CELEX: 62007TJ0475
Augu aizsardzības līdzekļi
Aktīvā viela trifluralīns
Neiekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā
Prasība atcelt tiesību aktu
Novērtējuma procedūra
Jauns pētījums un papildu pētījums
Termiņi
“Riska” un “apdraudējuma” jēdzieni
Acīmredzama kļūda vērtējumā
Pārskata ziņojuma projekts
Direktīvas vai lēmuma projekts
Termiņi
Varbūtējas neievērošanas sekas
Tiesiskā paļāvība
Samērīguma princips
Lēmums 1999/468/EK, saukts par “komitoloģijas” lēmumu
Regula (EK) Nr. 850/2004
3. panta 3. punkts
Iebilde par prettiesiskumu

Tiesvedības rašanās fakti
Trifluralīns ir darbīga [aktīva] viela, kas tiek izmantota kā selektīvs plaša spektra herbicīds, kas pieder dinitroanilīna
herbicīdu klasei. To var izmantot cīņai pret zālaugiem un divdīgļlapju nezālēm. Trifluralīnu absorbē saknes un dzinumi, un
tas kavē šūnu dalīšanos. Vairumā gadījumu trifluralīnu iestrādā augsnē, lai izvairītos no tā sadalīšanās saules staru ietekmē.
Uz trifluralīnu attiecas Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū
(OV L 230, 1. lpp.) 8. panta 2. punktā paredzētās darba programmas otrais posms, un tas ietilpst to vielu sarakstā, kurām
ir piemērojamas procedūras, kas ieviestas ar 2000. gada 28. februāra Regulu (EK) Nr. 451/2000, ar ko nosaka sīki izstrādātus
noteikumus par to, kā īstenot Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā minētās darba programmas otro un trešo posmu (OV L 55,
25. lpp.).
Sagatavotais tipveida produkts novērtējumam, kas ir jāveic atbilstoši Direktīvai 91/414, ir “EF 1521” (saukts arī par Treflanu),
proti, emulģējošs koncentrāts, kas Eiropā ir reģistrēts ar dažādiem komercnosaukumiem.

Dow AgroSciences Ltd
(pirmais prasītājs),
Makhteshim-Agan Holding BV
(otrais prasītājs) ar sava starptautiskā koordinācijas centra
Makhteshim Agan International Coordination Center
(trešais prasītājs) starpniecību,
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos L
da
(ceturtais prasītājs) un
Finchimica SpA
(piektais prasītājs) Eiropas Kopienu Komisijai norādīja uz savu vēlmi panākt trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Pirmais prasītājs savu pieteikumu iesniedza 2000. gada 25. augustā savā vārdā, kā arī ceturtā un piektā prasītāja vārdā. Otrais
un trešais prasītājs savus pieteikumus iesniedza 2000. gada 29. augustā.
Visi pieteikumi [A3. un A4. pielikums] tika iesniegti pirms termiņa beigām, kas Regulas Nr. 451/2000 4. panta 1. punktā bija
noteikts kā 2000. gada 31. augusts.
Visi lietas dalībnieki, kuri iesnieguši savus pieteikumus par iekļaušanu, ražo vai izgatavo trifluralīnu vai augu aizsardzības
līdzekļus, kuru pamatā ir trifluralīns, vai arī tiem ir valsts atļaujas šo līdzekļu izplatīšanai un tirdzniecībai vienā vai
vairākās Eiropas Savienības dalībvalstīs.

European Union Trifluralin Taskforce
(
EUTTF
) (Eiropas Savienības trifluralīna darba grupa), kuras uzdevums ir koordinēt uzņēmumu, kuri ir iesnieguši pieteikumus, centienus
sazināties ar Komisiju trifluralīna novērtējuma procedūras laikā, tika izveidota 2001. gada martā, piedaloties
Agan Chemical Manufacturers Ltd
un
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos L
da
. Pēdējā minētā ir akciju sabiedrība, kurā ir apvienoti
Dow AgroSciences BV
(sestais prasītājs) un
Suroholi
–
Comercio Internacional e Servicios L
da
.

Dow AgroSciences BV
pārņēma
Dow AgroSciences Ltd
pieteikuma iesniedzēja tiesības, un Komisija to atzina par pieteikuma iesniedzēju.
Grieķijas Republika tika noteikta par ziņotāju dalībvalsti, kurai ir jānovērtē trifluralīns, kā tas ir paredzēts Regulas Nr. 451/2000
I pielikuma B daļā.
Prasītāji savus lietas materiālus ziņotājai dalībvalstij iesniedza 2002. gada 24. aprīlī.
Ziņotāja dalībvalsts savu novērtējuma ziņojuma projektu iesniedza 2003. gada 11. jūlijā. Tajā tā ieteica iekļaut trifluralīnu
Direktīvas 91/414 I pielikumā, ja ir ievēroti divi nosacījumi: pirmkārt, trifluralīna minimālā tīrības pakāpe 950 g/kg un,
otrkārt, riska mazināšanas pasākumu īstenošana, ko atļauju izsniegšanas laikā veic dalībvalstis, lai aizsargātu ūdens organismus.
Attiecībā uz ekotoksikoloģiju ziņotājas dalībvalsts novērtējuma ziņojuma projekta 4.9. punktā ir precizēts:
“Lai mazinātu risku, kam ir pakļauti ūdens organismi, vai samazinātu neapstrādāto buferzonu apjomu, pieteicējs var paredzēt
jaunu eksperimentālu izmēģinājumu veikšanu, lai reaģētu uz atsevišķām bažām dalībvalsts līmenī. Šādi pētījumi nav nepieciešamais
nosacījums trifluralīna iekļaušanai [Direktīvas 91/414] I pielikumā.”
Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EPNI) novērtējuma ziņojuma projektu 2003. gada 24. jūlijā nosūtīja dalībvalstīm un lietas
dalībniekiem, kuri iesnieguši pieteikumus, lai uzsāktu Regulas Nr. 451/2000 8. panta 5. punktā paredzēto grupas novērtējumu.
Vairākas dalībvalstis nosūtīja rakstiskus komentārus par novērtējuma ziņojuma projektu, un divas no tām šajā ziņā pauda savas
bažas par trifluralīna noturību, bioakumulāciju un lielo gaistamību, uzskatot, ka šo darbīgo vielu nevajag atļaut.
EPNI “Novērtējuma” darba grupas pirmajā sanāksmē, kas notika 2004. gada 15. janvārī un kurā piedalījās uzņēmumu, kuri ir iesnieguši
pieteikumus, un
European Crop Protection Association
(Eiropas [Lauksaimniecības] augu aizsardzības asociācija) pārstāvji, šie komentāri tika izteikti atkārtoti un tika konstatēts,
ka ir nepieciešami dažādi papildu dati, tostarp attiecībā uz vielas stabilitāti tās glabāšanas laikā, tās dzīves ilgumu, analīzes
metodēm piemaisījumu noteikšanai, toksicitāti zīdītājiem, eļļas augu sēklu metabolisma pētījumi, kā arī vairāki pētījumi par
vielas reakciju un bioloģisko dzīvi.
2004. gada 3. martā lietas dalībnieku, kuri iesnieguši pieteikumu, pārstāvji EPNI nosūtīja vēstuli, kurā bija norādīts:
“Apstiprinām, ka esam saņēmuši trifluralīna novērtējuma tabulu, kuru mums nosūtīja ziņotāja dalībvalsts, un pašlaik izstrādājam
savus apsvērumus. Tomēr mums ir nepieciešams jūsu viedoklis kādā jautājumā.
[Trifluralīna novērtējuma tabulas] otrās daļas pirmās kolonnas 2.4. punktā ir lasāms, ka “pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz
pētījumi par augu metabolītu TR‑22 un TR‑28 genotoksicitāti [..] un pētījumi par akūtu orālo toksicitāti vai pētījums par
alternatīvu eļļas augu sēklu metabolismu, kurā ir norādīta metabolītu identifikācija sēklās”. Kā mēs skaidrojām novērtējuma
sanāksmē, mūsu sintēzes ķīmijas speciālisti ir norādījuši, ka TR‑28 saražošana pietiekamā apmērā pienācīgu toksicitātes pētījumu
veikšanai būtu ļoti sarežģīts un ļoti ilgs process, tādēļ varbūt vieglāk, efektīvāk un lietderīgāk būtu veikt pētījumu par
eļļas augu sēklu metabolismu, kurā ir norādīta metabolītu identifikācija sēklās, jo šo auga daļu apstrādātās daļiņas ir tās,
kas tiek lietotas cilvēku un dzīvnieku uzturā. Vai jūs, lūdzu, varētu mums sniegt savu viedokli par jauna metabolisma pētījuma
iesniegšanas termiņu, ņemot vērā, ka runa nav par īslaicīgu pētījumu?”
Ar 2004. gada 5. marta vēstuli EPNI uz šo vēstuli atbildēja šādi:
“Savā 3. marta vēstulē jūs uzdodat jautājumu par nepieciešamo informāciju jaunu pētījumu veikšanai par trifluralīna augu metabolītiem
TR‑22 un TR‑28.
Dalībvalsts šīs prasības apsprieda un pieņēma pēdējā novērtējuma sanāksmē, un tās kopā ar citām datu prasībām tika pievienotas
novērtējuma tabulai. Tagad jums šīs prasības ir jāizpilda, vai nu iesniedzot pieprasīto informāciju, vai apstiprinot, ka pieprasītā
informācija tiks iesniegta.
To ņemot vērā, trifluralīna grupas novērtējums turpināsies, ievērojot [Komisijas 2002. gada 14. augusta] Regulā (EK) Nr. 490/2002[,
ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, kā īstenot trešo posmu darba programmā, kura minēta Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā
un ar ko groza Regulu Nr. 451/2000 (OV L 224, 23. lpp.),] noteiktos termiņus. Iespējamā informācija, kas vēl nav iesniegta,
tiks minēta EPNI secinājumos par risku novērtējumu.”
Tā kā atsevišķas dalībvalstis nepiekrita ziņotājas dalībvalsts ziņojumam, tika nolemts jautājumu nodot
European Pesticides Co‑ordination
(Eiropas Pesticīdu saskaņošanas komisija; turpmāk tekstā – “
EPCO
”) sesijām, proti, operatīvajam sekretariātam, kura sastāvā ir
Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit
(Federālais Patērētāju aizsardzības un pārtikas nekaitīguma birojs) un
UK Pesticides Safety Directorate
(Apvienotās Karalistes Pesticīdu drošības ģenerāldirekcija) ierēdņi, kura uzdevums EPNI ietvaros ir praktiski organizēt ekspertu,
kuri veic grupas novērtējumu, sesijas.
Novērtējums, kuru veica dalībvalstu tehniskie eksperti nolūkā pārskatīt novērtējuma ziņojuma projektu un tā izraisītos komentārus,
notika laikā no 2004. gada aprīļa līdz jūnijam, un šajā laika posmā tika sasauktas sešas
EPCO
sanāksmes, kurās tika izvērtēts gan trifluralīns, gan arī citas vielas:
–        2004. gada 27. un 28. aprīlī: 2.
EPCO
sanāksme (rašanās un reakcija vidē);
–        2004. gada 28. un 29. aprīlī: 3.
EPCO
sanāksme (ekotoksikoloģija);
–        2004. gada 10.–12. maijā: 4.
EPCO
sanāksme (toksicitāte zīdītājiem);
–        2004. gada 11. un 12. maijā: 5.
EPCO
sanāksme (atliekvielas un analīzes metodes);
–        2004. gada 15. un 16. maijā: 6.
EPCO
sanāksme (fizikālās un ķīmiskās īpašības);
–        2004. gada 22. jūnijā: 8.
EPCO
sanāksme (ekotoksikoloģija).
2004. gada 22. jūnijā notikušās
EPCO
ekspertu sanāksmes secinājumos (93. un 94. lpp.) ir norādīts turpmākais:
“Jaunas datu prasības: jauna risku novērtējuma veikšanai sākotnējā PKV [paredzamā koncentrācija vidē] būtu jāizmanto kopā
ar NOEC [nenovērojamas iedarbības koncentrācija] 0.3µg/l apmērā. Ja pieteikuma iesniedzējs šajā jautājumā nepiekrīt, būtu
jāveic papildu pētījumi ar dažādām iedarbības sistēmām, lai noteiktu viskritiskāko iedarbības laika posmu.
Pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz pētījumi par iedarbību, ietverot dažādus iedarbības ilgumus un izmantojot melnās platgalves
[
pimephales promelas
] grunduli kā visjutīgāko zivs sugu.”
2004. gada 6. oktobra vēstulē, kuru ziņotāja dalībvalsts nosūtīja lietas dalībniekiem, kuri iesnieguši pieteikumu, tā norādīja:
“[Vēstules] pielikumā skat. pievienotās datu prasības ekotoksikoloģijai un atliekvielām, kas ir norādītas trifluralīna novērtējuma
tabulā, kas tika izstrādāta
EPCO
sanāksmju rezultātā. Sadaļām par [vielas] stāvokli, reakciju un toksikoloģiju nav datu prasību, un fizikas/ķīmijas un analīzes
metožu nodaļa nav sagatavojusi savu sadaļu, jo tā gaida
EPCO
skaidrojumu kādā jautājumā.”
Šai 2004. gada 6. oktobra vēstulei bija pievienots iepriekš 20. punktā minētā
EPCO
ekspertu sanāksmes protokola teksts.
“Novērtējuma” darba grupas sanāksmes laikā, ko EPNI rīkoja 2004. gada 8. un 9. novembrī un kurā piedalījās lietas dalībnieki,
kas iesnieguši pieteikumu, ziņotāja dalībvalsts norādīja, ka tie atsevišķus datus – šajā gadījumā pētījumu par hronisko toksicitāti
zivīm – iesniegšot 2005. gada jūlijā.
“Novērtējuma” darba grupas sanāksmes laikā, ko EPNI rīkoja 2005. gada 8. un 9. februārī un kurā piedalījās arī lietas dalībnieki,
kas iesnieguši pieteikumu, tā attiecībā uz ekotoksikoloģiju norādīja:
“Divas datu prasības vēl var tikt papildinātas attiecībā uz [šo dalībnieku]. Līdz šim brīdim nekāda informācija nav iesniegta.”
Pēc šīs sanāksmes ziņotāja dalībvalsts uzņēmumus, kas iesnieguši pieteikumu, ar 2005. gada 22. februāra vēstuli informēja
par šādiem apstākļiem:
“Pēc garām diskusijām, kas norisinājās trīs sanāksmju dienu laikā, ir pieņemta EPNI secinājumu projekta par trifluralīnu galīgā
versija. To izskaidro:
–        dalībvalsts novēloti iesniegtie apsvērumi par trifluralīna NBT [noturības, bioakumulācijas un toksicitātes] un NOP [noturīga
organiskā piesārņotāja] īpašībām;
–        jauns grozījums, ko veikusi dalībvalsts, ņemot vērā jauno Padomes regulu par NOP [..].
Lai gan ne EPNI, ne ziņotāja dalībvalsts nav sniegusi nekādu novērtējumu par trifluralīna NOP īpašībām, sanāksme uzskatīja,
ka EPNI secinājumos ir jāiekļauj punkts attiecībā uz šo jautājumu, lai pievērstu uzmanību NOP jautājumam.
Lai gan NOP jautājums nav kritērijs darbīgās vielas neiekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, no iepriekš minētās regulas
izriet, ka viela, kas ir klasificēta kā NOP, ir jāizņem no [Eiropas Savienības] tirgus.
Šis jautājums ir jāņem vērā Komisijas “Likumdošanas” sanāksmes laikā, kad tajā tiks apskatīts trifluralīna gadījums.
Tomēr mēs neesam saņēmuši oficiālu informāciju par šo nākamo sanāksmju turpmākajiem posmiem un datumiem.”
EPNI savu atzinumu sniedza 2005. gada 14. martā.
EPNI atzinumā ir ietverts saraksts ar astoņiem pētījumiem, kas ir jāveic vai tiek veikti, katram no tiem norādot lietas dalībnieku,
kuri iesnieguši pieteikumu, norādīto iespējamo iesniegšanas datumu laikā no 2005. gada jūlija līdz 2006. gada martam, vai
norādot, ka lietas dalībnieki, kuri iesnieguši pieteikumu, nav norādījuši nevienu pienācīgu datumu. Šo pētījumu vidū tostarp
ir pētījums par hronisko toksicitāti zivīm.
EPNI šajā atzinumā precizē, ka tā nevarēja ņemt vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 850/2004
par noturīgiem organiskajiem piesārņotājiem, ar ko groza Direktīvu 79/117/EEK (OV L 158, 7. lpp.), jo tā stājās spēkā grupas
novērtējuma nobeiguma stadijā, tomēr ar šajā saistībā pieejamo novērtēto informāciju vajadzētu pietikt, lai Komisija un dalībvalstis
varētu novērtēt arī trifluralīnu, ņemot vērā šīs regulas noteikumus.
EPNI savos secinājumos min šādus problemātiskos aspektus, norādot, ka joprojām ir nepieciešami dažādi pētījumi:
–        par paaugstinātu toksicitāti ūdens organismiem, īpaši zivīm;
–        par paaugstinātu bioakumulācijas risku;
–        par būtisku noturību augsnē;
–        par iespējamu pārnesi pa gaisu lielos attālumos tā lielās gaistamības dēļ.
Attiecībā uz paaugstināto toksicitāti ūdens organismiem EPNI uzskata, ka ir nepieciešami jauni dati un ka riska novērtējums
šajā saistībā varēs tikt pabeigts tikai pēc šo datu analīzes (ziņojuma 33. un 34. lpp.). Tā arī uzskata, ka ir nepieciešami
piemēroti riska mazināšanas pasākumi attiecībā uz akūto risku ūdens organismiem (ziņojuma 35. lpp.).
Ar 2005. gada 2. maija vēstuli, kas tika nosūtīta
Dow AgroSciences
, Komisija lūdza prasītājus iesniegt savus komentārus par EPNI galīgā ziņojuma secinājumiem četru nedēļu laikā, sākot no minētās
vēstules saņemšanas brīža. Komisija vēstulē arī norādīja, ka stingro novērtējuma procedūras termiņu dēļ netikšot pieņemti
nekādi papildu pētījumi, ne arī jebkādi grozījumi paziņotajam lietojumam.
2005. gada 23. jūnija vēstulē, kas tika nosūtīta
Dow AgroSciences
, Komisija vēlreiz atgādināja, ka tā nevarēs ņemt vērā nekādus datus vai jaunus pētījumus un ka komentāri nevarot tikt izmantoti
novērtējuma procedūras atsākšanai. Turklāt Komisija precizēja, ka tā atsakās atbildēt uz prasītāju iesniegtajiem tehniskajiem
jautājumiem, kā arī sniegt norādes par dalībvalstu nostāju šajā saistībā.
Direktīvas projekts par trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā tika iekļauts Pārtikas aprites un dzīvnieku
veselības pastāvīgās komitejas (
CPCASA
) 2005. gada 14. un 15. jūlija sanāksmes darba kārtībā, par ko prasītāji tika informēti ar ziņotājas dalībvalsts vēstuli.
Nākamās
CPCASA
sanāksmes, kas norisinājās 2005. gada 22. un 23. septembrī, darba kārtībā atkal tika minēts direktīvas projekts par trifluralīna
iekļaušanu.
2005. gada 21. oktobra paziņojumā Komisijas Vides ģenerāldirektorāts (ĢD) norādīja, ka esot nepieciešams, lai trifluralīnu
saistībā ar noturīgu organisko piesārņotāju (turpmāk tekstā – “NOP”) kritērijiem pārbaudītu “Technical Committee on New and
Existing Substances” (Jaunu un zināmu vielu tehniskā komiteja) apakšgrupa (turpmāk tekstā – “
TC‑NES
apakšgrupa”). Šajā paziņojumā Vides ĢD piedāvāja, ņemot vērā Direktīvā 91/414 noteiktos īsos termiņus, pēc iespējas ātrāk
nodot trifluralīnu ekspertu grupai, neraugoties uz to, ka šīs procedūras ietvaros nav oficiāla lēmuma. ĢD norādīja, ka šāds
atzinums būtiski palīdzētu
CPCASA
un Komisijai, īstenojot Direktīvā 91/414 norādīto procedūru. Šajā pašā paziņojumā Vides ĢD pauda vēlmi, lai
TC‑NES
apakšgrupa par šo jautājumu apspriestos savā 2005. gada 25. un 26. oktobra sanāksmē.

CPCASA
2005. gada 17. un 18. novembra sanāksmes laikā tika norādīts, ka lietas materiāli ir nodoti
TC‑NES
apakšgrupai.

EUTTF
2006. gada 6. janvāra vēstulē pieņēma zināšanai pārbaudi, kas tika veikta, pamatojoties uz NOP kritērijiem, iesniedzot savus
apsvērumus par šo novērtējumu
TC‑NES
apakšgrupai.
2006. gada 19. janvārī prasītāji Komisijai nosūtīja vēstuli, apstrīdot trifluralīna novērtējuma tiesiskumu, ņemot vērā NOP
kritērijus Direktīvā 91/414 paredzētā novērtējuma veikšanā.
2006. gada 3. februāra Vides ĢD sagatavotajā darba dokumentā tostarp ir precizēts:
“Tika konstatēts, ka trifluralīns varētu būt NOP, un pēc kompetento iestāžu lūguma atbilstoši Direktīvai 91/414
TC‑NES
apakšgrupa [..] ir pārbaudījusi lietas materiālus, ņemot vērā NOP atlases kritērijus [..].
Apakšgrupa secināja [..], ka trifluralīns atbilst atlases kritērijiem, kas to ļauj kvalificēt kā NOP. Tomēr šis secinājums
tika veikts, paturot prātā, ka atsevišķi apsvērumi norāda, ka secinājumu izdarīšanai par noturīguma nozīmi globālas problēmas
noteikšanai, iespējams, ir nepieciešama stingrāka izmeklēšana.
Trifluralīna gadījums ir pirmais tāda veida gadījums Direktīvas 91/414 ietvaros, un “Likumdošanas” darba grupa, kurai ir kompetence
šajā jomā, savas sanāksmes laikā nespēja vienoties par veidu, kādā šāda veida gadījumos būtu jāinterpretē Regulas Nr. 850/2004
3. panta 3. punkts. Tādējādi darba grupa nolēma lūgt kompetento iestāžu Regulas Nr. 850/2004 nozīmē atzinumu šajā jautājumā.
[..]
Secinājums
Trifluralīns ir piemērs pastāvošai darbīgai vielai, kas tiek izmantota augu aizsardzības līdzekļos, kuriem ir NOP īpašības.
Tādējādi Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punkts ir jāpiemēro, lai izvērtētu iespējamu trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā un piešķirtu valsts atļauju augu aizsardzības līdzeklim, kas satur trifluralīnu.
Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punkta redakcija attiecībā uz esošām ķīmiskām vielām un pesticīdiem iestādēm, kuras ir iesaistītas
vērtēšanas un atļauju piešķiršanas shēmās, atstāj plašu rīcības brīvību. Attiecībā uz augu aizsardzības līdzekli, kurš ar
nolūku tiek izmantots lauksaimniecības produktiem un tādējādi izplatīts dabā, tā iedarbība var tikt pilnībā iznīcināta, tikai
aizliedzot šāda augu aizsardzības līdzekļa izmantošanu. Tomēr no regulas vai Stokholmas Konvencijas [par NOP, parakstīta 2001. gada
22. maijā] tieši nevar secināt pienākumu novērst jebkādu iedarbību. Tādējādi iestādēm, kas darbojas attiecīgajās vērtēšanas
un atļauju piešķiršanas shēmās, katrā gadījumā ir jālemj, ko var uzskatīt par “piemērotu pasākumu, lai kontrolētu” NOP līdzīgu
vielu.
Kompetentajām iestādēm NOP jomā pirms sanāksmes tiek lūgts apspriest šo jautājumu ar kolēģiem, kuri strādā Direktīvas 91/414
ietvaros, sniegt savu viedokli par iepriekš minētajiem jautājumiem un, ja iespējams, kopīgi pieņemt atzinumu par regulas 3. panta
3. punkta interpretāciju, ko varētu nodot kompetentajām iestādēm Direktīvas 91/414 nozīmē.”
Ar 2006. gada 14. marta vēstuli Komisija atbildēja uz prasītāju 2006. gada 19. janvāra vēstuli, pirmkārt, norādot, ka tikai
EPNI ir atbildība par tās atzinuma saturu, un, otrkārt, atgādinot funkciju nodalījumu starp EPNI un Komisiju.
2006. gada 17. maijā prasītāji ziņotājai dalībvalstij iesniedza pētījumu par hronisko toksicitāti zivīm, ko 2005. gada martā
veica neatkarīga laboratorija un kam tika pievienots hroniskā riska novērtējuma precizējums. Šis pētījums 2006. gada 12. jūnijā
tika iesniegts arī Komisijai, kura to paziņoja dalībvalstīm, ievietojot to Komisijas interneta vietnē ar nosaukumu “Circa”.
No
CPCASA
2006. gada 22. un 23. maija sanāksmes, kuras darba kārtībā tika iekļauta tāda lēmuma projekta izvērtēšana, ar kuru šoreiz
bija paredzēts neiekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā, protokola projekta izriet, ka Komisija uzskatīja, ka
prasītāju iesniegtais pētījums par hronisko toksicitāti ir novēlots un tādēļ nav pamata to ņemt vērā.

CPCASA
2006. gada 13. un 14. jūlija sanāksmes laikā Komisija no jauna iesniedza lēmuma projektu par trifluralīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā. Šīs sanāksmes protokolā tomēr ir norādīts:
“Apsvērumi un novēlotais pētījums par [trifluralīna] hronisko risku zivīm ir izplatīti. [..] Tā kā iekšējā apspriede nav noslēgusies,
balsojums par kādu no priekšlikumiem vēl nevar tikt veikts.”

CPCASA
2006. gada 28. un 29. septembra sanāksmes, kuras darba kārtībā atkal tika iekļauta trifluralīna juridiskā situācija, protokolā
ir norādīts:
“Zināms skaits dalībvalstu lūdz ātru šīs lietas izskatīšanu. Komisija skaidro, ka nevar tikt veikts nekāds balsojums, jo nevar
tikt pabeigta iekšējā atļaujas izsniegšanas procedūra.”
Lietas materiāli atkal bija
CPCASA
2006. gada 23. un 24. novembra un 2007. gada 22. un 23. janvāra sanāksmju darba kārtībā, tomēr balsojums netika veikts.
2006. gada 23. un 24. novembra sanāksmes protokolā ir norādīts:
“Komisija norāda, ka visā procedūras laikā hroniskās toksicitātes zivīm dēļ radās nesaskaņas starp pieteikuma iesniedzēju,
ziņotāju dalībvalsti un EPNI, kas nozīmē, ka nav iespējams pieņemt lēmumu par šo pētījumu, neveicot grupas novērtējumu šajā
jautājumā. Komisija arī pauž savas bažas par tādu datu ņemšanu vērā, kuri nav bijuši grupas novērtējuma priekšmets, vai datu,
kas ir izmantoti valsts līmenī, ņemšanu vērā. Tā atgādina sistēmas principu, proti, Komisija pamato savu lēmumu ar EPNI iesniegtiem
zinātniskajiem pierādījumiem. Citāda veida rīcība ne tikai būtu prettiesiska, bet arī sagrautu pašlaik notiekošo novērtējuma
procesu.
[Vācijas Federatīvā Republika] norāda, ka saskaņā ar Direktīvu 91/414, novērtējot atļaujas izsniegšanas pieteikumus, tai ir
pienākums ņemt vērā jaunākās zinātniskās atziņas. Tā nevar neievērot šīs jaunākās zinātniskās atziņas, jo tai vienlaicīgi
ir jāformulē valsts nostāja jautājumā par attiecīgās darbīgās vielas iekļaušanu I pielikumā.”
2007. gada 16. martā
CPCASA
sniedza atzinumu, atbalstot trifluralīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Kā to pierāda sanāksmes protokols, vairākas dalībvalstis tomēr iesniedza apsvērumus šajā saistībā, tostarp arī ziņotāja dalībvalsts,
kura protokolā lika iekļaut deklarāciju, saskaņā ar kuru tā ir gatava balsot par priekšlikumu neiekļaut trifluralīnu, lai
lietas dalībniekiem, kuri iesnieguši pieteikumu, ļautu izmantot nākamo 18 mēnešu laika posmu oficiālai pētījuma par hronisko
toksicitāti zivīm iesniegšanai un lai tā kā ziņotāja dalībvalsts varētu to oficiāli izvērtēt.
2007. gada 20. septembrī Komisija pieņēma lēmumu par trifluralīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā un tādu augu
aizsardzības līdzekļu atļauju atsaukšanu, kuros ir minētā viela (OV L 255, 42. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Apstrīdētajā lēmumā ir noteikts šādi:
“(4)      Dalībvalstu un EPNI speciālisti darba grupas novērtējumā [“Novērtējuma” darba grupā] pārskatīja novērtējuma ziņojumu [veica
novērtējuma ziņojuma grupas novērtējumu] un 2005. gada 14. martā to iesniedza Komisijai kā EPNI atzinumu par darbīgās vielas
trifluralīna[, kas tiek izmantots kā pesticīds,] [..] riska novērtējuma speciālistu veikto pārskatīšanu [grupas novērtējumu].
Šo ziņojumu dalībvalstis un Komisija pārskatīja Pārtikas aprites un dzīvnieku veselības pastāvīgajā komitejā [
CPCASA
], un tas tika pabeigts 2007. gada 16. martā kā Komisijas pārskata [novērtējuma] ziņojums par trifluralīnu.
(5)      Šīs darbīgās vielas novērtēšanas gaitā radās bažas par vairākiem aspektiem. Trifluralīns ir īpaši toksisks ūdens organismiem,
jo īpaši zivīm. Tas [arī] ir īpaši noturīgs augsnē, un tam nepiemīt vieglas bionoārdīšanās spējas. Turklāt šai vielai ir spēja
uzkrāties. Jo īpaši šī viela būtiski pārsniedz Direktīvā 91/414 [..] noteikto maksimālo biokoncentrācijas koeficientu (BKK)
ūdens organismiem, kas liecina par iespējamu bioakumulāciju šādos organismos. Šīs vielas augstās gaistamības dēļ nedrīkst
izslēgt tās pārvietošanos pa gaisu, un, neraugoties uz ātru fotoķīmisko degradāciju, uzraudzības programmas ir apstiprinājušas
šīs vielas migrāciju uz vietām, kas atrodas attālu no lietošanas vietas. Šie aspekti [šo problemātisko aspektu novērtējums]
liecināja, ka trifluralīns neatbilst kritērijiem, lai to iekļautu Direktīvas 91/414 [..] I pielikumā.
(6)      Komisija aicināja pieteikuma iesniedzēju sagatavot apsvērumus par speciālistu veiktās pārskatīšanas [grupas novērtējuma] rezultātiem
un vai tas gatavojas šo vielu virzīt arī turpmāk [arī turpmāk lūgt vielas iekļaušanu pielikumā]. Pieteikuma iesniedzējs iesniedza
apsvērumus, kuri tika rūpīgi izskatīti. Tomēr, neskatoties uz pieteikuma iesniedzēja minētajiem apsvērumiem, šīs [būtiskākās]
bažas nevarēja novērst, un pamatojoties uz informāciju, kas tika iesniegta un izskatīta EPNI speciālistu sanāksmēs, veiktie
novērtējumi neliecina, ka ar ierosinātajiem lietošanas nosacījumiem trifluralīnu saturošie augu aizsardzības līdzekļi kopumā
atbilstu Direktīvas 91/414 [..] 5. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta prasībām.
(7)      Tāpēc trifluralīns nav jāiekļauj Direktīvas 91/414 [..] I pielikumā [..].
[..]
1. pants
Trifluralīnu kā darbīgo vielu neiekļauj Direktīvas 91/414 [..] I pielikumā.
2. pants
Dalībvalstis nodrošina, lai:
a)      atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kuros ir trifluralīns, tiktu atsauktas līdz 2008. gada 20. martam;
b)      no šā lēmuma publicēšanas dienas netiktu piešķirtas un pagarinātas atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kuros ir trifluralīns.
3. pants
Papildlaiks, ko dalībvalstis piešķir saskaņā ar Direktīvas 91/414 [..] 4. panta 6. punktu, ir iespējami īss un beidzas ne
vēlāk kā 2009. gada 20. martā.
4. pants
Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.”
2008. gada 11. aprīlī prasītāji informēja Komisiju par savu nolūku iesniegt jaunu pieteikumu par trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā, kas tiem esot atļauts saskaņā ar Komisijas 2008. gada 17. janvāra Regulu (EK) Nr. 33/2008, ar ko paredz sīki
izstrādātus noteikumus Direktīvas 91/414 piemērošanai attiecībā uz parasto un paātrināto procedūru to darbīgo vielu novērtēšanai,
kas veidoja darba programmas daļu, kura minēta šīs direktīvas 8. panta 2. punktā, bet nav iekļautas I pielikumā (OV L 15,
5. lpp.).
Apstrīdētais lēmums tika atcelts ar Komisijas 2010. gada 25. jūnija Lēmuma 2010/355/ES par trifluralīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā (OV L 160, 30. lpp.) 2. pantu.

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2007. gada 21. decembrī, prasītāji saskaņā ar EKL 230. panta
ceturto daļu cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu, kā arī [prasību] atzīt Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punkta
prettiesiskumu.
Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēts 2008. gada 19. martā,
Dow AgroSciences Ltd
,
Dow AgroSciences LLC
,
Dow AgroSciences
,
Dow AgroSciences Export
,
Dow AgroSciences BV
,
Dow AgroSciences Hungary kft
,
Dow AgroSciences Italia Srl
,
Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o.
,
Dow AgroSciences Iberica SA
,
Dow AgroSciences s.r.o
.,
Dow AgroSciences Danmark A/S
,
Dow AgroSciences GmbH
,
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos L
da
un
Finchimica Spa
saskaņā ar EKL 242. pantu iesniedza lūgumu apturēt apstrīdētā lēmuma izpildi. Ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja 2008. gada
18. jūnija rīkojumu šis lūgums tika noraidīts.
Ar vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēta 2010. gada 23. jūlijā, Komisija darīja zināmu Vispārējai tiesai, ka
tā ir pieņēmusi Lēmumu 2010/355, ar kuru atbilstoši Regulā Nr. 33/2008 noteiktajai procedūrai tā nolēma, pirmkārt, neiekļaut
trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā un, otrkārt, atcelt apstrīdēto lēmumu.
Vispārējā tiesa 2010. gada 3. septembrī lietas dalībniekiem nosūtīja rakstisku jautājumu par sekām, kādām būtu jāizriet no
apstrīdētā lēmuma atcelšanas.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2009. gada 17. septembrī,
Dow AgroSciences Ltd
un
Dintec Agroquímica
–
Produtos Químicos L
da
cēla prasību par Lēmuma 2010/355, kas ir lietas T‑446/10 priekšmets, atcelšanu.
Ar vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēta 2010. gada 29. septembrī, Komisija lūdza Vispārējo tiesu lemt par tiesvedības
izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas šajā lietā, jo tā uzskata, ka, ņemot vērā apstrīdētā lēmuma atcelšanu, prasībai vairs
nav priekšmeta.
Ar vēstuli, kas Vispārējās tiesas kancelejā reģistrēta šajā pašā dienā, prasītāji norādīja, ka saglabā interesi panākt apstrīdētā
lēmuma atcelšanu, un lūdza atļauju grozīt savus prasījumus, lai savu lūgumu atcelt tiesību aktu paplašinātu, attiecinot to
arī uz Lēmumu 2010/355.
Lietas dalībnieki savus apsvērumus par saviem attiecīgajiem lūgumiem norādīja 2010. gada 15. oktobra vēstulēs.
Vispārējās tiesas kancelejas vēstulē, kas lietas dalībniekiem nosūtīta 2010. gada 9. novembrī, tie tostarp tika informēti
par to, ka Vispārējā tiesa ir atteikusies piešķirt prasītājiem iespēju grozīt savus prasījumus, lai savu lūgumu atcelt tiesību
aktu paplašinātu, attiecinot to arī uz Lēmumu 2010/355; Vispārējā tiesa atzīmēja, ka starplaikā
AgroSciences Ltd
un
Dintec Agroquímica
–
Produtos Químicos L
da
ir iesnieguši prasību par šī lēmuma atcelšanu.
Prasītāju prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        konstatēt Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punkta prettiesiskumu un nepiemērojamību prasītājiem tiktāl, ciktāl tas attiecas
uz trifluralīna novērtējumu;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt prasītājiem radušos tiesāšanās izdevumus, kā arī maksāt procentus 8 % apmērā.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atzīt, ka lūgumam atcelt apstrīdēto lēmumu nav priekšmeta, un tādējādi noraidīt prasītāju prasību par tiesību akta atcelšanu
kā nepieņemamu vai, pakārtoti, kā nepamatotu;
–        noraidīt iebildumu par nepieņemamību tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punktu;
–        piespriest prasītājiem atlīdzināt Komisijai radušos tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

Par tiesvedības priekšmetu
Komisija būtībā norāda, ka prasītāji ir zaudējuši jebkādu interesi panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu, jo tas ir atcelts ar
Lēmumu 2010/355.
Prasītāji šo argumentāciju apstrīd.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dienā, kad prasība tiek celta, ņemot vērā prasības priekšmetu, ir jāpastāv prasītāja interesei
celt prasību, citādi tā ir nepieņemama. Turklāt prasītāja interesei, lai tā prasība tiktu apmierināta, jāilgst līdz tiesas
nolēmuma pasludināšanai, citādi tiesvedība ir izbeidzama (šajā ziņā skat. Tiesas 1963. gada 16. decembra spriedumu lietā 14/63
Forges de Clabecq
/Augstā iestāde,
Recueil
, 719. un 748. lpp., un 2007. gada 7. jūnija spriedumu lietā C‑362/05 P
Wunenburger
/Komisija, Krājums, I‑4333. lpp., 42. punkts).
Tāpat atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai tiesvedība par prasību atcelt tiesību aktu ir jāizbeidz, ja prasītājam ir zudusi
interese panākt apstrīdētā akta atcelšanu sakarā ar tiesvedības laikā notikušu notikumu (skat. Vispārējās tiesas 2005. gada
17. oktobra rīkojumu lietā T‑28/02
First Data
u.c./Komisija, Krājums, II‑4119. lpp., 36. un 37. punkts un tajos minētā judikatūra), kura dēļ šī akta atcelšanai pašai par
sevi vairs nevar būt tiesisku seku (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 1997. gada 14. marta rīkojumu lietā T‑25/96
Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehme
un
Hapag-Lloyd
/Komisija,
Recueil
, II‑363. lpp., 16. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr prasītājs var turpināt pamatot interesi panākt atceltā tiesību akta atcelšanu tiktāl, ciktāl atcelšanai nav tādas pašas
juridiskas sekas kā atcelšanai, ko, iespējams, veiks Vispārējā tiesa. Ar iestādes akta atcelšanu netiek atzīts tā prettiesiskums
un tiek radītas
ex nunc
sekas, savukārt spriedums par tiesību akta atcelšanu rada
ex tunc
sekas (šajā ziņā skat. Tiesas 1960. gada 12. februāra spriedumu apvienotajās lietās no 16/59 līdz 18/59
Geitling
u.c./Augstā iestāde,
Recueil
, 45. lpp., un Vispārējās tiesas 1995. gada 13. decembra spriedumu apvienotajās lietās T‑481/93 un T‑484/93
Exporteurs in Levende Varkens
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑2941. lpp., 46.–48. punkts).
Turklāt gadījumā, ja tiesību akts ir atcelts ar spriedumu, iestādei, kas ir pieņēmusi tiesību aktu, ir jāveic pasākumi, lai
izpildītu spriedumu. Šie pasākumi tostarp attiecas uz spriedumā par tiesību akta atcelšanu konstatēto pārkāpumu seku novēršanu.
Šo iemeslu dēļ attiecīgajai iestādei būtu jāatjauno prasītāja iepriekšējais stāvoklis vai jāizvairās pieņemt identisku tiesību
aktu (skat. iepriekš 68. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Exporteurs in Levende Varkens
u.c./Komisija un tajā minēto judikatūru).
Šajā gadījumā apstrīdēto lēmumu Komisija atcēla, nevis atsauca. Attiecīgi tas turpina radīt tiesiskas sekas prasītāju situācijai
laika posmā starp tā spēkā stāšanās brīdi un tā atcelšanu. Tādējādi tā atcelšana pati par sevi var ietekmēt prasītāju tiesisko
stāvokli, līdz ar to viņi saglabā savu interesi celt prasību.
Tādējādi Komisijas iesniegtais lūgums par tiesvedības izbeigšanu pirms sprieduma taisīšanas ir jānoraida.

Par lietas būtību
Savas prasības pamatojumam prasītāji norāda sešus pamatus, kā arī iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 850/2004
3. panta 3. punktu.
Ar pirmo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav pamatots ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktā paredzēto EPNI
ziņojumu un ir pieņemts, neievērojot piemērojamos procesuālos noteikumus.
Sava otrā pamata pamatojumam prasītāji norāda, ka Komisija esot pieļāvusi dažādas acīmredzamas kļūdas vērtējumā.
Ar trešo pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neatbilstot piemērojamai likumdošanas procedūrai un ar to tiekot pārkāpts
EKL 5. un 7. pants, Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punkts un Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmuma 1999/468/EK, ar ko nosaka
Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV L 184, 23. lpp.; saukts par “komitoloģijas lēmumu”), 5. pants.
Ar ceturto pamatu tiek apgalvots, ka nav ievēroti Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. un 8. punktā paredzētie procesuālie termiņi.
Ar piekto pamatu tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pienācīgi pamatots.
Visbeidzot, ar sesto pamatu tiek apgalvots, ka ir pārkāpts tiesiskās drošības princips, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips,
samērīguma princips, kā arī tiesības uz aizstāvību un vienlīdzīgas tiesības tikt uzklausītam.
Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pamatots ar EPNI ziņojumu, pārkāpjot Regulas Nr. 451/2000
8. panta 8. punktu, un esot pieņemts, neievērojot piemērojamos procesuālos noteikumus
Prasītāji būtībā uzskata, ka Komisijai ir jāievēro EPNI atzinums. Prasītāji uzskata, ka EPNI, tāpat kā ziņotāja dalībvalsts,
šajā gadījumā esot ieteikusi iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā, jo riski, kas piemīt šai vielai, ir pieņemami,
ja tiek ievēroti atsevišķi nosacījumi. Tā kā Komisija ir ierosinājusi neiekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā,
tā attiecīgi savu priekšlikumu nav pamatojusi ar EPNI atzinumu un tādējādi esot pārkāpusi Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktu.
Turklāt prasītāji būtībā norāda, ka Komisija ir atsākusi novērtējuma procedūru, lai analizētu trifluralīnu, ņemot vērā Regulā
Nr. 850/2004 paredzētos NOP kritērijus. Tā kā Direktīvā 91/414 paredzētā novērtējuma ietvaros šādai rīcībai neesot nekāda
juridiskā pamata, Komisijai neesot bijušas pilnvaras izdot rīkojumu par šādas novērtējuma procedūras atsākšanu, un prasītāji
uzskata, ka tā tādējādi esot iejaukusies EPNI novērtējumā. Šādā veidā tā esot pieļāvusi pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Pirmkārt, ir jāatgādina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulas (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas
aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido EPNI un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu
(OV L 31, 1. lpp.), 22. panta 6. punktā ir paredzēts, ka EPNI sniedz atzinumus, kas kalpo kā zinātniskais pamats Kopienas
pasākumu izstrādei un pieņemšanai sfērās, kas ir tās misijas jomā. Turklāt saskaņā ar šīs pašas regulas 23. panta c) punktu
EPNI ir uzdevums sniegt zinātnisku un tehnisku atbalstu Komisijai sfērās, kas ir tās misijas jomā, un – ja tiek pieprasīts
– arī riska novērtējuma atzinumu interpretācijā un apsvērumos.
Saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. punktu EPNI novērtē ziņotājas dalībvalsts novērtējuma ziņojuma projektu un sniedz
atzinumu Komisijai par to, vai aktīvā [darbīgā] viela atbilst Direktīvas 91/414 nekaitīguma prasībām, vēlākais, vienu gadu
pēc ziņotājas dalībvalsts novērtējuma ziņojuma projekta saņemšanas. Attiecīgā gadījumā EPNI turklāt sniedz atzinumu par pieejamajām
alternatīvām, ko tā uzskata par atbilstīgām nekaitīguma prasībām.
Visbeidzot, Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktā ir paredzēts, ka, vēlākais, sešus mēnešus pēc 7. pantā minētā EPNI atzinuma
saņemšanas Komisija iesniedz pārskata ziņojuma projektu un, pamatojoties uz galīgo pārskata ziņojumu, tā iesniedz komitejai
vai nu direktīvas projektu, kurā paredz aktīvās [darbīgās] vielas iekļaušanu direktīvas I pielikumā, vai dalībvalstīm adresētu
lēmuma projektu par tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atcelšanu, kuri satur aktīvo [darbīgo] vielu, norādot neiekļaušanas
iemeslus. Komisijas direktīvu vai lēmumu pieņem saskaņā ar komitoloģijas lēmumā noteikto regulatīvo procedūru.
Tādējādi tirdzniecības atļaujas atteikums ir jāpamato ar padziļinātu riska sabiedrības veselībai novērtējumu, kas tiek veikts,
pamatojoties uz visuzticamākajiem pieejamajiem zinātniskajiem datiem un visjaunākajiem starptautisko pētījumu rezultātiem
(Tiesas 2004. gada 5. februāra spriedums lietā C‑95/01
Greenham
un
Abel
,
Recueil
, I‑1333. lpp., 50. punkts).
Turklāt ir jāatgādina, kā izriet no Direktīvas 91/414 preambulas piektā, sestā un devītā apsvēruma, ka tās mērķis ir novērst
šķēršļus augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecībai Kopienā, saglabājot augstu vides, cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības
līmeni. Šajā saistībā, lai varētu efektīvi sasniegt tai noteikto mērķi un ņemot vērā tās veicamos sarežģītos tehniskos vērtējumus,
Komisijai ir jāpiešķir plaša rīcības brīvība (skat. Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑326/05 P
Industrias Químicas del Vallés
/Komisija, Krājums, I‑6557. lpp., 74. un 75. punkts un tajos minētā judikatūra).
Šajā saistībā Vispārējā tiesa atkārtoti ir noteikusi, ka Regulas Nr. 451/2000 8. panta noteikumu ietvaros Komisijai EPNI atzinums
nav saistošs. Pat ja ir taisnība, ka Komisija savu lēmumu par attiecīgās vielas iekļaušanu vai neiekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā pieņem pēc EPNI atzinuma saņemšanas, ir jākonstatē, ka Regulā Nr. 451/2000 nav nevienas norādes uz to, ka Komisijai
būtu pienākums ievērot EPNI atzinumu saturu un ka tai tādējādi nebūtu nekādas rīcības brīvības (Vispārējās tiesas 2008. gada
17. jūnija rīkojumi lietā T‑312/06
FMC Chemical
/EPNI, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, II‑89.* lpp., 52.–54. punkts, lietā T‑397/06
Dow AgroSciences
/EPNI, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, II‑90.* lpp., 49. punkts, un lietā T‑311/06
FMC Chemical
un
Arysta Lifesciences
/EPNI, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, II‑88.* lpp., 52. punkts).
Tā kā EPNI atzinums Komisijai nav saistošs, attiecīgi prasītāji kļūdaini uzskata, ka Komisija nevarēja novirzīties no šī EPNI
atzinuma, nepārkāpjot Regulas Nr. 451/2000 8. pantu.
Turklāt ir jākonstatē, ka no EPNI secinājumiem neizriet, ka tā šajā gadījumā būtu skaidri ieteikusi trifluralīna iekļaušanu
Direktīvas 91/414 I pielikumā, kā to uzskata prasītāji.
EPNI savā atzinumā izvērtē trifluralīnam piemītošo risku, ņemot vērā šī novērtējuma brīdī pieejamās zinātniskās atziņas, un
būtībā norāda, ka saistībā ar vielas nekaitīgumu pastāv zināms skaits neatrisinātu neskaidrību.
Turklāt EPNI atbilstoši Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. punkta noteikumiem paredz atsevišķus mehānismus, kas ļauj kontrolēt
novērtējuma procedūras laikā pierādītos riskus gadījumā, ja Komisija nolemtu vielu atļaut.
Tādējādi faktu, ka EPNI paredz šādus riska kontroles noteikumus, nevar interpretēt kā tādu, kas būtu uzskatāms par ieteikumu
iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Tādējādi prasītāju argumentācija šajā jautājumā ir jānoraida.
Otrkārt, atbilstoši Regulas Nr. 451/2000 8. pantam ziņotāja dalībvalsts veic novērtējumu un ziņo tikai par tām darbīgajām
vielām, kam vismaz vienu dokumentāciju uzskata par pilnīgu, kā tas ir norādīts minētās regulas 6. panta 2. un 3. punktā. Savā
ziņojumā [ziņotāja dalībvalsts] Komisijai iesaka vai nu iekļaut darbīgo vielu direktīvas I pielikumā, nosakot šādas iekļaušanas
nosacījumus, vai arī tajā neiekļaut darbīgo vielu, norādot neiekļaušanas iemeslus. EPNI turklāt novērtē ziņotājas dalībvalsts
novērtējuma ziņojuma projektu un sniedz atzinumu Komisijai par to, vai darbīgā viela atbilst Direktīvas 91/414 nekaitīguma
prasībām. Komisija, pamatojoties uz galīgo pārskata ziņojumu, iesniedz kompetentajai komitejai vai nu direktīvas projektu,
kurā paredz darbīgās vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, vai lēmuma projektu par tādu augu aizsardzības līdzekļu
atļauju atcelšanu, kuri satur darbīgo vielu, un, attiecīgi, šīs vielas neiekļaušanu minētajā pielikumā.
Tādējādi no tiesiskā regulējuma skaidri izriet, ka ziņotājas dalībvalsts nostāja novērtējuma procesā nav izšķirošā (pēc analoģijas
skat. Vispārējās tiesas 2008. gada 9. septembra spriedumu lietā T‑75/06
Bayer CropScience
u.c./Komisija, Krājums, II‑2081. lpp., 164. punkts).
Attiecīgi prasītājiem nebija pamata atsaukties uz informāciju, ko tiem par procedūras iespējamo iznākumu sniedza ziņotāja
dalībvalsts (pēc analoģijas skat. iepriekš 95. punktā minēto spriedumu lietā
Bayer CropScience
u.c./Komisija, 164. punkts).
Treškārt, tiktāl, ciktāl prasītāji vēlas apgalvot, ka Komisija neesot ievērojusi EPNI atzinumu, ir jānorāda, ka apstrīdētā
lēmuma preambulas 4.–6. apsvērumā ir skaidri pierādīts, ka tā šo atzinumu ir ņēmusi vērā, pieņemot minēto lēmumu. Tādējādi
šo argumentāciju nevar atbalstīt.
Visbeidzot, ceturtkārt, attiecībā uz iebildumu, ar kuru tiek apgalvots, ka vielas novērtējums tika veikts, ņemot vērā Regulā
Nr. 850/2004 norādītos NOP kritērijus, ir jāuzskata, ka tas sakrīt ar otrā pamata ceturto daļu. Tādējādi šis iebildums tiks
pētīts šādā saistībā.
Tādējādi pirmais pamats ir jānoraida.
Par otrā pamata pirmo un otro daļu, ar kurām tiek apgalvots, ka ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā tiktāl, ciktāl,
pirmkārt, Komisija neesot izpildījusi pienākumu ņemt vērā visus pieejamos zinātnisko pierādījumu elementus un, precīzāk, pētījumu,
kas tika pieprasīts no dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, un, otrkārt, ka tai bija jāpagarina piemērojamie termiņi,
lai saņemtu šo papildu informāciju
Attiecībā uz viņu otrā pamata pirmo daļu prasītāji būtībā uzskata, ka ziņotāja dalībvalsts un EPNI tiem lūdza iesniegt pētījumu
par hronisko toksicitāti zivīm. Prasītāji šajā saistībā atsaucas uz EPNI 2004. gada 22. jūnija sanāksmes protokola tabulām
un ziņotājas dalībvalsts 2004. gada 6. oktobra vēstuli, ar kuru tā prasītājiem šīs tabulas nosūtīja. Prasītāji uzskata, ka
apstiprinājums tam, ka šāds pieprasījums dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, patiešām ir nosūtīts, turklāt ir atrodams
EPNI atzinuma 30. un 33. lpp.
Prasītāji norāda, ka tie pieprasīto pētījumu Komisijai ir nodevuši, tiklīdz tas kļuva pieejams, un apstrīd jebkādu rūpības
trūkumu šajā saistībā. Prasītāji uzskata, ka tai tādējādi bija jāizvērtē šādi iesniegtie jaunie dati saskaņā ar apvienotajiem
Direktīvas 91/414 5. panta 1. punkta un Regulas Nr. 451/2000 8. panta 5. punkta noteikumiem. Tomēr Komisija norādīja, ka šis
pētījums ir iesniegts pēc termiņa, un uzskatīja, kā arī norādīja
CPCASA
biedriem, ka tādējādi tā to nevar ņemt vērā.
Prasītāji uzskata, ka tādējādi Komisija nav ņēmusi vērā jaunākās pieejamās zinātniskās atziņas un zinātnes un tehnikas attīstību,
pārkāpjot Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktu. Tādējādi apstrīdētajā lēmumā esot pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā. No
tā arī izrietot tiesiskās drošības principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpums.
Attiecībā uz otrā pamata otro daļu prasītāji būtībā norāda, ka dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumus, izvirzīto prasību
par jauna pētījuma [veikšanu] nebija iespējams izpildīt novērtējuma procedūrā paredzētajos procesuālajos termiņos. Tomēr prasītāji
uzskata, ka, tā kā šos termiņus neievēroja ne EPNI, ne Komisija, novērtējot trifluralīnu, Komisijai bija jānosaka jauni termiņi,
lai pētījums tiktu ņemts vērā, nevis jāaizbildinās ar iespējamu tā novēlotu iesniegšanu. Prasītāji uzskata, ka, pirmkārt,
iespēja pagarināt šādus termiņus esot pieļauta judikatūrā, kurā tiekot uzskatīts, ka atteikums pagarināt termiņus ir pielīdzināms
acīmredzamai kļūdai vērtējumā (iepriekš 86. punktā minētais spriedums lietā
Industrias Químicas del Vallés
/Komisija), un, otrkārt, ka Komisija šādu iespēju ir izmantojusi, novērtējot citas fitosanitāras vielas. Šajā saistībā tie
atsaucas uz Komisijas 2008. gada 29. aprīļa Lēmumu 2008/353/EK, ar ko dalībvalstīm atļauj pagarināt pagaidu atļaujas, kuras
piešķirtas jaunajai darbīgajai vielai ciflufenamīdam, FEN 560 un flonikamīdam (OV L 117, 45. lpp.).
Prasītāji uzskata, ka pētījuma nozīme trifluralīna novērtējumā, šķiet, ir skaidri pierādīta, jo ziņotāja dalībvalsts, kas
to pētīja, secināja, ka tajā ietvertie papildu dati sniedz atbildes uz bažām, kas radās novērtējuma procedūrā.
Turklāt prasītāji uzskata, ka Komisijai termiņi bija jāpagarina arī tādēļ, ka tā
TC‑NES
apakšgrupai bija uzdevusi pārbaudīt vielu saistībā ar NOP kritērijiem, lai dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, ļautu
sniegt atbildes uz bažām, kas varētu rasties šīs pārbaudes laikā, un vajadzības gadījumā iesniegtu šīs pārbaudes veikšanai
būtiskos datus un pētījumus.
Prasītāji uzskata, ka Komisija tādējādi nav izpildījusi savu pienākumu īstenot pienācīgas procesuālās garantijas, nodrošinot,
lai prasītājiem būtu iespēja iesniegt apsvērumus un aizstāvēties kā dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Jāatgādina, ka Regulas Nr. 451/2000 6. panta 1. un 3. punktā ir paredzēts, ka pieteikuma iesniedzēji ziņotājas dalībvalsts
pilnvarotajai iestādei par ikvienu attiecīgo aktīvo [darbīgo] vielu iesniedz pilnīgu dokumentāciju, kurā ietilpst tādu pārbaužu
un pētījumu ziņojumi, kas attiecas uz visu 2. punkta c) apakšpunktā minēto informāciju, vai gadījumos, kad darbs pie tiem
vēl nav pabeigts, 2. punkta c) apakšpunktā minētos protokolus un saistības.
Regulas Nr. 451/2000 6. panta 2. punkta c) apakšpunktā paredzētā informācija ir šāda:
–        par katru Direktīvas II pielikuma punktu [–] veikto pētījumu un izmēģinājumu rezultātu kopsavilkums, izmēģinājumus veikušās
personas vārds un uzvārds vai attiecīgās izmēģinājumu iestādes nosaukums;
–        šāda pati informācija par katru Direktīvas III pielikuma punktu, kas attiecas uz Direktīvas 5. pantā minētajiem novērtējuma
kritērijiem par vienu vai vairākiem preparātiem, kuri atbilst 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētajiem izmantojuma veidiem;
–        pierādījumi par pilnībā nepabeigtajiem pētījumiem, ka tie tiks pieņemti [ir pasūtīti] ne vēlāk kā trīs mēnešu laikā pēc šīs
regulas spēkā stāšanās dienas, un saistības, ka tie tiks iesniegti ne vēlāk kā 12 mēnešu laikā pēc 6. pantā minētā termiņa
lietas materiālu iesniegšanai ziņotājai dalībvalstij beigām.
Turklāt ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 451/2000 8. panta 5. punktā ir norādīts, ka, neskarot Direktīvas 91/414 7. pantu, jaunus
pētījumus nepieņem. Ziņotāja dalībvalsts ar EPNI akceptu tomēr var lūgt pieteikuma iesniedzējiem noteiktos termiņos iesniegt
papildu datus, kas ziņotājai dalībvalstij vai EPNI tiesnesim ir vajadzīgi lietas materiālu precizēšanai.
Tādējādi papildu datu paziņošanas priekšmets var būt tikai tādu apstākļu precizēšana, kas jau ir ietverti pilnīgā dokumentācijā,
kas ir jāiesniedz dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu.
Tādējādi jaunu pētījumu iesniegšana, kas nav pieļaujama, šīs tiesību normas izpratnē nevar tikt pielīdzināta papildu datu
paziņošanai, kas turpretī ir iespējama.
Papildu pētījuma iesniegšana pati par sevi ir iespējama tikai tad, ja tas ticis veikts pilnīgas dokumentācijas iesniegšanas
brīdī, tā paziņošana tikusi pieteikta minēto lietas materiālu iesniegšanas brīdī un tas ticis nosūtīts, vēlākais, vienu gadu
pēc šo pašu lietas materiālu iesniegšanas.
Tādējādi pēc pilnīgas dokumentācijas iesniegšanas ir atļauts tikai viens papildu datu pieprasījums un tikai, ievērojot Regulas
Nr. 451/2000 8. panta 5. punktā paredzētos nosacījumus, kuros būtībā ir paredzēts, ka pieprasījums ir jāveic ziņotājai dalībvalstij,
ka tam ir jānotiek ar EPNI piekrišanu un ka EPNI precizē termiņu, kādā šie dati ir jāiesniedz.
Tomēr ir jāuzskata, ka šajā gadījumā neviens no šiem nosacījumiem nav izpildīts.
Protams, netiek apstrīdēts, ka
EPCO
eksperti savas 2004. gada 22. jūnija sanāksmes laikā norādīja uz nepieciešamību iegūt papildu pētījumus par vielas hronisko
toksicitāti zivīm, ko EPNI atgādināja savā atzinumā (“pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz pētījumi par iedarbību, ietverot
dažādus iedarbības ilgumus un izmantojot melnās platgalves grunduli kā visjutīgāko zivs sugu”), un ka ziņotāja dalībvalsts
šo informāciju darīja zināmu dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, ar savu 2004. gada 6. oktobra vēstuli.
Šajā vēstulē tomēr nav norādīts, ka papildu datu pieprasījums Regulas Nr. 451/2000 izpratnē tika nosūtīts dalībniekiem, kuri
ir iesnieguši pieteikumu, kā tie apgalvo.
Pirmkārt,
EPCO
, ziņotāja dalībvalsts un EPNI atsaucas uz nepieciešamību iegūt papildu pētījumus.
EPCO
protokols, ziņotājas dalībvalsts vēstule un EPNI atzinums tādējādi ļauj noraidīt domu, ka papildu dati lietas materiālu precizēšanai
tika pieprasīti dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu.
Turklāt ir jānorāda, ka paši prasītāji apgalvo, ka dalībnieku, kuri ir iesnieguši pieteikumu, 2006. gada 17. maijā paziņotie
sagatavošanas darbi ir uzskatāmi par pētījumu.
Otrkārt, pat ja tiktu uzskatīts, ka nepieciešamība iegūt papildu pētījumus varētu tikt kvalificēta kā papildu datu pieprasījums,
jākonstatē, ka lietas materiālos nav nekādu norāžu, ka EPNI būtu sniegusi savu piekrišanu šādam pieprasījumam. Šajā ziņā ir
jānorāda, ka
EPCO
– ekspertu grupa, kas veic īpašu novērtējuma darbu EPNI atzinuma izstrādei – attiecīgi ir nošķirta no EPNI un tādējādi nevar
to iesaistīt bez tās tieša apstiprinājuma.
Treškārt, ir jākonstatē, ka šajā gadījumā
EPCO
, kā arī ziņotājas dalībvalsts minēto pētījumu iesniegšanai netika noteikts nekāds termiņš.
Pretēji tam, ko norāda prasītāji, šāda termiņa neesamība ir papildu norāde, kas ļauj uzskatīt, ka papildu datu pieprasījums
nav bijis izteikts.
Ja kļūdas dēļ papildu datu iesniegšanai netika noteikts nekāds termiņš, dalībnieki, kuri ir iesnieguši pieteikumu, varētu
uz nenoteiktu laiku likt ieilgt grupas novērtējuma procedūrai un tādējādi bez pamatojuma aizkavēt EPNI atzinuma pieņemšanu.
No tā izriet, ka nekas neļauj uzskatīt, ka dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, būtu paziņots papildu datu pieprasījums
atbilstoši piemērojamiem noteikumiem.
Faktiskie apstākļi, kurus prasītāji izvirza savu pieņēmumu pamatojumam, turpretī norāda, ka
EPCO
un ziņotāja dalībvalsts, kā arī EPNI ir konstatējušas un norādījušas dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, ka vielas
nekaitīguma novērtēšanai vēl būs vajadzīgi jauni pētījumi, pilnībā apzinoties, ka šajā procedūras stadijā tie vairs nevar
tikt iesniegti.
Šādu vērtējumu apstiprina
CPCASA
“Likumdošanas” darba grupas 2007. gada 15. un 16. marta sanāksmes protokols, kurā Grieķijas Republika, kas bija ziņotāja dalībvalsts,
lika iekļaut deklarāciju, saskaņā ar kuru tā ir gatava balsot par priekšlikumu neiekļaut trifluralīnu, lai dalībniekiem, kuri
ir iesnieguši pieteikumu, ļautu izmantot nākamo 18 mēnešu laika posmu oficiālai pētījuma par zivīm iesniegšanai un lai tā
kā ziņotāja dalībvalsts varētu šo pētījumu oficiāli novērtēt.
Visbeidzot, ceturtkārt, kā papildu arguments ir jānorāda, ka prasītāji nekad nav apgalvojuši, ka ziņotājai dalībvalstij 2006. gada
17. maijā nosūtīto pētījumu dalībnieki, kuri ir iesnieguši pieteikumu, būtu paziņojuši atbilstoši Regulas Nr. 451/2000 6. panta
2. punkta c) apakšpunkta trešajam ievilkumam, iesniedzot pilnīgu dokumentāciju.
Tādējādi ir jāuzskata, ka dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, nav nosūtīts nekāds jauna pētījuma pieprasījums.
No tā izriet, ka Komisijai nevar pārmest atteikšanos ņemt vērā dalībnieku, kuri ir iesnieguši pieteikumu, 2006. gada maijā
iesniegto pētījumu.
Iebildums par tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu tiks izskatīts saistībā ar sesto pamatu.
Tā kā Komisija nav pieļāvusi ne kļūdu tiesību piemērošanā, ne acīmredzamu kļūdu vērtējumā, otrā pamata pirmā daļa ir jānoraida.
Attiecībā uz iebildumu, ko prasītāji norāda sava otrā pamata otrās daļas ietvaros un saskaņā ar kuru termiņi bija jāpagarina,
lai tiktu ņemts vērā pieprasītais pētījums, ir jākonstatē, ka tas neatbilst faktiem, jo dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu,
nekāds šāda veida pieprasījums netika iesniegts.
Turklāt ir jāatgādina, ka EPNI “Novērtējuma” darba grupas sanāksmes laikā 2004. gada 15. janvārī tostarp tika konstatēts,
ka ir nepieciešami dažādi dati un pētījumi, tostarp pētījums par eļļas augu sēklu metabolismu. Šis pētījums atšķiras no prasītāju
2006. gada maijā iesniegtā pētījuma. Tomēr 2004. gada 3. martā pieteicēja uzņēmuma pārstāvis EPNI nosūtīja vēstuli, kurā tostarp
lūdza precizēt termiņu, kādā šis pētījums būtu jāiesniedz. 2004. gada 5. martā EPNI atbildēja uz šo vēstuli, norādot, pirmkārt,
ka pieteicējam uzņēmējam šis pētījums bija jāiesniedz vai bija jānorāda, kad tas varētu tikt iesniegts, un, otrkārt, ka grupas
novērtējums tiek turpināts, ievērojot Komisijas 2002. gada 14. augusta Regulā (EK) Nr. 1490/2002, ar ko nosaka sīki izstrādātus
noteikumus, kā īstenot trešo posmu darba programmā, kura minēta Padomes Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā, un ar ko groza
Regulu (EK) Nr. 451/2000 (OV L 224, 23. lpp.), paredzētos termiņus.
No tā izriet, ka kopš šī brīža prasītāji ir skaidri informēti, ka tiem netiks piešķirts nekāds papildu termiņš viņu lietas
materiālu papildināšanai, un ir jākonstatē, ka tie nav pierādījuši, ka tiem būtu skaidri sniegti precīzi solījumi par pretējo
attiecībā uz pētījumu par hronisku toksicitāti zivīm.
Tā kā Komisija nav pieļāvusi ne kļūdu tiesību piemērošanā, ne acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atsakoties pagarināt procesuālos
termiņus, lai pētījums par hronisko toksicitāti zivīm tiktu ņemts vērā, arī otrā pamata otrā daļa ir jānoraida.
Iebildums par to, ka Komisijai bija jāpagarina termiņi, jo tā trifluralīnam noteica novērtējumu saskaņā ar NOP kritērijiem,
tiek pārbaudīts otrā pamata ceturtās daļas ietvaros.
Iebildums par tiesību uz aizstāvību pārkāpumu tiek pārbaudīts sestā pamata otrās daļas ietvaros.
Par otrā pamata trešo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā tiktāl, ciktāl Komisijas konstatējumus
neapstiprinot nekāds zinātnisks pamatojums
Prasītāji uzskata, ka trifluralīna paaugstinātas hroniskās toksicitātes ūdens organismiem konstatēšana, ko izdara Komisija
un kas ir atspoguļots apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērumā, ir zaudējusi nozīmi riska novērtējuma kontekstā atbilstoši
Direktīvai 91/414. Prasītāji uzskata, ka nozīme ir tikai riska novērtējumam, lai noteiktu, vai, neraugoties uz konstatēto
īpašo apdraudējumu, šis risks ir pieņemams paredzētajai izmantošanai. No to iesniegtā hroniskās toksicitātes pētījuma skaidri
izrietot, ka risks esot pieņemams, kam esot piekritusi ziņotāja dalībvalsts.
EPNI esot nonākusi pie tāda paša secinājuma, uzskatot, ka trifluralīns atbilst Direktīvā 91/414 paredzētajām nekaitīguma prasībām,
ja tiek ievēroti atsevišķi nosacījumi. EPNI esot uzskatījusi, ka hroniskas toksicitātes zivīm risks varot tikt pārvaldīts,
nosakot pienācīgus lietošanas nosacījumus, un ka identificētie riski neradot šķērsli trifluralīna iekļaušanai Direktīvas 91/414
I pielikumā. EPNI un ziņotājs arī esot secinājuši, ka trifluralīnam esot pieļaujams risks attiecībā uz noturību augsnē, akumulācijas
potenciālu un pārnesi pa gaisu.
Turklāt Vācijas Federatīvā Republika esot atļāvusi produktus, kuru pamatā ir trifluralīns un kurus tirgo prasītāji, papildu
desmit gadu laika posmā, tādējādi noraidot nepieņemama riska esamību.
Prasītāji uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā formulēto konstatējumu pamatā tādējādi esot apdraudējums, nevis riski, kas nozīmē
fundamentālu kļūdu metodē. Tā kā Komisijas konstatējumu pamatojumam nav nekāda zinātniska pamatojuma, tā tādējādi esot pieļāvusi
acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Jāatgādina, ka EKL 152. panta 1. punktā ir noteikts, ka, nosakot un īstenojot visu Kopienas politiku un darbības, ir jānodrošina
augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis. Šai sabiedrības veselības aizsardzībai ir lielāka vērtība, salīdzinot ar ekonomiska
rakstura apsvērumiem, tādējādi tā var attaisnot pat ievērojamas negatīvās ekonomiska rakstura sekas atsevišķiem tirgus dalībniekiem
(šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedumu lietā T‑158/03
Industrias Químicas del Vallés
/Komisija, Krājums, II‑2425. lpp., 134. punkts).
Piesardzības princips ir uzskatāms par Kopienu tiesību vispārējo principu, kurš izriet no EKL 3. panta p) punkta, 6. panta,
152. panta 1. punkta, 153. panta 1. un 2. punkta un 174. panta 1. un 2. punkta un kurš liek attiecīgajām iestādēm, precīzi
īstenojot kompetences, kas tām ar attiecīgo tiesisko regulējumu ir piešķirtas, veikt piemērotus pasākumus, lai novērstu atsevišķus
iespējamus riskus sabiedrības veselībai, drošībai un videi, liekot uzsvaru uz prasībām saistībā ar šo interešu aizsardzību,
nevis ekonomiskajām interesēm (skat. Vispārējās tiesas 2002. gada 26. novembra spriedumu apvienotajās lietās T‑74/00, T‑76/00,
no T‑83/00 līdz T‑85/00, T‑132/00, T‑137/00 un T‑141/00
Artegodan
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑4945. lpp., 183. un 184. punkts, un 2003. gada 21. oktobra spriedumu lietā T‑392/02
Solvay Pharmaceuticals
/Padome,
Recueil
, II‑4555. lpp., 133. punkts un tajā minētā judikatūra).
Kopienu iestādei, kura sastopas ar potenciāli negatīvām sekām, kas izriet no kādas parādības, riska novērtējuma ietvaros,
pamatojoties uz zinātnisku risku novērtējumu, ir jānovērtē, vai tie pārsniedz risku, kāds tiek uzskatīts par sabiedrībai nepieņemamu.
Tādējādi, lai Kopienu iestādes varētu novērtēt risku, pirmkārt, to rīcībā ir jābūt risku zinātniskajam novērtējumam un, otrkārt,
jānosaka riska līmenis, kāds ir uzskatāms par sabiedrībai nepieņemamu (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2002. gada 11. septembra
spriedumus lietā T‑13/99
Pfizer Animal Health
/Padome,
Recueil
, II‑3305. lpp., 145. punkts, un lietā T‑70/99
Alpharma
/Padome,
Recueil
, II‑3495. lpp., 162. punkts).
Riska zinātniskais novērtējums ir zinātnisks process, kura ietvaros, kā tas ir vispārēji pieņemts, pēc iespējas tiek identificēts
un raksturots apdraudējums, novērtēta iedarbība un raksturots risks (iepriekš 145. punktā minētais spriedums lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 156. punkts, un iepriekš 145. punktā minētais spriedums lietā
Alpharma
/Padome, 169. punkts).
Šādā kontekstā jēdziens “risks” tādējādi attiecas uz iespējamības, ka atsevišķa pasākuma vai atsevišķas prakses izmantošana
negatīvi ietekmēs tiesību sistēmas aizsargātu labumu, pakāpi. Savukārt jēdzienu “apdraudējums” parasti lieto plašākā nozīmē,
un tas attiecas uz ikvienu produktu vai metodi, kam var būt negatīva ietekme uz cilvēku veselību (šajā ziņā skat. iepriekš
145. punktā minēto spriedumu lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 147. punkts).
Riska, kāds tiek uzskatīts par nepieņemamu, līmeņa noteikšana, ievērojot piemērojamās normas, ir jāveic Kopienu iestādēm,
kuras atbild par politisko izvēli, kas ir uzskatāma par sabiedrībai atbilstoša aizsardzības līmeņa noteikšanu. Šīm iestādēm
ir jānosaka kritiskais slieksnis iespējai, ka cilvēku veselība tiks negatīvi ietekmēta, un šo iespējamo seku smagums, kāds
tām attiecībā uz šo sabiedrību vairs nešķiet pieņemams un pret kuru, tiklīdz tas ir pārkāpts, ievērojot cilvēku veselības
aizsardzību, ir jāpiemēro preventīvi pasākumi, lai arī pastāv zinātniskas neskaidrības (šajā ziņā skat. Tiesas 2000. gada
11. jūlija spriedumu lietā C‑473/98
Toolex
,
Recueil
, I‑5681. lpp., 45. punkts, un iepriekš 145. punktā minēto spriedumu lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 150. un 151. punkts).
Nosakot šo riska līmeni, Kopienu iestādēm ir saistošs to pienākums saskaņā ar EKL 152. panta 1. punkta pirmo daļu nodrošināt
augstu cilvēku veselības aizsardzības līmeni. Šim augstajam līmenim, lai tas būtu saderīgs ar šo tiesību normu, nav obligāti
jābūt tehniski visaugstākajam (Tiesas 1998. gada 14. jūlija spriedums lietā C‑284/95
Safety Hi‑Tech
,
Recueil
, I‑4301. lpp., 49. punkts).
Jāatgādina, kā izriet no Direktīvas 91/414 preambulas piektā, sestā un devītā apsvēruma, ka tās mērķis ir novērst šķēršļus
augu aizsardzības līdzekļu tirdzniecībai Kopienā, saglabājot augstu vides, cilvēku un dzīvnieku veselības aizsardzības līmeni.
Šajā sakarā, lai varētu efektīvi sasniegt Komisijai noteikto mērķi un ņemot vērā tās veicamos sarežģītos tehniskos vērtējumus,
Komisijai ir jāpiešķir plaša rīcības brīvība (skat. iepriekš 86. punktā minēto 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā
Industrias Químicas del Vallés
/Komisija, 74. un 75. punkts un tajos minētā judikatūra).
Šī plašā rīcības brīvība un šie sarežģītie vērtējumi nozīmē, ka tiesai, pārbaudot Komisijas veikto vērtējumu pamatotību, ir
tikai jāvērtē, vai Kopienu iestādes savu rīcības brīvību nav īstenojušas acīmredzami kļūdaini, vai nav nepareizi izmantotas
pilnvaras, kā arī vai iestādes nav acīmredzami pārsniegušas savu rīcības brīvību (Tiesas 2003. gada 9. septembra spriedums
lietā C‑236/01
Monsanto Agricoltura Italia
u.c.,
Recueil
, I‑8105. lpp., 135. punkts, un 2009. gada 15. oktobra spriedums lietā C‑425/08
Enviro Tech
(
Europe
), Krājums, I‑10035. lpp., 47. punkts).
Attiecībā uz Kopienu tiesas vērtējumu, vai pastāv acīmredzama kļūda vērtējumā, ir jāprecizē, ka, lai noteiktu, vai Komisija
ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izvērtējot sarežģītus faktus, kas varētu pamatot apstrīdētā lēmuma atcelšanu, prasītāja
iesniegtajiem pierādījumiem ir jābūt pietiekamiem, lai atspēkotu lēmumā veiktā faktu vērtējuma ticamību (Vispārējās tiesas
1996. gada 12. decembra spriedums lietā T‑380/94
AIUFFASS
un
AKT
/Komisija,
Recueil
, II‑2169. lpp., 59. punkts, un 2004. gada 1. jūlija spriedums lietā T‑308/00
Salzgitter
/Komisija, Krājums, II‑1933. lpp., 138. punkts). Izņemot šo ticamības vērtējumu, Vispārējai tiesai ar savu sarežģīto faktu
izvērtējumu nav jāaizstāj lēmuma autora vērtējums (iepriekš 151. punktā minētais spriedums lietā
Enviro Tech
(
Europe
), 47. punkts).
Iepriekš minētie tiesas pārbaudes ierobežojumi tomēr neietekmē tās uzdevumu pārbaudīt izvirzīto pierādījumu materiālo precizitāti,
uzticamību un konsekvenci, kā arī pārbaudīt, vai šie pierādījumi veido visu atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai
izvērtētu sarežģītu situāciju, un to, vai šo pierādījumu raksturs ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus (Tiesas 2007. gada
22. novembra spriedums lietā C‑525/04 P Spānija/
Lenzing
, Krājums, I‑9947. lpp., 57. punkts, un 2008. gada 6. novembra spriedums lietā C‑405/07 P Nīderlande/Komisija, Krājums, I‑8301. lpp.,
55. punkts).
Turklāt ir jāatgādina, ka gadījumā, ja Kopienu iestādei ir plaša rīcības brīvība, kontrolei saistībā ar Kopienu tiesību sistēmā
paredzēto administratīvā procesa garantiju ievērošanu ir fundamentāla nozīme. Tiesai ir bijusi iespēja precizēt, ka viena
no šīm garantijām ir kompetentās iestādes pienākums rūpīgi un objektīvi pārbaudīt visus izskatāmās lietas apstākļus un pienācīgi
pamatot savu nolēmumu (Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums lietā C‑269/90
Technische Universität München
,
Recueil
, I‑5469. lpp., 14. punkts; 1992. gada 7. maija spriedums apvienotajās lietās C‑258/90 un C‑259/90
Pesquerias De Bermeo
un
Naviera Laida
/Komisija,
Recueil
, I‑2901. lpp., 26. punkts, kā arī iepriekš 153. punktā minētais spriedums lietā Spānija/
Lenzing
, 58. punkts, un iepriekš 153. punktā minētais spriedums lietā Nīderlande/Komisija, 56. punkts).
Šajā gadījumā, pirmkārt, ir jānorāda, ka EPNI atzinums attiecas uz riska analīzi attiecībā uz dažādām dzīvnieku un makroorganismu
sugām (5. sadaļa: riski sauszemes mugurkaulniekiem, ūdens organismiem, bitēm, citām posmkāju sugām, sliekām, augsnes makroorganismiem,
kuru darbības ierobežošanai tas nav paredzēts, augsnes mikroorganismiem, kuru darbības ierobežošanai tas nav paredzēts, citiem
organismiem, kuru darbības ierobežošanai tas nav paredzēts, un kanalizācijas attīrīšanā izmantojamajām bioloģiskajām metodēm),
un tajā ir norādīts, ka trifluralīns lielā mērā tiek absorbēts augsnē un tas ir jāklasificē kā nekustīgs, tam nepiemīt vieglas
bionoārdīšanās spējas un tā augstā gaistamība pieļauj vielas esamību gaisā un tās izplatīšanos, kā arī norāda uz augsto riska
līmeni attiecībā uz ūdens organismiem (skat. atzinuma kopsavilkuma 3. lpp., kā arī, it īpaši saistībā ar pēdējo minēto problēmu,
atzinuma 5.4. sadaļu un tā nobeiguma daļu). Visbeidzot EPNI iesaka pasākumus identificēto risku pārvaldīšanai gadījumā, ja
tiks pieņemts lēmums par trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā (atzinuma sadaļa “Ieteikumi”).
Tādējādi no EPNI atzinuma izriet, ka tas ir acīmredzami pamatots ar trifluralīnam piemītošo risku izvērtējumu, nevis tikai
ar tā radīto apdraudējumu.
Turklāt atzinumā ir noraidīti arī prasītāju apgalvojumi, ka trifluralīnam piemītot pieņemams risks attiecībā uz tā noturību
augsnē un tā akumulācijas potenciālu un pārnesi pa gaisu.
Turklāt arī tas, ka ENPI atbilstoši Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. punktam ir paredzējusi atsevišķus mehānismus, kas ļauj
pārvaldīt novērtējuma procedūras laikā pierādītos riskus gadījumā, ja Komisija nolemtu vielu atļaut, nekādā ziņā neliek secināt,
ka EPNI būtu ieteikusi iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā (skat. iepriekš 91. un 92. punktu). Turklāt ir jāatgādina,
ka EPNI atzinums Komisijai nav saistošs (skat. iepriekš 87. un 88. punktu) un ka tai ir atzīta plaša rīcības brīvība, lai
tā varētu efektīvi sasniegt tai noteikto mērķi, ņemot vērā tās veicamos sarežģītos tehniskos vērtējumus (skat. iepriekš 86. punktu).
Komisijai tādējādi bija tiesības nolemt, ka šāds risks attaisno trifluralīna neiekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, neraugoties
uz iespējām samazināt EPNI aprakstīto risku.
Turklāt ir jākonstatē, ka apstrīdētais lēmums ir pamatots ar EPNI identificētajiem riskiem. Jāatgādina, ka apstrīdētā lēmuma
preambulas 5. apsvērumā ir precizēts:
“(5)      Šīs darbīgās vielas novērtēšanas gaitā radās bažas par vairākiem aspektiem. Trifluralīns ir īpaši toksisks ūdens organismiem,
jo īpaši zivīm. Tas [arī] ir īpaši noturīgs augsnē, un tam nepiemīt vieglas bionoārdīšanās spējas. Turklāt šai vielai ir spēja
uzkrāties. Jo īpaši šī viela būtiski pārsniedz Direktīvā 91/414 [..] noteikto maksimālo biokoncentrācijas koeficientu (BKK)
ūdens organismiem, kas liecina par iespējamu bioakumulāciju šādos organismos. Šīs vielas augstās gaistamības dēļ nedrīkst
izslēgt tās pārvietošanos pa gaisu, un, neraugoties uz ātru fotoķīmisko degradāciju, uzraudzības programmas ir apstiprinājušas
šīs vielas migrāciju uz vietām, kas atrodas attālu no lietošanas vietas. Šie aspekti [šo problemātisko aspektu novērtējums]
liecināja, ka trifluralīns neatbilst kritērijiem, lai to iekļautu Direktīvas 91/414 [..] I pielikumā. [..].”
Tādējādi apstrīdētā lēmuma pamatā patiesi ir risku analīze, proti, iespējamības, ka, iekļaujot trifluralīnu Direktīvas 91/414
I pielikumā, tiks negatīvi ietekmēts tiesību sistēmas aizsargāts labums, pakāpes analīze, nevis tikai apdraudējuma, ko rada
trifluralīns, analīze.
Argumentācija, ko pauduši prasītāji, kuri tikai norāda, ka Komisija apstrīdēto lēmumu esot pamatojusi ar apdraudējumu, nevis
ar riskiem, nesniedzot citus pierādījumus šo apgalvojumu pamatojumam, tādējādi ir jānoraida.
Otrkārt, prasītāji nevar norādīt, ka pētījums, kuru tie ir iesnieguši par hronisko toksicitāti zivīm, varētu grozīt Komisijas
veikto risku novērtējumu, ja tā būtu piekritusi to ņemt vērā.
Jākonstatē, ka šis pētījums ne vien novēloti tika paziņots Komisijai, bet tas katrā ziņā arī nebūtu sniedzis atbildi attiecībā
uz citiem identificētajiem riskiem un it īpaši uz trifluralīna noturību augsnē, tā sarežģīto bionoārdīšanos, akumulācijas
spējām un tā pārneses pa gaisu risku.
Treškārt, attiecībā uz Vācijas iestāžu izsniegto atļauju, tā, pat ja ir pamatota ar tādiem pašiem kritērijiem un novērtējuma
elementiem, nevar noteikt Kopienu iestāžu pieņemtā lēmuma [saturu]. Šķiet, ka šajā ziņā nozīme ir Komisijas argumentācijai,
ka Kopienas līmenī veikto novērtējumu raksturo grupas novērtējums, bet tas tā nav valsts līmenī veikta novērtējuma gadījumā.
Tādējādi ir jākonstatē, ka prasītāji nav norādījuši nevienu apstākli, kas varētu pierādīt, ka Komisija, novērtējot trifluralīna
radītos riskus, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Otrā pamata trešā daļa tādējādi ir jānoraida.
Par iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punktu, no vienas puses, un otrā pamata ceturto
daļu, no otras puses, ar ko tiek apgalvots, ka Komisijai neesot bijušas pilnvaras trifluralīna novērtēšanai saistībā ar Regulu
Nr. 850/2004 un ka tā tādējādi, piemērojot šajā pašā regulā noteiktos kritērijus, esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā
Iebildes par prettiesiskumu pamatojumam, kuru tie izvirza pret Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punktu, prasītāji būtībā norāda,
ka ar šo tiesību normu ir grozītas viņu tiesības un nav ievērota tiesiskā paļāvība, uz kuru tie varēja paļauties attiecībā
pret Komisiju. Prasītāji norāda, ka Komisijai nebija tiesību šo regulu piemērot ar atpakaļejošu spēku un notiekošo trifluralīna
pārbaudi pakļaut Stokholmas Konvencijas D pielikumā noteiktajiem NOP kritērijiem.
Prasītāji norāda, ka tādējādi Komisija apstrīdētā lēmuma pieņemšanai bez jebkāda pamatojuma ir atsaukusies uz Regulu Nr. 850/2004
vai Stokholmas Konvencijas D pielikumā norādītajiem kritērijiem, novirzoties no Direktīvā 91/414 paredzētajiem kritērijiem
un piemērojot procedūru, kas oficiāli vēl nav spēkā esoša.
Tie piebilst, ka plašas izplatības risks, kas kā kritērijs ir noteikts NOP novērtējumā, neesot paredzēts kā kritērijs Direktīvas 91/414
noteiktajā novērtējumā.
Prasītāji turklāt norāda, ka Komisija ir atsākusi novērtējuma procedūru, lai analizētu trifluralīnu, ņemot vērā NOP kritērijus,
un ka tiktāl, ciktāl Direktīvā 91/414 paredzētā novērtējuma ietvaros šādai rīcībai neesot nekāda juridiskā pamata, Komisija
neesot bijusi pilnvarota šādi rīkoties un tādējādi tā ir pieļāvusi pilnvaru ļaunprātīgu izmantošanu.
Attiecībā uz otrā pamata ceturto daļu, kas ir norādīts pakārtoti, prasītāji norāda, ka gadījumā, ja Regula Nr. 850/2004 būtu
piemērojama, Komisija tādējādi vēlreiz nebūtu ievērojusi atšķirības starp jēdzieniem “apdraudējums” un “risks”.
TC‑NES
apakšgrupa faktiski savu vērtējumu esot pabeigusi ļoti īsā laikposmā un esot secinājusi, ka trifluralīns atbilst NOP kritērijiem.
Prasītāji uzskata, ka tādējādi Komisija esot veikusi tikai vienkāršu trifluralīna bīstamības izpēti, iztiekot bez riska novērtējuma
veikšanas.
Prasītāji norāda, ka, tādējādi neizpildot savu pienākumu novērtēt, vai iespējamais apdraudējums, ņemot vērā iespējamās trifluralīna
NOP īpašības, varētu radīt nepieņemamu risku, proti, neievērojot atšķirības starp risku un apdraudējumu, Komisija ir pārkāpusi
arī Direktīvu 91/414 un Kopienu judikatūru. Prasītāji uzskata, ka no tā izriet, ka apstrīdētais lēmums ir pamatots ar fundamentālu
kļūdu metodē un tādējādi tajā ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
Visbeidzot prasītāji būtībā norāda, ka Komisijai bija jāpagarina termiņi, lai tie varētu atbildēt uz
TC‑NES
apakšgrupas bažām, un ka, to nedarot, tā tādējādi esot pārkāpusi to tiesības uz aizstāvību.
Komisija šo argumentāciju apstrīd.
Jānorāda, ka Regulā Nr. 850/2004 izveidotā novērtējuma sistēma nav atkarīga no Direktīvā 91/414 un Regulā Nr. 451/2000 ieviestās
novērtējuma sistēmas.
Protams, Komisija neapstrīd, ka vismaz īss trifluralīna novērtējums ir veikts, ņemot vērā NOP kritērijus.
Tomēr no
CPCASA
2006. gada 26. un 27. janvāra un 2006. gada 3. un 4. aprīļa sanāksmju protokoliem izriet, ka šis novērtējums nav ticis veikts
Direktīvā 91/414 paredzētā trifluralīna novērtējuma ietvaros, bet gan, veicot paralēlu novērtējumu, attiecībā uz kuru Komisija
uzskatīja, ka tas neietekmēs notiekošo procedūru.
Turklāt ir jākonstatē, ka apstrīdētā lēmuma pamatā nav vielas novērtējums saistībā ar Regulas Nr. 850/2004 kritērijiem, bet
tikai vielas novērtējums, kas ir veikts, ņemot vērā Direktīvas 91/414 kritērijus, kā to apliecina apstrīdētā lēmuma preambulas
4.–7. apsvērums.
Šajā saistībā nevar tikt atbalstīta prasītāju argumentācija, saskaņā ar kuru kritēriji par noturību augsnē, vielas bionoārdīšanās
spējām, bioakumulāciju un vielas pārnesi pa gaisu, kas tika norādīti apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērumā, faktiski ir
uzskatāmi par pierādījumu, ka viela netika atļauta tās NOP īpašību dēļ.
Jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta 2. punkta c) apakšpunktu, lai darbīgā viela tiktu iekļauta I pielikumā,
vajadzības gadījumā īpaši ir jāņem vērā novērtējums tam, kas ar vielu notiek un kā viela izplatās vidē.
Turklāt Direktīvas 91/414 II pielikuma A daļas 7. punkts īpaši attiecas uz vielas atrašanos un uzvedību vidē un tajā tiek
aplūkota vielas atrašanās un uzvedība augsnē, ūdenī un gaisā, kā arī vielas bioakumulācija un bionoārdīšanās.
Tādējādi vielas novērtēšana saistībā ar šiem kritērijiem bija nepieciešama, lai darbīgo vielu varētu iekļaut direktīvas I pielikumā.
Tādējādi prasītāju argumentācija, saskaņā ar kuru apstrīdētais lēmums esot pamatots ar trifluralīna novērtējumu, ņemot vērā
Regulu Nr. 850/2004, ir jānoraida.
No tā izriet, ka norādītais iebildums par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punktu, pat ja tas
varētu būt pamatots, nav efektīvs un tādējādi ir jānoraida.
Tas pats attiecas uz otrā pamata ceturto daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka Komisijai nav pilnvaru novērtēt trifluralīnu saistībā
ar Regulu Nr. 850/2004, kas arī ir jānoraida kā neefektīva.
Tas pats attiecas arī uz iebildumu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā, piemērojot Regulā
Nr. 850/2004 paredzētos novērtējuma kritērijus, un iebildumu, ar kuru šajā saistībā tiek apgalvots, ka ir izdarīts tiesību
uz aizstāvību pārkāpums, jo šis novērtējums nav uzskatāms par apstrīdētā lēmuma pamatojumu.
Par trešo pamatu, ar kuru ir apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pieņemts saskaņā ar piemērojamo likumdošanas procedūru
un ar to tādējādi esot pārkāpts EKL 5. un 7. pants, kā arī Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punkts un komitoloģijas lēmuma
5. pants
Prasītāji būtībā norāda, ka Komisijai EPNI ziņojums, ko papildina direktīvas projekts par vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā vai lēmuma projekts par izņemšanu no tirgus, jāiesniedz
CPCASA
sešu mēnešu laikā no šī ziņojuma saņemšanas, proti, šajā gadījumā 2005. gada 13. septembrī. Prasītāji uzskata, ka Komisijai
šajā ziņā nav nekādas rīcības brīvības.
Tomēr Komisija neesot izpildījusi savu pienākumu iesniegt direktīvas vai lēmuma projektu noteiktajā termiņā.
Turklāt Komisija par savu direktīvas priekšlikumu neesot ierosinājusi balsošanu ne
CPCASA
2005. gada 14. un 15. jūlija sanāksmē, ne
CPCASA
2005. gada 22. un 23. septembra sanāksmē. Tā šādā veidā esot turpinājusi rīkoties vairākas reizes – 2006. gada jūlijā, septembrī
un novembrī, kā arī 2007. gada janvārī.
Prasītāji būtībā uzskata, ka Komisija tādējādi nav ievērojusi komitoloģijas lēmumā paredzēto procedūru. Ja
CPCASA
nepiekrita Komisijas priekšlikumam, tai priekšlikums bija jāiesniedz Padomei. Rīkojoties tādā veidā, kā to darīja Komisija,
tā Padomei esot liegusi izpildīt savu lomu likumdošanas darbā un pārsniegusi tai deleģēto pilnvaru piemērošanas jomu, tādējādi
pārkāpjot EKL 5. un 7. pantu, kā arī Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktu.
Komisija šo argumentāciju apstrīd.
Saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktu, vēlākais, sešus mēnešus pēc EPNI atzinuma saņemšanas Komisija iesniedz
pārskata ziņojuma projektu. Pamatojoties uz galīgo pārskata ziņojumu, tā iesniedz komitejai vai nu direktīvas projektu, kurā
paredz darbīgās vielas iekļaušanu direktīvas I pielikumā, attiecīgā gadījumā norādot šādas iekļaušanas nosacījumus, to skaitā
termiņu, vai dalībvalstīm adresētu lēmuma projektu par tādu augu aizsardzības līdzekļu atļauju atcelšanu, kuri satur darbīgo
vielu, ievērojot Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkta ceturto daļu un tādējādi šo vielu neiekļaujot minētās direktīvas I pielikumā,
norādot neiekļaušanas iemeslus.
Regulas Nr. 451/2000 8. panta 9. punktā ir paredzēts, ka, iesniedzot direktīvas projektu vai lēmuma projektu saskaņā ar 8. punktu,
Komisija vienlaikus iesniedz komitejas pārbaudes secinājumus galīga pārskata ziņojuma veidā, ko norāda sanāksmes protokola
kopsavilkumā.
Tādējādi ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 451/2000 8. pantā ir nodalīti divi posmi: tas, kurā tiek iesniegts pārskata ziņojuma
projekts – kas ir jāveic, vēlākais, sešus mēnešus pēc EPNI atzinuma saņemšanas, un tas, kurā, pamatojoties uz galīgo pārskata
ziņojuma projektu, tiek iesniegts direktīvas vai lēmuma projekts, kas nav pakļauts šī termiņa ievērošanai.
Prasītāju argumentācija, kuras mērķis ir pamatot, ka Komisijai bija pienākums jau kopš pirmās komitejas sanāksmes vienlaicīgi
iesniegt gan pārskata ziņojuma projektu, gan lēmuma vai direktīvas projektu, tādējādi nevar tikt atbalstīta.
Turklāt ir jāatgādina, ka šajā gadījumā EPNI atzinums tika pieņemts 2005. gada 14. martā.
Netiek apstrīdēts, ka pirmā viedokļu apmaiņa notika
CPCASA
“Likumdošanas” darba grupas ietvaros tās 2005. gada 14. un 15. jūlija sanāksmē par provizorisku Komisijas priekšlikumu direktīvai
par trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Tāpat netiek apstrīdēts, ka direktīvas provizoriskais priekšlikums (ar tādu pašu atsauci kā 2005. gada 21. jūnija dokuments)
un 2005. gada 15. septembra pārskata ziņojuma provizoriskais projekts – kurus tādējādi, visticamāk, Komisija ir pieņēmusi
Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. un 9. punktā noteiktajā sešu mēnešu termiņā – bija ietverti “Likumdošanas” darba grupas sanāksmes
darba kārtībā
CPCASA
2005. gada 22. un 23. septembra sanāksmes laikā.
Komisija norāda, ka tā nav ievērojusi sešu mēnešu termiņu pārskata ziņojuma projekta iesniegšanai un ka tikai šī dokumenta
pielikums, kurā ir ietverts saraksts ar pētījumiem, kuri ir izmantoti novērtējumā, tika iesniegts šīs “Likumdošanas” darba
grupas sanāksmes laikā. Vispārējā tiesa tomēr konstatē, ka pārskata ziņojuma projekta teksts, kas Vispārējai tiesai tika paziņots
atbilžu uz tās uzdotajiem jautājumiem pielikumā, pēc šīs sanāksmes tika grozīts, kas ļauj domāt, ka arī šis projekts šādā
saistībā ir ticis iesniegts šai darba grupai.
Tomēr pat tad, ja, vadoties pēc Komisijas teiktā, būtu jāuzskata, ka sešu mēnešu termiņš bija beidzies brīdī, kad tā iesniedza
savu pārskata ziņojuma projektu, tik un tā būtu pamats uzskatīt, ka šī termiņa nokavēšana – par ko Regulā Nr. 451/2000 nav
noteiktas nekādas sankcijas – ir notikusi, neietekmējot apstrīdētā lēmuma būtību.
Pirmkārt, ir jāņem vērā fakts, ka komitoloģijas lēmumā paredzētā procedūra sākās jau ar viedokļu apmaiņu, kas norisinājās
“Likumdošanas” darba grupas ietvaros 2005. gada 14. un 15. jūlijā.
Šajā saistībā ir jāuzskata, ka mākslīgai nošķiršanai, kuru vēlas veikt Komisija attiecībā uz
CPCASA
un tās “Likumdošanas” darba grupu, nav nekādas nozīmes attiecībā uz komitoloģijas noteikumu un Regulas Nr. 451/2000 8. panta
8. un 9. punktā paredzētās procedūras piemērojamību, jo saskaņā ar Komisijas liecībām komitejas un darba grupas sastāvā ir
vienas un tās pašas personas.
Otrkārt, ir jāatgādina, ka, nepastāvot tiesību normai, kurā tieši vai netieši būtu paredzētas tāda procesuālā termiņa, kāds
ir noteikts šajā lietā, nokavēšanas sekas, attiecīgā nokavēšana izraisa tiesību akta, kura pieņemšanas process ietver attiecīgo
termiņu, atcelšanu pilnībā vai daļēji tikai tad, ja ir pierādīts, ka minētais akts būtu bijis citādāks, ja šis pārkāpums nebūtu
izdarīts (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 18. marta spriedumu lietā T‑299/05
Shanghai Excell M&E Enterprise
un
Shanghai Adeptech Precision
/Padome, Krājums, II‑565. lpp., 138. punkts un tajā minētā judikatūra).
Prasītāji būtībā šajā saistībā norāda, ka, ja apstrīdētais lēmums būtu pieņemts noteiktajā termiņā, lēmums būtu par trifluralīna
iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, jo EPNI ieteica tā iekļaušanu.
Vispirms ir jāatgādina, ka EPNI atzinumā netika ieteikta trifluralīna iekļaušana I pielikumā (skat. iepriekš 89. un 92. punktu).
Tādējādi nevar uzskatīt, ka pieņemamais lēmums nenovēršami būtu prasītājiem labvēlīgs.
Turklāt Komisija katrā ziņā sākotnēji šādu iekļaušanu ierosināja. Tikai diskusiju, kas notika komitejas ietvaros, laikā lēmuma
būtība tika grozīta, kam piekrīt arī paši prasītāji.
Visbeidzot, apstrīdētajā lēmumā netika ņemti vērā NOP kritēriji, kā to norāda prasītāji (skat. iepriekš 175.–185. punktu).
Tādējādi ir jākonstatē, ka prasītāji nav pierādījuši, ka sešu mēnešu termiņa pārskata ziņojuma projekta iesniegšanai ievērošana
būtu mainījusi apstrīdētā lēmuma būtību.
Tādējādi to argumentācija šajā jautājumā ir jānoraida.
Otrkārt, tā kā saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktu pārskata ziņojuma projekts ir vienīgais dokuments, kas Komisijai
ir jāiesniedz sešu mēnešu termiņā, prasītāju argumentācija, ka arī direktīvas priekšlikums bija jāiesniedz sešu mēnešu termiņā,
arī ir jānoraida.
Treškārt, no komitoloģijas lēmuma 5. panta 4. punkta izriet, ka, ja paredzētie pasākumi nesaskan ar komitejas atzinumu vai
atzinums nav sniegts, Komisija tūlīt iesniedz Padomei priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem un par to informē Eiropas Parlamentu.
Jāatgādina, ka šajā gadījumā no Komisijas sniegtās informācijas, atbildot uz Vispārējās tiesas jautājumiem, kā arī no dažādu
notikušo sanāksmju protokola izrakstiem izriet, ka trifluralīna būtība tika apspriesta
CPCASA
“Likumdošanas” darba grupas sanāksmju laikā, kas norisinājās 2005. gada 14. un 15. jūlijā, 22. un 23. septembrī un 17. un
18. novembrī, 2006. gada 26. un 27. janvārī, 3. un 4. aprīlī, 22. un 23. maijā, 13. un 14. jūlijā, 25. un 26. septembrī un
23. un 24. novembrī, un, visbeidzot, 2007. gada 22. un 23. janvārī un 15. un 16. martā, pirms vairākums no 23 dalībvalstīm
par priekšlikumu nobalsoja 2007. gada 16. martā.
Tādējādi lēmuma par [trifluralīna] neiekļaušanu priekšlikums balsošanai tika nodots tikai vienu reizi, 2007. gada 16. martā,
pretēji prasītāju apgalvojumam, un šī balsojuma rezultātā priekšlikums saņēma tā pieņemšanai nepieciešamo kvalificēto balsu
vairākumu.
Tādējādi Komisijai nevar pārmest, ka tā būtu pārkāpusi komitoloģijas lēmuma 5. panta 4. punktu, tūlīt neiesniedzot Padomei
priekšlikumu par veicamajiem pasākumiem.
Jākonstatē, ka komiteja nepieņēma atzinumu pret piedāvātajiem pasākumiem, kā arī neatradās situācijā, kur tai būtu neiespējami
panākt kvalificēto balsu vairākumu vai nu par, vai pret piedāvātajiem pasākumiem.
Tomēr tikai šajos abos gadījumos Komisijai tūlīt ir jāziņo Padomei šīs tiesību normas izpratnē.
Tādējādi ir jāizvērtē, vai Komisijai var tikt pārmests, ka tā priekšlikumu pasākumam nav nodevusi balsojumam 20 mēnešu laikposmā,
kā tas ir šajā gadījumā.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Tiesa 1999. gada 18. novembra spriedumā lietā C‑151/98 P
Pharos
/Komisija (
Recueil
, I‑8157. lpp.) apstiprināja, ka Padomes 1990. gada 26. jūnija Regulas (EEK) Nr. 2377/90, ar ko nosaka Kopienas procedūru
veterināro zāļu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu noteikšanai dzīvnieku izcelsmes produktos (OV L 224, 1. lpp.), 8. panta
3. punkta b) apakšpunktā nav precīzi noteikts termiņš, līdz kuram Komisijai jāiesniedz Padomei priekšlikums par veicamajiem
pasākumiem, un ka, gluži pretēji, izmantojot vārdu “tūlīt”, Kopienu likumdevējs, lai gan liekot Komisijai rīkoties ātri, tai
ir atstājis zināmu rīcības brīvību (iepriekš minētā sprieduma 25. punkts).
Tiesa turklāt nosprieda, ka termiņš, kurā Komisijai ir jālemj par dažādām tai pieejamajām rīcības iespējām, ir izvērtējams,
ņemot vērā attiecīgo lietas materiālu sarežģītību. Tomēr lietā, kurā Tiesa pasludināja 218. punktā minēto spriedumu lietā
Pharos
/Komisija, attiecīgās vielas izmantošanas risks regulatīvajā komitejā, kurā četras delegācijas izteica iebildumus pret Komisijas
projektu un sešas delegācijas balsojuma laikā atturējās, tika norādīts pirmo reizi. Šādos apstākļos Tiesa uzskata, ka vienpadsmit
mēnešu periods, kura laikā Komisija sākotnēji sešu mēnešu laikā no jauna pārskatīja lietas materiālus un pēc tam lūdza atkārtotu
zinātnisko atzinumu, nevar tikt uzskatīts par pārmērīgi ilgu laika posmu (iepriekš 218. punktā minētais spriedums lietā
Pharos
/Komisija, 30.–32. punkts).
Turklāt Tiesas 1997. gada 20. novembra spriedumā lietā C‑244/95
Moskof
(
Recueil
, I‑6441. lpp.) tā – attiecībā uz pārvaldības komitejas, nevis regulatīvās komitejas procedūras ievērošanu – nosprieda, ka
fakts, ka tiek apsvērtas kompromisa iespējas, nevar tikt interpretēts kā netieša atkāpe no sākotnējā teksta, ko visas citas
delegācijas jau ir apstiprinājušas. Pretējā gadījumā tiktu apgrūtināta jebkāda kompromisu meklēšana nolūkā atrisināt atsevišķu
delegāciju īpašās problēmas, jo Komisija tādējādi vairs neuzdrošinātos uzņemties risku tūlītēji nepieņemt apstiprinātu tekstu.
Šāds risinājums turklāt kaitētu pārvaldības komiteju procedūras pienācīgai norisei, kā arī tam, lai tiktu ievērots, ka starp
pārvaldes komitejas teksta balsojumu un brīdi, kad Komisija to pieņem kā regulu, paiet saprātīgs termiņš, kas ir nepieciešams,
lai izvērtētu kompromisa iespējas, kas varētu labāk atrisināt problēmas, kas radušās atsevišķām delegācijām (iepriekš minētais
spriedums lietā
Moskof
, 40. punkts).
No šīs judikatūras izriet, ka pēc negatīva balsojuma vai arī gadījumā, ja nevar tikt panākts nekāds kvalificētais balsu vairākums
par vai pret piedāvāto pasākumu, Komisija, pirms vērsties Padomē, var censties rast kompromisu komitejas ietvaros un šim nolūkam
tās rīcībā ir noteikts termiņš, kas ir atkarīgs no attiecīgās lietas grūtības, sarežģītības un jutīguma.
Citiem vārdiem sakot, lai novērtētu, vai Komisija ir rīkojusies tūlītēji, ir jāpārbauda, vai tā ir rīkojusies saprātīgā termiņā,
ņemot vērā lietas apstākļus, un tai ir jāatzīst plaša rīcības brīvība kompromisa panākšanā.
Tādējādi un vēl jo vairāk attiecībā uz regulatīvo komiteju Komisijas rīcībā atkarībā no lietas grūtības, sarežģītības un sensitivitātes
ir jābūt plašai rīcības brīvībai laika ziņā kompromisa panākšanā komitejas ietvaros pirms pasākuma projekta nodošanas nobalsošanai.
Tā tas acīmredzami ir šajā gadījumā, jo trifluralīna stāvoklis regulāri tika apspriests
CPCASA
“Likumdošanas” darba grupas sanāksmēs, kas norisinājās laikā no 2005. gada jūlija līdz 2007. gada martam (skat. iepriekš
212. punktu).
Attiecīgi Komisijai nevar pārmest, ka tā nebūtu ievērojusi komitoloģijas lēmumā noteiktos procesuālos noteikumus. Tādējādi
pamats ir jānoraida.
Par ceturto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka neesot ievēroti piemērojamie procesuālie termiņi, pārkāpjot Regulas Nr. 451/2000
8. panta 7. un 8. punktu
Prasītāji būtībā apgalvo, ka Direktīvā 91/414 ir noteikts zināms skaits procesuālo termiņu novērtējuma procedūras ietvaros.
Šie termiņi tostarp ir saistoši EPNI un Komisijai. Prasītāji norāda, ka vairāki no šiem termiņiem nav ievēroti, ko Komisija
turklāt neapstrīd.
Tādējādi EPNI, 2005. gada 14. martā nododot savu atzinumu Komisijai, neesot ievērojusi tai saistošo termiņu atzinuma sniegšanai,
kas šajā gadījumā beidzās 2004. gada 10. jūlijā. Savukārt Komisija direktīvas priekšlikumu nobalsošanai nodeva tikai 2007. gada
marta vidū. Tomēr priekšlikuma par iekļaušanu vai neiekļaušanu projekts parastā kārtībā bija jāiesniedz sešu mēnešu termiņā
pēc EPNI atzinuma saņemšanas, proti, šajā gadījumā, 2005. gada 13. septembrī, un Komisija apstrīdēto lēmumu pieņēma tikai
2007. gada 20. septembrī, proti, vairāk nekā divus gadus pēc EPNI atzinuma saņemšanas.
Tas esot uzskatāms par Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. un 8. punkta pārkāpumu, proti, būtisku formas prasību pārkāpumu, kā
rezultātā apstrīdētais lēmums nav pamatots ar zinātnes atziņām, kādas pastāvēja novērtējuma brīdī. Prasītāji uzskata, ka EPNI
atzinums bija jāpieņem 2004. gada 10. jūlijā. NOP jautājums, kas galu galā noteica iekļaušanas atteikumu, kā tie uzskata,
radās tikai pēdējā novērtējuma sanāksmē 2005. gada februārī, proti, septiņus mēnešus vēlāk. Tādējādi, ja EPNI atzinums būtu
pieņemts savlaicīgi, apstrīdētais lēmums būtu bijis atšķirīgs.
Prasītāji turklāt būtībā norāda, ka Komisijai nekas netraucēja tiem piešķirt papildu termiņus, ja ne pati Komisija, ne EPNI
neievēroja tām saistošos termiņus.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Pirmkārt, tā kā pārskata ziņojuma projekts ir vienīgais dokuments, kas saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punktu
Komisijai ir jāiesniedz sešu mēnešu laikā, prasītāju argumentācija, saskaņā ar kuru arī direktīvas priekšlikums esot jāiesniedz
sešu mēnešu laikā, ir jānoraida (skat. iepriekš 210. punktu).
Otrkārt, ir jānorāda, ka netiek apstrīdēts, ka EPNI nav ievērojusi tai saistošo termiņu sava ziņojuma iesniegšanai.
Turklāt tiek atgādināts, ka šī procesuālā termiņa nokavēšanas sekas ne tieši, ne netieši nav paredzētas piemērojamā tiesiskajā
regulējumā.
Tādējādi ir jāpārbauda, vai šī pārkāpuma neesamības gadījumā ir pierādīti prasītāju apgalvojumi, no kuriem izriet, ka minētajam
tiesību aktam vajadzētu būt ar citu saturu – jo vielas novērtējums saskaņā ar Regulu Nr. 850/2004 netiktu ņemts vērā, ja atzinums
būtu pieņemts savlaicīgi (skat. iepriekš 228. punktu).
Pirmkārt, no EPNI atzinuma tieši izriet (skat. iepriekš 28. punktu), ka EPNI nav ņēmusi vērā vielas novērtējumu atbilstoši
NOP kritērijiem.
Otrkārt, apstrīdētais lēmums nav pamatots ar vielas novērtējumu atbilstoši NOP kritērijiem (skat. iepriekš 183. punktu).
Tādējādi prasītāji nekādi nav pierādījuši, ka tiesību akta saturs būtu atšķirīgs, ja EPNI atzinums būtu pieņemts savlaicīgi.
Tādējādi ceturtais pamats ir jānoraida.
Par piekto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav pamatots
Prasītāji būtībā norāda, ka Komisija nepaskaidro iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka trifluralīnam piemīt nepieņemams risks
saistībā ar hronisko toksicitāti. Vienkārša augstas trifluralīna toksicitātes ūdens organismiem konstatēšana šajā gadījumā
ir uzskatāma par apdraudējuma konstatēšanu, kā uzskata prasītāji, bet tai esot bijis jāseko riska novērtējumam.
Komisija arī neizskaidrojot, kādēļ tā nav ņēmusi vērā pierādījumus, kurus prasītāji iesniedza papildu pētījuma par hronisko
toksicitāti zivīm ietvaros, lai gan ziņotāja dalībvalsts pēc pierādījumu izvērtēšanas secināja, ka nepastāv nepieņemams hroniskās
toksicitātes risks.
Turklāt, tā kā ziņotāja dalībvalsts un EPNI secināja, ka trifluralīna paziņotie izmantošanas veidi nerada risku cilvēku veselībai,
Komisijai bija jāizskaidro, kādēļ tā šos secinājumus neievēro, ko, kā uzskata prasītāji, tā nav darījusi.
Prasītāji arī norāda, ka apstrīdētajā lēmumā nekādi nav minēta Regula Nr. 850/2004, nedz arī NOP kritēriji un
TC‑NES
apakšgrupas veiktā pārbaude, lai gan prasītāji uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā norādītie pierādījumi ļauj domāt, ka tieši
šie punkti Komisijai lika mainīt viedokli un ierosināt lēmumu par neiekļaušanu.
Prasītāji arī pārmet Komisijai, ka tā nav izskaidrojusi, kādēļ ir pamatota Regulas Nr. 850/2004 piemērošana ar atpakaļejošu
spēku vai arī kādēļ tā neapdraud prasītāju tiesisko paļāvību.
Visbeidzot prasītāji uzskata, ka, ņemot vērā, ka Komisija sākotnēji ierosināja trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā,
ir īpaši svarīgi uzzināt iemeslus, kuru dēļ tā procedūras laikā viedokli mainīja.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Vispirms ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru pamats, kas attiecas uz EKL 253. panta pārkāpumu, atšķiras no pamata, kas
attiecas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Pirmais pamats, kas attiecas uz pamatojuma neesamību vai nepietiekamību, nozīmē būtisku
formas prasību pārkāpumu EKL 230. panta nozīmē un ir absolūts pamats, kurš Kopienu tiesai ir jāizskata, bet otrais pamats,
kas attiecas uz lēmuma likumību, nozīmē ar Līguma piemērošanu saistīto materiālo tiesību normas pārkāpumu tā paša EKL 230. panta
nozīmē un Kopienu tiesa to var izskatīt vienīgi pēc prasītāja lūguma. Jautājums par pienākumu norādīt pamatojumu tādējādi
atšķiras no jautājuma par pamatojuma pamatotību (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C‑367/95 P Komisija/
Sytraval
un
Brink’s France
,
Recueil
, I‑1719. lpp., 67. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑159/01 Nīderlande/Komisija,
Recueil
, I‑4461. lpp., 65. punkts; Vispārējās tiesas 2004. gada 13. janvāra spriedums lietā T‑158/99
Thermenhotel Stoiser Franz
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑1. lpp., 97. punkts, un 2009. gada 4. marta spriedums lietā T‑445/05
Associazione italiana del risparmio gestito
un
Fineco Asset Management
/Komisija, Krājums, II‑289. lpp., 66. punkts).
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru EKL 253. pantā paredzētais pamatojums ir jāpielāgo attiecīgā tiesību akta raksturam un tam
skaidri un nepārprotami jāatspoguļo tās iestādes sniegtais pamatojums, kura tiesību aktu ir pieņēmusi, lai ieinteresētās personas
varētu uzzināt, kāds ir pieņemtā pasākuma pamatojums, un lai kompetentā tiesa varētu veikt kontroli. Prasība sniegt pamatojumu
jāizvērtē atkarībā no apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā. Pamatojumam nav jāietver visi atbilstīgie faktiskie un juridiskie
apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst EKL 253. panta prasībām, ir jāizvērtē ne tikai pēc tā formulējuma,
bet arī saistībā ar citiem apstākļiem, kā arī juridisko normu kopumu, kas reglamentē attiecīgo jomu. It īpaši Komisijai nav
pienākuma izteikt viedokli par visiem argumentiem, ko tai paudušas ieinteresētās personas, bet pietiek ar to, ka tā izklāsta
faktus un juridiskos apsvērumus, kuriem ir būtiska nozīme lēmuma struktūrā (skat. iepriekš 245. punktā minēto spriedumu lietā
Associazione italiana del risparmio gestito
un
Fineco Asset Management
/Komisija, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
Jāatgādina, ka EPNI pieņēma atzinumu, kurā būtībā tā izklāstīja savus konstatējumus, kā arī šaubas attiecībā uz trifluralīna
nekaitīgumu, ņemot vērā grupas novērtējuma brīdī pieejamās zinātniskās atziņas.
Tādējādi ir jānoskaidro, vai starp EPNI atzinuma saturu, no vienas puses, un apstrīdētā lēmuma saturu un tā pamatojumu, no
otras puses, ir pienācīga atbilstība.
Jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā ir izklāstīti zinātniskie iemesli, kuru dēļ Komisija – ar
CPCASA
piekrišanu – uzskatīja, ka ir pamats neiekļaut attiecīgo vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Šis pamatojums turklāt ļauj saprast, kādēļ, ņemot vērā tās plašo rīcības brīvību, Komisija neatbalstīja EPNI paredzēto iespēju
iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā, ja tiek ievēroti atsevišķi nosacījumi.
Turklāt ir jākonstatē, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums ir pietiekams, lai Vispārējā tiesa varētu veikt kontroli un izskatīt
dažādos pamatus, ko prasītāji ir norādījuši savā prasībā.
Tādējādi apstrīdētajā lēmumā nav pamatojuma trūkuma.
Šis konstatējums nav pretrunā argumentiem, ko prasītāji norādījuši sava pamata atbalstam.
Pirmkārt, prasītājiem nav pamata apgalvot, ka apstrīdētā lēmuma pamatā ir tikai apdraudējuma novērtējums, nevis trifluralīna
radīto risku novērtējums (it īpaši skat. apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērumu; skat. iepriekš 159. punktu).
Otrkārt, prasītājiem nav pamata apgalvot, ka Komisija nav ņēmusi vērā pierādījumus, kas tai tika iesniegti pētījuma par hronisko
toksicitāti zivīm ietvaros, pamatojoties uz kuru ziņotāja dalībvalsts secināja, ka nepastāv nepieņemams hroniskās toksicitātes
risks. Šāds pētījums dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, nav pieprasīts (skat. iepriekš 128. punktu), un to katrā
ziņā nevarēja iesniegt pēc visas dokumentācijas iesniegšanas, kas tiem bija jādara saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 6. panta
1. un 3. punktu. Turklāt ir jānorāda, ka pēc 2007. gada 15. un 16. marta
CPCASA
“Likumdošanas” darba grupas sanāksmes Grieķijas Republika, kas bija ziņotāja dalībvalsts, lika iekļaut deklarāciju, saskaņā
ar kuru tā ir gatava balsot par priekšlikumu neiekļaut trifluralīnu, lai dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, ļautu
izmantot nākamo 18 mēnešu laika posmu oficiālai pētījuma par hronisko toksicitāti zivīm iesniegšanai un lai tā kā ziņotāja
dalībvalsts varētu šo pētījumu oficiāli novērtēt.
Treškārt, tā kā apstrīdētā lēmuma pamatā nav trifluralīna novērtēšana, pamatojoties uz Regulu Nr. 850/2004, bet tikai vielas
novērtējums, kas ir veikts, ievērojot Direktīvas 91/414 kritērijus, kā to pierāda apstrīdētā lēmuma preambulas 4.–7. apsvērums
(skat. iepriekš 178. punktu), prasītāji nevar pārmest Komisijai, ka tā nav izskaidrojusi, kādēļ apstrīdētais lēmums ir pamatots
ar šādu novērtējumu.
Ceturtkārt, taisnība, ka Komisija uzsāka diskusijas
CPCASA
, un precīzāk, “Likumdošanas” darba grupā, iesniedzot direktīvas priekšlikumu par trifluralīna iekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā. Tomēr šāds priekšlikums pats par sevi var mainīties
CPCASA
notiekošo diskusiju gaitā (skat. iepriekš 221. punktu). Šajā gadījumā apstrīdētā lēmuma pamatojums ļauj saprast zinātniskos
iemeslus, kas pamatoja tā pieņemšanu. Turpretī nevar tikt pieprasīts, lai šajā pamatojumā no jauna tiktu izklāstīti visi
CPCASA
notiekošo diskusiju līkloči.
Tādējādi piektais pamats ir jānoraida.
Par sesto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Kopienu tiesību pamatprincipi, un par iebildumu par tiesiskās drošības
principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kas ir iesniegts otrā pamata pirmās daļas pamatojumam
–       Par sestā pamata pirmo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir izdarīts tiesiskās drošības principa pārkāpums, atpakaļejoša spēka
aizlieguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpums, un par iebildumu par tiesiskās drošības principa un tiesiskās
paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kas ir iesniegts otrā pamata pirmās daļas atbalstam
Pirmkārt, prasītāji uzskata, ka fakts, ka ziņotāja dalībvalsts un EPNI tiem pieprasīja papildu pētījumu, tiem ļāva leģitīmi
ticēt, ka šis pētījums tiks izvērtēts un ņemts vērā, novērtējot trifluralīnu. Komisija tomēr norādīja, ka šis pētījums ir
iesniegts pēc termiņa, un uzskatīja, kā arī norādīja
CPCASA
biedriem, ka tādējādi tas nevar tikt ņemts vērā, šādi pārkāpjot [prasītāju] tiesisko paļāvību.
Otrkārt, prasītāji apgalvo, ka, šādi rīkojoties, Komisija nav ņēmusi vērā jaunākās pieejamās zinātniskās atziņas un zinātnes
un tehnikas attīstību, pārkāpjot tiesiskās drošības principu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
Treškārt, prasītāji norāda, ka tie ir leģitīmi ticējuši, ievērojot Regulas Nr. 451/2000 attiecīgās normas, ka apstrīdētais
lēmums tiks pamatots ar EPNI atzinumu, kurā, kā tie uzskata, tika ieteikts iekļaut vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Tā
kā apstrīdētais lēmums netika pamatots ar šo secinājumu, prasītāji uzskata, ka no tā izriet, ka nav ievērota to tiesiskā paļāvība.
Ceturtkārt, Komisija Regulu Nr. 850/2004 esot piemērojusi ar atpakaļejošu spēku un tādējādi esot grozījusi novērtējuma laikā
piemērojamās tiesību normas. Tādējādi prasītājiem neesot bijis iespējas nešaubīgi noteikt savas tiesības vai veikt pienācīgus
pasākumus šo tiesību aizsardzībai. Šīs skaidrības un paredzamības trūkuma dēļ Komisija esot pārkāpusi arī tiesiskās drošības
principu un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesiskās drošības princips, kas ir viens no vispārējiem Kopienu tiesību principiem,
it īpaši pieprasa, lai noteikumi būtu skaidri, precīzi un to sekas būtu paredzamas īpaši tad, ja tie var radīt negatīvas sekas
personām vai uzņēmumiem (skat. Tiesas 2008. gada 18. novembra spriedumu lietā C‑158/07
Förster
, Krājums, I‑8507. lpp., 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību ir ikvienai privātpersonai,
kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Kopienu administrācija, sniedzot precīzas garantijas, tai radīja pamatotas cerības
(Tiesas 2004. gada 15. jūlija spriedums apvienotajās lietās C‑37/02 un C‑38/02
Di Lenardo
un
Dilexport
, Krājums, I‑6911. lpp., 70. punkts; Vispārējās tiesas 1998. gada 17. decembra spriedums lietā T‑203/96
Embassy Limousines
&
Services
/Parlaments,
Recueil
, II‑4239. lpp., 74. punkts; šajā ziņā skat. arī iepriekš 95. punktā minēto spriedumu lietā
Bayer CropScience
u.c./Komisija, 153. punkts). Šādas garantijas, lai arī kāda būtu to paziņošanas forma, veido precīza, beznosacījumu un saskaņota
informācija, kas ir iegūta no pilnvarotiem un ticamiem avotiem (šajā ziņā skat. Tiesas 2000. gada 25. maija spriedumu lietā
C‑82/98 P
Kögler
/Tiesa,
Recueil
, I‑3855. lpp., 33. punkts). Turpretī neviens nevar izvirzīt šī principa pārkāpumu, ja nav bijis precīzu garantiju, ko sniegusi
administrācija (Tiesas 2005. gada 24. novembra spriedums lietā C‑506/03 Vācija/Komisija, Krājumā nav publicēts, 58. punkts,
un 2006. gada 22. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑182/03 un C‑217/03 Beļģija un
Forum 187
/Komisija, Krājums, I‑5479. lpp., 147. punkts). Turklāt tiesisko paļāvību var radīt tikai garantijas, kas atbilst piemērojamām
tiesību normām (Vispārējās tiesas 2005. gada 30. jūnija spriedums lietā T‑347/03
Branco
/Komisija, Krājums, II‑2555. lpp., 102. punkts; 2006. gada 23. februāra spriedums lietā T‑282/02
Cementbouw Handel
&
Industrie
/Komisija, Krājums, II‑319. lpp., 77. punkts, un 2009. gada 19. novembra spriedums lietā T‑334/07
Denka International
/Komisija, Krājums, II‑4205. lpp., 132. punkts).
Pirmkārt, pat nepastāvot nepieciešamībai pārbaudīt, vai prasītāji lietas apstākļos varēja saņemt precīzas garantijas, ka tie
pēc ziņotājas dalībvalsts un EPNI lūguma varētu iesniegt pētījumu, šādas garantijas katrā ziņā nevarēja būt par pamatu viņu
tiesiskajai paļāvībai, jo Regulas Nr. 451/2000 8. panta 5. punktā ir tieši noteikts, ka brīdī, kad EPNI ir pabeigusi savu
darbīgās vielas vērtējumu, jauni pētījumi netiek vairs pieņemti, un tiesiskās paļāvības pamatā var būt tikai garantijas, kas
atbilst piemērojamām tiesību normām.
Otrkārt, tiktāl, ciktāl dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, nav pieprasīti nekādi papildu pētījumi, Komisijai nevar
pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā to novēloti iesniegto pētījumu par hronisko toksicitāti zivīm.
Treškārt, tā kā Regulā Nr. 451/2000 nav nevienas norādes uz to, ka Komisijai būtu pienākums ievērot EPNI atzinuma saturu un
ka tai tādējādi nebūtu nekādas rīcības brīvības (skat. iepriekš 87. un 88. punktu), prasītājiem nav pamata norādīt, ka nav
ievērota to tiesiskā paļāvība, jo šī regula tiem esot ļāvusi ticēt, ka Komisija noteikti ievēros EPNI atzinumu, kurā tika
ieteikts iekļaut vielu Direktīvas 91/414 I pielikumā, kas, starp citu, nav patiesi (skat. iepriekš 89. punktu).
Ceturtkārt, tā kā apstrīdētais lēmums nav pamatots ar trifluralīna novērtējumu, ievērojot Regulu Nr. 850/2004, prasītājiem
nebija tiesību norādīt, ka tiesiskās drošības princips ir pārkāpts tāpēc, ka šī regula tika piemērota ar atpakaļejošu spēku,
novērtējot vielu saskaņā ar Direktīvu 91/414. Tāpat tas ir attiecībā uz prasītāju apgalvojumu, saskaņā ar kuru tādējādi nav
ievērota arī to tiesiskā paļāvība.
Tādējādi sestā pamata pirmā daļa, kā arī iebildums par tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpumu,
kas tika iesniegts otrā pamata pirmās daļas atbalstam, ir jānoraida.
–       Par sestā pamata otro daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un vienlīdzīgas tiesības tikt uzklausītam
Prasītāji būtībā uzskata, ka gadījumā, ja Komisija būtu pamatoti piemērojusi Regulu Nr. 850/2004, tai prasītājiem būtu bijis
jāsniedz pienācīga iespēja aizstāvēt savas tiesības, pagarinot piemērojamos termiņus un tiem sniedzot iespēju sniegt apsvērumus
savas aizstāvības nodrošināšanai.
Tādējādi Komisija esot pārkāpusi vienlīdzīgas tiesības tikt uzklausītam, kas ir neatņemama labas pārvaldības principa sastāvdaļa.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Tā kā apstrīdētais lēmums nav pamatots ar trifluralīna novērtējumu atbilstoši Regulai Nr. 850/2004, prasītāju argumentācija
nav efektīva un tādējādi ir jānoraida.
–       Par sestā pamata trešo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips
Vispirms prasītāji norāda, ka trifluralīna pilnīgs aizliegums nav samērīgs, jo viņuprāt EPNI uzskata, ka trifluralīna radītais
apdraudējums varot tikt pārvaldīts, paredzot pienācīgus lietošanas nosacījumus.
Turklāt tie norāda, ka Komisija ir rīkojusies nesamērīgi, neņemot vērā pētījumu par hronisko toksicitāti zivīm un nepagarinot
piemērojamos termiņus, lai pētījums pienācīgi tiktu ņemts vērā.
Visbeidzot tie norāda, ka apstrīdētā lēmuma rezultātā tiek ierobežots herbicīdu produktu klāsta piedāvājums, kas savukārt
nopietni ietekmējot cīņu pret nezālēm un slimībām. Prasītāji saskata ražas ienesīguma samazināšanās risku, tam sekojošu pārtikas
ražošanas samazināšanos, importēšanas Eiropas Savienībā izmantošanu un, visbeidzot, cenu pieaugumu. Pasaules pārtikas trūkuma
kontekstā apstrīdētais lēmums arī šajā ziņā neesot samērīgs.
Komisija šos apgalvojumus apstrīd.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru samērīguma princips, kas ir viens no Kopienu tiesību vispārējiem principiem, prasa, lai Kopienu
iestāžu akti nepārsniedz to, kas ir atbilstošs un nepieciešams, lai sasniegtu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā noteiktos
mērķus, ņemot vērā, ka, ja ir iespēja izvēlēties vienu no vairākiem piemērotiem pasākumiem, jāizvēlas vismazāk apgrūtinošais,
un tā izraisītie trūkumi nedrīkst būt nesamērīgi ar sasniedzamo mērķi (Tiesas 1987. gada 18. novembra spriedums lietā 137/85
Maizena
u.c.,
Recueil
, 4587. lpp., 15. punkts; iepriekš 145. punktā minētais spriedums lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 411. punkts, un iepriekš 95. punktā minētais spriedums lietā
Bayer CropScience
u.c./Komisija, 223. punkts).
Jāatgādina, ka ir jāatzīst Komisijas plašā rīcības brīvība, kad tā procedūrā saistībā ar vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414
I pielikumā izstrādā risku pārvaldības pasākumus. Šajā jomā tai ir jāizdara politiska rakstura izvēle, kā arī jāveic sarežģīti
vērtējumi (skat. iepriekš 86. punktu). Tas vien, ka šajā jomā veiktais pasākums ir acīmredzami neatbilstošs, ņemot vērā mērķi,
kuru vēlas sasniegt kompetentā iestāde, var ietekmēt šāda pasākuma tiesiskumu (Tiesas 2001. gada 12. jūlija spriedums lietā
C‑189/01
Jippes
u.c.,
Recueil
, I‑5689. lpp., 82. punkts; iepriekš 145. punktā minētie spriedumi lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 412. punkts, un lietā
Alpharma
/Padome, 177.–180. punkts).
Šajā gadījumā, tā kā nav pareizi uzskatīt, ka EPNI atzinumā tika ieteikts iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā
(skat. iepriekš 89. punktu), ir jākonstatē, ka prasītāju norādītais iebildums, lai pamatotu trifluralīna pilnīga aizlieguma
nesamērīgo raksturu, neatbilst faktiem.
Taisnība, ka EPNI atzinumā ir ieteikumi nolūkā ļaut pārvaldīt novērtējuma procedūras laikā pierādītos riskus gadījumā, ja
Komisija ieteiktu trifluralīna iekļaušanu.
Tomēr ir jāatgādina, ka EPNI šādus ieteikumus sniedza saskaņā ar Regulas Nr. 451/2000 8. panta 7. punktu, ka no tā nevar secināt,
ka EPNI būtu ieteikusi iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā, un ka Komisijai katrā ziņā ir plaša rīcības brīvība,
lai efektīvi sasniegtu tai Direktīvā 91/414 uzdoto mērķi, ievērojot sarežģītos tehniskos vērtējumus, kas tai ir jāveic šajā
jomā (skat. iepriekš 87. punktu un tajā minēto judikatūru, kā arī iepriekš 92. un 93. punktu).
Turklāt ir jānorāda, ka Komisija būtībā savos dokumentos un tiesas sēdes laikā norādīja, un tas šajā jautājumā nav apstrīdēts,
ka trifluralīna ierobežota iekļaušana Direktīvas 91/414 I pielikumā netika paredzēta neiespējamības saglabāt darbīgās vielas
kontroli dēļ, piemērojot vienkāršus riska samazināšanas pasākumus, īpaši saistībā ar pārneses pa gaisu lielos attālumos risku
un ņemot vērā daudzos joprojām trūkstošos datus par attiecīgās vielas nekaitīgumu.
No tā izriet, ka fakts, ka Komisija nav ieteikusi iekļaut trifluralīnu Direktīvas 91/414 I pielikumā, saistot šo iekļaušanu
ar EPNI norādītajiem nosacījumiem, nevar tikt uzskatīts par acīmredzami nesamērīgu.
Turklāt Komisijai nebija jāņem vērā ne pētījums par hronisko toksicitāti zivīm, ne arī jāpagarina termiņi, lai tas tiktu ņemts
vērā (skat. iepriekš 128. un 132. punktu). Apstrīdētā lēmuma iespējami nesamērīgais raksturs tādējādi nevar izrietēt no fakta,
ka šis pētījums nav ticis ņemts vērā, vai no tā, ka nav pagarināti termiņi, lai tas tiktu ņemts vērā.
Turklāt prasītāji joprojām nav iesnieguši nevienu pierādījumu savu apgalvojumu pamatojumam, saskaņā ar kuriem apstrīdētajam
lēmumam esot dažādas nelabvēlīgas prasītāju norādītās sekas un kas pierādītu apstrīdētā lēmuma nesamērīgo raksturu.
Visbeidzot ir jāatgādina, ka EPNI savā atzinumā ir noteikusi zināmu skaitu trifluralīnam piemītošu risku.
Ņemot vērā plašo rīcības brīvību, kas ir jāatzīst Komisijai, lai tā varētu efektīvi īstenot mērķi, kas tai ir noteikts ar
Direktīvu 91/414, un ņemot vērā sarežģītos tehniskos vērtējumus, kas tai ir jāveic, ir jākonstatē, ka apstrīdētais lēmums
nešķiet acīmredzami nesamērīgs.
Līdz ar to sestā pamata trešā daļa nav pamatota un tādējādi ir jānoraida.
Visbeidzot, sestais un pēdējais pamats un tādējādi prasība kopumā ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājiem spriedums
ir nelabvēlīgs, tiem jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Komisijas prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
Dow AgroSciences Ltd
un 20 citi prasītāji, kuru nosaukumi ir norādīti pievienotajā pielikumā, sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina
Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 9. septembrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs
Tiesvedības rašanās fakti
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
Par tiesvedības priekšmetu
Par lietas būtību
Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pamatots ar EPNI ziņojumu, pārkāpjot Regulas Nr. 451/2000
8. panta 8. punktu, un esot pieņemts, neievērojot piemērojamos procesuālos noteikumus
Par otrā pamata pirmo un otro daļu, ar kurām tiek apgalvots, ka ir pieļautas acīmredzamas kļūdas vērtējumā tiktāl, ciktāl,
pirmkārt, Komisija neesot izpildījusi pienākumu ņemt vērā visus pieejamos zinātnisko pierādījumu elementus un, precīzāk, pētījumu,
kas tika pieprasīts no dalībniekiem, kuri ir iesnieguši pieteikumu, un, otrkārt, ka tai bija jāpagarina piemērojamie termiņi,
lai saņemtu šo papildu informāciju
Par otrā pamata trešo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā tiktāl, ciktāl Komisijas konstatējumus
neapstiprinot nekāds zinātnisks pamatojums
Par iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas Nr. 850/2004 3. panta 3. punktu, no vienas puses, un otrā pamata ceturto
daļu, no otras puses, ar ko tiek apgalvots, ka Komisijai neesot bijušas pilnvaras trifluralīna novērtēšanai saistībā ar Regulu
Nr. 850/2004 un ka tā tādējādi, piemērojot šajā pašā regulā noteiktos kritērijus, esot pieļāvusi kļūdu vērtējumā
Par trešo pamatu, ar kuru ir apgalvots, ka apstrīdētais lēmums neesot pieņemts saskaņā ar piemērojamo likumdošanas procedūru
un ar to tādējādi esot pārkāpts EKL 5. un 7. pants, kā arī Regulas Nr. 451/2000 8. panta 8. punkts un komitoloģijas lēmuma
5. pants
Par ceturto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka neesot ievēroti piemērojamie procesuālie termiņi, pārkāpjot Regulas Nr. 451/2000
8. panta 7. un 8. punktu
Par piekto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka apstrīdētais lēmums nav pamatots
Par sesto pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpti Kopienu tiesību pamatprincipi, un par iebildumu par tiesiskās drošības
principa un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kas ir iesniegts otrā pamata pirmās daļas pamatojumam
– Par sestā pamata pirmo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir izdarīts tiesiskās drošības principa pārkāpums, atpakaļejoša
spēka aizlieguma un tiesiskās paļāvības aizsardzības principu pārkāpums, un par iebildumu par tiesiskās drošības principa
un tiesiskās paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu, kas ir iesniegts otrā pamata pirmās daļas atbalstam
– Par sestā pamata otro daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāptas tiesības uz aizstāvību un vienlīdzīgas tiesības tikt
uzklausītam
– Par sestā pamata trešo daļu, ar kuru tiek apgalvots, ka ir pārkāpts samērīguma princips
Par tiesāšanās izdevumiem
Pielikums
Dow AgroSciences Ltd
, Hičina (Apvienotā Karaliste),
Makhteshim‑Agan Holding BV
, Roterdama (Nīderlande),
Makhteshim Agan International Coordination Center
, Brisele (Beļģija),
Dintec Agroquímica – ProdutosQuímicos, L
da
, Funšala [
Funchal
] (Portugāle),
Finchimica SpA
, Manerbio (Itālija),
Dow Agrosciences BV
, Roterdama,
Dow AgroSciences Hungary kft
, Budapešta (Ungārija),
Dow AgroSciences Italia Srl
, Milāna (Itālija),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.
, Varšava (Polija),
Dow AgroSciences Iberica, SA
, Madride (Spānija),
Dow AgroSciences s.r.o.
, Prāga (Čehijas Republika),
Dow AgroSciences LLC
, Indianapolisa, Indiānas štats (Amerikas Savienotās Valstis),
Dow AgroSciences GmbH
, Štāde [
Stade
] (Vācija),
Dow AgroSciences Export
, Mužēna [
Mougins
] (Francija),
Dow AgroSciences
, Mužēna,
Dow AgroSciences Danmark A/S
, Lingbitorbeka [
Lyngby‑Taarbæk
] (Dānija),
Makhteshim‑Agan, Poland sp. z o.o.
, Varšava,
Makhteshim‑Agan (UK) Ltd
, Londona (Apvienotā Karaliste),
Makhteshim‑Agan France
, Sevra [
Sèvres
] (Francija),
Makhteshim‑Agan Italia Srl
, Bergamo (Itālija),
Alfa Agricultural Supplies SA
, Halardri (Grieķija).
*
Tiesvedības valoda – angļu.