminis neveikimas, dėl kurio [Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondui (EŽŪOGF)] kyla reali nuostolių ar pažeidimo atsiradimo rizika.“ (Neoficialus vertimas)
Gairėse apibrėžtos sąlygos, kurios turi būti įvykdytos tam, kad būtų taikoma fiksuoto dydžio finansinė korekcija, kurios dydis – 2 %, 5 %, 10 % arba 25 % deklaruotų išlaidų.
Faktinės bylos aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
2004 m. spalio ir gruodžio mėn. atlikusi tyrimą vietoje dėl sąlygų, kuriomis Danijos valdžios institucijos 2002–2004 m. taikė integruotą lauko kultūrų administravimo ir kontrolės sistemą, Europos Komisija informavo Danijos Karalystę, kad šios valdžios institucijos nesilaikė 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 dėl tam tikrų lauko kultūrų augintojų paramos sistemos sukūrimo (
OL L 160, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 322) ir 1992 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3508/92, nustatančio tam tikrų Bendrijos pagalbos schemų integruotą administravimo ir kontrolės sistemą (
OL L 355, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 223), nuostatų.
Po to, kai Komisija 2006 m. birželio 27 d. raštu pagal 1995 m. liepos 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1663/95, nustatančio išsamias taisykles dėl Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 apibrėžtos EŽŪOGF garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarkos taikymo (
OL L 158, p. 6
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 18 t., p. 31), iš dalies pakeisto 1999 m. spalio 22 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2245/1999 (
OL L 273, p. 5
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 26 t., p. 335), 8 straipsnio 1 dalį pranešė Danijos Karalystei savo išvadas ir šalys pasikeitė raštais, Komisija šiai valstybei narei adresuotame 2008 m. vasario 21 d. rašte nurodė, kad finansinės 5 % ir 10 % dydžio korekcijos turi būti taikomos tam tikroms 2002–2004 m. patirtoms išlaidoms. Šių korekcijų suma sudaro 750 mln. Danijos kronų (DKK).
Manydama, kad ši korekcija nepateisinama, Danijos Karalystė kreipėsi į taikinimo instituciją.
Ši 2008 m. rugsėjo 9 d. ataskaitoje padarė išvadą, kad šalių požiūriai negali būti suderinti, ir pasiūlė Komisijai peržiūrėti siūlymą taikyti 5 % ir 10 % dydžio korekcijas visoms atitinkamoms išlaidoms.
Kaip Komisija nurodo 2009 m. sausio 6 d. Žemės ūkio ir kaimo plėtros generalinio direktorato suvestinėje ataskaitoje dėl patikrinimų, kuriuos Komisija atliko vadovaudamasi EŽŪOGF Garantijų skyriaus sąskaitų apmokėjimo tvarka pagal Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 4 dalį ir Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnį, rezultatų (toliau – suvestinė ataskaita), ji ginčijamame sprendime pritaikė fiksuoto dydžio finansines korekcijas, kurios, nelygu atvejis, sudaro 2 %, 5 % arba 10 % Danijos Karalystės patirtų išlaidų, dėl nustatytų trūkumų, susijusių su nuotoline žemės sklypų patikra ir tikrinimu, kaip laikomasi teisės aktų reikalavimų dėl atidėtos žemės plotų.
Viena vertus, Komisija pagalbai, išmokėtai už 2003 m. ir 2004 m., pritaikė 2 % dydžio finansinę korekciją dėl EŽŪOGF padarytos finansinės žalos, motyvuodama tuo, kad Danijos Karalystė, atlikdama nuotolinę patikrą, nesiėmė korekcinių priemonių, kai žemės sklypai buvo išmatuoti naudojant didelės raiškos vaizdus (toliau – DR vaizdai).
Kita vertus, Komisija, konstatavusi kelis su atidėtos žemės plotais susijusius pažeidimus, galinčius pateisinti kai kurių išlaidų nefinansavimą EŽŪOGF lėšomis, padarė išvadą, kad pagrindiniai šių žemės plotų patikrinimai buvo neatlikti arba atlikti taip blogai, kad buvo visiškai neveiksmingi. Todėl ji, siekdama atlyginti EŽŪOGF padarytą žalą, už 2002–2004 m. išmokėtai pagalbai pritaikė fiksuoto dydžio finansinę korekciją, kuri, nelygu konkreti situacija, sudarė 5 % arba 10 %.
Skundžiamas sprendimas
Pirma, dėl nuotolinės patikros taisyklių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 48–50 punktuose nusprendė, jog Danijos Karalystė turėjo taikyti alternatyvų metodą, kad įsitikintų, jog naudojant DR vaizdus žemės sklypai buvo išmatuoti teisingai, tuo labiau kad nuo 2002 m. gruodžio mėn. šios valstybės narės valdžios institucijos buvo informuotos, jog Komisija nerekomenduoja tokio matavimo metodo.
Be to, skundžiamo sprendimo 52 punkte Bendrasis Teismas pripažino, kad Komisija, siekdama įsitikinti tikrinamų žemės sklypų plotu, pagal Reglamento Nr. 2419/2001 22 straipsnio 1 dalį gali naudoti bet kokią tinkamą priemonę.
Antra, dėl atidėtos žemės plotų tikrinimo taisyklių Bendrasis Teismas, pirma, skundžiamo sprendimo 69–85 punktuose išaiškino Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalį ir nusprendė, kad, priešingai, nei manė Komisija, augalinės dangos išlaikymas atidėtos žemės sklype yra tinkama priemonė jam prižiūrėti ir aplinkai saugoti. Tačiau Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 106 punkte nusprendė, kad kai Komisija, siekdama pateisinti dideles ir pagrįstas abejones, remiasi keliais savarankiškais įrodymais, pakanka patvirtinti vieną iš šių įrodymų, kad galėtų būti daroma išvada apie kontrolės įgyvendinimo sąlygų nepakankamumą. Todėl jis išnagrinėjo kitus Komisijos pateiktus įrodymus.
Priminęs valstybėms narėms tenkančią pareigą prižiūrėti atidėtos žemės sklypus, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose nusprendė, kad, remiantis pastarąja nuostata, šiuose žemės sklypuose išlaikyta augalinė danga turi būti prižiūrima, siekiant išsaugoti šių žemės sklypų agronomines sąlygas.
Kita vertus, dėl sąvokos „pastovios ribos“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punktą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 101 punkte nusprendė, kad už šioje nuostatoje nurodytus žemės sklypus gali būti skiriamos išmokos už plotą, tik jei jų ribos nustatytos fiziškai. Todėl jis atmetė Danijos Karalystės aiškinimą, kad kadastrinės ribos atitinka minėtos nuostatos reikalavimus.
Dėl nurodyto sąlygų, kuriomis Komisija nustatė tam tikrus pažeidimus, susijusius su atidėtos žemės sklypais, neteisėtumo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 122 punkte nusprendė, kad Danijos Karalystė negali visų abejonių vertinti paraišką dėl pagalbos pateikusio asmens naudai, kai patikrinimai vietoje, atlikti pasibaigus atidėjimo laikotarpiui, parodė, kad atitinkamuose sklypuose yra šieno ritinių arba statybos atliekų.
Skundžiamo sprendimo 123 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija pagrįstai padarė išvadą dėl egzistuojančių pagrįstų ir didelių abejonių dėl Danijos Karalystės atliktų žemės sklypų, kuriuose buvo konstatuoti tam tikri pažeidimai, patikrinimų pakankamumo, o ši valstybė narė nepateikė argumentų, galinčių išsklaidyti šias abejones.
Trečia, dėl nurodyto esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo Bendrasis Teismas atmetė visus minėtos valstybės narės pateiktus argumentus.
Ketvirta, dėl finansinių korekcijų taisyklių Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 168 punkte nusprendė, kad Komisija pagrįstai galėjo padaryti išvadą, jog rizika EŽŪOGF patirti nuostolių yra didelė ir pateisina fiksuoto 5 % arba 10 % dydžio korekciją.
Todėl Bendrasis Teismas atmetė Danijos Karalystės pareikštą ieškinį dėl panaikinimo.
Šalių reikalavimai
Savo apeliaciniu skundu Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą sprendimą ir patenkinti pirmojoje instancijoje pateiktus jos reikalavimus arba, nepatenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui.
Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą, Danijos Karalystė nurodo keturis pagrindus, grindžiamus atitinkamai klaidingu Reglamento Nr. 2419/2201 15 straipsnio aiškinimu, klaidingu Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies aiškinimu ir taikant, pirma, su įrodinėjimo pareiga susijusias taisykles bei, antra, su fiksuoto dydžio korekcijomis susijusias nuostatas padarytomis teisės klaidomis.
Komisija mano, kad visi apeliaciniam skundui paremti nurodyti pagrindai turi būti atmesti kaip nepriimtini arba bet kuriuo atveju kaip nepagrįsti.
Taigi pirmiausia reikia išnagrinėti Komisijos pateiktą bendrą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
Dėl bendro nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo
Atsakydama į kiekvieną iš Danijos Karalystės nurodytų apeliacinio skundo pagrindų, Komisija pirmiausia pateikia viso apeliacinio skundo nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, motyvuodama tuo, kad juo siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėtos faktinės nagrinėjamo atvejo aplinkybės, ir kad juo tik pakartojami pirmojoje instancijoje pateikti argumentai.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal SESV 256 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą apeliacinis skundas gali būti paduodamas tik teisės klausimais.
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, jeigu šalis ginčija tai, kaip Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę, pirmojoje instancijoje nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo diskutuojami apeliaciniame procese. Iš tikrųjų, jeigu šalis negalėtų grįsti savo skundo Bendrajame Teisme jau nurodytais pagrindais ir argumentais, būtų iš dalies sumažinta apeliacinio proceso reikšmė (Sprendimo
Prancūzija / Komisija
, C‑601/11 P,
EU:C:2013:465
, 71 punktas).
Kalbant apie nagrinėjamą apeliacinį skundą, pakanka konstatuoti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 29 punkto, ir, priešingai, nei teigia Komisija, Danijos Karalystė nesiekia bendrai ginčyti Bendrojo Teismo atlikto faktų vertinimo pakartodama tame teisme nurodytus ieškinio pagrindus ir argumentus. Tačiau apeliantė kelia teisės klausimus, kurie gali būti apeliacinio skundo dalykas.
Todėl reikia atmesti Komisijos pareikštą bendrą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
Tokiu atveju, kadangi Komisija reiškia tam tikrų konkrečių apeliacinio skundo pagrindų nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, šiuos prieštaravimus reikės aptarti nagrinėjant atitinkamus apeliacinio skundo pagrindus.
Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
Kaip pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą Danijos Karalystė nurodo teisės klaidą, kurią Bendrasis Teismas padarė aiškindamas Reglamento Nr. 2419/2001 15 straipsnį, siejamą su šio reglamento 23 straipsniu, nes duomenys, gauti naudojant globalinę padėties nustatymo sistemą (GPS), negalėjo būti naudojami vertinant matavimus, gautus taikant nuotolinę patikrą, kadangi taikant šiuos du metodus gaunami rezultatai neišvengiamai bus skirtingi.
Be to, Bendrasis Teismas tiksliai neišdėstė faktinių aplinkybių ir netgi nepateikė savo nuomonės dėl išsamių dokumentų, kurie įrodo, kad Danijos valdžios institucijos atliko papildomus korekcinius patikrinimus.
Prancūzijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas turėjo patikrinti, ar matavimas naudojant nuotolinę patikrą užtikrina tikslumą, bent jau lygiavertį tam, kuris nustatytas oficialiems matavimams pagal nacionalines taisykles. Bet kuriuo atveju nacionaliniai matavimai turi būti vertinami su tam tikra paklaida.
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 120 punkte konstatavo Danijos kontrolės sistemos silpnąsias puses. Jos teigimu, šiuo pagrindu paprasčiausiai siekiama ginčyti šį faktinių aplinkybių vertinimą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Kaip Bendrasis Teismas teisingai priminė skundžiamo sprendimo 37–41 punktuose, pagal Reglamento Nr. 2419/2001 15 straipsnį ir 22 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo imtis priemonių, kuriomis, kaip jos mano, galima užtikrinti patikrinimų veiksmingumą, taigi ir taikant nuotolinę patikrą atliktų matavimų tikslumą.
Nors iš šių nuostatų matyti, kad valstybės narės gali laisvai pasirinkti žemės ūkio paskirties sklypų ploto nustatymo priemones, šios priemonės turi atitikti tikslumo reikalavimą.
Atsižvelgiant į tai, Bendrajam Teismui negali būti priekaištaujama, kad jis, nagrinėdamas Danijos valdžios institucijų atliktus žemės sklypų, kuriems gali būti taikomas atidėjimas, matavimus, nusprendė, jog Komisija galėjo remtis metodu, kuris skiriasi nuo šių valdžios institucijų pasirinkto metodo.
Iš tiesų, pirma, kontroliuodama tikslumo reikalavimo, kuriuo turi vadovautis valstybė narė, laikymąsi, Komisija negali būti verčiama naudoti tik šios valstybės pasirinktą metodą, tuo labiau tais atvejais, kai mano, kad taikant kitą metodą gaunami tikslesni duomenys.
Antra, jeigu Komisija būtų priversta tokiais atvejais taikyti atitinkamos valstybės narės valdžios institucijų pasirinktą matavimo metodą, būtų susilpninta Reglamentu Nr. 2419/2001 nustatyta dviejų lygių kontrolės sistema.
Todėl tik tuo atveju, jei Komisija gali laisvai pasirinkti tokį nacionalinių valdžios institucijų atliktų matavimų kontrolės metodą, kuris jai atrodo tinkamiausias tikslumo atžvilgiu, ji gali atlikti veiksmingą nacionalinių kontrolės sistemų patikimumo patikrinimą.
Dėl kitų kaltinimų primintina, kad Bendrojo Teismo atliktas faktinių aplinkybių vertinimas, išskyrus įrodymų iškraipymo atvejį, nėra teisės klausimas, kurį Teisingumo Teismas gali tikrinti apeliaciniame procese.
Ginčydama Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, pateiktą skundžiamo sprendimo 50 ir 120 punktuose, Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes, tačiau nepateikia jokios informacijos, leidžiančios daryti išvadą apie tokį iškraipymą.
Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Grįsdama antrąjį apeliacinio skundo pagrindą, susijusį su klaida, Bendrojo Teismo padaryta aiškinant Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalį, Danijos Karalystė tvirtina, kad nėra jokios pareigos šienauti augalinę dangą atidėtos žemės sklype, kad šioje nuostatoje numatyta priežiūros pareiga nesusijusi su augaline danga ir kad Bendrasis Teismas nepaaiškino, kaip turi būti suprantamas „agronominių sąlygų išsaugojimas“ atidėtos žemės plotuose.
Danijos Karalystė papildomai nurodo, kad ginčijamame sprendime Komisijos nurodytų pažeidimų mažareikšmiškumas negali būti pritaikytų finansinių korekcijų pagrindas.
Be to, jos teigimu, Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl kitų Komisijos konstatuotų pažeidimų, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas. Toks nepakankamas skundžiamo sprendimo motyvavimas kliudo apeliantei teisingai įvertinti ginčijamo sprendimo teisėtumą.
Bendrasis Teismas taip pat nepriėmė sprendimo dėl Danijos Karalystės pateiktų pagrindų ir įrodymų, kuriais galima pateisinti Danijos kontrolės sistemos patikimumą.
Prancūzijos Respublika tvirtina, kad, pirma, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nepanaikino ginčijamo sprendimo, nors ir pripažino šio sprendimo neteisėtumą, ir, antra, priežiūros pareiga susijusi ne su augaline danga, o su pačiais atidėtos žemės plotais.
Suomijos Respublika priduria, kad Bendrojo Teismo pateiktas Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies aiškinimas neišplaukia iš šios nuostatos teksto.
Komisija primena, kad Bendrasis Teismas konstatavo pažeidimus, susijusius su galimybės taikyti pagalbos schemą tam tikriems žemės sklypams sąlygomis, o Danijos Karalystė šių pažeidimų buvimo neginčijo. Kadangi Danijos kontrolės sistemos trūkumus lemia tai, kad Danijos Karalystė Sąjungos teisę aiškina netinkamai, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.
Dėl pažeidimų dydžio Komisija teigia, kad vietoje atlikti patikrinimai leido manyti, jog pažeidimai nebuvo nei maži, nei nereikšmingi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmajame kaltinime Danijos Karalystė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies pirmąjį sakinį aiškino taip, jog jame įtvirtinta netiesioginė pareiga šienauti augalinę dangą.
Tačiau konstatuotina, kad toks priekaištas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.
Iš tiesų, pirmiausia Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 88 punkte priminė, kad nors valstybės narės gali pasirinkti išlaikyti augalinę dangą atidėtos žemės sklypuose, jos, remiantis Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies tekstu, turi taikyti tinkamas priemones, užtikrinančias šių žemės plotų priežiūrą, ir, kai pasirenkama augalinė danga, ji turi būti prižiūrima.
Toliau jis minėto sprendimo 93 punkte teisingai pridūrė, kad tinkama atidėtos žemės plotuose paliktos augalinės dangos priežiūra siekiama išsaugoti jų agronomines sąlygas.
Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas to paties sprendimo 92 punkte pabrėžė, kad Danijos Karalystė pati tvirtino, jog lemiamas kriterijus yra tai, ar atidėtos žemės plotai tuo laikotarpiu, kai palikti pūdymuoti, lieka dirbama žemė.
Galiausiai Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 94 punkte dėl atidėtos žemės plotų nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 2316/1999 19 straipsnio 4 dalies nuostatas augalinės dangos palikimas nėra išimtis, palyginti su valstybių narių taikomomis tinkamomis priemonėmis.
Todėl Bendrasis Teismas, tik priminęs minėto reglamento 19 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatytą būtinumą prižiūrėti atidėtos žemės plotus, priešingai, nei tvirtina Danijos Karalystė, nenurodė netiesioginės pareigos šienauti augalinę dangą.
Tačiau augalinės dangos buvimas kaip tinkama priemonė užtikrinti atidėtos žemės ploto priežiūrą negali atleisti atitinkamos valstybės narės nuo pareigos kontroliuoti, kad pati ši danga būtų prižiūrima. Iš tiesų, atidėtos žemės ploto priežiūros tikslo nepavyktų įgyvendinti, jei pati augalinė danga nebūtų prižiūrima.
Antrajame kaltinime Danijos Karalystė priekaištauja Bendrajam Teismui, kad šis nepanaikino ginčijamo sprendimo, nes nusprendė, jog, nepaisant Komisijos padarytos teisės klaidos nepripažįstant augalinės dangos palikimo tinkama priemone, kitų Komisijos konstatuotų pažeidimų nei šis palikimas pakanka tame sprendime numatytoms finansinėms korekcijoms pateisinti.
Iš tiesų, Bendrojo Teismo nagrinėti pažeidimai nėra tokie sunkūs, kad pateisintų taikomas korekcijas.
Pirma, primintina, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, Komisija, siekdama pateisinti finansinę korekciją, turi pateikti įrodymų, kad jai kyla rimtų ir pagrįstų abejonių dėl nacionalinių institucijų atliktų patikrinimų veiksmingumo (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Graikija / Komisija
, C‑300/02,
EU:C:2005:103
, 34 punktą).
Todėl, kadangi dėl Danijos Karalystės Komisija pateikė tokių įrodymų, kitų nei tas, kurį atmetė Bendrasis Teismas, jis nepadarė teisės klaidos, kai paliko galioti ginčijamą sprendimą, nes šie įrodymai neginčijami.
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 112 punkte konstatavo, kad Danijos Karalystė neginčijo Komisijos padarytų išvadų dėl faktų, kuriomis pažeidimai apibūdinami kaip šie kiti įrodymai, tikrumo; ši valstybė narė tik ginčijo laikotarpį, kuriuo, kaip pripažinta, šie pažeidimai padaryti.
Antra, pažymėtina, kad kritikuodama Bendrąjį Teismą, jog šis per didelę reikšmę skyrė pažeidimams, dėl kurių buvo nuspręsta, kad jie pateisina pagrįstas ir dideles Komisijos abejones, Danijos Karalystė prašo Teisingumo Teismo iš naujo išnagrinėti faktines aplinkybes, kurias prieš tai įvertino Bendrasis Teismas. Tačiau, kaip priminta šio sprendimo 48 punkte, toks prašymas apeliaciniame procese nepriimtinas.
Dėl trečiojo kaltinimo, grindžiamo tuo, kad Bendrasis Teismas nepriėmė sprendimo dėl kai kurių Danijos Karalystės pateiktų įrodymų, Bendrasis Teismas, nusprendęs, kad Komisija pateikė įrodymų, pagrindžiančių jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl Danijos kontrolės sistemos veiksmingumo, ir kad Danijos Karalystė šių abejonių neišsklaidė, skundžiamo sprendimo 125 punkte galėjo pagrįstai nenagrinėti šios valstybės narės pateiktų argumentų dėl Komisijos pateiktų kitų pažeidimo įrodymų.
Be to, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Bendrajam Teismui tenkančia pareiga motyvuoti iš jo nereikalaujama pateikti paaiškinimo, kuriame išsamiai ir vienas po kito būtų išnagrinėti visi ginčo šalių pateikti argumentai, ir kad dėl to motyvai gali būti implicitiniai, jeigu jie leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti jam pavestą kontrolę (Sprendimo
Edwin / VRDT
, C‑263/09 P,
EU:C:2011:452
, 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Todėl antrasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.
Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo
Šalių argumentai
Danijos Karalystė, neneigdama principų, susijusių su įrodinėjimo pareiga finansinių korekcijų, atliekamų apmokant EŽŪOGF sąskaitas, srityje, ginčija tai, kaip juos taikė Bendrasis Teismas. Viena vertus, vykdant pasirinktinai atliktus tyrimus vietoje pasibaigus atidėjimo laikotarpiui Komisijos konstatuoti pažeidimai neturi įrodomosios galios. Kita vertus, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai reikalavo, kad ši valstybė narė įrodytų, jog visuose žemės sklypuose, kuriems taikyta atidėjimo priemonė, nebuvo padaryta pažeidimų.
Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė ir Švedijos Karalystė šiuo klausimu tvirtina, kad Danijos Karalystė turi ne įrodyti, jog nė viename atidėtos žemės sklype nebuvo padaryta jokių pažeidimų, o pateikti įrodymų, kad iš Komisijos pateiktų išvadų negalima spręsti apie nacionalinės kontrolės kokybę.
Komisija primena, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, įrodinėjimo pareiga jai yra sumažinta. Todėl ji visų pirma neturi įrodyti to, kad yra esminis neveikimas taikant Sąjungos taisykles.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia pažymėtina, kad apmokant EŽŪOGF sąskaitas valstybės narės vaidina pagrindinį vaidmenį, nes jos turi sudaryti sąlygas, kuriomis užtikrintų, kad EŽŪOGF finansuotų tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje.
Iš tiesų, būtent valstybės narės padėtis geresnė renkant ir tikrinant EŽŪOGF sąskaitoms apmokėti būtinus duomenis (Sprendimo
Graikija / Komisija
,
EU:C:2005:103
, 36 punktas).
Kaip Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 57 punkte, Komisija, siekdama įrodyti, kad pažeistos bendro žemės ūkio rinkų organizavimo taisyklės, turi ne visiškai įrodyti, kad nacionalinės institucijos nepakankamai kontroliavo ar pateikė neteisingus skaičius, bet pateikti įrodymų, kad jai kyla didelių ir pagrįstų abejonių dėl šios kontrolės ar šių skaičių (žr. sprendimų
Vokietija / Komisija
, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, 35 punktą ir
Graikija / Komisija
,
EU:C:2005:103
, 34 punktą).
Atitinkama valstybė narė negali paneigti Komisijos išvadų, neparemdama savo pačios teiginių patikimos ir veiksmingos kontrolės sistemos buvimo įrodymais. Jei valstybei narei nepavyksta įrodyti, kad Komisijos išvados neteisingos, tokiu atveju šios išvados yra pagrindai, galintys sukelti didelių abejonių dėl adekvačių ir veiksmingų priežiūros ir kontrolės priemonių buvimo (sprendimų
Italija / Komisija
, C‑253/97,
EU:C:1999:527
, 7 punktas ir
Graikija / Komisija
,
EU:C:2005:103
, 35 punktas).
Taigi, valstybė narė turi pateikti kuo detalesnę ir išsamesnę informaciją apie savo patikrinimų ar savo skaičių realumą ir prireikus apie Komisijos tvirtinimų neteisingumą (Sprendimo
Graikija / Komisija
,
EU:C:2005:103
, 36 punktas).
Šiuo klausimu Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 punkte pabrėžė, kad Komisija, kaip matyti iš jos suvestinės ataskaitos, nustatė kelis su patikrinimų atidėtos žemės sklypuose atlikimo sąlygomis susijusius pažeidimus, kurie pagrindžia jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl nacionalinės kontrolės sistemos.
Konstatuodamas (tam, kad atmestų Danijos Karalystės argumentus), kad ji tik pateikė įrodymų dėl konkrečių išvadų, kurias Komisija, remdamasi pasirinktais žemės sklypais, pateikė per tyrimą, kuriuo remiantis buvo parengta suvestinė ataskaita, bet nepateikė įrodymų apie visus atidėtos žemės sklypus, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos.
Iš tiesų, viena vertus, atsižvelgiant į pagrindinį valstybių narių vaidmenį apmokant EŽŪOGF sąskaitas ir Komisijos fizinės galimybės atlikti visų atidėtos žemės sklypų patikrinimą kiekvienoje valstybėje narėje nebuvimą, vykdant šį sąskaitų apmokėjimą nustatyta kontrolės sistema sudaro galimybę Komisijai pagrįsti savo vertinimą įrodymu dėl jai kylančių didelių ir pagrįstų abejonių dėl nacionalinės valdžios institucijų kontrolės, vykdomos pasirinktinai atliekant tyrimus vietoje, patikimumo.
Kita vertus, nagrinėjamu atveju aplinkybė, kad kai kurie pažeidimai, kaip antai šieno ritinių ir statybos atliekų buvimas atidėtos žemės plotuose, buvo konstatuoti pasibaigus atidėjimo laikotarpiui, negali paneigti šių pažeidimų įrodomosios galios, nes negalima atmesti galimybės, kad minėti pažeidimai galėjo būti daromi šių žemės plotų atidėjimo laikotarpiu. Bet kuriuo atveju momento, kuriuo užfiksuoti tam tikri pažeidimai, ginčijimas negali būti Danijos kontrolės sistemos patikimumo įrodymas.
Todėl Bendrasis Teismas pagrįstai ir neiškraipydamas pateiktų įrodymų nusprendė, kad dėl šių pažeidimų Komisijai galėjo kilti pagrįstų ir didelių abejonių dėl Danijos valdžios institucijų nustatytos atidėtos žemės sklypų kontrolės sistemos patikimumo.
Taigi Danijos Karalystė turėjo pateikti įrodymų tokioms abejonėms išsklaidyti, kuriais galėtų būti įrodyta tai, kad pažeidimų iš tiesų nebuvo, arba tai, kad konstatuoti pažeidimai yra tik atskiri atvejai, kuriais nepaneigiamas visos minėtos sistemos patikimumas.
Tačiau, pirma, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 119 ir 120 punktuose konstatavo, kad Danijos Karalystė nesiėmė korekcinių veiksmų tais atvejais, kai buvo naudoti tik DR vaizdai, kaip antai sustiprintos kontrolės vietoje prieš pasibaigiant atidėjimo laikotarpiui. Atsižvelgdamas į tai, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 164 punkte pabrėžė, kad Danijos Karalystė pati pripažįsta, jog jos atliktai nuotolinei patikrai trūko tikslumo.
Antra, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 121 ir 122 punktuose nusprendė, kad Danijos valdžios institucijų naudotas metodas, kurio esmė – visas abejones vertinti pagalbos paraišką pateikusio asmens naudai manant, jog vykdant patikrinimus vietoje pasibaigus atidėjimo laikotarpiui konstatuoti pažeidimai nesusiję su pastaruoju laikotarpiu, neatitinka kontrolės taisyklių, leidžiančių užtikrinti sistemos patikimumą.
Esant tokioms aplinkybėms, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, kad Komisija gali remtis jai kylančiomis pagrįstomis ir didelėmis abejonėmis dėl Danijos kontrolės sistemos patikimumo, atsižvelgdama į šios valstybės narės pateiktus įrodymus ir į tai, kad Danijos Karalystė nepateikė įrodymų apie savo vykdomos kontrolės realumą arba skaičius, nes nepateikė pakankamai detalios ir išsamios informacijos.
Todėl trečiasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.
Dėl apeliacinio skundo ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde, susijusiame su fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymo sąlygomis, Danijos Karalystė pirmiausia tvirtina, kad pareiga šienauti atidėtos žemės sklypus Sąjungos teisėje aiškiai nenumatyta. Antra, dėl ginčijamame sprendime nurodytų anomalijų, atsižvelgiant į jų mažareikšmiškumą, nėra realios rizikos, kad EŽŪOGF patirs nuostolių.
Danijos Karalystė dėl fiksuoto dydžio finansinių korekcijų sumos priduria, kad Bendrasis Teismas neteisingai pristatė jos argumentus ir nepagrįstai patvirtino ginčijamame sprendime nustatytas korekcijas už pažeidimus, kurie yra mažareikšmiai.
Prancūzijos Respublika ir Švedijos Karalystė teigia, kad Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad fiksuoto dydžio korekcija, taikyta už pažeidimus, susijusius su pareiga prižiūrėti atidėtos žemės sklypus, yra nepagrįsta. Be to, Bendrasis Teismas turėjo priimti sprendimą dėl ginčijamame sprendime paminėtų papildomų pažeidimų. Suomijos Respublikos nuomone, taikytos finansinės korekcijos bet kuriuo atveju yra neproporcingos konstatuotiems pažeidimams.
Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas pagrįstai konstatavo, jog Danijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimo saugoti finansinius Europos Sąjungos interesus, ir taip pateisino fiksuoto dydžio finansinių korekcijų taikymą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad Komisijai pagrįstai gali kilti didelių ir pagrįstų abejonių dėl Danijos kontrolės sistemos patikimumo, atsižvelgiant į jos konstatuotus pažeidimus ir Danijos Karalystės nesugebėjimą išsklaidyti šių abejonių.
Kaip matyti iš šio sprendimo 79 punkto, valstybės narės turi užtikrinti, kad EŽŪOGF finansuotų tik intervencines priemones, kurių imamasi pagal Sąjungos teisės nuostatas bendro žemės ūkio rinkų organizavimo srityje. Todėl valstybės narės turi atlikti pagrindinius patikrinimus, kurie turi būti vykdomi vietoje.
Nagrinėjamu atveju šio sprendimo 87 punkte nurodyti pažeidimai suteikė Komisijai pagrindą manyti, kad su žemės sklypų atidėjimu susijusių sąlygų vis dar nesilaikoma ir Danijos valdžios institucijų vykdyta kontrolė turi trūkumų.
Antra, kaip matyti iš šio sprendimo 82 punkto, Komisija neturi tikrinti visų atidėtos žemės sklypų.
Todėl ji teisėtai remiasi informacija, surinkta per pasirinktinai atliktus tyrimus.
Tačiau Danijos Karalystė, siekdama paneigti ginčijamame sprendime nustatytas fiksuoto dydžio korekcijas, iš taip gautos informacijos negali spręsti apie EŽŪOGF patiriamų nuostolių dydį.
Iš tiesų, viena vertus, Komisijos konstatuoti pažeidimai, nors ir mažareikšmiai, galėjo pagrįsti jai kylančias dideles ir pagrįstas abejones dėl visos Danijos kontrolės sistemos patikimumo ir pagal Gaires pateisinti ginčijamame sprendime nustatytas fiksuoto dydžio korekcijas.
Kita vertus, atsižvelgiant į Gaires primintina, kad kai neįmanoma tiksliai įvertinti Sąjungos patirtų nuostolių, Komisija gali nustatyti fiksuoto dydžio korekciją (Sprendimo
Belgija / Komisija
, C‑418/06 P,
EU:C:2008:247
, 136 punktas).
Todėl, kadangi Danijos Karalystė nepateikė įrodymo, kad Komisijos konstatuoti pažeidimai susiję tik su atskirais atvejais, kurie nepaneigia visos Danijos kontrolės sistemos patikimumo, ši valstybė narė negali teigti, kad taikytos finansinės korekcijos yra neproporcingos konstatuotiems pažeidimams.
Todėl ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas kaip nepagrįstas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad visas apeliacinis skundas atmestinas kaip iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Danijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti. Remiantis to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas, nuspręstina, kad Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinį skundą.

2.
Priteisti iš Danijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

3.
Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: danų.