CELEX: 62010CJ0120
Transport aerian
Directiva 2002/30/CE
Restricții de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare
Limite de nivel sonor care trebuie respectate cu ocazia survolării teritoriilor urbane aflate în apropierea unui aeroport

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 2 litera (e), a articolului 4 alineatul
(4) și a articolului 6 alineatul (2) din Directiva 2002/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 martie 2002
privind stabilirea normelor și a procedurilor cu privire la introducerea restricțiilor de exploatare referitoare la zgomot
pe aeroporturile comunitare (JO L 85, p. 40, Ediție specială, 07/vol. 8, p. 219).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între European Air Transport SA (denumită în continuare „EAT”), societate
de transport aerian, pe de o parte, și Collège d’environnement de la Région de Bruxelles‑Capitale și Région de Bruxelles‑Capitale,
pe de altă parte, cu privire la o amendă în cuantum de 56 113 euro aplicată EAT de Institut bruxellois pour la gestion de
l’environnement (denumit în continuare „IBGE”) pentru nerespectarea reglementării naționale referitoare la zgomotul în mediul
urban.

Cadrul juridic

Dreptul Uniunii
Considerentele (7) și (10) ale Directivei 2002/30 prevăd:
„(7)      Adoptarea unui cadru comun de norme și proceduri pentru introducerea restricțiilor de exploatare pe aeroporturile comunitare,
ca parte a unei abordări echilibrate a gestionării zgomotului, va contribui la asigurarea respectării exigențelor pieței interne
prin introducerea unor restricții de exploatare similare pe aeroporturile cu probleme comparabile de zgomot. Acest ansamblu
de reglementări cuprinde o evaluare a impactului zgomotului pe un aeroport și o examinare a măsurilor care pot fi luate pentru
atenuarea acestui impact, precum și o selecție a măsurilor adecvate de reducere a zgomotului în scopul obținerii, cu costuri
minime, a celui mai mare beneficiu pentru mediu.
[...]
(10)      Cea de‑a treizeci și treia Adunare a OACI adoptă Rezoluția A33/7 care definește conceptul de «abordare echilibrată» a gestionării
zgomotului prin care se stabilește o nouă politică de abordare privind tratarea zgomotului produs de avioane care include
orientarea internațională privind introducerea restricțiilor de exploatare specifice fiecărui aeroport în parte. Conceptul
de «abordare echilibrată» a gestionării zgomotului cuprinde patru elemente principale și impune o evaluare atentă a diferitelor
soluții de reducere a zgomotului, inclusiv reducerea zgomotului produs de aeronave la sursă, măsuri de amenajare și de gestionare
a teritoriului, proceduri operaționale de reducere a zgomotului și restricții de exploatare, fără a aduce atingere obligațiilor
legale relevante, acordurilor existente, legislației în vigoare și politicilor stabilite.”
Articolul 1 din Directiva 2002/30, intitulat „Obiective”, prevede:
„Obiectivele prezentei directive sunt următoarele:
(a)      stabilirea în cadrul Comunității a unor norme care să faciliteze introducerea, într‑o manieră consecventă, a restricțiilor
de exploatare la nivelul aeroporturilor pentru limitarea sau reducerea numărului persoanelor afectate în mod semnificativ
de efectele nocive ale zgomotului;
[...]”
Articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/30 prevede:
„În înțelesul prezentei directive:
[...]
(e)      «restricții de exploatare» înseamnă acțiunea având legătură cu zgomotul prin care se limitează sau se reduce accesul avioanelor
civile subsonice cu reacție pe un aeroport. Aceasta include restricții de operare [a se citi «de exploatare»] care vizează
retragerea din exploatare a aeronavelor cu o marjă mică de conformitate pe anumite aeroporturi, precum și restricții parțiale
de exploatare care limitează exploatarea avioanelor civile subsonice cu reacție în funcție de perioada de timp.”
Potrivit articolului 4 alineatul (4) din această directivă, intitulat „Norme generale privind gestionarea zgomotului aeronavelor”:
„Restricțiile de exploatare bazate pe performanțe au la bază numai performanțele acustice ale aeronavei stabilite prin procedura
de certificare efectuată în conformitate cu volumul I din anexa 16 la Convenția privind aviația civilă internațională, ediția
a treia (iulie 1993) [încheiată la Chicago, la 7 decembrie 1944 (denumită în continuare «Convenția OACI»)].”
Articolul 5 din Directiva 2002/30, intitulat „Norme de evaluare”, prevede:
„(1)      Atunci când se are în vedere o decizie de restricționare a exploatării, se iau în considerare informațiile menționate în anexa
II, dacă este cazul și în măsura în care este posibil, cu privire la restricțiile de exploatare și caracteristicile aeroportului.
(2)      În situația în care proiectele aeroportuare sunt supuse unei evaluări a impactului asupra mediului în temeiul Directivei 85/337/CEE
[a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (JO L 175,
p. 40, Ediție specială, 15/vol. 1, p. 174)], evaluarea efectuată în conformitate cu directiva menționată se consideră ca întrunind
cerințele de la alineatul (1), cu condiția ca evaluarea să țină cont, pe cât posibil, de informațiile specificate în anexa
II la prezenta directivă.”
Articolul 6 din Directiva 2002/30, intitulat „Norme privind introducerea restricțiilor de exploatare în vederea retragerii
aeronavelor cu o marjă mică de conformitate”, prevede:
„(1)      Dacă evaluarea tuturor măsurilor disponibile, inclusiv a restricțiilor parțiale de exploatare, efectuată în conformitate cu
cerințele articolului 5, demonstrează că îndeplinirea obiectivelor prezentei directive impune introducerea restricțiilor care
vizează retragerea din exploatare a aeronavelor cu o marjă mică de conformitate, […] se aplică următoarele norme […]
(2)      Sub rezerva normelor de evaluare prezentate la articolul 5, aeroporturile urbane menționate în anexa 1 pot introduce măsuri
mai stricte în ceea ce privește definirea aeronavelor cu o marjă mică de conformitate, cu condiția ca aceste măsuri să nu
afecteze avioanele civile subsonice cu reacție care, fie prin certificarea inițială, fie prin o nouă certificare, se conformează
standardelor de zgomot din anexa 16 volumul I partea II capitolul 4 la Convenția privind aviația civilă internațională.”

Dreptul național
La nivel federal, Directiva 2002/30 a fost transpusă prin Decretul regal din 25 septembrie 2003 privind stabilirea normelor
și a procedurilor cu privire la introducerea restricțiilor de exploatare pe aeroportul Bruxelles‑National (
Moniteur belge
din 26 septembrie 2003, p. 47538).
Potrivit articolului 9 din Ordonanța din 17 iulie 1997 a regiunii Bruxelles‑Capitală privind combaterea zgomotului în mediul
urban (
Moniteur belge
din 23 octombrie 1997, p. 28215, denumită în continuare „Ordonanța din 17 iulie 1997”):
„Guvernul adoptă toate măsurile necesare în vederea:
o
limitării zgomotului generat de anumite surse prin definirea unor standarde maxime de emisie sau de imisie;
o
stabilirii, pentru sursele de zgomot, a unor praguri acceptabile în funcție de proveniența lor, de localizarea lor urbană,
de caracteristicile acustice ale acestora și de necesitatea de a proteja în special ocupanții imobilelor situate în anumite
zone;
3°      reglementării utilizării de aparate, de dispozitive sau de obiecte în funcție de împrejurările în care zgomotele sau vibrațiile
produse sau susceptibile de a se produce ar deranja peste măsură;
[...]”
Articolul 32 din Ordonanța din 25 martie 1999 a regiunii Bruxelles‑Capitală privind depistarea, constatarea, urmărirea și
reprimarea încălcărilor în materie de mediu (
Moniteur belge
din 24 iunie 1999, p. 23850, denumită în continuare „Ordonanța din 25 martie 1999”) prevede:
„Orice persoană care săvârșește una dintre următoarele încălcări poate fi sancționată cu o amendă administrativă cuprinsă
între 62,50 euro și 625 de euro:
[…]
8°      conform Ordonanței din 17 iulie 1997 privind combaterea zgomotului în mediul urban:
a)      fără a fi necesar, din imprudență sau din neglijență, provoacă zgomot sau perturbări pe străzi de natură să afecteze liniștea
sau sănătatea locuitorilor;
b)      între orele 22 și 7, provoacă zgomot sau perturbări de natură să afecteze liniștea sau sănătatea locuitorilor;
c)      face dovada unui comportament anormal de zgomotos sau nu împiedică un comportament de aceeași natură al persoanelor sau al
animalelor pentru care răspunde.”
Potrivit articolului 33 din această ordonanță:
„Orice persoană care săvârșește una dintre următoarele încălcări poate fi sancționată cu o amendă administrativă cuprinsă
între 625 de euro și 62 500 de euro:
[...]
7°      conform Ordonanței din 17 iulie 1997 privind combaterea zgomotului în mediul urban:
a)      provoacă, pe străzi sau într‑un loc public, zgomote supuse autorizării prealabile fără a dispune de o asemenea autorizație
sau fără a respecta condițiile prevăzute de aceasta;
b)      în calitate de proprietar, deținător sau utilizator al unei surse sonore, creează în mod direct sau indirect ori permite continuarea
unui dezagrement care depășește standardele stabilite de guvern;
[...]”
Articolul 35 din ordonanța menționată prevede:
„Încălcările enumerate la articolele 32 și 33 fac obiectul fie al unor urmăriri penale, fie al unei amenzi administrative.
[...]”
Articolul 2 din Decretul din 27 mai 1999 al regiunii Bruxelles‑Capitală privind combaterea zgomotului produs de traficul aerian
(
Moniteur belge
din 11 august 1999, p. 30002, denumit în continuare „Decretul din 27 mai 1999”) prevede valorile‑limită pe care nivelul de
zgomot nu le poate depăși.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Din decizia de trimitere reiese că IBGE a constatat că, în cursul lunii octombrie a anului 2006, EAT săvârșise 62 de încălcări
ale Ordonanței din 17 iulie 1997, ale Ordonanței din 25 martie 1999, precum și ale Decretului din 27 mai 1999. Se impută EAT
emiterea de aeronavele sale, în timpul nopții, a unor zgomote care depășesc valorile‑limită prevăzute de aceste reglementări.
La 24 noiembrie 2006, IBGE a întocmit un proces‑verbal de constatare a acestor încălcări, pe care l‑a transmis EAT la 4 decembrie
2006.
La 24 august 2007, IBGE a inițiat o procedură în vederea aplicării unei sancțiuni administrative EAT, la finalul căreia în
sarcina acestei societăți a fost stabilită o amendă în cuantum de 56 113 euro, pentru 48 dintre cele 62 de încălcări săvârșite
în cursul lunii octombrie a anului 2006, între orele două și cinci dimineața.
Împotriva acestei decizii, EAT a formulat o acțiune la Collège d’environnement de la Région de Bruxelles‑Capitale, care, prin
decizia din 24 ianuarie 2008, a confirmat sancțiunea aplicată de IBGE.
La 20 martie 2008, societatea menționată a introdus la Conseil d’État o acțiune împotriva Collège d’environnement de la Région
de Bruxelles‑Capitale și a Région de Bruxelles‑Capitale pentru a obține anularea deciziei din 24 ianuarie 2008. În această
privință, EAT a arătat că Decretul din 27 mai 1999 încalcă articolele 4 și 6 din Directiva 2002/30, în temeiul cărora, pe
de o parte, toate măsurile constând în restricții de exploatare adoptate de autoritățile competente, și anume, în cauza principală,
de IBGE, trebuie să aibă la bază zgomotul emis de aeronavă, stabilit prin procedura de certificare efectuată în conformitate
cu volumul I din anexa 16 la Convenția OACI, și, pe de altă parte, autoritățile competente ale statelor membre nu pot interzice
sau limita exploatarea unor avioane care îndeplinesc standardele prevăzute în capitolul 3 din volumul menționat, cu excepția
cazului în care este vorba despre aeronave care prezintă o marjă mică de conformitate cu respectivul capitol 3.
În plus, reclamanta din acțiunea principală a arătat că acest decret încalcă articolul 6 din Directiva 2002/30, care prevede
că autoritățile competente ale statelor membre nu pot lua în niciun caz măsuri prin care să limiteze exploatarea avioanelor
care îndeplinesc standardele prevăzute în volumul I partea II capitolul 4 din anexa 16 la Convenția OACI.
În aceste condiții, Conseil d’État a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Noțiunea «restricții de exploatare», menționată la articolul 2 litera (e) din [Directiva 2002/30], trebuie interpretată în
sensul că include norme de stabilire a unor limite ale nivelului sonor măsurat la sol care trebuie respectate cu ocazia survolării
teritoriilor aflate în apropierea aeroportului și în cazul depășirii cărora autorul depășirii poate face obiectul unei sancțiuni,
în condițiile în care aeronavele au obligația de a respecta rutele și de a se conforma procedurilor de aterizare și de decolare
stabilite de alte autorități administrative fără a ține seama de respectarea acestor limite sonore?
2)      Articolul 2 litera (e) și articolul 4 alineatul (4) din [această] directivă trebuie interpretate în sensul că orice «restricție
de exploatare» trebuie să fie «[bazată] pe performanțe» sau aceste dispoziții permit ca alte dispoziții, referitoare la protecția
mediului, să limiteze accesul la aeroport în funcție de nivelul sonor măsurat la sol, care trebuie respectat cu ocazia survolării
teritoriilor aflate în apropierea aeroportului și în cazul depășirii căruia autorul depășirii poate face obiectul unei sancțiuni?
3)      Articolul 4 alineatul (4) din directiva menționată trebuie interpretat în sensul că interzice ca, în plus față de restricțiile
de exploatare bazate pe performanțe și care se întemeiază pe zgomotul emis de aeronavă, norme referitoare la protecția mediului
să stabilească limite ale nivelului sonor măsurat la sol care trebuie respectate cu ocazia survolării teritoriilor aflate
în apropierea aeroportului?
4)      Articolul 6 alineatul (2) din directiva menționată trebuie interpretat în sensul că interzice stabilirea prin norme a unor
limite ale nivelului sonor măsurat la sol care trebuie respectate cu ocazia survolării teritoriilor aflate în aproprierea
aeroportului și în cazul depășirii cărora autorul depășirii poate face obiectul unei sancțiuni, norme care pot fi încălcate
de avioane care respectă standardele din volumul I partea II capitolul 4 din anexa 16 la Convenția OACI?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă noțiunea „restricții
de exploatare” prevăzută la articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/30 trebuie interpretată în sensul că include norme de
stabilire a unor limite ale nivelului sonor măsurat la sol care trebuie respectate cu ocazia survolării teritoriilor aflate
în apropierea aeroportului și în cazul depășirii cărora autorul depășirii poate face obiectul unei sancțiuni.
Pentru a răspunde la această întrebare, trebuie amintit că, astfel cum rezultă din considerentul (7) al Directivei 2002/30,
aceasta urmărește „[a]doptarea unui cadru comun de norme și proceduri pentru introducerea restricțiilor de exploatare pe aeroporturile
comunitare, ca parte a unei abordări echilibrate a gestionării zgomotului”.
În această privință, considerentul (10) al directivei menționate precizează că abordarea echilibrată constituie o politică
de abordare privind tratarea zgomotului produs de avioane care include în special orientarea internațională pentru introducerea
restricțiilor de exploatare specifice fiecărui aeroport în parte. Conceptul „abordare echilibrată”, definit de Rezoluția A33/7,
adoptată de cea de a treizeci și treia Adunare a OACI, cuprinde patru elemente principale și impune o evaluare atentă a diferitelor
soluții posibile de reducere a zgomotului, inclusiv reducerea zgomotului produs de aeronave la sursă, măsuri de amenajare
și de gestionare a teritoriului, proceduri operaționale de reducere a zgomotului și restricții de exploatare, fără a aduce
atingere obligațiilor legale relevante, acordurilor existente, legislației în vigoare și politicilor stabilite (a se vedea
în special Hotărârea din 14 iunie 2007, Comisia/Belgia, C‑422/05, Rep., p. I‑4749, punctul 38).
Rezultă că restricțiile de exploatare sunt admisibile numai în cazul în care nicio altă măsură de gestionare a zgomotului
nu a permis atingerea obiectivelor urmărite de Directiva 2002/30, astfel cum sunt menționate la articolul 1 din aceasta.
În acest context, articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/30, care definește „restricțiile de exploatare” drept acțiunea
având legătură cu zgomotul prin care se limitează sau se reduce accesul avioanelor civile subsonice cu reacție pe un aeroport,
precizează că pot exista fie restricții parțiale, care limitează exploatarea avioanelor civile subsonice cu reacție în funcție
de perioadă, fie restricții care constau în retragerea totală din exploatare a aeronavelor cu o marjă mică de conformitate
pe anumite aeroporturi.
Această clasificare este, de altfel, confirmată de articolul 6 alineatul (1) din această directivă, care permite adoptarea
unor restricții parțiale de exploatare care vizează retragerea din circulație a aeronavelor numai în cazul în care toate măsurile
posibile, inclusiv restricțiile parțiale de exploatare, nu au permis atingerea obiectivelor urmărite de Directiva 2002/30.
În consecință, astfel cum a subliniat avocatul general la punctul 48 din concluzii, restricțiile de exploatare în sensul articolului
2 litera (e) din această directivă implică o interdicție de acces la aeroportul în cauză, interdicție care poate fi totală
sau parțială.
Or, o reglementare privind mediul precum cea în discuție în acțiunea principală, care impune limite maxime ale zgomotului
măsurat la sol care trebuie respectate cu ocazia survolării teritoriilor aflate în apropierea aeroportului, nu constituie,
ca atare, o interdicție de acces la aeroportul în cauză.
De altfel, aplicarea unei metode care constă în măsurarea la sol a zgomotului produs de o aeronavă în zbor constituie un element
al unei abordări echilibrate, astfel cum s‑a arătat la punctele 23 și 24 din prezenta hotărâre, întrucât poate furniza mai
multe date care să permită concilierea intereselor concurente ale persoanelor afectate de zgomote, ale operatorilor economici
care folosesc avioanele și ale societății în ansamblul său.
Dat fiind contextul economic, tehnic și juridic relevant din care fac parte, nu se poate exclude totuși ca astfel de reglementări
să poată avea aceleași efecte cu o interdicție de acces.
Astfel, dacă limitele impuse prin aceste reglementări sunt atât de restrictive încât îi obligă pe operatorii de aeronave să
renunțe la activitatea lor economică, asemenea reglementări ar trebui interpretate drept interdicții și, prin urmare, ar constitui
„restricții de exploatare” în sensul articolului 2 litera (e) din această directivă.
În cauza principală, revine instanței de trimitere sarcina să verifice dacă măsurile adoptate de Région de Bruxelles‑Capitale
au astfel de efecte.
În aceste condiții, trebuie să se răspundă la prima întrebare adresată că articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/30 trebuie
interpretat în sensul că o „restricție de exploatare” constituie o măsură prohibitivă totală sau temporară prin care se interzice
accesul unei aeronave civile subsonice cu reacție pe un aeroport dintr‑un stat membru al Uniunii. În consecință, o reglementare
națională în materie de mediu prin care sunt impuse limite maxime ale zgomotului măsurat la sol care trebuie respectate cu
ocazia survolării teritoriilor aflate în apropierea aeroportului nu constituie, ca atare, o „restricție de exploatare” în
sensul acestei dispoziții, cu excepția cazului în care, dat fiind contextul economic, tehnic și juridic relevant, aceasta
poate avea aceleași efecte cu o interdicție de acces pe aeroportul respectiv.

Cu privire la a doua, a treia și a patra întrebare
Având în vedere răspunsul dat la prima întrebare, nu este necesar să se răspundă la celelalte întrebări preliminare.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
Articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 martie 2002 privind stabilirea
normelor și a procedurilor cu privire la introducerea restricțiilor de exploatare referitoare la zgomot pe aeroporturile comunitare
trebuie interpretat în sensul că o „restricție de exploatare” constituie o măsură prohibitivă totală sau temporară prin care
se interzice accesul unei aeronave civile subsonice cu reacție pe un aeroport dintr‑un stat membru al Uniunii. În consecință,
o reglementare națională în materie de mediu prin care sunt impuse limite maxime ale zgomotului măsurat la sol care trebuie
respectate cu ocazia survolării teritoriilor aflate în apropierea aeroportului nu constituie, ca atare, o „restricție de exploatare”
în sensul acestei dispoziții, cu excepția cazului în care, dat fiind contextul economic, tehnic și juridic relevant, aceasta
poate avea aceleași efecte cu o interdicție de acces pe aeroportul respectiv.
Semnături
*
Limba de procedură: franceza.