CELEX: 62005TJ0041
Konkurents
Keelatud kokkulepped
Toortubaka ostu ja esmase töötlemise turg Hispaanias
EÜ artikli 81 rikkumist tuvastav otsus
Hinna kindlaksmääramine ja turu jagamine
Trahvid
Rikkumise süüks panemine
10% käibe ülempiir
Hoiatav mõju
Kergendavad asjaolud

Vaidluse taust
1.
Hageja ja haldusmenetlus
Hageja Dimon Inc., millest on saanud Alliance One International, Inc., on Ameerika äriühing, mis asub Virginias (Ühendriigid).
Ta on emaettevõtja kontsernis, millesse kuulub umbes sada äriühingut, mille tegevus on seotud tubakaga (edaspidi „kontsern
Dimon”). Tema peamine tegevusala on sigaretitootjate varustamine töödeldud tubakaga. Selleks ostab ta töödeldud tubakat sisse
muu hulgas Agroexpansión, SA‑lt.
Agroexpansión on üks neljast toortubaka esmase töötlemisega tegelevast äriühingust Hispaanias (edaspidi „töötlejad”).
Kolm ülejäänud töötlejat on: Compañia española de tabaco en rama, SA (edaspidi „Cetarsa”), Tabacos Españoles, SL (edaspidi
„Taes”) ja World Wide Tobacco España, SA (edaspidi „WWTE”).
Algul oli Agroexpansión ühele perele kuuluv ettevõtja. Selle asutas 1988. aastal B., kes oli äriühingu tegevdirektor kuni
2004. aasta lõpuni. 1994. aastast kuni 1997. aastani esindasid äriühingu aktsiakapitali võrdsetes osades B. abikaasa ja Hispaania
äriühing WW Marpetrol, SA.
18. novembril 1997 omandas Intabex Netherlands BV (edaspidi „Intabex”) kõik Agroexpansióni aktsiad. Intabex kuulus äriühingute
kontserni Intabex, mille ostis 1997. aasta aprillis hageja.
Euroopa Ühenduste Komisjon, kelle valduses oleva teabe kohaselt olid Hispaania toortubaka töötlejad ja tootjad toime pannud
EÜ artikli 81 rikkumisi, viis 3. ja 4. oktoobril 2001 kolme töötleja, st Agroexpansióni, Cetarsa ja WWTE ning Asociación Nacional
de Empresas Transformadoras de Tabaco (edaspidi „Anetab”) ruumides läbi uurimisi vastavalt nõukogu 6. veebruari 1962. aasta
määruse nr 17 esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01,
lk 3) artiklile 14.
Komisjon viis 3. oktoobril 2001 läbi uurimise ka Tubaka Kutseühingus ja Euroopa Tubakatöötlejate Liidu ruumides ning 5. oktoobril
2001 Federación nacional de cultivadores de tabaco (edaspidi „FNCT”) ruumides.
16. jaanuari 2002. aasta kirjas teatasid töötlejad ja Anetab oma soovist koostööd teha, viidates komisjoni teatisele trahvide
määramata jätmise või vähendamise kohta kartellide puhul (EÜT 1996, C 207, lk 4; edaspidi „koostööteatis”).
21. jaanuari 2002. aasta kirjas edastasid nad komisjonile teatud informatsiooni.
Agroexpansión, Cetarsa ja WWTE esitasid komisjonile täiendavat teavet 15. veebruari 2002. aasta kirjaga ja Taes 18. veebruari
2002. aasta kirjaga.
Edasi saatis komisjon määruse nr 17 artikli 11 alusel töötlejatele, Anetabile ja FNCT‑le mitu informatsiooninõuet. Samuti
palus ta teavet põllumajandustooteid puudutavate Hispaania õigusnormide kohta Hispaania põllumajandus-, kalandus- ja toiduministeeriumilt.
Komisjon algatas 11. detsembril 2003 käesoleva kohtuasja aluseks oleva menetluse ja võttis vastu vastuväiteteatise, mille
ta saatis 20 ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele, mille hulgas olid ka töötlejad, hageja, Intabex, Anetab, FNCT ja Deltafina SpA.
Deltafina on Itaalia äriühing, mille peamine tegevusala on toortubaka esmane töötlemine Itaalias ja töödeldud tubaka turustamine.
Ta kuulub Taesega samasse kontserni, mille emaettevõtja on Ameerika äriühing Universal Corp.
Asjassepuutuvatel ettevõtjatel ja ettevõtjate ühendustel võimaldati tutvuda komisjoni uurimistoimikuga, mis tehti neile kättesaadavaks
neile saadetud CD‑ROM‑il, ning nad esitasid komisjoni vastuväidetele vastates oma kirjalikud seisukohad.
29. märtsil 2004 toimus ärakuulamine.
Pärast konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega konsulteerimist ning võttes
arvesse ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuannet võttis komisjon 20. oktoobril 2004 vastu otsuse K(2004) 4030 (lõplik),
mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega (Juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas – Hispaania), (edaspidi „vaidlustatud
otsus”), mille kokkuvõte on avaldatud 19. aprilli 2007. aasta Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 102, lk 14).
2.
Vaidlustatud otsus
Vaidlustatud otsus puudutab Hispaania toortubakaturul sõlmitud ja täidetud kahte horisontaalset kartellikokkulepet.
Esimene keelatud kokkulepe, mille sõlmisid töötlejad ja Deltafina, seadis eesmärgiks fikseerida igal aastal ajavahemikus 1996–2001
iga toortubakasordi – eri kvaliteedid koos – (kõrgeim) keskmine tarnehind ja jagada ära toortubakasortide ostukogused, mida
iga töötleja võis tootjatelt osta (vt eriti vaidlustatud otsuse põhjendused 74–76 ja 276). Aastateks 1999–2001 olid töötlejad
ja Deltafina kokku leppinud ka iga toortubakasordi kvaliteediklassi hinnavahemikus, mis määratleti „külvieelsetele lepingutele”
lisatud hinnakirjades ning teistes „täiendavates tingimustes”, nimelt keskmises miinimumhinnas tootja ja tootjate rühma kohta
(vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 77–83 ja 276).
Edaspidi nimetatakse eespool punktis 17 kirjeldatud keelatud kokkulepet „töötlejate kokkuleppeks”.
Vaidlustatud otsuses identifitseeritud teine keelatud kokkulepe puudutas kolme Hispaania põllumajandustootjate liitu, Asociación
agraria de jóvenes agricultores (edaspidi „ASAJA”), Unión de pequeños agricultores (edaspidi „UPA”) ja Coordinadora de organizaciones
de agricultores y ganaderos (edaspidi „COAG”), ning Hispaania põllumajandusühistute liitu (edaspidi „CCAE”). Selle kokkuleppe
eesmärk oli fikseerida igal aastal ajavahemikus 1996–2001 iga toortubakasordi kvaliteediklassi hinnavahemikud, mis määratleti
„külvieelsetele lepingutele” lisatud hinnakirjades ning teistes „täiendavates tingimustes” (vt eelkõige vaidlustatud otsuse
põhjendused 77–83 ja 277).
Edaspidi nimetatakse eespool punktis 19 kirjeldatud keelatud kokkulepet „tootjate esindajate kokkuleppeks”.
Vaidlustatud otsuses asus komisjon seisukohale, et mõlemad rikkumised on eraldi vaadeldavad kui üks ja vältav EÜ artikli 81
lõike 1 rikkumine (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 275–277).
Vaidlustatud otsuse artiklis 1 on märgitud, et töötlejate kokkuleppe eest vastutavad töötlejad, Deltafina, hageja ja WWTE
emaettevõtjad Standard Commercial Corp. (edaspidi „SCC”), Standard Commercial Tobacco Co., Inc. (edaspidi „SCTC”) ja Trans-Continental
Leaf Tobacco Corp. Ltd (edaspidi „TCLT”), ning tootjate esindajate kokkuleppe eest vastutavad ASAJA, UPA, COAG ja CCAE (edaspidi
koos „tootjate esindajad”).
Vaidlustatud otsuse artiklis 2 kohustab komisjon neid ettevõtjaid ja tootjate esindajaid artiklis 1 märgitud rikkumised viivitamata
lõpetama, kui seda juba tehtud ei ole, ja hoiduma edaspidi mis tahes piiravast tegevusest, millel on sama või samaväärne eesmärk
või tagajärg.
Vaidlustatud otsuse artiklis 3 määras komisjon nendele ettevõtjatele ja tootjate esindajatele trahvid, pidades hagejat solidaarselt
vastutavaks Agroexpansiónile määratud trahvi tasumise eest ning SCC‑d, SCTC‑d ja TCLT‑d solidaarselt vastutavaks WWTE‑le määratud
trahvi tasumise eest (vt tagapool punktid 61 ja 62).
3.
Vaidlustatud otsuse adressaadid
Vaidlustatud otsuse adressaatide ring on määratletud selle otsuse punktis 2.4 (vaidlustatud otsuse põhjendused 357–400).
Esiteks märkis komisjon selles punktis, et on tõendatud, et töötlejad ja Deltafina osalesid otseselt töötlejate kokkuleppes
ning tootjate esindajad tootjate esindajate kokkuleppes, mistõttu iga nimetatud ettevõtja ja ettevõtjate ühendus „peab tunnistama
oma vastutust rikkumises ning on järelikult [vaidlustatud otsuse] adressaat” (vaidlustatud otsuse põhjendused 357 ja 358)
[siin ja edaspidi vaidlustatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]. Selle otsuse põhjendustes 359–369 annab ta täpsema
hinnangu Deltafina rollile töötlejate kokkuleppes.
Edasi uurib komisjon tütarettevõtja rikkumise emaettevõtjale süüks panemise küsimust, toonitades, et käesolevas asjas tuleb
seda teha kolme ettevõtja puhul, kelleks on Agroexpansión, WWTE ja Taes (vaidlustatud otsuse põhjendused 370–400).
Selles osas meenutab komisjon esiteks põhimõtteid, mida tema hinnangul selles valdkonnas kohaldada tuleb (vaidlustatud otsuse
põhjendused 371–374).
Eriti toob ta esile järgmist:
–        selleks et määratleda, kas emaettevõtja vastutab oma tütarettevõtja õigusvastase tegevuse eest, peab olema võimalik tuvastada,
et viimane „ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid täidab peamiselt emaettevõtja poolt talle antud juhiseid”
(Euroopa Kohtu 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 48/69: Imperial Chemical Industries
vs
. komisjon, EKL 1972, lk 619, punktid 132 ja 133);
–        vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib juhul, kui emaettevõtja esindab tütarettevõtja kogu kapitali, õiguspäraselt
eeldada, et tal on tegelik otsustav mõju tütarettevõtja tegevuse üle (Euroopa Kohtu 25. oktoobri 1983. aasta otsus kohtuasjas 107/82:
AEG-Telefunken
vs
. komisjon, EKL 1983, lk 3151, punkt 50, ja Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑286/98 P: Stora Kopparbergs
Bergslags
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I‑9925, punkt 29; Üldkohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T‑307/94,
T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ja T‑335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt
vs
. komisjon, nn PVC II kohtuotsus, EKL 1999, lk II‑931, punktid 961 ja 984);
–        seda eeldust kinnitavad „teatud asjadele omased eripärased tegurid”;
–        Euroopa Kohtu hinnangul võib emaettevõtja mõjutada niisuguse tütarettevõtja strateegiat, mida ta 100% ei kontrolli, juhul
kui tal on rikkumise toimepanemise ajal tütarettevõtja kapitalis enamusosalus (eespool viidatud kohtuotsus Imperial Chemical
Industries
vs
. komisjon, punkt 136) või kui teda teavitatakse „pidevalt” selle tütarettevõtja tegevusest ning ta määrab otse, kuidas tütarettevõtja
tegutseb (eespool viidatud kohtuotsus AEG-Telefunken
vs
. komisjon, punkt 52);
–        vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tähendab konkurentsiõiguse kontekstis mõiste „ettevõtja” majandusüksust asjassepuutuva
kokkuleppe eseme seisukohast, isegi kui õiguslikus mõttes koosneb see majandusüksus mitmest füüsilisest või juriidilisest
isikust (Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑9/99: HFB jt
vs
. komisjon, EKL 2002, lk II‑1487, punkt 66, milles viidatakse Euroopa Kohtu 12. juuli 1984. aasta otsusele kohtuasjas 170/83:
Hydrotherm Gerätebau, EKL 1984, lk 2999, punkt 11).
Teiseks, enne kui täpsemalt uuriti Agroexpansióni ja WWTE asja, märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 375 järgmist:
„Käesolevas asjas kontrollivad (osalus 100% või 90%) neljast Hispaania toortubaka töötlejast kolme rahvusvahelised Ameerika
äriühingud. Esinevad ka muud faktilised asjaolud, mis kinnitavad eeldust, et Agroexpansióni ja WWTE teod tuleb süüks panna
nende vastava[te]le emaettevõtja[te]le. Sel juhul tuleb neid kaht äriühingut – emaettevõtjat ja tema tütarettevõtjat – pidada
[vaidlustatud] otsuses tuvastatud rikkumise eest solidaarselt vastutavaks.”
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 376 lisab komisjon järgmist:
„[Kuid] pärast vastuväiteteatise saatmist ja isikute ärakuulamist selgus, et toimikus olevate tõendite põhjal ei saa sama
järeldust teha Universali […] ja Universal Leaf [Tobacco Co. Inc.] osaluse kohta Taeses ja Deltafinas. Nimelt, kui [mitte
arvestada] sõbralikke suhteid nende emaettevõtjate ja tütarettevõtjate vahel, siis ei ole toimikus ühtegi tõendit Universali
[…] ja Universal Leafi märkimisväärse sekkumise kohta [vaidlustatud otsuses] uuritud faktilistesse asjaoludesse. Seega ei
ole nad käesolevas asjas tehtava otsuse adressaatideks. Sama järeldus tuleb eriti teha Intabex [Netherlands BV] kohta, sest
tema 100% osalus Agroexpansiónis oli puhtalt finantseering.”
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 377–386 analüüsib komisjon Agroexpansiónit ja Dimonit.
Komisjon toob eriti esile, et alates 1997. aasta teisest poolaastast kontrollib hageja Agroexpansióni täielikult, tehes seda
100% tütarettevõtja Intabex kaudu (vaidlustatud otsuse põhjendus 377). Ta järeldab sellest, et õiguspäraselt võib järeldada,
et hiljemalt sellest hetkest mõjutas hageja otsustavalt Agroexpansióni tegevust (vaidlustatud otsuse põhjendus 378, esimene
lause). Komisjon lisab, et tema toimiku muud materjalid – mida ta kirjeldab vaidlustatud otsuse põhjenduses 379 – kinnitavad
„eeldust, [et hageja] võis otsustavat mõjutada” (vaidlustatud otsuse põhjendus 378, teine lause). Vaidlustatud otsuse põhjenduses 380
märkis ta, et eespool esitatust nähtub, et „[hagejat] teavitati tema tütarettevõtja sellest tegevusest, mis on käesoleva otsuse
esemeks, ning selle tegevuse taustast, ning et kuna alates 1997. aastast [esindas hageja] kogu tütarettevõtja kapitali, võis
ta tegelikult mõjutada tütarettevõtja tegevust”. Vaidlustatud otsuse põhjenduses 382 täpsustab komisjon, et „faktilised asjaolud,
millest Agroexpansión [hagejale] kirjavahetuses teada andis, pidid kutsuma esile tema vahetu reaktsiooni, milleks oli kas
distantseerumine mis tahes võimalikust konkurentsiõiguse normide rikkumisest või nõudmine, et Agroexpansióni juhid lõpetaksid
mis tahes võimaliku konkurentsivastase tegevuse”; seejärel tõdeb aga komisjon, et „lõpuks ei [teinud hageja] midagi selle
taolist”.
Lisaks asus komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 381 seisukohale, et põhjendamata on hageja argumendid, millele ta tugines
vastuväiteteatise vastuses selleks, et tõendada, et Agroexpansión tegutses turul sõltumatult.
Lõpuks lükkab komisjon tagasi hageja argumendi, et ta on rikkunud mittediskrimineerimise põhimõtet, kuna ta pani hagejale
süüks tütarettevõtja rikkumist, jättes Cetarsa emaettevõtjale, Sociedad estatal de participaciones industrialesele (edaspidi
„Sepi”) tema tütarettevõtja rikkumise süüks panemata. Komisjon õigustab seda erinevat kohtlemist asjaoluga, et erinevalt sellest,
mida väidab hageja, „ei ole tema toimikus […] tõendeid selle kohta, et Cetarsa ja Sepi oleksid käesoleva asja esemeks oleval
teemal otseselt suhelnud”, et „Sepi osalus Cetarsas oli sisuliselt finantseering, mis oli analoogne Intabexi ja Agroexpansióni
vahelise suhtega”, et „Cetarsasse (erinevalt Agroexpansiónist) oli koondatud kogu Sepi kontserni tubakatöötlemise tegevus
ja samal põhjusel juhitakse seda eraldiseisvalt”, ning lõpuks, et „Cetarsa ei ole Sepi 100% tütarettevõtja” (vaidlustatud
otsuse põhjendus 384).
Komisjon järeldab nendest erinevatest asjaoludest, et hagejat „tuleb pidada Agroexpansióniga solidaarselt vastutavaks [vaidlustatud
otsuses] tuvastatud tegevuse eest, millega viimane tegeles ajavahemikul 1997. aasta teisest poolaastast kuni 10. augustini
2001” (vaidlustatud otsuse põhjendus 386).
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 387–400 uuris komisjon WWTE juhtumit. Ta järeldas, et perioodil 1995 kuni 1998. aasta maini
kontrollisid WWTE‑d ühiselt SCC (SCTC ja TCLT kaudu) ning WWTE president ja tema perekond; ta toob välja rea asjaolusid, mis
tõendavad, et samal perioodil mõjutas SCC „ja/või tema tütarettevõtjad” tegelikult WWTE tegevust Hispaanias (vaidlustatud
otsuse põhjendus 391). Perioodi kohta 1998. aasta maist kuni vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni esitab komisjon rea asjaolusid,
mis tõendavad, et alates 1998. aasta maist oli SCC‑l kas vahetult või TCLT ja SCTC kaudu ainukontroll WWTE üle ning et ta
mõjutas otsustavalt tema kaubandusstrateegiat. Ta lisab, et „SCC poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud argumendid ei ole
sellised, mis [lubaksid] teha selle kohta teistmoodi järelduse” (vaidlustatud otsuse põhjendus 399). Arvestades neid erinevaid
asjaolusid, järeldas komisjon, et hiljemalt alates 1996. aastast mõjutas „SCC ja/või tema tütarettevõtjad SCTC ja TCLT ” tegelikult
otsustavalt WWTE kaubandusstrateegiat ning neid tuleb seetõttu pidada solidaarselt vastutavaks WWTE‑le süüks pandud tegevuse
eest ja nad on seega vaidlustatud otsuse adressaadid (vaidlustatud otsuse põhjendus 400).
4.
Trahvide kindlaksmääramine
Komisjon uurib vaidlustatud otsuse adressaatidele määratavate trahvide küsimust selle otsuse põhjendustes 404–458.
Komisjon määras trahvid kindlaks rikkumiste raskuse ja kestuse alusel ehk kahe kriteeriumi alusel, mis on sõnaselgelt välja
toodud nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade
rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõikes 3 ja määruse nr 17 – mis vaidlustatud
otsuse kohaselt oli kohaldatav rikkumiste toimepanemise ajal – artikli 15 lõikes 2 (vaidlustatud otsuse põhjendused 404 ja
405).
Iga adressaadi trahvisumma kindlaksmääramiseks kohaldas komisjon meetodit, mis on määratletud suunistes määruse nr 17 artikli 15
lõike 2 ja [ST] artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01,
lk 171; edaspidi „suunised”) artikli 15 lõikes 2, kuigi ta sellele otseselt ei viidanud. Vaidlustatud otsuses hindas komisjon
ka seda, kas ja millises ulatuses täitsid adressaadid koostööteatises sätestatud nõudeid.

Trahvide lähtesumma
Kõigepealt kvalifitseeris komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 414 rikkumised „väga rasketeks” rikkumisteks, olles selle
otsuse põhjendustes 408–413 uurinud rikkumise laadi, tegelikku mõju turule, geograafilise turu ulatust ja asjaomase kaubaturu
suurust.
Edasi märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 415, et „arvesse tuleb võtta iga ettevõtja osakaalu ja järelikult nende
ebaseadusliku tegevuse tegelikku mõju konkurentsile, et igale ettevõtjale määratud trahvi hoiatav mõju oleks proportsionaalne
tema panusega karistatavasse õigusvastasesse tegevusse”.
Nii eristab komisjon esiteks töötlejate kokkulepet (vaidlustatud otsuse põhjendused 416–424) ja teiseks tootjate esindajate
kokkulepet (vaidlustatud otsuse põhjendused 425–431).
Esiteks, mis puudutab töötlejate kokkulepet, siis leiab komisjon, et „trahvid tuleb astmestada vastavalt iga isiku panusele
õigusvastasesse tegevusse ja nende positsioonile asjaomasel turul” (vaidlustatud otsuse põhjendus 416).
Selle kohta märgib komisjon, et „Deltafinale tuleks määrata kõige kõrgem lähtesumma, kuna Deltafinal oli Hispaania töödeldud
toortubaka peamise ostjana turul eriti tähtis roll” (vaidlustatud otsuse põhjendus 417).
Töötlejate osas asus komisjon seisukohale, et nende „panust” õigusvastasesse tegevusse „võib suures osas sarnaseks pidada”
(vaidlustatud otsuse põhjendus 418). Tema hinnangul tuleb aga arvesse võtta iga töötleja erinevat suurust ja turuosa ning
selle alusel jagada nad kolme kategooriasse.
Esimesse kategooriasse, mis oli n-ö eriline, liigitab komisjon Cetarsa, tuginedes asjaolule, et see on „ülekaalukalt esimene
töötleja Hispaanias” ning seetõttu tuleb talle määrata kõige kõrgem lähtesumma (vaidlustatud otsuse põhjendus 419). Teise
kategooriasse liigitab ta Agroexpansióni ja WWTE, tuginedes sellele, et neil on mõlemal umbes 15% turuosa ning seetõttu tuleb
neile määrata sama lähtesumma (vaidlustatud otsuse põhjendus 420). Lõpuks liigitab ta kolmandasse kategooriasse Taese, põhjusel
et tal on vaid 1,6% turuosa ning seetõttu tuleb talle määrata kõige väiksem lähtesumma (vaidlustatud otsuse põhjendus 421).
Teiseks, et tagada trahvi hoiatav mõju, otsustas komisjon lisaks kohaldada WWTE lähtesumma suhtes kordajat 1,5 ehk suurendada
trahvi 50% ja Agroexpansióni lähtesumma suhtes kordajat 2 ehk suurendada trahvi 100% (vaidlustatud otsuse põhjendus 423).
Kuigi nendel kahel töötlejal oli Hispaania toortubaka ostu turul suhteliselt väike turuosa, kuulusid nad komisjoni hinnangul
rahvusvahelistesse kontsernidesse, millel on oluline majanduslik ja rahaline jõud, ning „lisaks” „tegutsesid oma vastavate
emaettevõtjate määravate juhtnööride kohaselt” (vaidlustatud otsuse põhjendus 422).
Neid erinevaid asjaolusid arvesse võttes määras komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 424 kindlaks töötlejate ja Deltafina
trahvi lähtesummad järgmiselt:
–        Deltafina:          8 000 000 eurot;
–        Cetarsa:                   8 000 000 eurot;
–        Agroexpansión: 1 800 000 eurot x 2 = 3 600 000 eurot;
–        WWTE:                   1 800 000 eurot x 1,5 = 2 700 000 eurot;
–         Taes:                   200 000 eurot.
Komisjon asus tootjate esindajate kokkuleppe osas seisukohale, et igale neist tuleb määrata sümboolne trahv 1000 eurot (vaidlustatud
otsuse põhjendused 425 ja 430). Ta õigustab oma seisukohta sellega, et „standardlepingute kollektiivseid läbirääkimisi reguleeriv
õiguslik raamistik võis tekitada olulisi kahtlusi tootjate esindajate ja töötlejate tegevuse seaduslikkuse suhtes selles väga
spetsiifilises standardlepingute kollektiivsete läbirääkimiste kontekstis” (vaidlustatud otsuse põhjendus 428), tuginedes
selles küsimuses vaidlustatud otsuse põhjenduses 427 esitatud teatud asjaoludele. Ta märgib ka, et „lisaks olid nende standardlepingute
läbirääkimiste toimumine ja tulemused üldiselt teada ja […] enne käesoleva menetluse algatamist ei seadnud ükski ametiasutus
kahtluse alla nende vastavust ühenduse või Hispaania õigusele” (vaidlustatud otsuse põhjendus 429).

Trahvide põhisumma
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 432 ja 433 uuris komisjon töötlejatele ja Deltafinale süüks pandud rikkumise kestuse küsimust.
Ta määras selleks kestuseks viis aastat ja neli kuud, mis kvalifitseerus pikaajaliseks rikkumiseks. Seetõttu suurendas ta
iga töötleja ja Deltafina trahvi lähtesummat 50%.
Seega määrati järgmised trahvi põhisummad:
–        Deltafina: 12 000 000 eurot;
–        Cetarsa: 12 000 000 eurot;
–        Agroexpansión: 5 400 000 eurot;
–        WWTE: 4 050 000 eurot;
–        Taes: 300 000 eurot;
–        ASAJA: 1000 eurot;
–        UPA: 1000 eurot;
–        COAG: 1000 eurot;
–        CCAE: 1000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 434).

Raskendavad ja kergendavad asjaolud
Deltafina trahvi põhisummat suurendati raskendavate asjaolude tõttu 50%, kuna sellel ettevõtjal oli töötlejate kokkuleppes
eestvedaja roll (vaidlustatud otsuse põhjendused 435 ja 436).
Kergendavate asjaoludena märkis komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 437 ära, et „samu tegureid, mis on välja toodud [vaidlustatud
otsuse] põhjendustes 427–429, [võis] kohaldada ka töötlejate tegevusele ainult osas, mis puudutas nende avalikke läbirääkimisi
ja tüüplepingute sõlmimist (muu hulgas läbirääkimised hinnavahemike ja täiendavate tingimuste üle) tootjate esindajatega”.
Mis puudutab töötlejate sõlmitud „salajasi” kokkuleppeid toortubaka (kõrgeima) keskmise tarnehinna ja iga sordi ostukoguste
kohta, siis lisab komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 438, et töötlejate tegevus „läks selgelt kaugemale sellest, mis
oli lubatud kohaldatava õigusliku raamistikuga, mida kohaldati tootjate esindajatega avalike läbirääkimiste pidamise ja kokkulepete
sõlmimise suhtes”. Ta tunnistab aga, et „tootjate esindajate ja töötlejate avalikel läbirääkimistel fikseeriti vähemalt teatud
ulatuses põhilised lähtepunktid (eriti see, millistel juhtudel tegutsetakse koos ja võetakse ühine seisukoht), mille alusel
võisid töötlejad lisaks avalikel läbirääkimistel ühise seisukoha väljendamisele kujundada salajase strateegia (kõrgeima) keskmise
tarnehinna ja koguste suhtes”.
Arvestades eespool punktides 54 ja 55 nimetatud asjaolusid, otsustas komisjon vähendada töötlejatele ja Deltafinale määratud
trahvide põhisummasid 40% (vaidlustatud otsuse põhjendus 438). Agroexpansióni trahvi põhisummaks sai seega 3 240 000 eurot
(vaidlustatud otsuse põhjendus 439).

Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiir
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 440–447 uuris komisjon, kas erinevatele adressaatidele välja arvutatud trahvi põhisummasid
tuleb kohandada nii, et need ei ületaks määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiiri 10% käibest.
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 441 märkis komisjon, et kui asjassepuutuvad äriühingud kuuluvad kontserni ja on tõendatud,
et nende äriühingute emaettevõtjad on neid otsustavalt mõjutanud ning järelikult on emaettevõtjad solidaarselt vastutavad
nende tütarettevõtjatele määratud trahvide tasumise eest, tuleb trahvi ülempiiri kindlaksmääramisel aluseks võtta kontserni
ülemaailmne käive.
Pärast seda, kui komisjon oli vaidlustatud otsuse põhjenduses 442 meenutanud, et hageja oli solidaarselt vastutav Agroexpansiónile
määratud trahvi tasumise eest, märkis ta selle otsuse põhjenduses 446, et seda trahvisummat ei tule kohandada, sest hageja
konsolideeritud käive oli 2003. aastal 1 271 700 000 Ühendriikide dollarit (USD). Seega jäi Agroexpansióni trahviks enne koostööteatise
kohaldamist 3 240 000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 447).

Koostööteatise kohaldamine ja lõplikud trahvisummad
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 448–456 käsitles komisjon töötlejatele ja Deltafinale koostööteatise kohaldamise küsimust.
Ta vähendas Agroexpansióni trahvi koostööteatise punkti D lõike 2 esimese taande alusel 20% (vaidlustatud otsuse põhjendus 454).
Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel määras komisjon järgmised trahvid:
–        Deltafina: 11 880 000 eurot;
–        Cetarsa: 3 631 500 eurot;
–        Agroexpansión: 2 592 000 eurot;
–        WWTE: 1 822 500 eurot;
–        Taes: 108 000 eurot;
–        ASAJA: 1000 eurot;
–        UPA: 1000 eurot;
–        COAG: 1000 eurot;
–        CCAE: 1000 eurot (vaidlustatud otsuse põhjendus 458).
Hageja tunnistati solidaarselt vastutavaks Agroexpansiónile määratud trahvi maksmise eest ning SCC, SCTC ja TCLT solidaarselt
vastutavateks WWTE‑le määratud trahvi tasumise eest (vaidlustatud otsuse põhjendus 458 ja artikkel 3).

Menetlus ja poolte nõuded
21. jaanuaril 2005 esitasid SCC, SCTC ja TCLT hagiavalduse vaidlustatud otsuse tühistamise nõudes (kohtuasi T‑24/05) ja WWTE
hagiavalduse, milles ta palus vähendada talle selle otsusega määratud trahvi (kohtuasi T‑37/05).
22. jaanuaril 2005 esitas ka Agroexpansión hagiavalduse, milles ta palus vähendada talle vaidlustatud otsusega määratud trahvi
(kohtuasi T‑38/05).
Hageja esitas käesoleva kohtuasja algatamiseks hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 28. jaanuaril 2005.
1. augustil 2005 Üldkohtu kantseleisse esitatud kirjas palus hageja liita käesolev kohtuasi kohtuasjadega T‑24/05, T‑37/05
ja T‑38/05.
Komisjon leidis Üldkohtu kohtukantseleile 7. septembril 2005 saadetud kirjas, et nelja asja liitmine ei paranda tema hinnangul
oluliselt menetluse tõhusust ja et ta laseb kohtul otsustada, kas kohtuasjade liitmise taotlus rahuldada või mitte.
Üldkohus kohtuasjade liitmise taotlust ei rahuldanud.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (neljas koda) algatada suulise menetluse ja palus komisjonil kodukorra
artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames vastata teatud küsimustele. Komisjon täitis selle nõude ettenähtud
tähtajal.
Poolte kohtukõned ja Üldkohtu esitatud küsimustele antud vastused kuulati ära 17. juuni 2009. aasta kohtuistungil.
Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsuse artiklid 1, 3 ja 5 teda puudutavas osas;
–        teise võimalusena vähendada trahvisummat, mille komisjon määras Agroexpansiónile ja solidaarvastutuse alusel ka talle;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata, välja arvatud kolmas väide, millega tuleb osaliselt nõustuda;
–        jätta hageja kohtukulud tema enda kanda ja mõista hagejalt välja osa tema kohtukuludest, või teise võimalusena jätta mõlema
poole kohtukulud nende endi kanda.

Õiguslik käsitlus
Hagiavalduse põhjendamiseks esitab hageja neli väidet:
–        esiteks, rikutud on EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2 ja proportsionaalsuse põhimõtet;
–        teiseks, rikutud on võrdse kohtlemise ja isikuliku vastutuse põhimõtet;
–        kolmandaks, rikutud on proportsionaalsuse ja isikuliku vastutuse põhimõtet ning määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2;
–        ja neljandaks, rikutud on õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
Kohtuistungil esitas hageja veel ühe väite, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust.
Esimene, teine ja viies väide toetavad sisuliselt nõuet, milles palutakse vaidlustatud otsus osaliselt tühistada. Kolmas ja
neljas väide toetavad seda otsust muutva kohtuotsuse tegemise nõuet.
Viiendat väidet uuritakse pärast esimest ja kolmandat väidet pärast neljandat väidet.
1.
Esimene väide, mille kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2 ja proportsionaalsuse
põhimõtet

Poolte argumendid
Hageja väidab, et komisjon on teinud ilmse vea, tuvastades, et rikkumise jooksul mõjutas ta otsustavalt Agroexpansióni ja
järeldades, et seetõttu on ta rikkumise eest solidaarselt vastutav. Seega ei olnud hageja hinnangul komisjonil õigust esiteks
teda kvalifitseerida vaidlustatud otsuse adressaadiks ja teiseks võtta määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud 10%
ülempiiri kohaldamisel aluseks tema kogukäivet.
Nende argumentide toetuseks märgib hageja esiteks, et väljakujunenud kohtupraktikast ja komisjoni otsustuspraktikast tuleneb,
et ainult sellest, et emaettevõtja esindab kogu tütarettevõtja aktsiakapitali, ei piisa, et talle omistada vastutus tütarettevõtja
rikkumise eest. Lisaks peab olema selgelt tõendatud, et emaettevõtja osales otseselt asjassepuutuvas õigusvastases tegevuses,
et ta on vastutav selle täideviimise eest, et ta osales kartellikoosolekutel või oli rikkumisega otseselt seotud, näiteks
sellega, et ta andis tütarettevõtjale juhtnööre see toime panna. Hageja viitab eriti eespool punktis 29 viidatud kohtuotsuse
Stora Kopparbergs Bergslags
vs
. komisjon punktidele 28 ja 29.
Teiseks väidab hageja, et komisjoni poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 379 viidatud asjaolud ei tõenda, et ta teostas otsustavat
mõju Agroexpansióni üle. Ta vaidleb eriti vastu komisjoni argumendile, et teda teavitati asjassepuutuvast õigusvastasest tegevusest.
Selles küsimuses vaidleb hageja kõigepealt vastu sellele, et ta sai „tegevusaruandeid” ja „tehinguaruandeid”, mida mainitakse
otsuse selles põhjenduses. Ta märgib, et neid aruandeid tõlgiti süstemaatiliselt inglise keelde selleks, et hõlbustada Agroexpansióni
ühe juhatuse liikme T. poolt tema ülesannete täitmist, sest viimane ei rääkinud hispaania keelt. Ta vaidleb vastu sellele,
et T. oli nimetatud juhatuse liikmeks selleks, et ta esindaks kontserni Dimon huve, ja täpsustab, et ta vabastati ka ajutiselt
kõigist kohustustest kontsernis hagi tõttu, mille ta Intabexi endiste aktsionäride vastu esitas.
Edasi vaidleb hageja vastu argumendile, mis on esitatud samas põhjenduses, et esineb mitu näidet Agroexpansióni kirjadest,
milles teda informeeritakse vaidlusalusest õigusvastasest tegevusest. Mis puudutab täpsemalt Agroexpansióni tegevdirektori
B. 14. detsembri 1998. aasta faksi, siis saadeti see mitte hagejale, vaid D‑le, kes oli „Dimon International, Inc. finantsosakonna
töötaja”, ning see puudutas vaid Agroexpansióni ja Deltafina vahel sõlmitud töödeldud tubaka müügilepingu küsimusi. B. poolt
S‑le 30. oktoobril 2000 saadetud elektronkirja peamine eesmärk oli aga informeerida viimast tubakatootjate streigi ohust.
Lisaks märgib hageja, et S. tööandja ei olnud mitte tema, vaid Dimon International Services, et ta tegeles töödeldud tubaka
müügi koordineerimisega Euroopas ja et ta ei olnud kontserni Dimon kuuluva ühegi äriühingu juhatuses või juht. Samad põhjendused
kehtivad ka 9. mail 2001 B. poolt S‑ile saadetud elektronkirja kohta.
Viimaseks, mis puudutab vaidlustatud otsuse põhjenduses 379 viidatud muid kirju, siis ükski neist ei viita otseselt või kaudselt
vaidlusalusele õigusvastasele tegevusele või Agroexpansióni Hispaania toortubaka ostutegevusele.
Kolmandaks kinnitab hageja, et Agroexpansión tegeles Hispaania toortubaka ostuturul alati sõltumatu majandusüksusena, määratledes
ise oma kaubanduspoliitika.
Olles meenutanud, et Agroexpansiónil oli „kohapealne juhatus”, tugineb hageja selle kinnituse toetuseks järgmistele asjaoludele:
–        18. novembril 1997, mil ta Intabexi kaudu omandas 100% osaluse Agroexpansióni aktsiakapitalis, otsustati ametisse jätta selle
juhid, eelkõige B, kes oli selle äriühingu asutaja-aktsionär ja tegevdirektor (kuni 2004. aasta detsembrini);
–        vastavalt samal kuupäeval Agroexpansióni ja B. vahel sõlmitud „juhtimislepingule” (edaspidi „juhtimisleping”) võis toortubaka
ostutehinguid teha ning selle äriühingu toortubaka ostupoliitika määratleda B. ja poliitikat võis ellu viia üksnes tema;
–        B. poolt toortubaka ostuotsuste tegemiseks ei pidanud ta saama Agroexpansióni juhatuse eelnevat nõusolekut või hilisemat heakskiitu;
–        B. on Agroexpansióni juhatuse ainus liige, kes osales teiste töötlejatega või toortubaka tootjatega toimunud koosolekutel;
–        ükski Agroexpansióni neljast juhatuse liikmest ei olnud samal ajal hageja juhatuse liige ega kuulunud tema juhtorganitesse;
–        ta ei andnud Agroexpansiónile mingeid korraldusi või juhtnööre seoses eespool nimetatud koosolekutega või tema ostupoliitikaga;
–        ta ei kehtestanud kunagi mingeid kontrollimehhanisme Agroexpansióni ostutegevuse kontrollimiseks.
Komisjon palub, et esimene väide lükataks tagasi.
Esiteks kinnitab komisjon, et kohtupraktikast ja tema otsustuspraktikast tuleneb, et kui emaettevõtja esindab kogu tütarettevõtja
aktsiakapitali, võib eeldada, et ta tegelikult mõjutab otsustavalt tütarettevõtja kaubandustegevust ja teda võib seega pidada
vastutavaks tütarettevõtja toime pandud rikkumise eest. Komisjon ei ole seega kohustatud esitama täiendavaid tõendeid. Komisjon
täpsustab, et emaettevõtja võib selle eelduse ümber lükata, kui ta esitab piisavalt tõendeid, mis näitavad, et tema tütarettevõtja
tegutseb tegelikult turul sõltumatult.
Teiseks vaidleb komisjon vastu sellele, et hageja on seda käesolevas asjas tõendanud. Tema hinnangul ei ole see, et Agroexpansiónil
on oma kohapealne juhatus, iseenesest piisav, et tõendada tema sõltumatut tegutsemist, ning märgib, et juhtimislepingu kohaselt
on B. kohustatud tegutsema vastavalt „süsteemidele” ja „protseduuridele”, mille määrab kindlaks selle äriühingu juhatus.
Kolmandaks väidab komisjon, et tema toimikus on tõendeid, mis kinnitavad, et hageja mõjutas tegelikult otsustavalt Agroexpansióni
tegevust. Ta väidab muu hulgas, et T. nimetati Agroexpansióni juhatuse liikmeks selleks, et ta esindaks seal kontserni Dimon
huve ning et ei ole usutav – arvestades tema rolli olulisust selles kontsernis –, et ta ei teavitanud kunagi hagejat „tegevusaruannetest”
ja „tehinguaruannetest”, mida mainitakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 379. Komisjon lisab, et lisaks nendele aruannetele
tuleneb erinevatest kirjadest, millele selles põhjenduses viidatakse, et Agroexpansión informeeris hagejat asjassepuutuvast
õigusvastasest tegevusest. Lõpuks tuleneb selles samas põhjenduses viidatud muudest dokumentidest selgelt, et hageja mõjutas
otsustavalt Agroexpansióni teatud peamisi kaubandustegevuse valdkondi, nagu Cetarsa ja Deltafinaga lepingute läbirääkimine
ja nende täitmine, ning et tema tütarettevõtja teavitas teda müügitingimustest ja Hispaanias toortubaka sektoris kehtivatest
õigusnormidest.

Üldkohtu hinnang
Tuleb meenutada, et konkurentsiõigus reguleerib ettevõtjate tegevust (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud
kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt
vs
. komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 59) ja et ettevõtja mõiste hõlmab mis tahes majandustegevusega tegelevat üksust, sõltumata
selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P,
C‑202/02 P, C‑205/02 P − C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt
vs
. komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punkt 112).
Kohtupraktikas on samuti täpsustatud, et ettevõtjat tuleb selles kontekstis mõista majandusüksusena isegi siis, kui see majandusüksus
koosneb õiguslikult mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (Euroopa Kohtu 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑217/05:
Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, EKL 2006, lk I‑11987, punkt 40, ja Üldkohtu 15. septembri
2005. aasta otsus kohtuasjas T‑325/01: DaimlerChrysler
vs
. komisjon, EKL 2005, lk II‑3319, punkt 85).
Kui see majandusüksus rikub konkurentsieeskirju, tuleb tal isikliku vastutuse põhimõtte alusel ka selle rikkumise eest vastutada
(vt selle kohta Euroopa Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑49/92 P: komisjon
vs
. Anic Partecipazioni, EKL 1999, lk I‑4125, punkt 145; 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑279/98 P: Cascades
vs
. komisjon, EKL 2000, lk I‑9693, punkt 78, ja 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/06: ETI jt, EKL 2007, lk I‑10893,
punkt 39).
Mis puudutab küsimust, millises olukorras võib karistada juriidilist isikut, kes ei ole rikkumise toimepanija, siis tuleneb
väljakujunenud kohtupraktikast, et tütarettevõtja tegevuse võib emaettevõtjale süüks panna muu hulgas siis, kui tütarettevõtja
– olgugi et tal on eraldi õigusvõime – ei otsusta oma tegutsemise üle turul sõltumatult, vaid rakendab peamiselt talle emaettevõtja
poolt antud juhiseid (eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Imperial Chemical Industries
vs
. komisjon, punktid 132 ja 133; 14. juuli 1972. aasta otsus kohtuasjas 52/69: Geigy
vs
. komisjon, EKL 1972, lk 787, punkt 44, ja 21. veebruari 1973. aasta otsus kohtuasjas 6/72: Europemballage ja Continental
Can
vs
. komisjon, EKL 1973, lk 215, punkt 15), arvestades eelkõige majanduslikke, organisatsioonilisi ja õiguslikke sidemeid, mis
ühendavad neid kahte õiguslikku üksust (vt analoogia alusel eespool punktis 89 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt
vs
. komisjon, punkt 117, ja eespool punktis 91 viidatud kohtuotsus ETI jt, punkt 49).
Sellises olukorras on emaettevõtja ja tütarettevõtja sama majandusüksus ja nad moodustavad seega ühe ettevõtja käesoleva kohtuotsuse
punktides 89 ja 90 viidatud kohtupraktika tähenduses. Seega võib komisjon trahve määrava otsuse emaettevõtjale adresseerida
seetõttu, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kujutavad endast ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, mitte seetõttu,
et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja vahel on rikkumisele ässitav side või et emaettevõtja on lausa rikkumisest osa võtnud
(Üldkohtu 12. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑112/05: Akzo Nobel jt
vs
. komisjon, EKL 2007, lk II‑5049, punkt 58).
Samuti tuleneb kohtupraktikast, et komisjon ei saa piirduda ainult selle tuvastamisega, et emaettevõtja on võimeline tütarettevõtja
tegevust otsustavalt mõjutama, vaid ta peab kontrollima, kas seda mõju ka tegelikult avaldati (vt selle kohta eespool punktis 29
viidatud kohtuotsused Imperial Chemical Industries
vs
. komisjon, punkt 137, ja AEG-Telefunken
vs
. komisjon, punkt 50).
Niisuguses spetsiifilises olukorras, kus emaettevõtja esindab 100% sellise tütarettevõtja kapitalist, kes on toime pannud
konkurentsiõiguse rikkumise, võib esiteks emaettevõtja selle tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada (vt selle kohta
eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Imperial Chemical Industries
vs
. komisjon, punktid 136 ja 137) ning teiseks kehtib lihtne eeldus, et emaettevõtja ka tegelikult mõjutab otsustavalt oma tütarettevõtja
tegevust (vt selle kohta eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus AEG-Telefunken
vs
. komisjon, punkt 50, ja PVC II kohtuotsus, punktid 961 ja 984).
Seega võib komisjon eeldada, et emaettevõtja mõjutab otsustavalt tütarettevõtja kaubandusstrateegiat, kui ta tõendab, et emaettevõtja
esindab kogu tütarettevõtja kapitali. Komisjon saab sel juhul pidada emaettevõtjat tütarettevõtjale määratud trahvi maksmise
eest solidaarselt vastutavaks, v.a kui see emaettevõtja – kelle kohustus on see eeldus ümber lükata – esitab piisavalt tõendeid,
et tema tütarettevõtja tegutseb turul sõltumatult (vt selle kohta eespool punktis 29 viidatud kohtuotsus Stora Kopparbergs
Bergslags
vs
. komisjon, punkt 29).
Kuigi on tõsi, et Euroopa Kohus tugines eespool punktis 29 viidatud kohtuotsuse Stora Kopparbergs Bergslags
vs
. komisjon punktides 28 ja 29 lisaks 100% osalusele tütarettevõtja kapitalis ka muudele asjaoludele, nagu see, et emaettevõtja
mõju tütarettevõtja kaubandusstrateegiale ei vaidlustatud ja äriühinguid esindati haldusmenetluses koos, tõstis Euroopa Kohus
need asjaolud esile siiski üksnes eesmärgiga tuua välja kõik tõendid, millele Üldohus oli oma põhjendused rajanud, mitte eesmärgiga
seada eespool punktis 95 nimetatud eelduse kohaldamise võimalust sõltuvusse sellest, kas on esitatud täiendavaid tõendeid
emaettevõtja tegeliku otsustava mõjutamise kohta (Üldkohtu 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑69/04: Schunk ja Schunk
Kohlenstoff-Technik
vs
. komisjon, EKL 2008, lk II‑2567, punkt 57).
Lõpuks tuleb täpsustada, et eeldust, mis kehtib kogu kapitali esindamise korral, võib kohaldada mitte ainult juhul, kui näiteks
emaettevõtja ja tütarettevõtja vahel esineb otsene side, vaid ka juhul, nagu käesolevas asjas, kui see suhe on kaudne, toimides
vahetasandi tütarettevõtja kaudu.
Veel tuleb meenutada, et vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikele 2 võib komisjon otsusega määrata ettevõtjatele või
ettevõtjate ühendustele EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest trahvi, mis ei ületa 10% iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva
majandusaasta käibest. Sama säte on kehtestatud määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2.
Selles sättes nimetatud käive on määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 puudutava väljakujunenud kohtupraktika kohaselt asjassepuutuva
ettevõtte – st ettevõtja, kellele rikkumine süüks pandi ja kelle vastutus seega tuvastati (Üldkohtu 20. märtsi 2002. aasta
otsus kohtuasjas T‑31/99: ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon, EKL 2002, lk II‑1881, punkt 181, ja 4. juuli 2006. aasta otsus
kohtuasjas T‑304/02: Hoek Loos
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑1887, punkt 116) – kogukäive (Euroopa Kohtu 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80:
Musique Diffusion française jt
vs
. komisjon, EKL 1970, lk 1825, punkt 119; Üldkohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑236/01, T‑239/01,
T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ja T‑252/01: Tokai Carbon jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑1181, punkt 367, ja 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00
ja T‑78/00: JFE Engineering jt
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 533).
Mis puudutab määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 märgitud mõistet „eelmise aasta käive”, siis tuleb seda mõista kui viidet
selle majandusaasta käibele, mis eelnes komisjoni otsuse vastuvõtmisele, välja arvatud juhul, kui esineb eripärane olukord
– millega käesolevas asjas tegu ei ole –, kus viimase majandusaasta käive ei anna mingit kasulikku teavet ettevõtja tegeliku
majandusliku olukorra ega selle kohta, milline oleks talle määratava trahvi sobiv tase (vt Euroopa Kohtu 7. juuni 2007. aasta
otsus kohtuasjas C‑76/06 P: Britannia Alloys & Chemicals
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I‑4405, punktid 25, 29 ja 30).
Seega küsimus, millele väite käesolevas osas vastata tuleb, on see, kas komisjon võis põhjendatult järeldada, et käesolevas
asjas kuulus asjassepuutuvasse ettevõttesse Agroexpansión ja kontserni, millesse ta kuulus, hierarhia tipus olev emaettevõtja,
st hageja. Kui sellele küsimusele saab vastata jaatavalt, tuleb asuda seisukohale, et arvestades eespool punktides 99–101
esitatud põhimõtteid, võttis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 442 ja 446 ülempiiri 10% käibest kohaldamisel õigesti
arvesse hageja konsolideeritud käivet 2003. aastal.
Selle küsimuse uurimiseks tuleb kõigepealt kindlaks teha, millised on kriteeriumid, millest komisjon lähtus vaidlustatud otsuses
tütarettevõtja toime pandud rikkumise süüks panemisel emaettevõtjale, ja kas need kriteeriumid on vastuolus kohtupraktikas
selles valdkonnas kehtestatud põhimõtetega, ning lõpuks kontrollida, kas komisjon on neid kriteeriume õigesti kohaldanud,
järeldades, et Agroexpansión ja hageja moodustavad ühe majandusüksuse.
Kriteeriumid, millest komisjon vaidlustatud otsuses lähtus, et tütarettevõtja toime pandud rikkumine süüks panna emaettevõtjale
Vaidlustatud otsusest nähtub, et emaettevõtjale tütarettevõtja poolt toime pandud rikkumise süüks panemisel ja seetõttu emaettevõtja
lisamisel selle otsuse adressaatide hulka ning tütarettevõtjale määratud trahvi tasumise eest tema solidaarselt vastutavaks
tunnistamisel oli komisjoni arutluskäik järgmine.
Komisjon lähtus eeldusest, et selline süüks panemine on võimalik, kuna emaettevõtja ja tütarettevõtja moodustavad ühe ja sama
majandusüksuse ning seetõttu ka ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 374).
Keskne asjaolu, millele komisjon tugines, et tuvastada, et emaettevõtja ja tütarettevõtja sellises suhtes on, oli viimase
turul tegutsemise sõltumatuse puudumine (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 371); selle sõltumatuse puudumise tõttu mõjutaski
emaettevõtja tütarettevõtja tegevust „otsustavalt” (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 18, 372, 373, 378, 380, 381, 383, 391,
392, 397, 399, 400, 422 ja 441).
Komisjon oli seisukohal, et ei piisa, kui ta tuvastab, et emaettevõtja võis oma tütarettevõtja tegevust otsustavalt mõjutada,
vaid ta oli kohustatud ka tõendama, et seda mõju tegelikult avaldati (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 18, 376,
384, 391, 392, 397, 399 ja 400).
Nii tuleneb muu hulgas vaidlustatud otsuse põhjendusest 384, et komisjoni hinnangul ei tulnud Sepile süüks panna tema peaaegu
et 80% osalusega tütarettevõtja Cetarsa toime pandud rikkumist, sest tema toimikus ei olnud ühtki tõendit selle kohta, et
viimane ei otsustanud oma turul tegutsemise üle sõltumatult.
Samuti tuleneb vaidlustatud otsuse põhjendusest 18, et põhjus, miks komisjon ei pidanud Universalit ega tema 100% osalusega
tütarettevõtjat Universal Leaf vastutavaks viimase 90% osalusega tütarettevõtja Taes rikkumise eest, oli piisavate tõendite
puudumine selle kohta, et nad Taesi tegelikult otsustavalt mõjutasid.
Perioodi osas enne 1998. aasta maid kohaldas komisjon WWTE emaettevõtjate suhtes samu põhimõtteid. Nii oli ta esimene ülesanne
tõendada, et emaettevõtjad, WWTE president ja tema perekonna kaks liiget kontrollisid ühiselt WWTE‑d ning ta jõudis järeldusele,
et nad võisid selle äriühingu tegevust otsustavalt mõjutada (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 388−391). Seejärel tõendas
ta, tuginedes vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 loetletud reale tõenditele, et need emaettevõtjad mõjutasid ka tegelikult
WWTE tegevust otsustavalt (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 391, 392 ja 400).
Lisaks tõi komisjon esile asjaolu, et spetsiifilises olukorras, kus emaettevõtja esindab kogu tütarettevõtja kapitali, võib
ta kohtupraktika kohaselt eeldada, et esimene mõjutab tegelikult teise tegevust otsustavalt (vt vaidlustatud otsuse põhjendus 372).
Kuid komisjon otsustas käesolevas asjas, et sellises olukorras emaettevõtjatele tütarettevõtjate toime pandud rikkumise süüks
panemiseks ei saa tugineda üksnes sellele eeldusele, vaid seda tuleb põhjendada ning seetõttu tuleb tugineda ka faktilistele
asjaoludele, mis tõendavad, et need emaettevõtjad ka tegelikult mõjutasid otsustavalt oma tütarettevõtjaid (vt eelkõige vaidlustatud
otsuse põhjendused 372, 375, 376 ja 378).
Nii nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 18 selgelt, et komisjon ei pidanud Deltafina otseseid ja kaudseid emaettevõtjaid,
st Universalit ja Universal Leafi − olenemata sellest, et nad kontrollisid Deltafinat 100% − nende tütarettevõtja rikkumise
eest vastutavaks seetõttu, et tal puudusid piisavad tõendid selle kohta, et need emaettevõtjad tegelikult seda tütarettevõtjat
otsustavalt mõjutasid. Vaidlustatud otsuse põhjendust 376 tuleb tõlgendada sama moodi, kuigi see on sõnastatud pisut ebaselgelt.
Täpsemalt, kuigi komisjon kinnitab selles põhjenduses, et tema toimikus ei ole „ühtegi kaudset tõendit selle kohta, et Universal
[…] ja Universal Leaf võtsid [vaidlustatud otsuses] uuritud tegudest konkreetselt osa”, ei saa seda kinnitust – lugedes seda
koos nimetatud otsuse põhjendusega 18 ja arvestades otsuse konteksti –, tõlgendada nii, et põhjus, miks komisjon rikkumist
nendele kahele emaettevõtjale − või mis tahes muule emaettevõtjale − süüks ei pannud, on asjaolu, et nad ei olnud rikkumisega
seotud.
Samuti nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 18 sama selgelt, et olenemata sellest, et Intabex kontrollis hagejat 100%,
ei pannud komisjon Intabexile Agroexpansióni rikkumist süüks seetõttu, et tal puudusid piisavad tõendid selle kohta, et Intabex
seda tütarettevõtjat tegelikult otsustavalt mõjutas, arvestades, et tema osalus selles äriühingus oli ainult finantseering
(vt ka vaidlustatud otsuse põhjendus 376).
Kuid mis puudutab perioodi pärast 1998. aasta maid, siis just see, et tal olid WWTE emaettevõtjate osas väidetavalt need tõendid
olemas, mis lisandusid asjaolule, et viimastele kuulus kogu – või vaid mõne kuu jooksul peaaegu kogu – osalus esimese kapitalis,
viis komisjoni rikkumise süüks panemiseni nendele emaettevõtjatele (vt eelkõige vaidlustatud otsuse põhjendused 375, 393,
396 ja 398).
Komisjon kasutas sama lähenemist ka hageja suhtes. Seega selleks, et tunnistada ta vastutavaks Agroexpansióni rikkumise eest
alates 1997. aasta teisest poolaastast, ei piirdunud ta tuginemisega eeldusele, mis tulenes asjaolust, et ta esindas sellest
ajast alates kogu Agroexpansióni kapitali (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 375, 377 ja 378), vaid ta võttis arvesse ka
teatud täiendavaid asjaolusid, mis tõendasid, et ta ka tegelikult mõjutas otsustavalt selle äriühingu tegevust (vt vaidlustatud
otsuse põhjendused 375 ja 378–380).
Selle järelduse saab teha muu hulgas vaidlustatud otsuse põhjenduse 378 teisest lausest, kuigi selles on märgitud, et need
täiendavad asjaolud kinnitavad, et hageja „võis” sellist mõju avaldada (vt eespool punkt 33). On tõsi, nagu kinnitab ka komisjon
ise vastuses Üldkohtu ühele kirjalikule küsimusele, et see lause oleks võinud olla sõnastatud „selgemalt”. Kuid tõlgendades
seda koos vaidlustatud otsuse põhjendustega 372 ja 377 ning vaidlustatud otsuse põhjenduse 378 esimese lausega, saab seda
mõista ainult eespool punktis 116 kirjeldatud viisil.
Lõpuks uuris komisjon, kas asjassepuutuvate tütarettevõtjate (ja/või nende emaettevõtjate) poolt vastuväiteteatise vastuses
esitatud argumendid, mille eesmärk oli tõendada, et nad tegutsesid turul sõltumatult, võivad olla tulemuslikud (vt eelkõige
vaidlustatud otsuse põhjendused 381 ja 399). Mis puudutab hageja argumente, siis lükkas ta need tulemusetutena tagasi, märkides
muu hulgas, et „tema Hispaania tütarettevõtja kohapealse juhatuse olemasolu ei välista[nud] [hageja] võimalust seda tütarettevõtjat
otsustavalt mõjutada” (vaidlustatud otsuse põhjendus 381).
Tuleb täpsustada, et komisjon ei kasutanud eespool punktides 105–107, 111 ja 112 täpsustatud lähenemist mitte ainult kaudsete
emaettevõtjate suhtes, vaid ka otseste emaettevõtjate suhtes, nagu seda viimati nimetatud olukorra osas tõendavad Universal
Leafi, Intabexi, SCTC ja TCLT juhtumid.
Võib veel lisada, et nimetatud meetod – ilma, et tuleks puudutada tagapool analüüsitavat küsimust, kas seda hageja suhtes
nõuetekohaselt kohaldati – on igati kooskõlas kohtupraktikas sel alal väljakujunenud põhimõtetega, mida meenutati eespool
punktides 89–98.
On tõsi, et selles spetsiifilises olukorras, kus emaettevõtja esindab konkurentsiõiguse rikkumise toime pannud tütarettevõtja
kogu kapitali, ei tuginenud komisjon selleks, et tõendada, et emaettevõtja tegelikult tõesti mõjutas otsustavalt tütarettevõtja
kaubandusstrateegiat, mitte ainult kohtupraktikas väljakujundatud eeldusele (vt eespool punktid 95 ja 96), vaid võttis arvesse
ka muid faktilisi asjaolusid, mis sellist mõjutamist kinnitasid.
Kuid nii tegutsedes esitas komisjon vaid rohkem tõendeid, kui oleks vaja olnud selleks, et ta saaks lugeda tõendatuks, et
tegeliku otsustava mõjutamise nõue on täidetud, järgides igati põhimõistet „majandusüksus”, mis on aluseks sama ettevõtja
moodustavate õigussubjektide rikkumise süüks panemist puudutavale kohtupraktikale.
Oluline on ka täpsustada, et kui komisjon kasutab mitme erineva ettevõtjaga seotud rikkumist puudutavas asjas tehtavas otsuses
kohtupraktikas heaks kiidetud meetodit, et kindlaks teha, kas rikkumine, mille sisuliselt on toime pannud tütarettevõtjad,
tuleb süüks panna ka emaettevõtjatele, tuleb tal kõigi ettevõtjate puhul lähtuda samadest kriteeriumidest, kui ei esine erilisi
asjaolusid. Komisjon on nimelt kohustatud järgima võrdse kohtlemise põhimõtet, mis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt nõuab,
et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline
kohtlemine on objektiivselt põhjendatud (vt Euroopa Kohtu 13. detsembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 106/83: Sermide, EKL 1984,
lk 4209, punkt 28, ja Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑311/94: BPB de Eendracht
vs
. komisjon, EKL 1998, lk II‑1129, punkt 309). Tuleb märkida, et komisjon on samal seisukohal, sest vaidlustatud otsuse põhjenduses 384
on kirjas, et „kuigi konkreetsed asjaolud, mis võivad [ta] viia […] järelduseni, et emaettevõtja vastutab tütarettevõtja tegevuse
eest, võivad erinevates asjades olla erinevad, ei saa tegemist olla diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumisega, kui vastutust
puudutavaid põhimõtteid kohaldatakse ühetaoliselt”.
Hageja ja Agroexpansión kui üks majandusüksus
Tuleb analüüsida, kas komisjon, tuvastades, et hageja ja Agroexpansión on alates 1997. aasta teisest poolaastast üks majandusüksus
ning seetõttu rikkumise ja trahvi maksmise eest solidaarselt vastutavad ning vaidlustatud otsuse adressaadid, kohaldas nõuetekohaselt
eespool punktides 105–107, 111 ja 112 välja toodud kriteeriume.
On tuvastatud, et ajavahemikul 18. novembrist 1997 kuni vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni esindas hageja Intabexi kaudu kogu
Agroexpansióni aktsiakapitali. Seega ei saa vastu vaielda sellele, et sel perioodil sai hageja Agroexpansióni tegevust otsustavalt
mõjutada (vt eespool punkt 95).
Seega tuleb kontrollida, kas selle perioodi osas oli täidetud nõue, et hageja avaldas tegelikult otsustavat mõju, nagu väidab
komisjon.
Tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuses otsustas komisjon nende tütarettevõtjate osas, mida emaettevõtjad kontrollisid 100%,
tütarettevõtjate rikkumise emaettevõtjatele süüks panemisel mitte tugineda ainult eespool punktides 95, 96 ja 111 viidatud
eeldusele, vaid võtta arvesse ka täiendavaid asjaolusid, mis tegelikku otsustavat mõjutamist tõendavad (vt eespool punktid 112–117).
Seega tuleb kontrollida, kas asjaolud, millele komisjon vaidlustatud otsuses tugines ja mis lisanduvad asjaolule, et hageja
esindab kogu Agroexpansióni aktsiakapitali, tõendavad õiguslikult piisavalt, et asjassepuutuval perioodil hageja tegelikult
mõjutas otsustavalt Agroexpansióni tegevust. Need asjaolud on esitatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 379 ning selle otsuse
joonealustes märkustes nr 303–305. Sisuliselt on tegemist erinevate Agroexpansióni aruannete ja kirjadega, mille adressaat
on komisjoni arvates hageja.
Kui see on tõendatud, tuleb uurida, kas hageja argumendid, mis on välja toodud eespool punktides 83 ja 84, seavad selle järelduse
kahtluse alla.
–       „Tegevusaruanded” ja „tehinguaruanded”
Komisjon viitab Agroexpansióni koostatud reale „tegevusaruannetele” ja „tehinguaruannetele”, millest nähtub muu hulgas, et
nendes mainiti sageli asjassepuutuvaid õigusvastaseid tehinguid. Need aruanded, mida on kokku 14 ja mis on loetletud vaidlustatud
otsuse joonealuses märkuses nr 303, puudutavad ajavahemikku 1998. aasta detsembrist 2001. aasta maini.
Kõigepealt tuleb märkida, et need aruanded sisaldavad üksikasjalikku teavet mitte ainult Agroexpansióni kaubandustegevuse
eri aspektide kohta, nagu toortubaka ostukampaaniate kulgemine (ostetud kogused, ostuhind jne), töödeldud toortubaka kogused
ja osa Cetarsa tubaka sortimiseks temaga sõlmitud lepingud, tubakasektorit puudutavate õigusnormide areng ning Anetabis ja
ka põllumajandustootjate liitude ja tootjate rühmadega peetud koosolekud, vaid ka asjassepuutuvat õigusvastast tegevust, nagu
on toonitatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 379.
Edasi tuleb asuda seisukohale, et toimikust nähtub, et asjassepuutuvad aruanded koostas B. ja et need olid adresseeritud Agroexpansióni
juhatuse liikmetele.
Viimati nimetatud küsimuses tuleb märkida, et samal päeval, mil ta omandas kõik Agroexpansióni aktsiad, asendas hageja – tegutsedes
oma 100% tütarettevõtja Intabex vahendusel, kelle osalus oli puhtalt finantseering – Agroexpansióni juhatuse neljast liikmest
kolm, määrates sinna just kaks isikut (G. ja T.), kes sel ajal juba töötasid kontserni Dimon teistes äriühingutes. Sel ajal
oli G. ka Hispaanias asuva ja musta tubaka tootmisega tegeleva Intabexi tütarettevõtja Compañia de Filipinas, SA tegevdirektor
ning T. oli ka Dimon International Services töötaja ning selle äriühingu juhatuse liige (kuni 1998. aasta augustini).
Selles kontekstis tuleb eriti toonitada nende ülesannete olulisust, mis oli T‑l kontsernis Dimon. Nimelt lisaks sellele, et
ta oli Agroexpansióni juhatuse liige kogu rikkumise jooksul ja Dimon International Services juhatuse liige kuni 1998. aasta
augustini, oli T. veel ka kontserni Dimon kahe äriühingu, Intabex Holding Worldwide, SA (1998–1999) ja LRH Travel Ltd (kuni
novembrini 2000) juhatuses. Lisaks, nagu märkis ka Agroexpansión vastuses vastuväiteteatisele, oli tema ülesanne „tagada kontserni
Intabex tegelik integratsioon kontserni Dimon”. Sellele lisandub asjaolu, mida selgitatakse täpsemalt tagapool punktis 152,
et toimikus olevast mitmest kirjast nähtub, et Agroexpansión konsulteeris T‑ga oma kaubandustegevusega seotud küsimustes või
palus tema nõusolekut enne teatud oluliste otsuste vastuvõtmist. Neid asjaolusid arvestades võis komisjon põhjendatult järeldada,
et T. tegutses kontserni Dimon hierarhia tipus oleva äriühingu, st hageja nimel ja et tal oli viimase ja Agroexpansióni suhetes
vahendaja roll. See, et T‑l tekkis hagejaga lahkheli, mis viis ta Dimon International Services juhatuse liikme kohalt lahkumiseni
1998. aastal, ei sea seda järeldust kahtluse alla. Nimelt pärast seda kuupäeva jätkas T. mitte ainult töötamist selles äriühingus,
vaid oli ka edasi Agroexpansióni, Intabex Holding Worldwide’i ja LRH Traveli juhatuses.
Eespool punktides 132–134 esitatud asjaolud tõendavad, et hageja tahtis Agroexpansióni juhatusse nimetatud liikmete, eriti
T. kaudu teostada järelevalvet tema tegevuse üle ning tagada, et see on kooskõlas kontserni Dimon kaubanduspoliitikaga. Seega
isegi kui ametlikult edastati „tegevusaruanded” ja „tehinguaruanded” nendele liikmetele, mitte otse hagejale endale, võis
komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 380 põhjendatult järeldada, et seda äriühingut teavitati nende aruannete sisust ning
sealhulgas paljuski asjassepuutuvast õigusvastasest tegevusest. Seda järeldust toetab vaidlustatud otsuse põhjenduses 379
mainitud asjaolu, et need aruanded tõlgiti süstemaatiliselt hispaania keelest inglise keelde, mis on hageja töökeel.
Lõpuks tuleb märkida, et vaidlus puudub selles, et hageja, kes oli vaieldamatult võimeline Agroexpansióni tegevust otsustavalt
mõjutama (vt eespool punktid 95 ja 125), ei väljendanud kunagi vastuseisu sellele õigusvastasele tegevusele, millest ta teadlik
oli, ega võtnud oma tütarettevõtja suhtes ühtki meedet, et takistada tema rikkumises osalemise jätkumist, seda hoolimata uurimise
algatamise või kolmandate isikute kahju hüvitamise nõuete riskist, mis tal seoses sellise tegevusega tekkis (vt ka vaidlustatud
otsuse põhjendus 382). Komisjon võis sellest õiguspäraselt järeldada, et hageja kiitis vaikides selle osalemise heaks, ja
tuvastada, et selline käitumine on veel üks tõend tema tütarettevõtja tegevuse otsustava mõjutamise kohta.
–        Agroexpansióni ja hageja kirjavahetus
Komisjon tugineb ka teatud arvule kirjadele, mis Agroexpansión ja hageja üksteisele saatsid, märkides, et osas neist mainitakse
asjassepuutuvat õigusvastast tegevust, osa neist puudutas tubakatöötlemise lepinguid või töödeldud tubaka müügilepinguid,
mille hageja oli sõlminud Cetarsa ja Deltafinaga, ning osa neist puudutas ka üldisemalt toortubaka ostutingimusi ja Hispaanias
kohaldatavaid õigusnorme.
Mis puudutab eespool punktis 137 nimetatud esimest kategooriat kirju, siis viitab komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 379
näidetena selle otsuse põhjendustele 168 ja 179 ning joonealustele märkustele nr 217 ja 229.
Kõigepealt tuleb märkida, et need kirjad tõesti viitavad asjassepuutuvale õigusvastasele tegevusele.
Vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei käsitleta B. poolt 14. detsembril 1998 D‑le (tegev Dimon Internationalis, mis on
kontserni Dimon üks Ühendriikides asuv tütarettevõtja) saadetud faksis, mida mainitakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 168,
mitte ainult Agroexpansióni ja Deltafina vahelise töödeldud tubaka müügi lepingut, vaid ka seda tegevust. See nähtub selgelt
selle faksi kolmandast lõigust, milles B. täheldab järgmist:
„Kohe, kui ma saan nelja äriühingu hinnad, annan ma sellest teile teada. Kuid ma võib juba praegu öelda, et probleemid, mis
tundusid väga suured ajal, mil te meid Hispaanias külastasite, on lahendatud, sest kõik äriühingud küsivad kokkulepitud hinda
umbes 87 [Hispaania peseetat (ESP)] (2 või 3 ESP erinevusega) [kilo kohta]; need hinnad on ametlikud hinnad, isegi kui me
eeldame, et Cetarsa tegi muid makseid tootjatele nagu meie.”
Tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei olnud D. lihtsalt Dimon Internationali finantsosakonna töötaja,
vaid ka hageja juhatuse liige.
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 179 viidatakse B. 5. mai 1998. aasta aruandele, mis saadeti T‑le ja mille koopia saatis B.
eelmisel õhtul faksiga Agroexpansióni kahele ülejäänud juhatuse liikmele. Tuleb asuda seisukohale, et selles aruandes, milles
kirjeldatakse 1998. aasta tubakaostu kampaania käiku, on muu hulgas märgitud, et „Agroexpansión tegi suure panuse sellesse,
et ettevõtjad jõuaksid teatud kokkulepeteni, vältimaks [eelmise] aasta hinnasõda”, et „hinnad räägiti läbi [tubakatootjate
liitude ja rühmadega], et „esimest korda […][suudeti vältida] ettevõtjatevahelist sõda ja igaüks võis osta soovitud koguseid”,
ning et „läbirääkimised [nende rühmadega] olid keerulised, kuid kõik ettevõtjad esitasid oma seisukoha tõsiselt ja koostööaltilt”.
Ta märkis selles aruandes ka, et Agroexpansión ja WWTE kohustusid ostma samu koguseid tubakat mis eelmiselgi aastal ja et
töötlejad leppisid kokku tootjate rühmadele ettemaksu maksmises 35 ESP/kg Virginia sordi ja 45 ESP/kg Burley sortide eest.
Lõpuks on seal viidatud „võimalikele tulevastele töötlejatevahelistele lepingutele”. Arvestades neid tõendeid, ei saa vastu
vaielda sellele, et 5. mai 1998. aasta aruanne viitas asjassepuutuvale õigusvastasele tegevusele.
Sama kehtib B. poolt S‑ile 30. oktoobril 2000 saadetud elektronkirja kohta, millele viidatakse vaidlustatud otsuse joonealuses
märkuses nr 217. Nimelt algab see kiri sellega, et B. tuletab meelde, et Anetabi raames korraldatud ühel koosolekul arutasid
töötlejad hinnatõusu, mida nõudsid tootjate liidud ja rühmad, ning kus lepiti ühehäälselt kokku mitte sellega nõustuda. Edasi
märgib ta, et koosolekul, mis peeti nende liitude ja rühmadega, jäid töötlejad sellele seisukohale ja andsid neile selgelt
teada, et nad ei aktsepteeri neilt nõutud 20% hinnatõusu.
B. poolt S‑ile 9. mail 2001 saadetud elektronkirja suhtes on vaidlustatud otsuse joonealuses märkuses nr 229 märgitud, et
töötlejad kogunesid Anetabi, et „valmistada ette tootjatega arutelusid hinna üle”, mistõttu on selles selgelt viidatud asjaolule,
et töötlejad leppisid kokku toortubaka ostuhinnas.
Edasi, nagu ka eespool viidatud „tegevusaruannete” ja „tehinguaruannete” osas, tuleb asuda seisukohale, et komisjon võis vaidlustatud
otsuse põhjenduses 380 põhjendatult järeldada, et hageja oli teadlik eespool punktides 140–144 mainitud dokumentide sisust
ja järelikult õigusvastasest tegevusest, kuigi ametlikult ei olnud need adresseeritud talle.
Seega on 5. mai 1998. aasta aruande kohta, mille B. saatis T‑le (vt eespool punkt 142), eespool punktis 134 juba selgitatud,
et viimane tegutses hageja nimel ja et tal oli hageja ja Agroexpansióni suhetes vahendaja roll. Mis puudutab Dimon Internationalis
tegevale D‑le saadetud 14. detsembri 1998. aasta faksi (vt eespool punkt 140), siis piisab, kui meenutada, et viimane oli
just hageja juhatuse liige.
30. oktoobri 2000 ja 9. mai 2001. aasta elektronkirjad (vt eespool punktid 143 ja 144) olid saadetud S‑ile. Vastupidi sellele,
mida väidab hageja, ei olnud S. Dimon International Services’i reatöötaja, vaid tal oli kontsernis Dimon oluline positsioon,
mistõttu komisjon võis nagu ka T. puhul õigesti järeldada, et ta tegutses selle kontserni hierarhia tipus oleva äriühingu,
st hageja nimel. Agroexpansión märkis oma vastuses vastuväiteteatisele, mille hageja hagiavaldusele lisas, et alates 2000. aastast
oli S. „Euroopa tehingute koordinaator”. Agroexpansión märkis ka komisjoni teabenõude 18. märtsi 2002. aasta vastuses, mille
viimane esitas Üldkohtule vastuseks kirjalikule küsimusele, mis talle esitati menetlust korraldava meetmena (vt eespool punkt 69),
et S. oli „kontserni Dimon regionaaldirektor Euroopas”. Lisaks märkis hageja 30. juunil 2001 lõppenud majandusaasta aruandes,
mille ta esitas U.S. Securities Exchange Commissionile (Ameerika börsitehingute komisjon), et alates 1999. aasta märtsist
oli S‑il tema juures Senior Vice President-Regional Director Europe’i ametikoht.
Teatud informatsioon, mis on esitatud 9. mai 2001. aasta elektronkirjas ja sellele S-i poolt antud vastuses, kinnitab veelgi
tema rolli olulisust kontsernis Dimon. Nii teavitab B. S‑i koosolekust, mille ta pidas Deltafina presidendiga lisaks Anetabi
ruumides toimunud kohtumisele, et arutada kahte küsimust, mida ta pidas „väga oluliseks” ning palus, et S. talle võimalikult
kiiresti helistaks, et selles küsimuses kokku leppida. Sama päeva elektronkirjas vastas S. B‑le, et ta rääkis just Deltafina
presidendiga ning et nad leppisid kokku peatses kohtumises. Samuti teatas ta B‑le, et ta on nõus ettepanekutega, mis ta tegi
eespool esitatud teemadel.
Lõpuks võis komisjon sellest õiguspäraselt järeldada, et hageja ei reageerinud kuidagi Agroexpansióni poolt rikkumises osalemise
peale, kuigi ta oli sellest informeeritud, et ta kiitis vaikides heaks oma tütarettevõtja õigusvastase tegevuse ning et see
oli täiendav kaudne tõend tema tegevuse otsustava mõjutamise kohta (vt eespool punkt 136).
Eespool punktis 137 viidatud kategooriatest teise kategooriasse kuuluvad kirjad on loetletud vaidlustatud otsuse joonealuses
märkuses nr 304. Peamiselt on tegemist fakside või elektronkirjadega ühelt poolt B. ja teiselt poolt T. või S-i vahel. Juba
eespool punktides 134, 147 ja 148 esitatud põhjustel tuleb neid pidada hageja nimel tegutsevateks isikuteks.
Osa neist kirjadest puudutas 1998. aasta septembris sõlmitud ja 2001. aastal uuesti läbi räägitud lepingut, mille alusel Agroexpansióni
teatud tubakatöötlemise tehingute täitmiseks kasutati alltöövõtjana Cetarsat. Nendest kirjadest nähtub selgelt, et lepingu
sõlmis hageja nimel ja arvel B. ning et hageja mõjutas tegelikult otsustavalt T. ja S. kaudu selle lepingu läbirääkimisi.
Nii palub B. ühes T‑le 9. septembril 1998 saadetud faksis pärast seda, kui ta on märkinud, et ta on hiljuti pidanud Cetarsaga
mitu koosolekut, et lahendada „[hageja] lahendamata küsimusi”, sõnaselgelt T. nõusolekut teatud lepingutingimustele, mis on
mainitud sellele faksile lisatud koosoleku protokollis. Tuleb toonitada, et selles protokollis on B. selgelt ära märgitud
kui hageja esindaja. Samuti tuleb ära märkida, et ühes 14. septembri 1998. aasta faksis teatab B. T‑le, et „vastavalt [tema]
juhistele” kohtus ta Cetarsaga uuesti ja et temaga sõlmitavasse lepingusse tehti muudatusi, mille suhtes ta palub T. heakskiitu.
Ühes 15. septembri 1998. aasta faksis mainib B. T‑le, et ta edastas Cetarsale muudatusettepaneku, mille T oli talle eelmisel
õhtul teatavaks teinud, ning et see töötleja oli teinud vastupakkumise. B. palub, et T. talle teada annaks, kas selle pakkumisega
nõustuda. Edasi tuleb märkida, et Cetarsaga sõlmitud lepingu lõplikus versioonis, mille B. saatis T‑le 18. septembri 1998. aasta
faksiga, on Dimon konkreetselt ära märgitud ühe lepingupoolena ja B. tema esindajana.
Samuti tuleb märkida, et 3. aprilli 2001. aasta elektronkirjas teatas B. S‑ile eespool punktis 152 nimetatud lepingu uuesti
läbirääkimiste käigust, väljendades kahtlust, et Cetarsa nõuab hagejalt samu tingimusi, milles ta oli kokku leppinud Deltafina
presidendiga M. ühes paralleelses lepingus, mille viimane sõlmis Universali nimel, ja palus seega S‑il võtta ühendust M‑iga.
Järgmisel päeval S. poolt T‑le saadetud elektronkirjast nähtub, et S. prooviski M‑iga ühendust võtta.
Lõpuks tuleb märkida, et 7. märtsi 2001. aasta elektronkirjas annab B. S‑ile teada ühest kohtumisest, „nagu kokku lepitud
Camberley’s” (Dimon International Services asukoht Ühendkuningriigis), mis toimus eelmisel päeval ühe Cetarsa esindajaga ning
millel arutati muu hulgas Cetarsaga uuesti läbiräägitava lepingu teatud aspekte.
Muud kirjad, mis kuuluvad eespool punktis 137 nimetatud teise kategooriasse, puudutavad lepingut, mille alusel hageja ostab
suure osa Agroexpansióni töödeldud tubakast. Nii palub T. 14. septembri 1998. aasta faksis B‑lt, et see  täpsustustaks selle
lepingu raames kokku lepitud teatud hindasid ja muid tingimusi. Sama kuupäeva faksiga edastas B. need täpsustused T‑le. Lisaks
sellele, et B. viitab eespool punktis 140 nimetatud 14. detsembri 1998. aasta faksis asjassepuutuvale õigusvastasele tegevusele,
vastab ta ka D. – kes oli muu hulgas hageja juhatuse liige – küsimusele, mille viimane oli talle esitanud selle lepingu täitmise
kohta. Lõpuks tõendab eespool punktides 144 ja 147 viidatud 9. mai 2001. aasta elektronkiri mitte ainult seda, et hagejat
teavitati sellest tegevusest, vaid ka seda, et ta mõjutas Agroexpansióni ja Deltafina vahelisi kaubandussuhteid.
Lõpuks on eespool punktis 137 mainitud kolmanda kategooria kirjad loetletud vaidlustatud otsuse joonealuses märkuses nr 305.
Need on B. poolt S‑ile saadetud elektronkirjad, mis, nagu märgib komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 379, puudutavad
üldisemalt toortubaka ostutingimusi ja Hispaanias kohaldatavaid õigusnorme. Kirjad on asjassepuutuvad seetõttu, et need näitavad,
et hageja jälgis S-i kaudu lähedalt olukorda Hispaania turul.
Hageja argument, et eespool punktides 150–157 uuritud kirjad ei ole üldse toortubaka ostuga seotud, ei ole asjassepuutuv.
Nimelt ei tule tütarettevõtja sõltumatust emaettevõtjast hinnata ainult tema selle tegevuse seisukohast, mida viiakse läbi
rikkumisega seotud toodete valdkonnas. Nagu eespool punktis 92 juba märgitud, tuleb selleks, et tuvastada, kas tütarettevõtja
otsustab oma tegutsemise üle turul sõltumatult, arvesse võtta kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid tütarettevõtjat ja emaettevõtjat
ühendavate majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mis võivad igas asjas erineda ja mida seetõttu
ei saa ammendavalt loetleda.
–       Argumendid, millele hageja tugineb selleks, et tõendada, et Agroexpansión tegutses turul sõltumatult
Kõigepealt tuleb märkida, et hageja põhistab suure osa oma arutluskäigust teesiga, et otsustav mõju, mida emaettevõtja peab
avaldama, selleks et talle saaks omistada vastutuse tema tütarettevõtja poolt toime pandud rikkumise eest, peab puudutama
tegevust, mis on vahetult seotud selle rikkumisega, käesoleval juhul toortubaka ostmisega. Eespool punktides 92 ja 158 esitatud
põhjustel ei saa selle teesiga nõustuda.
Nii ei saa hageja argumenti, mille kohaselt ei kehtestanud ta kunagi ühtegi kontrollimehhanismi Agroexpansióni toortubaka
ostutegevuste üle järelevalve teostamiseks, pidada ka piisavaks, et tõendada, et Agroexpansión tegutses turul sõltumatult.
Sama kehtib tema argumendi kohta, et ta ei andnud Agroexpansiónile kunagi korraldust või juhtnööre seoses tema ostupoliitikaga
või seoses tootjate või teiste töötlejatega peetavate koosolekutega. Need argumendid on seda enam alusetud, et hageja – nagu
nähtub eespool punktides 150–155 uuritud dokumentidest – sekkus T. ja S. kaudu aktiivselt Agroexpansióni kaubanduspoliitika
muudesse küsimustesse, nagu toortubaka töötlemise teatud tehingute täitmise allhankijatelt tellimine ja töödeldud tubaka müük.
Edasi, mis puudutab asjaolu, et B. ja Agroexpansióni teised juhid jäid oma kohtadele pärast seda, kui Intabex oli Agroexpansiónis
osaluse omandanud, siis ei tõenda see iseenesest, et Agroexpansión tegutses turul sõltumatult. Nimelt tulenes see asjaolu
mitte viimati nimetatud äriühingu vabast valikust, vaid hageja teadlikust otsusest, nagu ta ka vastuses vastuväiteteatisele
märkis, õigustades seda otsust kogemuse puudumisega toortubaka ostu valdkonnas Hispaanias ja keelebarjääriga.
Lisaks, mis puudutab juhtimislepingut, siis kuigi on tõsi, et selles antakse B‑le Agroexpansióni juhtimisel, konkreetsemalt
toortubaka ostu alal suured volitused, on selle punkti 1 alapunktis 1 siiski selgelt märgitud, et B. peab tegutsema kooskõlas
muu hulgas „meetodite ja protseduuridega, mille talle kehtestab [Agroexpansióni] juhatus”. Lisaks kohustab juhtimislepingu
punkti 1 lõige 2 B‑d „teavitama korrapäraselt ja üksikasjalikult [seda juhatust] äriühingu tegevuse arengust ning valmistama
ette ja esitama talle kindlaks määratud kuupäevadel ja kujul aruandeid, mida [see] juhatus võib nõuda”. Seega on selge, et
oma ametikohustuste täitmisel, sealhulgas toortubaka ostutehingute tegemisel jäi B. Agroexpansióni juhatuse kontrolli alla
ja pidi järgima tema juhtnööre. Kui Üldkohus kohtuistungil hagejale sel teemal küsimuse esitas, möönis ta selgelt, et nagu
mis tahes muu Hispaania äriühingu puhul oli Agroexpansióni juhatusel õigus tagasi lükata, muuta või tühistada tegevdirektori
otsuseid. Asjaolu – isegi kui see tõendatud oleks –, et see juhatus tegelikult kunagi nii ei teinud ega töötanud välja ka
selliseid „meetodeid” või „protseduure”, millele eespool viidatakse, ei muuda midagi järelduses, et vastupidi sellele, mida
väidab hageja, ei olnud B‑l äriühingu juhtimise ega ka toortubaka ostupoliitika kujundamise alal täielikku tegutsemisvabadust.
Tuleb lisada, et B‑le juhtimislepinguga volituste andmises ei olnud midagi erakordset ja vastupidi sellele, mida hageja väidab,
ei eristanud see Agroexpansióni teistest Hispaania äriühingutest. Suhteliselt tavaline on see, et äriühingu juhatus ei tegele
selle igapäevase tegevusega.
Arvestades eespool punktis 135 tuvastatut, et hageja teostas Agroexpansióni tegevuse üle järelevalvet Agroexpansióni juhatusse
nimetatud liikmete, muu hulgas T. kaudu, ei ole veenvad argumendid, mis põhinevad juhtimislepingul ja B‑le antud volitustel.
Samuti, mis puudutab üldisemalt asjaolu, et Agroexpansiónil on oma kohapealne juhatus, siis tuleb märkida, nagu teeb ka komisjon,
et see ei tõenda iseenesest, et ta määratleb oma tegevuse turul emaettevõtjast sõltumatult. Kuigi käesolevas asjas on Agroexpansión
tõepoolest sellises olukorras, tegutses ta siiski hageja järelevalve all ja viimasel oli lausa aktiivne roll tema kaubanduspoliitika
teatud küsimuste üle otsustamisel (vt eelkõige eespool punktid 150–155).
Lõpuks, mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt Agroexpansióni juhatuse neljast liikmest ei olnud ükski samal ajal hageja
juhatuse liige ega kuulunud tema juhtorganitesse, siis tuleb märkida, et kuigi emaettevõtja ja tütarettevõtja juhtide kattumine
on kaudne tõend otsustava mõju tegeliku avaldamise kohta, ei saa sellise kattumise puudumisest järeldada, et tütarettevõtja
tegutseb turul sõltumatult. Tuleb lisada, et nagu juba märgitud eespool punktis 133, olid Agroexpansióni juhatuse neljast
liikmest kaks, kelle määras hageja ajal, mil ta Agroexpansióni Intabexi kaudu omandas, juba olulistel ametikohtadel kontserni
Dimon teistes äriühingutes.
Kõigist eespool esitatud kaalutlustest nähtub, et komisjon on õigesti järeldanud, et Agroexpansión ja hageja moodustasid alates
18. novembrist 1997 ühe majandusüksuse ning järelikult on viimast õigesti pidanud rikkumise ja trahvi maksmise eest solidaarselt
vastutavaks ning õigesti lisanud ta vaidlustatud otsuse adressaatide hulka.
Arvestades eespool punktides 99–101 meenutatud põhimõtteid, tuleb järeldada, et komisjon on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2
sätestatud 10% ülempiiri arvutamisel õigesti tuginenud hageja konsolideeritud käibele 2003. aastal, st aastal, mis eelnes
vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele.
Esimene väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.
Viies väide, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust

Poolte argumendid
Kohtuistungil esitas hageja uue väite, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust. Selle väite põhjenduses märgib ta,
et vaidlustatud otsusest ei nähtu, et selle otsuse põhjenduses 379 viidatud tõendite eesmärk oli toetada tegeliku otsustava
mõju avaldamise eeldust, mis tulenes sellest, et hageja esindas Agroexpansióni kogu kapitali. Need tõendid puudutasid tegelikult
võimalust sellist mõju avaldada. Samuti ei nähtu vaidlustatud otsusest, et komisjoni arvates olid T‑le saadetud aruanded ja
kirjad adresseeritud hagejale. Lõpuks tugines komisjon oma menetlusdokumentides viimati nimetatud faktilise asjaolu tõendamiseks
dokumendile, millele vaidlustatud otsuses ei viidata, nimelt B. poolt 29. aprillil 1998 T‑le saadetud faksile.
Komisjon leiab, et viies väide tuleb tagasi lükata vastuvõetamatuse tõttu, sest tegemist on uue väitega, ja igal juhul tuleb
see tagasi lükata põhjendamatuse tõttu.

Üldkohtu hinnang
Tuleb märkida, et põhjendamiskohustuse rikkumise väite esitab hageja esimest korda alles kohtuistungil. Kuid selle asjaolu
esinemise tagajärg ei ole mitte see, et Üldkohus ei saa seda käesolevas asjas uurida. Nimelt on tühistamishagi lahendamisel
väide aktis põhjenduse puudumise või selle ebapiisavuse kohta avalikust huvist tulenev väide, mida liidu kohus võib või lausa
peab kontrollima omal algatusel ja millele pooled võivad järelikult tugineda menetluse igas staadiumis (vt selle kohta Üldkohtu
13. detsembri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑45/98 ja T‑47/98: Krupp Thyssen Stainless ja Acciai speciali Terni
vs
. komisjon, EKL 2001, lk II‑3757, punkt 125).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et EÜ artiklis 253 nõutud põhjendus peab vastama asjassepuutuva õigusakti olemusele
ning sellest peab selgelt ja üheselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel
võetud meetme põhjuseid mõista ning pädeval kohtul järelevalvet teostada. Põhjenduse nõude hindamisel tuleb arvesse võtta
juhtumi asjaolusid, eelkõige akti sisu, põhjenduste olemust ning selgituste saamise huvi, mis võib olla akti adressaatidel
või teistel isikutel, keda akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei ole nõutud, et põhjendus täpsustaks kõiki asjakohaseid
faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduste vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle
sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli
1998. aasta otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
vs
. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika, ning eespool punktis 100 viidatud
kohtuotsus Hoek Loos
vs
. komisjon, punkt 58).
Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et juhul kui EÜ artikli 81 kohaldamise otsus puudutab mitut adressaati ja tekitab
probleemi rikkumise süüks panemise seisukohalt, peab see olema piisavalt põhjendatud iga adressaadi osas, eriti nende osas,
kes vastavalt sellele otsusele vastutavad rikkumise tagajärgede eest (Üldkohtu 28. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas T‑38/92:
AWS Benelux
vs
. komisjon, EKL 1994, lk II‑211, punkt 26, ja 27. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑330/01: Akzo Nobel
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑3389, punkt 93).
Käesolevas asjas tuleneb vaidlustatud otsuse adressaate puudutavast vaidlustatud otsuse osast, mille kokkuvõtte on esitatud
eespool punktides 27–37, ning eespool punktides 104–119 tuvastatust, et selles otsuses põhjendas komisjon piisavalt, miks
ta otsustas Agroexpansióni rikkumise hagejale süüks panna. Viidates Euroopa Kohtu ja Üldkohtu lahenditele, esitas komisjon
põhimõtted, millest lähtudes ta selle otsuse adressaadid kindlaks tegi. Mis puutub täpsemalt hagejasse, siis märkis ta kõigepealt,
et alates 1997. aasta teisest poolaastast esindas ta Agroexpansióni kogu aktsiakapitali. Edasi tuvastas ta, et on tõendatud,
et hageja tegelikult tõesti mõjutas otsustavalt Agroexpansióni tegevust, tuginedes selles osas mitte ainult eeldusele, mis
tuleneb kogu tütarettevõtja kapitali esindamisest, vaid ka teatud täiendavatele asjaoludele, mis seda eeldust toetasid. Lõpuks
tuvastas komisjon, et ükski hageja poolt vastuväiteteatise vastuses esitatud argument ei võimaldanud teha vastupidist järeldust.
Tõsi, vaidlustatud otsuse põhjenduse 378 teine lause võib tekitada segadust, sest selles on märgitud, et järgmises põhjenduses
kirjeldatud täiendavad asjaolud kinnitavad „eeldust, et [hageja] võis otsustavat mõjutada”. Kuid nagu juba märgitud eespool
punktis 117, nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduste 372 ja 377 ning põhjenduse 378 esimese lause koos tõlgendamisest, et tegelikult
ei olnud nende asjaolude eesmärk põhjendada eeldust, et emaettevõtja mõjutab tegelikult otsustavalt tütarettevõtja tegevust
siis, kui ta esindab tütarettevõtja kogu kapitali. Veelgi vähem saab hageja tugineda argumendile, et ta ei saanud vaidlustatud
otsusest nii aru, kuna hagiavalduses vaidleb ta selgelt vastu sellele, et need asjaolud kinnitavad, et ta mõjutas otsustavalt Agroexpansióni.
Kohtupraktikaga kehtestatud eelduse – millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 372 ja mida meenutatakse eespool
punktides 95 ja 96 – ese on selgelt mitte võimalus sellist mõju avaldada, vaid selle mõju tegelik avaldamine.
Samuti ei saa hageja tõsiseltvõetavalt väita, et ta ei saanud aru enne, kui ta seda komisjoni esitatud menetlusdokumentidest
luges, et komisjoni hinnangul tuli T‑d käsitada hageja nimel tegutseva vahendajana. Nimelt oli enamik dokumente, mis on konkreetselt
üles loetletud vaidlustatud otsuse joonealustes märkustes nr 303 ja 304 ning mida komisjon selles otsuses kirjeldab kui kirju,
mis olid saadetud hagejale, adresseeritud T‑le. Teiseks esitas hageja nii vastuväiteteatise vastuses kui ka hagiavalduses
üksikasjalikke seisukohti T. rolli ja ülesannete kohta kontsernis Dimon, toonitades eriti asjaolu, et ta ei kuulunud kunagi
tema juhatusse, juhtimisorganitesse või töötajate hulka.
Lõpuks, mis puudutab 29. aprilli 1998. aasta B. faksi T‑le, siis piisab, kui märkida, et Üldkohus ei kasutanud seda kui tõendit,
et tunnistada õigeks komisjoni järeldus, mille kohaselt hageja mõjutas tegelikult otsustavalt Agroexpansióni tegevust, sest
see asjaolu oli juba õiguslikult piisavalt tõendatud tõendite alusel, millele viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 379
(vt eespool punktid 128 ja 130).
Järelikult tuleb viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
3.
Teine väide, mille kohaselt on rikutud proportsionaalsuse ja isikliku vastutuse põhimõtet

Poolte argumendid
Teises väites, mis esitatakse teise võimalusena võrreldes esimese väitega, väidab hageja, et komisjon rikkus proportsionaalsuse
ja isikliku vastutuse põhimõtet, pidades teda vastutavaks Agroexpansióni toime pandud rikkumise eest ilma, et ta oleks tõendanud,
et hageja võttis rikkumisest otseselt osa, näiteks sellega, et ta andis tütarettevõtjale konkreetseid juhtnööre või teostas
kartellis tema poolt osalemise üle järelevalvet. Ta kinnitab, et asjaolu, et emaettevõtja sai „üksikuid andmeid” konkurentsivastase
tegevuse kohta, millega tema tütarettevõtja seotud oli, ei ole piisav, et omistada emaettevõtjale vastutus tütarettevõtja
rikkumise eest. Tõendada tuleb vähemalt seda, et teda informeeriti rikkumisest „perioodiliselt ja korrapäraselt” või „üksikasjalikult”.
Viidates argumentidele, mida ta täpsemalt põhjendas esimese väite raames, kordab hageja, et ta ei olnud teadlik andmetest,
mida Agroexpansión talle väidetavalt edastas ja mis sisaldasid teavet viimase ostupoliitika kohta või konkreetseid tõendeid
asjassepuutuva õigusvastase tegevuse kohta.
Komisjon on seisukohal, et teine väide tuleb tagasi lükata samadel põhjustel mis esimenegi, sest sisuliselt on tegemist selle
väite kordamisega.

Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb tagasi lükata hageja argument, et komisjon ei ole tõendanud, et ta võttis rikkumisest otseselt osa, näiteks
sellega, et ta andis tütarettevõtjale konkreetseid juhtnööre või teostas kartellis tema poolt osalemise üle järelevalvet.
Nimelt nagu juba eespool punktis 93 märgitud, võib komisjon trahve määrava otsuse emaettevõtjale adresseerida seetõttu, et
emaettevõtja ja tema tütarettevõtja kujutavad endast ühte ettevõtjat EÜ artikli 81 tähenduses, mitte seetõttu, et emaettevõtja
ja tema tütarettevõtja vahel on rikkumisele ässitav side või et emaettevõtja on lausa rikkumisest osa võtnud.
Edasi tuleb meenutada, et selleks, et panna hagejale süüks Agroexpansióni rikkumine, ei tuginenud komisjon ainult otsustava
mõju tegeliku avaldamise eeldusele, mis tulenes tütarettevõtja kogu kapitali esindamisest, vaid ka teatud täiendavatele tõenditele,
mis tõendasid hageja otsustava mõju tegelikku avaldamist. Nendeks tõenditeks on erinevad Agroexpansióni aruanded ja kirjad,
mis tõendavad, et T., S. ja D. vahendusel hageja mitte ainult ei olnud teavitatud õigusvastasest tegevusest, vaid ta sekkus
ka oma tütarettevõtja ja Deltafina või Cetarsa kaubandussuhetesse – mida ta käesoleva väite raames ei maini – ning jälgis
lähedalt Hispaania turu olukorda (vt eespool punktid 130–158).
Lõpuks ei saa tõsiseltvõetavalt väita, et hagejale edastati konkurentsivastase tegevuse kohta ainult „üksikuid andmeid”. Nimelt
viitab ta sellele tegevusele Agroexpansióni 1999. aasta veebruari, märtsi, aprilli ja oktoobri ning 2000. aasta jaanuari,
mai, septembri ja novembri tegevusaruannetes ning Agroexpansióni 2001. aasta mai tehinguaruandes, B. 14. detsembri 1998. aasta
faksis D‑le (vt eespool punkt 140), B. 5. mai 1998. aasta aruandes (vt eespool punkt 142) ja B. 30. oktoobri 2000 ja 9. mai
2001 elektronkirjades S‑ile (vt eespool punktid 143 ja 144).
Arvestades eespool esitatud kaalutlusi, tuleb teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Seega tuleb rahuldamata jätta
ka vaidlustatud otsuse osalise tühistamise nõue.
4.
Neljas väide, mille kohaselt on rikutud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet

Poolte argumendid
Hageja väidab, et Agroexpansión lõpetas rikkumises osalemise kohe, kui komisjon sekkus; ta leiab, et komisjon on kahjustanud
tema õiguspärast ootust, jättes selle kergendava asjaolu trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse võtmata, kuigi seda oleks
tulnud teha vastavalt suuniste punktile 3 ja tema otsustuspraktikale.
Hageja hinnangul saab komisjon seda kergendavat asjaolu mitte kohaldada ainult siis, kui konkurentsieeskirju on tahtlikult
rikutud.
Lisaks toonitab hageja repliigis, et ta ei lõpetanud rikkumist mitte enne komisjoni esimeste sekkumiste kuupäeva, vaid sellel
kuupäeval, st 3. oktoobril 2001.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Viidates hageja kinnitusele, et ta lõpetas rikkumise alles 3. oktoobril 2001 (vt eespool punkt 187), palub komisjon Üldkohtult
vasturepliigis, et trahvi lähtesummat suurendataks rikkumise kestuse alusel veel 5%. Hageja osalus rikkumises kestis seega
tegelikult kauem kui viis aastat ja kuus kuud.

Üldkohtu hinnang
Tuleb meenutada, et komisjon on põhimõtteliselt kohustatud trahvisummade määramisel järgima suuniste tingimusi. Suunistes
ei ole siiski märgitud, et komisjonil tuleb alati eraldi arvesse võtta nende suuniste punktis 3 loetletud igat kergendavat
asjaolu, ja ta ei ole kohustatud tegema nende alusel lisavähendamist automaatselt, kuna seda, kas trahvi võimalik vähendamine
kergendavate asjaolude esinemisel on asjakohane, tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid
tervikuna. Suuniste vastuvõtmine ei muutnud asjakohatuks varasemat kohtupraktikat, mille kohaselt on komisjonil kaalutlusõigus,
mis võimaldab tal arvesse võtta või jätta arvesse võtmata teatud asjaolud nende trahvisummade määramisel, mida ta kavatseb
ettevõtjale määrata eelkõige juhtumi asjaolude alusel. Kuna suunistes puudub kohustuslik säte, mis määraks need kergendavad
asjaolud, mida võib arvesse võtta, tuleb asuda seisukohale, et komisjon on jätnud endale teatud kaalutlusõiguse, hindamaks
üldiselt seda, millisel määral võib kergendavate asjaolude esinemisel trahvisummasid vähendada (vt Üldkohtu 14. detsembri
2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑259/02–T‑264/02 ja T‑271/02: Raiffeisen Zentralbank Österreich jt
vs
. komisjon, EKL 2006, lk II‑5169, punkt 473 ja seal viidatud kohtupraktika).
Suuniste punkti 3 kolmanda taande kohaselt on üks kergendav asjaolu „rikkumise lõpetamine kohe, kui komisjon sekkub (eriti
kui ta teostab kontrolli)”.
Kuid väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib rikkumise selline lõpetamine loogiliselt olla kergendav asjaolu vaid siis,
kui on põhjust eeldada, et selle sekkumise tõttu on asjassepuutuvad ettevõtjad lõpetanud oma konkurentsivastase tegevuse,
kuna see suuniste säte ei reguleeri olukorda, kus rikkumine on juba lõppenud enne komisjoni esimest sekkumist (Üldkohtu 8. juuli
2004. aasta otsus kohtuasjas T‑50/00: Dalmine
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II‑2395, punktid 328 ja 329, mis jäeti muutmata Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2007. aasta otsusega kohtuasjas C‑407/04 P:
Dalmine
vs
. komisjon, EKL 2007, lk I‑829, punkt 158).
Käesolevas asjas lõppes aga rikkumine 10. augustil 2001 ehk enne komisjoni esimesi kontrolle, mis toimusid 3. oktoobril 2001.
Nagu nähtub vaidlustatud otsuse põhjendusest 432, luges komisjon nimelt esimesena nimetatud tähtaega rikkumise lõppkuupäevaks
– kuigi töötlejad deklareerisid, et see oli selleks ajaks juba lõppenud –, sest „viimane tõend”, mis tema käsutuses oli, puudutas
10. augusti 2001. aasta koosolekut, mida mainitakse vaidlustatud otsuse põhjenduses 260. Rikkumise lõppemine ei saa järelikult
olla trahvisumma kindlaksmääramisel kergendav asjaolu.
Tuleb lisada, et isegi kui komisjon oleks asunud seisukohale, et rikkumine lõppes samal päeval, mil ta esimesed kontrollid
läbi viis, sai ta täiesti põhjendatult hageja suhtes kergendavat asjaolu mitte arvesse võtta. Nimelt ei toimu trahvi vähendamine
rikkumise lõpetamise tõttu kohe, kui komisjon sekkub, mitte automaatselt, vaid sõltub konkreetse juhtumi asjaolude hindamisest
komisjoni poolt tema kaalutlusõiguse raames. Suuniste punkti 3 kolmanda taande kohaldamine ettevõtjale on eriti asjakohane
siis, kui asjassepuutuva tegevuse konkurentsivastasus ei ole ilmne. Seevastu on selle sätte kohaldamine üldjuhul vähem kohane,
kui tegevus on selgelt konkurentsivastane, tingimusel et see on tuvastatud (Üldkohtu 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas
T‑156/94: Aristrain
vs.
komisjon, EKL 1999, lk II‑645, punkt 138, ja 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑44/00: Mannesmannröhren‑Werke
vs
. komisjon, EKL 2004, lk II‑2223, punkt 281).
Kuid käesolevas asjas ei olnud Agroexpansióni konkurentsivastases tegevuses kahtlust. Nimelt oli töötlejate kokkulepe, mille
eesmärk oli hindade kindlaksmääramine ja turu jagamine (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 278–317), käsitatav konkurentsiõiguse
klassikalise ja eriti raske rikkumisena (vt vaidlustatud otsuse põhjendused 409–411) ning tegevusena, mille õigusvastasust
on komisjon kinnitanud arvukatel kordadel alates oma esimestest sellesisulistest menetlustest. See, et kokkulepe oli salajane,
kinnitab veelgi, et Agroexpansión oli täiesti teadlik oma tegevuse õigusvastasusest.
Kõigest eeltoodust nähtub, et neljas väide tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Üldkohus leiab, et rahuldada ei saa komisjoni nõuet suurendada rikkumise kestuse alusel Agroexpansiónile määratud trahvi lähtesummat
veel 5%. Nimelt väites, et rikkumine lõppes 3. oktoobril 2001, mitte 10. augustil 2001, ei soovi hageja vaidlustada komisjoni
poolt rikkumise kestusele antud hinnangut, vaid pigem vastata komisjoni poolt kostja vastuses esitatud argumendile, mille
kohaselt oli rikkumise lõppkuupäevana teise kuupäeva arvessevõtmisel juba hagejale soodne mõju.
5.
Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud proportsionaalsuse ja isikliku vastutuse põhimõtet ning määruse nr 1/2003 artikli 23
lõiget 2

Poolte argumendid
Kolmandas väites, mis esitatakse teise võimalusena võrreldes esimese väitega, kinnitab hageja vaidlustatud otsuse põhjendusele 386
viidates, et teda ei oleks tulnud pidada Agroexpansióni poolt toime pandud rikkumise eest vastutavaks ajavahemiku suhtes enne
18. novembrit 1997 ja seetõttu tuleb trahvisummat vähendada.
Hageja leiab, et selle perioodi osas oleks trahv pidanud olema arvutatud ilma trahvi lähtesummale hoiatamise eesmärgil kordajat
kohaldamata, sest sel ajal ei kuulunud Agroexpansión veel rahvusvahelisse kontserni.
Perioodi kohta 18. novembrist 1997 kuni 10. augustini 2001 väidab ta, et trahv peab olema arvutatud nii, et vaidlustatud otsuse
artiklis 3 Agroexpansiónile määratud trahvisummast tuleb maha arvata summa, mis on omistatav ainult viimasele perioodi eest
enne 18. novembrit 1997.
Komisjon tunnistab, et trahvisumma, mille tasumise eest hageja vastutab solidaarselt Agroexpansióniga, peab olema väiksem
kui viimasele määratud trahvi kogusumma. Ta vaidleb aga vastu hageja argumendile, et trahvisumma tuleb arvutada nii, et hoiatamise
kordajat ei kohaldata perioodile enne 18. novembrit 1997. Ta leiab, et hageja peab jääma Agroexpansióniga solidaarselt vastutavaks
2 332 800 euro suuruse trahvi tasumise eest ning viimane peab jääma vastutavaks trahvi kogusumma 2 592 000 eurot tasumise
eest (millest 259 200 eurot tasub ta üksi). Komisjon jõuab summani 2 332 800 eurot, kuna ta võtab arvesse asjaolu, et hagejat
saab pidada rikkumise eest vastutavaks ainult perioodi osas umbes kolm aastat ja üheksa kuud ning seega saab hageja lähtesummat
suurendada vaid 35%.

Üldkohtu hinnang
Tuleb märkida, et nagu on tuvastatud ja nagu nähtub ka vaidlustatud otsuse põhjendusest 386, saab hagejat pidada vastutavaks
Agroexpansióni toime pandud rikkumise eest ainult perioodi osas enne 18. novembrit 1997, sest alles sellest kuupäevast alates
moodustasid nad ühe majandusüksuse ja seega ühe ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses. Kuna solidaarvastutus trahvi tasumise
eest saab hõlmata ainult rikkumise seda perioodi, mille jooksul ema‑ ja tütarettevõtja moodustasid eespool nimetatud ühe ettevõtja,
ei olnud komisjonil õigust pidada hagejat solidaarselt vastutavaks Agroexpansiónile määratud kogu trahvi, st 2 592 000 euro
tasumise eest, mis on rikkumise kogu kestusele vastav summa. Järelikult tuleb kolmanda väitega nõustuda.
6.
Lõpliku trahvisumma kindlaksmääramine
Seega tuleb vaidlustatud otsust muuta osas, milles hagejat peetakse Agroexpansióniga solidaarselt vastutavaks viimasele määratud
kogu trahvisumma tasumise eest.
Oma täielikku pädevust teostades peab Üldkohus sobivaks arvutada trahvi see osa, mille tasumise eest hageja on Agroexpansióniga
solidaarselt vastutav, järgides põhjenduskäiku, mille pakkus menetlusdokumentides välja komisjon, st lähtuda meetodist ja
kriteeriumidest, mida komisjon kohaldas vaidlustatud otsuses selle otsuse adressaatide trahvi kindlaksmääramiseks (vt eespool
punktid 38–61).
Esiteks tuleb seega lähtuda samast lähtesummast, mida kohaldati ka Agroexpansiónile, st 3 600 000 eurot.
Nimelt kõigepealt ei ole rikkumise „väga raskeks” rikkumiseks kvalifitseerimisel mingit tähtsust asjaolul, et hagejat ei saa
pidada vastutavaks rikkumise eest perioodil enne 18. novembrit 1997 (vaidlustatud otsuse põhjendused 408–414).
Edasi, sellel asjaolul ei ole ka mingit tähtsust iga ettevõtja „osakaalu” ja konkurentsile ebaseadusliku tegevusega avaldatava
mõju arvessevõtmisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 415).
Nimelt ühelt poolt ei muuda see tuvastatud asjaolu, et töötlejate „panus” õigusvastasesse tegevusse oli üldjoontes sarnane
(vaidlustatud otsuse põhjendus 418).
Teiselt poolt ei ole põhjust kahtluse alla seada töötlejate kolme kategooriasse jagamise põhjendatust ja Agroexpansióni liigitamist
teise kategooriasse (nägi ette lähtesumma 1 800 000 eurot), kuna selles liigituses võeti arvesse iga töötleja osa Hispaania
toortubaka ostuturul 2001. aastal, mis oli rikkumise viimane aasta (vaidlustatud otsuse põhjendused 419–421).
Lõpuks, mis puudutab hoiatamise kordajat 2, mida kohaldati Agroexpansióni lähtesummale, siis on selle kohaldamine õigustatud
ka käesolevas arvutuses, sest see põhineb asjassepuutuva ettevõtja suurusel ja koguvahenditel 2003. aastal, st aastal, mis
eelnes vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele (vaidlustatud otsuse põhjendused 422 ja 423). Nagu tuvastatud eespool esimese väite
uurimise raames, moodustasid hageja ja Agroexpansión koos 2003. aastal ühe majandusüksuse ja järelikult ühe ettevõtja.
Selle kohta tuleb märkida, et ettevõtja suurust ja koguvahendeid võetakse trahvi hoiatava mõju tagamiseks arvesse selleks,
et seda ettevõtjat mõjutada, mistõttu karistus ei tohi talle olla vähetähtis, eriti tema rahalist suutlikkust arvestades.
Selleks et saaks mõõta, kas trahvil on rikkumise eest vastutavaks tunnistatud ettevõtjale hoiatav mõju, ei saa seega lähtuda
tema seisust rikkumise alguses. Sellest lähtumine tekitab kas riski, et piisava hoiatava mõju tagamiseks võib trahv olla liiga
väike, kui ettevõtja käive on vahepeal suurenenud, või riski, et trahv on suurem, kui ta hoiatamise eesmärgil peaks olema,
kui ettevõtja käive on vahepeal vähenenud.
Teiseks, kuna aga hagejat saab pidada ainult vastutavaks rikkumise eest kestusega umbes kolm aastat ja üheksa kuud perioodil
18. novembrist 1997 kuni 10. augustini 2001, tuleb rikkumise kestuse eest trahvi lähtesummat 3 600 000 eurot suurendada 35%,
mitte 50%, nagu Agroexpansióni puhul. Seega tuleb selle trahvisumma kindlaksmääramiseks, mille eest hageja on Agroexpansióniga
solidaarselt vastutav, aluseks võtta trahvi põhisumma 4 860 000 eurot.
Kolmandaks ei oma asjaolu, et hagejat ei saa pidada vastutavaks rikkumise eest perioodi eest enne 18. novembrit 1997, mingit
tähtsust põhisumma vähendamisel 40% võrra kergendavate asjaolude esinemise tõttu (vaidlustatud otsuse põhjendused 437–439).
Seega tuleb aluseks võetavaks põhisummaks pidada 2 916 000 eurot. Arvestades ettevõtja 2003. aasta käivet, ei tule seda summat
kohandada, et mitte ületada määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 ette nähtud 10% ülempiiri.
Neljandaks, mis puudutab koostööteatise kohaldamist, siis tuleb märkida, et kohtuasjas T‑38/05: Agroexpansión
vs
. komisjon sel kuupäeval tehtud kohtuotsuses (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) asus Üldkohus seisukohale, et koostöö
eest tuleb Agroexpansióni trahvi vähendada veel 5%, mis lisandub vaidlustatud otsuses juba kohaldatud 20%‑le. Seega tuleb
ka käesolevas asjas kohaldada eespool nimetatud summale 2 916 000 eurot 25% vähendamismäära.
Kõigist eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et Agroexpansiónile määratud trahvi osaks, mille tasumise eest vastutab hageja
temaga solidaarselt, tuleb määrata 2 187 000 eurot.
Ülejäänud osas tuleb hagi jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Sama sätte lõike 3 esimese lõigu kohaselt võib Üldkohus juhul, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise
poole kasuks, otsustada kulude jaotuse.
Kuna käesolevas kohtuasjas rahuldati hagi osaliselt, tuleb asjaolusid hinnata õiglaselt ja otsustada, et hageja kannab üheksa
kümnendikku oma kohtukuludest ja temalt mõistetakse välja üheksa kümnendikku komisjoni kohtukuludest ning komisjon kannab
ühe kümnendiku oma kohtukuludest ja temalt mõistetakse välja üks kümnendik hageja kohtukuludest.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (neljas koda)
otsustab:
1.
Määrata komisjoni 20. oktoobri 2004. aasta otsuse K(2004) 4030 (lõplik) – mis on seotud [EÜ] artikli 81 lõike 1 kohase menetlusega
(Juhtum COMP/C.38.238/B.2 – Toortubakas – Hispaania) – artiklis 3 Agroexpansión, SA‑le määratud trahvi osaks, mille tasumise
eest Alliance One International, Inc. on Agroexpansióniga solidaarselt vastutav, 2 187 000 eurot.
2.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Alliance One International kannab üheksa kümnendikku oma enda kohtukuludest ja temalt mõistetakse välja üheksa kümnendikku
Euroopa Komisjoni kohtukuludest ning viimane kannab ühe kümnendiku oma enda kohtukuludest ja temalt mõistetakse välja üks
kümnendik Alliance One Internationali kohtukuludest.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 11. oktoobril 2011 Luxembourgis.
Allkirjad
Sisukord
Vaidluse taust
1.  Hageja ja haldusmenetlus
2.  Vaidlustatud otsus
3.  Vaidlustatud otsuse adressaadid
4.  Trahvide kindlaksmääramine
Trahvide lähtesumma
Trahvide põhisumma
Raskendavad ja kergendavad asjaolud
Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiir
Koostööteatise kohaldamine ja lõplikud trahvisummad
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
1.  Esimene väide, mille kohaselt on rikutud EÜ artikli 81 lõiget 1, määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 2 ja proportsionaalsuse
põhimõtet
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
Kriteeriumid, millest komisjon vaidlustatud otsuses lähtus, et tütarettevõtja toime pandud rikkumine süüks panna emaettevõtjale
Hageja ja Agroexpansión kui üks majandusüksus
–  „Tegevusaruanded” ja „tehinguaruanded”
–  Agroexpansióni ja hageja kirjavahetus
–  Argumendid, millele hageja tugineb selleks, et tõendada, et Agroexpansión tegutses turul sõltumatult
2.  Viies väide, mille kohaselt on rikutud põhjendamiskohustust
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
3.  Teine väide, mille kohaselt on rikutud proportsionaalsuse ja isikliku vastutuse põhimõtet
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
4.  Neljas väide, mille kohaselt on rikutud õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
5.  Kolmas väide, mille kohaselt on rikutud proportsionaalsuse ja isikliku vastutuse põhimõtet ning määruse nr 1/2003 artikli 23
lõiget 2
Poolte argumendid
Üldkohtu hinnang
6.  Lõpliku trahvisumma kindlaksmääramine
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: inglise.