CELEX: 62011CJ0314
Kasační opravný prostředek
Ochrana finančních zájmů Evropské unie
Identifikace úrovně rizika spojeného se subjektem
Systém včasného varování
Vyšetřování OLAF
Rozhodnutí
Žádosti o aktivaci výstrah W1a a W1b
Napadnutelné akty
Přípustnost

Svým kasačním opravným prostředkem se Evropská komise domáhá zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 13. dubna 2011, Planet v. Komise (
T-320/09, Sb. rozh. s. II-1673
, dále jen „napadené usnesení“), kterým Tribunál zamítl námitku nepřípustnosti, kterou vznesl uvedený orgán proti návrhu podanému společností Planet AE (dále jen „Planet“), jenž směřoval ke zrušení rozhodnutí Evropského úřadu pro boj proti podvodům, rozhodnutí, která nařizovala registraci společnosti Planet do systému včasného varování (dále jen „EWS“), a to nejprve aktivací výstrahy W1a a poté aktivací výstrahy W1b.
Právní rámec
Za účelem boje proti podvodům a veškeré jiné protiprávní činnosti poškozující finanční zájmy Evropských společenství přijala Komise Evropských společenství dne 16. prosince 2008 rozhodnutí 2008/969/ES, Euratom o systému včasného varování pro používání schvalujícími osobami Komise a výkonnými agenturami (
Úř. věst. L 344, s. 125
).
Podle bodu 4 rozhodnutí 2008/969 „[c]ílem EWS je zajistit v rámci Komise a jejích výkonných agentur oběh vyhrazených informací týkajících se třetích stran, které by mohly představovat hrozbu pro finanční zájmy a pověst Společenství nebo pro jakýkoli jiný fond spravovaný Společenstvími“.
V souladu s body 5 až 7 uvedeného rozhodnutí OLAF, který má do EWS přístup v rámci plnění svých úkolů v souvislosti s vyšetřováním a shromažďováním informací za účelem předcházení podvodům, je společně s odpovědnými schvalujícími osobami a útvary interního auditu pověřen podáváním žádostí o registraci, změnu nebo odstranění výstrah v rámci EWS, jehož správu zajišťuje účetní Komise nebo jemu podřízení pracovníci.
Článek 4 odst. 1 druhý pododstavec rozhodnutí 2008/969 v této souvislosti stanoví, že účetní [Komise nebo jemu podřízení pracovníci, které pověřil určitými úkoly] zad[ají], změní nebo odstraní výstrahy EWS na základě žádostí předložených odpovědnou pověřenou schvalující osobou, [úřadem OLAF nebo útvarem interního auditu]“.
Článek 5 odst. 1 první pododstavec tohoto rozhodnutí stanoví, že „veškeré žádosti o registraci výstrah, jejich změnu nebo odstranění jsou adresovány účetnímu“.
Podle čl. 6 odst. 2 třetího pododstavce uvedeného rozhodnutí „odpovědná pověřená schvalující osoba nebo její podřízení pracovníci ověří, zda v EWS existuje výstraha nejpozději před rozhodnutím o udělení zakázky.“
Z článku 9 rozhodnutí 2008/969 vyplývá, že EWS je založen na výstrahách umožňujících identifikovat úroveň rizika, spojeného se subjektem, prostřednictvím kategorií v rozmezí od W1, která odpovídá nejnižší úrovni rizika, až po W5, která odpovídá nejvyšší úrovni rizika.
Článek 10 tohoto rozhodnutí, nadepsaný „Výstrahy W1“, v odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Úřad OLAF požádá o aktivování výstrahy W1a, pokud jeho vyšetřování v počáteční fázi poskytuje dostatečný důvod domnívat se, že pravděpodobně budou zaznamenána zjištění týkající se vážných administrativních chyb nebo podvodů ve vztahu k třetím stranám, zejména třetím stranám, které využívají nebo využívaly finanční prostředky Společenství. […]
2.   Úřad OLAF [požádá] o aktivování výstrahy W1b, pokud [jeho] vyšetřování poskytuje dostatečný důvod domnívat se, že pravděpodobně budou zaznamenána konečná zjištění týkající se vážných administrativních chyb nebo podvodů ve vztahu k třetím stranám, zejména třetím stranám, které využívají nebo využívaly finanční prostředky Společenství. […]“
Podle čl. 11 odst. 1 tohoto rozhodnutí „úřad OLAF [požádá] o aktivování výstrahy W2a, pokud [jeho] vyšetřování vede k zjištěním týkajícím se vážných administrativních chyb nebo podvodů za účasti třetí stran, zejména třetích stran, které využívají nebo využívaly finanční prostředky Společenství“.
Článek 16 rozhodnutí 2008/969 upřesňuje, že výstraha W1 „je zaregistrována pouze pro informační účely a nemusí [nemůže] znamenat žádný jiný důsledek než posílená monitorovací opatření“.
Skutečnosti předcházející sporu
Skutečnosti předcházející sporu byly Tribunálem vylíčeny v bodech 8 až 13 napadeného usnesení následujícím způsobem:
„8
Společnost [Planet] je řeckou společností, která poskytuje poradenské služby v oblasti správy podniků. Od roku 2006 je jakožto členka tří konsorcií zapojena do třech projektů v Sýrii financovaných Komisí. Ode dne 16. října 2007 je proti ní vedeno vyšetřování OLAF ve věci podezření z nesrovnalostí v rámci uvedených tří projektů.
Na základě vyhlášení výběrového řízení v rámci sedmého rámcového programu pro výzkum a technologický vývoj byla [společnost Planet] Komisí vyzvána dopisem ze dne 18. dubna 2008, aby zahájila jednání za účelem stanovení konečných podmínek grantové dohody týkající se jejího návrhu na převzetí úlohy koordinátora konsorcia [v souvislosti s] projektem ‚Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe‘ (dále jen ‚projekt AEGIS‘). Ve svém dopise Komise zdůraznila, že případný grant ze strany Společenství nemůže překročit částku 3300000 eur a že je třeba jednání uzavřít před 30. červnem 2008.
V průběhu vyšetřování zmíněného v bodě 8 výše OLAF dvakrát požádal o registraci [Planet] v EWS. Dne 26. února 2009 požádal o aktivaci výstrahy W1a a dne 19. května 2009 požádal o aktivaci výstrahy W1b. Registrace byly provedeny ve dnech 10. března a 25. května 2009.
Dne 27. února 2009 zaslala Komise [společnosti Planet] vyjednanou grantovou dohodu (dále jen ‚Dohoda‘), aby ji [společnost Planet], jakož i ostatní členové konsorcia, jehož je [společnost Planet] součástí, podepsali. Dne 11. března 2009 vrátila [společnost Planet] podepsanou Dohodu k podpisu Komisi.
Dne 4. června 2009 informovala Komise [společnost Planet] zprávou zaslanou elektronickou poštou (dále jen ‚zpráva zaslaná elektronickou poštou dne 4. června 2009‘), že postup pro připojení podpisu Komise byl pozastaven až do doby splnění dodatečné podmínky, a sice otevření blokovaného bankovního účtu [společností Planet], jehož prostřednictvím by žalobkyně disponovala pouze tou částí zálohy, která jí náleží podle dohody, zatímco zbytek zálohy by byl bankou přímo vyplacen ostatním členům konsorcia. Ve zprávě zaslané elektronickou poštou [ze dne 4. června 2009] bylo uvedeno, že požadavek týkající se této nové podmínky byl uplatněn v důsledku nečekané události, kterou byla registrace [společnosti Planet] v EWS prostřednictvím aktivace výstrahy W1a a poté výstrahy W1b.
Poté, co se banka [společnosti Planet] po dohodě s touto zavázala, že jakmile přijme zálohu, která má být vyplacena Komisí, převede na každého člena konsorcia částku, která mu náleží, podepsala Komise dohodu dne 3. července 2009.“
Žaloba podaná u odvolacího senátu a napadené usnesení
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 14. srpna 2009 podala společnost Planet žalobu na neplatnost rozhodnutí OLAF.
Samostatným podáním ze dne 9. listopadu 2009 vznesla Komise námitku nepřípustnosti podle čl. 114 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu. Podle Komise je žaloba společnosti Planet nepřípustná z důvodu samotné povahy sporných aktů, které jsou pouhými interními informačními opatřeními a opatřeními přijatými z obezřetnosti a které nemohou být předmětem přezkumu legality podle článku 230 ES.
Tribunál nejprve v bodech 21 až 27 napadeného usnesení ve vztahu k předmětu sporu upřesnil, že pokud žaloba na neplatnost formálně směřuje proti rozhodnutím OLAF, kterými byla požadována registrace společnosti Planet v EWS, je nutné mít za to, že směřuje také proti rozhodnutím o aktivaci výstrahy W1a a W1b (dále jen „sporné akty“).
Dále Tribunál v bodech 37 a 38 napadeného usnesení připomněl ustálenou judikaturu, podle níž lze žalobu na neplatnost podat proti veškerým opatřením přijatým orgány, bez ohledu na jejich povahu nebo formu, jakmile směřují k založení právních účinků. Naproti tomu jsou nepřípustné žaloby směřující proti aktům, které jsou pouze interními administrativními opatřeními a mimo správu nezakládají žádné právní účinky.
Tribunál v bodě 39 napadeného usnesení zdůraznil, že skutečnost, že správa využívá údaje pro čistě interní potřeby, ovšem nijak nevylučuje, že taková operace může zasahovat do práv dotčených subjektů. Podle Tribunálu existence takového zásahu závisí na více faktorech, mezi něž patří zejména důsledky, které může toto zpracování vyvolat, jakož i na souladu mezi účelem dotčeného zpracování a ustanoveními, která se týkají působnosti dotyčné správy.
Tribunál poté, co se v bodě 40 napadeného usnesení zabýval otázkou právního základu rozhodnutí 2008/969 a v bodě 41 tohoto usnesení rozhodl, že otázka nepříslušnosti původce sporného aktu představuje otázku veřejného pořádku, kterou lze vznést i bez návrhu, přistoupil k přezkumu obsahu sporných aktů.
Tribunál zaprvé ověřil, zda výstraha v EWS týkající se určitého subjektu, zejména pak v kategorii W1, je operací, která se týká pouze vnitřních vztahů Komise a jejíž účinky se omezují na její interní sféru.
Tribunál poté, co v bodech 44 a 45 napadeného usnesení provedl analýzu relevantních ustanovení rozhodnutí 2008/969, v bodě 46 uvedeného usnesení učinil závěr, že v projednávané věci se sporné akty neomezují na vnitřní vztahy Komise, ale že mají vnější účinky, a sice pozastavení podpisu Dohody a uložení dodatečné podmínky společnosti Planet.
Zadruhé Tribunál v bodech 47 až 50 napadeného usnesení provedl přezkum otázky, zda mohou být účinky sporných aktů považovány za závazné právní účinky, jež se dotýkají zájmů společnosti Planet a podstatným způsobem mění její právní postavení.
Tribunál dospěl v bodě 51 napadeného usnesení k závěru, že sporné akty ovlivnily vyjednávací prostor společnosti Planet, organizaci uvnitř konsorcia, jehož byla součástí, a tudíž i možnosti společnosti Planet dotčený projekt skutečně uzavřít. Tribunál dodal, že odepření jakékoliv soudního přezkumu společnosti Planet je neslučitelné s unií práva tím spíše, že rozhodnutí 2008/969 nestanoví žádné právo právnických a fyzických osob být informovány nebo vyslechnuty před jejich registrací v EWS prostřednictvím aktivace výstrah W1 až W4 a W5b.
Konečně Tribunál v bodě 53 napadeného usnesení zdůraznil, že sporné akty nelze považovat za nenapadnutelné mezitímní a přípravné akty, jelikož mají nejen právní povahu napadnutelných aktů, ale jejich vydáním se rovněž ukončuje zvláštní postup, a sice zápis subjektu na seznam upozornění.
Tribunál proto námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí zamítl.
Návrhová žádání účastníků řízení
Komise svým kasačním opravným prostředkem navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadené usnesení, prohlásil žalobu za nepřípustnou a uložil společnosti Planet náhradu nákladů řízení.
Společnost Planet Soudnímu dvoru navrhuje, aby kasační opravný prostředek zamítl a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
Komise uvádí osm důvodů na podporu svého kasačního opravného prostředku směřujícímu proti napadenému usnesení. Tyto důvody vycházejí zaprvé z nesprávného výkladu rozhodnutí 2008/969, zadruhé ze skutečnosti, že v důsledku dotčených výstrah nedošlo k podstatné změně právního postavení společnosti Planet, zatřetí ze skutečnosti, že společnost Planet byla uvedenými výstrahami dotčena pouze nepřímo, začtvrté nedostatku odůvodnění Tribunálu, zapáté ze záměny opravných prostředků, zašesté z porušení smluvní volnosti a zásady souhlasu, zasedmé z nesprávné a neodůvodněné kvalifikace výstrah jakožto rozhodnutí, zaosmé z podmínění přípustnosti žaloby její opodstatněností.
Vzhledem k tomu, že první tři důvody jsou úzce spojené, je třeba je přezkoumat společně.
K prvnímu, druhému a třetímu důvodu
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého prvního důvodu kasačního opravného prostředku tvrdí, že Tribunál provedl nesprávný výklad rozhodnutí 2008/969, neboť nesprávně zevšeobecnil ustanovení tohoto rozhodnutí tím, že výstrahu W1 postavil na roveň výstrahám W2 až W5. Komise má v tomto ohledu za to, že odůvodnění Tribunálu je rozporuplné, neboť v bodě 44 napadeného usnesení dospěl k závěru, že každá výstraha v EWS nutně ovlivňuje vztahy mezi dotčenými schvalujícími osobami a subjektem, zatímco v bodě 45 tohoto usnesení konstatuje, že článek 16 rozhodnutí 2008/969, týkající se důsledků výstrahy W1, je méně zatěžující než články 15, 17 a 19 až 22 tohoto rozhodnutí.
Podle Komise se výstraha W1 jasně odlišuje od ostatních výstrah, jelikož její aktivace je, jak vyplývá z článku 10 rozhodnutí 2008/969, založena na pouhé možnosti chyby nebo nesrovnalosti, a nikoliv, jak je tomu v případě ostatních výstrah, na absolutní jistotě. Tato odlišnost je potvrzena článkem 16 rozhodnutí 2008/969, podle něhož je výstraha W1 zaregistrována pouze pro informační účely a nemůže znamenat žádný jiný důsledek než posílená monitorovací opatření. Komise má za to, že Tribunál tím, že kvalifikoval obsah článku 16 rozhodnutí 2008/696 jako „méně zatěžující“, měl dospět k závěru, že v takovém případě je poskytnutí právní ochrany také pouze dočasné.
Komise prostřednictvím svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku Tribunálu vytýká, že v bodě 44 napadeného usnesení nesprávně rozhodl, že výstraha W1 se nutně dotkla vztahů mezi dotčenou schvalující osobou a společností Planet. Podle Komise povinnost obezřetnosti sice zahrnuje i dimenzi představující donucení na úrovni útvarů dotyčného orgánu, avšak uplatňování posílených monitorovacích opatření odpovídá nanejvýše zvýšené pozornosti a vůči uvedenému subjektu nevyvolává žádné závazné účinky.
Komise prostřednictvím svého třetího důvodu kasačního opravného prostředku Tribunálu vytýká, že v bodě 48 napadeného usnesení konstatoval přímou příčinnou souvislost mezi spornými akty a dodatečnými opatřeními, která společnost Planet musela přijmout před podpisem Dohody, třebaže tato opatření nevyplývala z výstrahy W1, ale spadala do nezávislé posuzovací pravomoci odpovědné schvalující osoby.
V každém případě Tribunál v bodě 49 napadeného usnesení podle Komise nedefinoval opatření, která měla za následek skutečnost, že se společnost Planet nacházela v nepříznivé situaci, a navíc porušil procesní zásadu zákazu diskriminace při přezkumu tvrzení a důkazů předložených účastníky řízení, neboť nezmínil zejména část korespondence mezi smluvními stranami a jednání, kterých se zúčastnila společnost Planet a její banka.
Společnost Planet tvrdí, že první dva důvody kasačního opravného prostředku, které vznesla Komise, představují zkreslení obsahu bodů 44 a 45 napadeného usnesení, neboť Tribunál dospěl podle společnosti Planet v těchto bodech jedině k závěru, že schvalující osoby jsou povinny přijmout zvláštní opatření vůči dotyčným subjektům bez ohledu na konkrétní výstrahu, včetně výstrahy W1, a nevyjádřil se ke vztahům mezi smluvními stranami ohledně jejich případného vlivu sporných aktů na jejich právní postavení.
Společnost Planet má za to, že je nutné třetí důvod kasačního opravného prostředku prohlásit za zčásti nepřípustný a zčásti neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
Je třeba konstatovat, že Tribunál pro účely rozhodnutí o otázce přípustnosti žaloby na neplatnost, podané společností Planet proti sporným aktům, nejprve v bodech 44 až 46 napadeného usnesení přezkoumal, zda je výstraha v EWS týkající se určitého subjektu operací, která se týká pouze vnitřních vztahů dotčeného orgánu a jejíž účinky se omezují na interní sféru tohoto orgánu.
Tribunál poté, co objasnil fungování EWS a inherentní cíl rozhodnutí 2008/969, a sice cíl ochrany finančních zájmů Evropské unie v rámci provádění rozpočtových opatření, konstatoval, že články 15 až 17 a 19 až 22 rozhodnutí 2008/969 nejen že dotyčným schvalujícím osobám dovolují, ale rovněž, a to především ukládají, aby ve vztahu k uvedenému subjektu nebo dotčenému projektu přijaly zvláštní opatření.
Tribunál z toho v bodě 44 napadeného usnesení vyvodil, že dopad výstrahy v EWS týkající se určitého subjektu, a to včetně dopadu výstrahy W1, nelze omezit na interní sféru dotyčného orgánu a že se taková výstraha nezbytně dotýká vztahů mezi schvalující osobou dotyčného orgánu a tímto subjektem.
Tribunál v bodě 45 napadeného usnesení dodal, že tento závěr není dotčen článkem 16 rozhodnutí 2008/969, podle něhož je výstraha zaregistrována pouze pro informační účely a nemůže znamenat žádný jiný důsledek než posílená monitorovací opatření, neboť konstatování výstrahy W1 by pozbylo smyslu ve vztahu k povinnosti dotyčné schvalující osoby přijmout posílená monitorovací opatření.
Až poté, co Tribunál v bodě 46 napadeného usnesení konstatoval, že sporné akty skutečně založily právní účinky mimo interní sféru dotyčného orgánu, přezkoumal v bodech 47 až 51 napadeného usnesení, vycházeje ze skutkových okolností projednávané věci, zda tyto účinky mohly být považovány za právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy uvedeného subjektu tím, že podstatným způsobem mění jeho právní postavení.
Z výše uvedeného především vyplývá, že Tribunál nepostavil výstrahu W1 na roveň výstrahám W2 až W5, nýbrž zdůraznil zvláštnost výstrahy W1 vzhledem k méně zatěžujícím důsledkům, které z ní v souladu s článkem 16 rozhodnutí 2008/969 vyplývají.
Dále je třeba uvést, že na rozdíl od toho, co tvrdí Komise, není odůvodnění Tribunálu uvedené v bodech 44 a 45 napadeného usnesení rozporuplné, neboť Tribunál konstatoval, že i když jsou důsledky výstrahy W1 méně zatěžující, nemění to nic na tom, že posílená monitorovací opatření, jež je dotyčná schvalující osoba povinna přijmout vůči uvedenému subjektu, se beze zbytku nevyčerpávají v interní sféře orgánu, ale mohou mít účinky na vztahy mezi tímto orgánem a uvedeným subjektem.
Komise v rámci svého druhého důvodu kasačního opravného prostředku totiž sama připouští, že povinnost obezřetnosti, vyplývající z výstrahy W1, zahrnuje dimenzi představující donucení na úrovni útvarů dotčeného orgánu.
Mimoto je nutné konstatovat, že Tribunál v bodě 44 napadeného usnesení nerozhodl, že se každá výstraha, včetně výstrahy W1, nezbytně dotýká právního postavení uvedené osoby. Odůvodnění Tribunálu je totiž třeba chápat v tom smyslu, že i když má výstraha v EWS týkající se určitého subjektu, včetně případu výstrahy W1, nutně dopad na vztahy mezi dotyčnou schvalující osobou a uvedeným subjektem, neznamená to přesto, že tyto vnější účinky mohou automaticky vyvolat podstatnou změnu právního postavení uvedeného subjektu. Naopak takovou změnu je nutné ověřit v každém jednotlivém případě tak, jak to učinil Tribunál v bodech 47 až 51 napadeného usnesení.
Argument Komise týkající se článku 10 rozhodnutí 2008/969 je nutné také odmítnout, neboť je založen na nesprávném výkladu bodů 44 a 45 napadeného usnesení.
Okolnost, že v souladu s článkem 10 rozhodnutí 2008/969 dochází k aktivaci výstrahy W1 v časném stadiu a je na rozdíl od ostatních výstrah, které jsou aktivovány v případě prokázané jistoty, založena na pouhé pravděpodobnosti pochybení nebo nesrovnalosti, nemůže totiž zpochybnit závěry Tribunálu ohledně dopadů, které mohou mít výstrahy na vztahy mezi dotyčnou schvalující osobou a uvedeným subjektem.
Konečně je třeba uvést, že argument vyvozovaný z článku 16 rozhodnutí 2008/969, odůvodněný skutečností, že důsledky výstrahy W1 jsou méně zatěžující, není, pokud jde o poskytnutí soudní ochrany společnosti Planet, relevantní, neboť se tato ochrana poskytuje od okamžiku konstatování existence podstatné změny právního postavení dotčené osoby.
Tribunál v této souvislosti přezkoumal dopad sporných aktů na postavení společnosti Planet a konstatoval, že tato společnost byla jednak nucena přistoupit na to, že se vzdá řízení rozdělování záloh mezi členy konsorcia, jehož byla součástí, a jednak přijmout dodatečná opatření k tomu, aby splnila nové podmínky, kterými Komise podmínila podepsání Dohody.
Tribunál z toho vyvodil, že sporné akty ovlivnily vyjednávací prostor společnosti Planet, organizaci uvnitř konsorcia, jehož byla součástí, a tudíž i její možnost skutečně uzavřít smlouvu týkající se projektu AEGIS.
Pokud jde konkrétně o příčinnou souvislost existující mezi spornými akty a dodatečnými podmínkami, které měla společnost Planet splnit, aby Komise Dohodu podepsala, Tribunál v bodě 46 napadeného usnesení konstatoval, že lze ze zprávy zaslané elektronickou poštou dne 4. června 2009 jasně vyvodit, že k pozastavení podpisu Dohody a uložení dodatečné podmínky došlo v důsledku sporných aktů. Mimoto Tribunál v bodě 48 napadeného usnesení připomněl, že subjekty, které žádají o využití finančních prostředků Unie a kterých se týká výstraha v EWS, jsou povinné se přizpůsobit podmínkám nebo opatřením přijatým z důvodu zvýšené obezřetnosti, které byly stanoveny příslušnou schvalující osobou.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že se Tribunál nedopustil žádného nesprávného právního posouzení, když konstatoval, že opatření přijatá z důvodu zvýšené obezřetnosti, která byla v projednávané věci uložena společnosti Planet, vyplývají přímo ze sporných aktů.
Pokud jde o argument Komise, že tato dodatečná opatření nevyplývají z výstrahy ve EWS, ale z nezávislého posouzení příslušné schvalující osoby, stačí konstatovat, že nejen že není podložen žádným důkazem, který by mohl prokázat, že se Tribunál dopustil ve svém odůvodnění nesprávného právního posouzení, ale navíc je, jak již bylo připomenuto v bodě 43 tohoto rozsudku, v rozporu s tvrzením Komise, že útvary dotyčného orgánu mají povinnost přijmout v souvislosti s výstrahou W1 posílená monitorovací opatření.
Co se týče argumentu Komise, jenž se týká opomenutí Tribunálu upřesnit způsob, jakým se společnost Planet ocitla v nepříznivé situaci, je nutné připomenout, že Tribunál v bodě 48 napadeného usnesení uvedl, že posílená monitorovací opatření přijatá v souvislosti s výstrahou W1 v EWS měla ve vztahu ke společnosti Planet dopad na vnitřní organizaci konsorcia, jehož byla tato společnost součástí.
Tribunál z toho v bodě 49 napadeného usnesení vyvodil, že společnost Planet se od okamžiku první registrace v EWS nalézala v odlišné situaci, než byla situace, ve které se nalézala během jednání konaných mezi smluvními stranami před přijetím sporných aktů. Tribunál se v této souvislosti opíral o korespondenci mezi smluvními stranami, z níž zejména vyplývá, že společnost Planet byla nucena, aby dosáhla podpisu Dohody ze strany Komise, vzdát se řízení rozdělování záloh mezi členy konsorcia, jehož byla součástí. Mimoto z bodu 50 a 51 napadeného usnesení vyplývá, že se Tribunál odvolával na jednotlivá opatření, která měla společnost Planet přijmout za účelem splnění nových podmínek stanovených Komisí k tomu, aby uvedenou Dohodu podepsala, z čehož vyvozuje, že sporné akty ovlivnily nejen vyjednávací prostor společnosti Planet, ale také její možnosti spornou smlouvu skutečně uzavřít.
Za těchto podmínek nelze tedy Tribunálu vytýkat, že neupřesnil, jakým způsobem se společnost Planet ocitla v nepříznivé situaci.
Pokud jde o argument vznesený Komisí, jenž se týká skutečnosti, že Tribunál nepřezkoumal důkazy předložené účastníky řízení, je třeba připomenout, že z článku 256 SFEU a čl. 58 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie vyplývá, že Tribunál je jako jediný příslušný ke zjištění skutkového stavu, kromě případu, kdy věcná nesprávnost těchto zjištění vyplývá z písemností ve spise, které mu byly předloženy, jakož i k posouzení tohoto skutkového stavu. Pokud Tribunál zjistil nebo posoudil skutkový stav, je Soudní dvůr na základě článku 256 SFEU příslušný k výkonu přezkumu právní kvalifikace tohoto skutkového stavu a právních důsledků, které z něj Tribunál vyvodil (viz zejména rozsudky ze dne 6. dubna 2006, General Motors v. Komise,
C-551/03 P, Sb. rozh. s. I-3173
, bod 51, jakož i ze dne 18. prosince 2008, Coop de France bétail et viande a další v. Komise,
C-101/07 P a C-110/07 P, Sb. rozh. s. I-10193
, bod 58).
Soudní dvůr tedy není příslušný ke zjišťování skutkového stavu ani v zásadě k přezkoumávání důkazů, které Tribunál přijal na podporu tohoto skutkového stavu. Pokud totiž tyto důkazy byly řádně získány a byly dodrženy obecné právní zásady a procesní pravidla použitelná v oblasti důkazního břemene a provádění důkazů, přísluší pouze Tribunálu posoudit hodnotu, kterou je třeba přiznat důkazům, které mu byly předloženy. Takové posouzení tudíž nepředstavuje, s výhradou případu zkreslování těchto důkazů, právní otázku, která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora (viz výše uvedené rozsudky General Motors v. Komise, bod 52, jakož i Coop de France bétail et viande a další, bod 59).
V projednávané věci z bodu 49 napadeného usnesení jasně vyplývá, že Tribunál tím, že odkázal na zprávu zaslanou elektronickou poštou dne 4. června 2009 a následující komunikaci, zohlednil různé důkazy a konkrétně korespondenci mezi smluvními stranami, kterou Komise zmiňuje v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku.
Navíc posouzení jednotlivých důkazů, kterému se Tribunál věnoval v bodech 49 až 51 napadeného usnesení, není právní otázkou, která by podléhala přezkumu Soudního dvora, s výhradou případu zkreslení těchto důkazů, které však Komise nenamítala.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že první tři důvody kasačního opravného prostředku uplatňované Komisí na podporu jejího kasačního opravného prostředku je nutné zčásti odmítnout jako nepřípustné a zčásti zamítnout jako neopodstatněné.
K čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího z nedostatku odůvodnění, Tribunálu vytýká, že v bodě 49 napadeného usnesení rozhodl, že pouhá skutečnost, že se společnosti Planet bylo sňato břímě povinností souvisejících s řízením uvnitř konsorcia a zajištěním rozdělení odměn jednotlivým členům, mohla způsobit nepříznivou změnu právního postavení této společnosti. Komise zdůrazňuje, že společnost Planet nebyla zbavena žádného finančního zvýhodnění.
Společnost Planet má za to, že tento důvod kasačního opravného prostředku je založen na nesprávném výkladu napadeného usnesení a že se Komise ve skutečnosti snaží dosáhnout opětovného přezkumu skutkových okolností, na kterých Tribunál založil své rozhodnutí.
Závěry Soudního dvora
Je třeba uvést, že otázka, zda je odůvodnění rozsudku Tribunálu rozporuplné nebo nedostatečné, představuje právní otázku, kterou je jako takovou možno uplatnit v rámci kasačního opravného prostředku (viz zejména rozsudek ze dne 9. září 2008, FIAMM a další v. Rada a Komise,
C-120/06 P a C-121/06 P, Sb. rozh. s. I-6513
, bod 90).
Z ustálené judikatury rovněž vyplývá, že z odůvodnění rozsudku musí jasně a jednoznačně plynout úvahy Tribunálu, aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody přijatého rozhodnutí a Soudní dvůr mohl vykonávat svůj soudní přezkum (viz zejména rozsudky ze dne 14. května 1998, Rada v. de Nil a Impens,
C-259/96 P, Recueil, s. I-2915
, body 32 a 33, a ze dne 17. května 2001, IECC v. Komise,
C-449/98 P, Recueil, s. I-3875
, bod 70).
Tribunál v této souvislosti v bodech 49 a 50 napadeného usnesení uvedl, že společnost Planet byla nucena se vzdát řízení rozdělování záloh mezi členy konsorcia, jehož byla součástí, a splnit dodatečné podmínky vyžadované Komisí k tomu, aby Dohodu podepsala. Tribunál z toho vyvodil, že sporné akty ovlivnily vyjednávací prostor společnosti Planet, jakož i její schopnost dotčenou smlouvu skutečně uzavřít.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že úvahy Tribunálu obsažené v bodech 49 až 51 napadeného usnesení jsou samy o sobě jasné a srozumitelné a že umožňují odůvodnit závěr, ke kterému dospěl Tribunál.
Tvrzení Komise, že společnost Planet nebyla zbavena žádného finančního zvýhodnění, je poznatek skutkové povahy, který nespadá z důvodů již uvedených v bodech [57 a 58] tohoto rozsudku do příslušnosti Soudního dvora v rámci řízení o opravném prostředku.
Z výše uvedeného vyplývá, že čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku je nutné zčásti odmítnout jako nepřípustný a zčásti zamítnout jako neopodstatněný.
K pátému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého pátého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího ze záměny opravných prostředků, tvrdí, že od okamžiku, kdy se staly podmínky týkající se organizace konsorcia nedílnou součástí Dohody, je již nelze napadnout prostřednictvím žaloby na neplatnost, ale musejí být posouzeny podobně jako jiná pravidla fungování Dohody, jakož i platební podmínky na základě článku 272 SFEU.
Společnost Planet má za to, že argument uplatňovaný v rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku je novým tvrzením, takže musí být prohlášen za nepřípustný.
Závěry Soudního dvora
Je třeba konstatovat, že se napadené usnesení zabývalo pouze otázkou přípustnosti žaloby na neplatnost výstrah W1, které se týkaly společnosti Planet, a že se Tribunál nezabýval ani otázkou opodstatněnosti, ani otázkou legality změny smluvních vztahů, ke které došlo po vydání sporných aktů.
Výtka Komise vycházející ze záměny opravných prostředků tedy nemůže uspět a pátý důvod kasačního opravného prostředku je nutné považovat za neopodstatněný.
K šestému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého šestého důvodu kasačního opravného prostředku Komisi vytýká, že Tribunál měl v bodě 51 napadeného usnesení nesprávně za to, že nemožnost soudního přezkumu opodstatněnosti faktorů, na nichž se sporné akty zakládají, není slučitelná s unií práva, ačkoli se v projednávané věci nejedná o jednostranné rozhodnutí, které má negativní účinky na dotčené osoby, ale o smluvní vztah, kterého se účastnily Komise a společnost Planet v rámci výkonu jejich smluvní volnosti.
Společnost Planet tvrdí, že Komise zaměňuje smluvní vztahy a předmět žaloby na neplatnost.
Závěry Soudního dvora
V této souvislosti je třeba připomenout, že Tribunál v bodech 49 a 51 napadeného usnesení upřesnil, že ze zprávy zaslané elektronickou poštou dne 4. června 2009 vyplývá, že v důsledku výstrahy W1 ve EWS došlo ke změně postavení společnosti Planet uvnitř konsorcia, jehož byla součástí, a proto byl její vyjednávací prostor spornými akty dotčen.
Pokud Komise Tribunálu vytýká, že nepřisvědčil názoru, podle něhož strany uplatnily svou smluvní volnost, stačí konstatovat, že Komise prostřednictvím tohoto důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňuje zjištění skutkové povahy, která spadají do výlučné příslušnosti Tribunálu.
Z výše uvedeného vyplývá, že šestý důvod kasačního opravného prostředku musí být z důvodů, které již byly uvedeny v bodech 57 a 58 tohoto rozsudku, prohlášen za nepřípustný.
K sedmému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího z nesprávné a nedostatečně odůvodněné kvalifikace výstrah jakožto rozhodnutí, především tvrdí, že z formulace obsažené v bodě 51 napadeného usnesení vyplývá, společnost Planet není poškozena výstrahou W1, ale vyšetřováním OLAF, které zakládá právní důvod pro uvedenou výstrahu. Komise připomíná, že výstraha je pouhým interním opatřením, které je oprávněna přijmout na základě jí přiznané organizační autonomie, jež nemá žádné právní účinky a je omezeno na interní sféru Komise.
Dále je podle Komise nesprávná úvaha, kterou Tribunál formuloval v bodě 53 napadeného usnesení, neboť výstraha není ukončením zvláštního postupu.
Konečně, tvrzení Tribunálu v bodě 52 napadeného usnesení, podle něhož rozhodnutí 2008/969 nestanoví žádný nárok na poskytnutí informací pro dotčené osoby, není odůvodněné, neboť Tribunál opět zevšeobecňuje tím, že uvádí všechny výstrahy, aniž zmiňuje slyšení stanovené v případě výstrahy W5.
Společnost Planet namítá, že v rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku jsou pouze zopakovány argumenty, které vznesla Komise v řízení v prvním stupni, takže musí být podle ní prohlášen za nepřípustný. Společnost Planet má v každém případě za to, že způsob uvažování Komise zkresluje obsah bodu 52 napadeného usnesení.
Závěry Soudního dvora
V rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku Komise prostřednictvím prvního argumentu ve skutečnosti pouze opakuje argumentaci, která již byla rozvedena před Tribunálem, a nevyjádřila se k odůvodnění, které v tomto ohledu Tribunál formuloval.
Tribunál v bodě 26 napadeného usnesení totiž uvedl, že navzdory formálním závěrům společnosti Planet, jež se vztahovaly k žádostem OLAF o registraci v EWS, vycházela Komise z nesprávného předpokladu, že byla napadena a byla předmětem sporu pouze rozhodnutí o aktivaci výstrah W1a a W1b.
Tribunál v bodě 25 napadeného usnesení rozhodl, že z hlediska subjektu zaregistrovaného v uvedeném systému představují žádost směřující k aktivaci výstrahy a vlastní výstraha, která byla ve vztahu k němu vydána, soubor aktů, které tvoří jeden celek. Tribunál z toho v bodě 27 téhož usnesení vyvodil, že žaloba společnosti Planet, formálně směřující proti rozhodnutím OLAF, musí být v případě potřeby považována za žalobu směřující i proti sporným aktům.
Vzhledem k tomu, že Komise nezpochybnila argumentaci Tribunálu týkající se předmětu sporu, obsaženou v bodech 25 až 27 napadeného usnesení, a v rámci předcházejících důvodů kasačního opravného prostředku neprokázala, že se Tribunál dopustil nesprávného právní posouzení, když rozhodl, že zájmy společnosti Planet mohly být spornými akty dotčeny v tom, že závažným způsobem změnily její právní postavení, je nutné tento argument odmítnut jako neopodstatněný.
Co se týče druhého argumentu v rámci sedmého důvodu kasačního opravného prostředku, stačí uvést, že tento důvod vychází z nesprávného výkladu bodu 52 napadeného usnesení, takže je nutné jej zamítnout. Tento bod výslovně odkazuje na výstrahy W1 až W4 a W5b, a proto se netýká výstrahy W5a, v rámci níž je v čl. 8 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2008/969 zvláště upraveno právo být vyslechnut.
Pokud jde o třetí argument v rámci tohoto důvodu kasačního opravného prostředku, směřující proti bodu 53 napadeného usnesení, je třeba uvést, že podle Tribunálu nemohou být sporné akty považovány za nenapadnutelné mezitímní a přípravné akty nejen na základě skutečnosti, že v bodech 44 až 48 napadeného usnesení bylo konstatováno, že mají právní povahu napadnutelných aktů, ale také proto, že jejich prostřednictvím dochází k ukončení zvláštního postupu.
Z formulace uvedeného bodu 53 napadeného usnesení přitom jasně vyplývá, že Tribunál měl v úmyslu pouze zopakovat závěr, ke kterému dospěl již v rámci argumentace obsažené v bodech 44 až 48 tohoto usnesení, dodávaje k tomu, že sporné akty představují ukončení postupu registrace subjektu do EWS.
Vzhledem k tomu, že se Komisi nepodařilo tento posledně uvedený závěr zpochybnit, musí být argument směřující proti bodu 53 napadeného usnesení odmítnut jako neúčinný.
Podle ustálené judikatury nemohou totiž výtky namířené proti nadbytečným důvodům rozhodnutí Tribunálu způsobit zrušení tohoto rozhodnutí, a jsou tedy irelevantní (rozsudek ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise,
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Sb. rozh. s. I-5425
, bod 148).
Z výše uvedeného vyplývá, že sedmý důvod kasačního opravného prostředku je nutné považovat za neopodstatněný.
K osmému důvodu kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
Komise prostřednictvím svého osmého důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícího z podmínění přípustnosti žaloby její opodstatněností, Tribunálu vytýká, že výstrahu W1 posoudil pouze částečně, a to z důvodu svých pochybností, které měl ohledně pravomoci Komise přijmout rozhodnutí 2008/969.
Vzhledem k tomu, že osmý důvod kasačního opravného prostředku směřuje proti odůvodnění rozsudku, které nemá rozhodující povahu pro závěr, na kterém je založen výrok, má společnost Planet za to, že musí být prohlášen za irelevantní.
Závěry Soudního dvora
Jak vyplývá z bodu 37 napadeného usnesení, může být žaloba na neplatnost podle ustálené judikatury podána proti veškerým aktům přijatým orgány bez ohledu na jejich povahu či formu, jejichž účelem je vyvolat závazné právní účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce tím, že podstatným způsobem změní jeho právní postavení (viz zejména rozsudky ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise,
60/81, Recueil, s. 2639
, bod 9; ze dne 17. července 2008, Athinaïki Techniki v. Komise,
C-521/06 P, Sb. rozh. s. I-5829
, bod 29, a ze dne 26. ledna 2010, Internationaler Hilfsfonds v. Komise,
C-362/08 P, Sb. rozh. s. I-669
, bod 51).
Otázka přípustnosti žaloby na neplatnost se tedy posuzuje podle objektivních kritérií týkajících se samotné podstaty napadených aktů.
Je přitom nutné konstatovat, že Komise neprokázala, v jakém ohledu Tribunál neuplatnil správně judikaturu citovanou v bodě 94 tohoto rozsudku.
Pokud Tribunál považoval v bodech 40 až 42 napadeného usnesení za nezbytné zabývat se otázkou pravomoci
ratione materiae
a dodal, že „již z tohoto důvodu“ je třeba zkoumat obsah sporných aktů, nic to nemění na tom, že tento obsah sporných aktů musel být každopádně zkoumán pro účely posouzení opodstatněnosti námitky nepřípustnosti vznesené Komisí.
Výhradu Komise vznesenou proti bodu 41 napadeného usnesení, prostřednictvím níž Tribunálu vytýká, že provedl pouze částečné posouzení sporných aktů, tedy nelze přijmout.
Z výše uvedeného vyplývá, že osmý důvod kasačního opravného prostředku je nutné zamítnout jako neopodstatněný.
Vzhledem k tomu, že žádnému z osmi důvodů kasačního opravného prostředku vznesených Komisí na podporu jejího kasačního opravného prostředku nelze vyhovět, je třeba kasační opravný prostředek v celém rozsahu zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního řádu, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení. Podle čl. 138 odst. 1 tohoto řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 a čl. 190 odst. 1 tohoto jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost Planet náhradu nákladů řízení od Komise požadovala a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (první senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.

2)
Evropské komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: řečtina.