CELEX: 62010CJ0095
Verejné zákazky na služby
Smernica 2004/18/ES
Článok 47 ods. 2
Priamy účinok
Uplatniteľnosť na služby uvedené v prílohe II B smernice

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu relevantných ustanovení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES
z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Strong Segurança SA (ďalej len „Strong Segurança“) a Município de
Sintra (mesto Sintra, Portugalsko), ktorého predmetom je zadanie zákazky na služby týkajúce sa bezpečnosti a stráženia objektov
tohto mesta.

Právny rámec

Relevantné ustanovenia smernice 2004/18
Odôvodnenia č. 18 a 19 stanovujú:
„(18)      Na účely uplatňovania procesných pravidiel tejto smernice a na monitorovacie účely sa oblasť služieb dá najlepšie vymedziť
tak, že sa rozdelí do kategórií zodpovedajúcich jednotlivým položkám spoločnej klasifikácie a uvedie v prílohách II A a II B,
podľa režimu, ktorému podliehajú. Pokiaľ ide o služby uvedené v prílohe II B, príslušnými ustanoveniami tejto smernice by
nemalo [nemalo byť –
neoficiálny preklad
] dotknuté uplatňovanie pravidiel Spoločenstva vymedzených pre príslušné služby.
(19)      Pokiaľ ide o verejné zákazky na služby, úplné uplatňovanie tejto smernice sa musí na prechodné obdobie obmedziť na zákazky,
pri ktorých jej ustanovenia umožnia využitie úplného potenciálu pre nárast cezhraničného obchodu. Zákazky na ostatné služby
sa počas tohto prechodného obdobia musia monitorovať až do prijatia rozhodnutia o úplnom uplatňovaní tejto smernice. V tejto
súvislosti je potrebné vymedziť mechanizmus takéhoto monitorovania. Tento mechanizmus by mal zároveň zainteresovaným stranám
umožniť prístup k príslušným informáciám.“
Podľa článku 1 ods. 2 písm. d) prvého pododseku:
„‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom
je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.“
Článok 2, nazvaný „Zásady zadávania zákaziek“, stanovuje:
„Verejní obstarávatelia zaobchádzajú s hospodárskymi subjektmi rovnako a nediskriminačne a konajú transparentne.“
Článok 4, nazvaný „Hospodárske subjekty“, v odseku 2 stanovuje:
„Predložiť ponuky alebo sa prihlásiť ako záujemcovia sa môžu aj skupiny hospodárskych subjektov. Na účely predloženia ponuky
alebo žiadosti o účasť nesmú verejní obstarávatelia od týchto skupín vyžadovať, aby nadobudli určitú právnu formu; od skupiny,
ktorá je vybraná, sa to však môže vyžadovať vtedy, ak jej bola zákazka zadaná a ak je táto zmena nevyhnutná pre uspokojivé
plnenie zákazky.“
Kapitola III hlavy II, nazvaná „Úprava verejných zákaziek na služby“, obsahuje články 20 až 22.
Článok 20, nazvaný „Zákazky na služby uvedené v prílohe II A“, stanovuje:
„Zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II A, sa zadávajú v súlade s článkami 23 až 55.“
Podľa článku 21, nazvaného „Zákazky na služby uvedené v prílohe II B“:
„Na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B, sa vzťahujú len článok 23 a článok 35 ods. 4.“
Článok 23 smernice 2004/18, ktorý je súčasťou kapitoly IV, nazvanej „Osobitné ustanovenia o špecifikáciách a zadávacích podkladoch“,
sa týka technických špecifikácií, ktoré majú byť uvedené v dokumentácii k zadávaciemu konaniu, aby bol umožnený rovnaký prístup
pre všetkých uchádzačov a aby sa nevytvárali neopodstatnené prekážky na otváranie verejného obstarávania hospodárskej súťaže,
a článok 35 ods. 4, ktorý je súčasťou kapitoly VI, nazvanej „Ustanovenia o uverejňovaní oznámení a o transparentnosti“, odkazuje
na oznamovaciu povinnosť verejných obstarávateľov v súvislosti s výsledkami verejného obstarávania.
V kategórii 23 prílohy II B sú uvedené „vyšetrovacie a bezpečnostné služby…“.
Článok 47, nazvaný „Ekonomická a finančná situácia“, v odseku 2 stanovuje:
„Hospodársky subjekt môže, ak to prichádza do úvahy, a pri určitej zákazke počítať s využitím kapacít iných subjektov bez
ohľadu na právnu povahu vzťahov, ktoré s nimi má. V takom prípade musí verejnému obstarávateľovi preukázať, že bude mať potrebné
zdroje k dispozícii, napríklad predložením prísľubu týchto subjektov v uvedenom zmysle.“
Článok 48, nazvaný „Technická a/alebo odborná spôsobilosť“, obsahuje odsek 3, ktorého znenie je v zásade totožné so znením
predchádzajúceho ustanovenia.
Podľa článku 80 ods. 1 členské štáty zabezpečia, aby nadobudli účinnosť zákony, iné predpisy a správne opatrenia potrebné
na dosiahnutie súladu so smernicou 2004/18 najneskôr do 31. januára 2006. Bezodkladne o tom informujú Európsku komisiu.

Vnútroštátna právna úprava
Smernica 2004/18 bola prebratá do portugalského vnútroštátneho poriadku zákonným dekrétom č. 18/2008 z 29. januára 2008 o zákonníku
verejných zákaziek (Código dos Contratos Públicos), ktorý nadobudol platnosť šesť mesiacov po jeho uverejnení, ku ktorému
došlo v uvedený deň.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Oznámením o vyhlásení zadávacieho konania uverejneným v
Úradnom vestníku Európskej únie
15. júla 2008 Município de Sintra vydalo medzinárodnú výzvu na predloženie ponúk týkajúcich sa poskytovania služieb v oblasti
bezpečnosti a stráženia objektov mesta v rokoch 2009 a 2010. Táto výzva na predloženie ponúk sa riadila príslušnou dokumentáciou
k zadávaciemu konaniu a špecifikáciami a zákazka mala byť zadaná na základe kritéria celkovo ekonomicky najvýhodnejšej ponuky.
Spoločnosť Strong Segurança sa uchádzala o túto zákazku a s týmto zámerom predložila potrebnú dokumentáciu. K svojej ponuke
navyše pripojila list obsahujúci záruku zo strany spoločnosti Trivalor (SGPS) SA (ďalej len „Trivalor“), v ktorej táto spoločnosť
vyhlásila:
„Vzhľadom na vzťah úplného ovládania (100 %) medzi spoločnosťami Trivalor a Strong Segurança…, bude spoločnosť Trivalor niesť
zodpovednosť za plnenie povinností spoločnosti Strong Segurança v súlade s ustanoveniami zákonníka obchodných spoločností
(Código das Sociedades Comerciais).
V tomto zmysle vyhlasujeme, že sa zaväzujeme:
–        zaručiť, že spoločnosť Strong Segurança… bude disponovať technickými a finančnými prostriedkami nevyhnutnými na riadne plnenie
povinností vyplývajúcich zo zákaziek;
–        nahradiť Município de Sintra všetky škody, ktoré by mu vznikli v dôsledku nesplnenia zmluvných povinností, ku ktorému by v prípade
zadania zákazky mohlo dôjsť.“
Hodnotiaca komisia sa pôvodne vyjadrila v prospech zadania zákazky spoločnosti Strong Segurança, keďže jej ponuka získala
najvyššie hodnotenie. V nadväznosti na námietku podanú konkurenčnou spoločnosťou však hodnotiaca komisia došla k záveru, že
Strong Segurança nebola oprávnená využiť ekonomickú a finančnú kapacitu tretej spoločnosti, akou je spoločnosť Trivalor, a vykonala
nové posúdenie, pričom navrhla zadať zákazku konkurenčnej spoločnosti, ktorá podala námietku. Município de Sintra na svojom
zasadnutí konanom 11. februára 2009 tento návrh schválilo a rozhodlo zadať uvedenej konkurenčnej spoločnosti zákazku na služby,
ktoré boli predmetom výzvy na predloženie ponúk v rokoch 2009 a 2010.
Žalobu podanú spoločnosťou Strong Segurança proti tomuto rozhodnutiu Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra zamietol a tento
rozsudok bol potvrdený rozsudkom Tribunal Central Administrativo Sul z 10. septembra 2009. Strong Segurança preto podala kasačný
opravný prostriedok proti tomuto rozsudku na Supremo Tribunal Administrativo.
Tento vnútroštátny súd zdôrazňuje, že ústrednou otázkou nastolenou vo veci samej je to, či článok 47 ods. 2 smernice 2004/18
je rovnako uplatniteľný na služby uvedené v prílohe II B tejto smernice, akými sú služby, ktoré sú predmetom sporu vo veci
samej. Vnútroštátny súd pritom uvádza, že na jednej strane toto zadávacie konanie sa začalo skôr, ako vstúpil do platnosti
zákonný dekrét č. 18/2008, a na druhej strane v čase začatia tohto konania už uplynula lehota na prebratie smernice do vnútroštátneho
právneho poriadku.
Preto prvou otázkou, ktorá sa v tejto súvislosti nastoľuje, je otázka priameho účinku článku 47 ods. 2 smernice 2004/18. Vnútroštátny
súd usúdil, že prvá časť tohto ustanovenia je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora dostatočne jasná, presná a nepodmienená,
a teda neponecháva členským štátom nijaký priestor na voľnú úvahu. Pokiaľ však ide o druhú časť tohto ustanovenia, vnútroštátny
súd vyjadruje svoje pochybnosti, keďže táto časť pravdepodobne ponecháva členským štátom určitý priestor pri posudzovaní,
čo treba preukázať a ktoré dôkazné prostriedky sa vyžadujú, aby hospodársky subjekt preukázal verejnému obstarávateľovi svoju
ekonomickú a finančnú kapacitu, pokiaľ využije kapacity iných subjektov.
Druhá otázka v prejednávanej veci sa týka výkladu článku 47 ods. 2 smernice 2004/18, na ktorú judikatúra Súdneho dvora doposiaľ
nedala odpoveď. Vnútroštátny súd poznamenáva, že prísne doslovný výklad tohto ustanovenia by viedol k záveru, že toto ustanovenie
sa uplatní iba na zákazky na služby uvedené v prílohe II A. Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že to by vo vzťahu k zákazkám
na služby uvedené v prílohe II B vylúčilo použitie základných pravidiel smernice 2004/18, ako sú napríklad pravidlá upravujúce
kvalitatívne kritériá výberu účastníkov (články 45 až 52), ako aj kritériá na zadanie zákazky (články 53 až 55).
Vzhľadom na to, že Supremo Tribunal Administrativo mal pochybnosti o správnosti takéhoto výkladu a bol si vedomý toho, že
rozhoduje v poslednom stupni, rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 47 smernice 2004/18… vykladať tak, že k 31. januáru 2006 je priamo uplatniteľný vo vnútroštátnych právnych predpisoch,
takže priznáva jednotlivcom právo, ktoré môžu uplatniť voči portugalským správnym orgánom?
2.      Pokiaľ je odpoveď na prvú otázku kladná, je toto ustanovenie uplatniteľné na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené
v prílohe II B [smernice 2004/18], bez ohľadu na ustanovenia článku 21 tejto smernice?“

O prejudiciálnych otázkach

O druhej otázke
Touto otázkou, ktorú treba preskúmať ako prvú, sa vnútroštátny súd pýta, či článok 47 ods. 2 smernice 2004/18 je uplatniteľný
aj na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B tejto smernice, napriek skutočnosti, že takéto uplatňovanie
nevyplýva zo znenia iných relevantných ustanovení uvedenej smernice, najmä z jej článku 21.
Na účely zodpovedania tejto otázky je potrebné na úvod upozorniť na skutočnosť, že rozlišovanie medzi zákazkami na služby
podľa ich zaradenia do dvoch samostatných kategórií nebolo zavedené smernicou 2004/18. Toto rozlišovanie už existovalo v rámci
smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim.
vyd. 06/001, s. 322), ktorú smernica 2004/18 zmenila a kodifikovala.
Ďalej treba zdôrazniť, že na rozlišovanie, ktoré sa má vykonať medzi zákazkami na služby podľa toho, či sa tieto služby nachádzajú
v prílohe II A, alebo v prílohe II B smernice 2004/18, sa jednoznačne upozorňuje už v odôvodneniach tejto smernice.
Odôvodnenie č. 18 smernice 2004/18 v tomto smere stanovuje, že na účely uplatňovania procesných pravidiel tejto smernice je
potrebné rozdeliť služby do kategórií a zaradiť ich do dvoch príloh, prílohy II A a prílohy II B, a to podľa režimu, ktorému
podliehajú.
Odôvodnenie č. 19 smernice 2004/18 odráža vôľu normotvorcu obmedziť na prechodné obdobie úplné uplatňovanie tejto smernice
na zákazky na služby, pri ktorých jej ustanovenia umožňujú využitie úplného potenciálu na nárast cezhraničného obchodu, pričom
týmito zákazkami sú zákazky na služby nachádzajúce sa v prílohe II A, a podriadiť režimu monitorovania na prechodné obdobie
zákazky na ostatné služby, t. j. služby nachádzajúce sa v prílohe II B, až do prijatia rozhodnutia o úplnom uplatňovaní smernice
2004/18 na tieto zákazky.
Toto rozdelenie zákaziek na služby, stanovené vo vyššie uvedených odôvodneniach, je zreteľne vyjadrené v ustanoveniach smernice
2004/18.
Článok 20 totiž, pokiaľ ide o zákazky na služby uvedené v prílohe II A, stanovuje prakticky úplnú uplatniteľnosť ustanovení
tejto smernice, kým článok 21 odkazuje len na článok 23 a článok 35 ods. 4, a pokiaľ ide o zákazky na služby uvedené v prílohe
II B, stanovuje „iba“ povinnosť verejných obstarávateľov týkajúcu sa technických špecifikácií takýchto zákaziek, ako aj ich
povinnosť oznámiť Komisii výsledky zadávacích konaní.
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Strong Segurança, zo znenia ustanovení smernice 2004/18 ani z jej účelu či systematiky nevyplývajú
žiadne indície o tom, že rozdelenie služieb do dvoch kategórií sa má zakladať na rozlišovaní medzi „hmotnoprávnymi pravidlami“
a „procesnými pravidlami“ tejto smernice. Navyše, ako správne poznamenala Komisia, takéto rozlišovanie by mohlo vyvolať právnu
neistotu, pokiaľ ide o rozsah pôsobnosti jednotlivých ustanovení uvedenej smernice.
Rozlišovanie medzi režimami uplatniteľnými na verejné zákazky na služby podľa zaradenia služieb, uskutočnené na základe relevantných
pravidiel práva Únie, do dvoch samostatných kategórií bolo potvrdené judikatúrou Súdneho dvora.
Súdny dvor v tomto smere rozhodol, že zaradenie služieb do príloh I A a I B smernice 92/50 (ktoré zodpovedajú prílohám II A
a II B smernice 2004/18) je v súlade so systémom zavedeným touto smernicou, ktorý stanovuje uplatňovanie tejto smernice na
dvoch úrovniach (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. novembra 2002, Felix Swoboda, C‑411/00, Zb. s. I‑10567, bod 55).
Okrem toho Súdny dvor v kontexte smernice 92/50 rozhodol, že ak sa zákazky týkajú služieb uvedených v prílohe I B, majú verejní
obstarávatelia iba povinnosť prostredníctvom odkazu na vnútroštátne normy preberajúce európske normy určiť technické špecifikácie,
ktoré musia byť uvedené vo všeobecných alebo v súťažných podkladoch vypracovaných pre každú zmluvu, a odoslať ÚVÚPES (Úrad
pre vydávanie úradných publikácií Európskych spoločenstiev) oznámenie o výsledkoch týchto zadávacích konaní (pozri rozsudok
z 13. novembra 2007, Komisia/Írsko, C‑507/03, Zb. s. I‑9777, bod 24).
Súdny dvor totiž poukázal na to, že zákonodarca Únie vychádzal z predpokladu, že zákazky na služby uvedené v prílohe I B smernice
92/50 vzhľadom na ich osobitnú povahu
a priori
nemajú cezhraničný význam, ktorý by dostatočne odôvodňoval, aby sa ich zadanie uskutočnilo prostredníctvom zadávacieho konania
umožňujúceho podnikom z iných členských štátov dozvedieť sa o oznámení o vyhlásení zadávacieho konania a podať ponuku (pozri
v tomto zmysle rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný, bod 25). Súdny dvor však usúdil, že aj takéto zákazky, pokiaľ sa vyznačujú
určitým cezhraničným záujmom, podliehajú všeobecným zásadám transparentnosti a rovnosti zaobchádzania vyplývajúcim z článkov
49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný, body 26 a 29 až 31).
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba dospieť k záveru, že systém zavedený smernicou 2004/18 priamo nestanovuje pre členské
štáty povinnosť uplatňovať článok 47 ods. 2 tejto smernice na verejné zákazky na služby uvedené v prílohe II B tejto smernice.
Pokiaľ ide o argumentáciu Komisie, podľa ktorej by všeobecná zásada „efektívnej hospodárskej súťaže“, typická pre smernicu
2004/18, mohla viesť k takejto povinnosti, treba zdôrazniť, že aj keby efektívna hospodárska súťaž bola základným cieľom uvedenej
smernice, tento cieľ, akokoľvek významný, by nemohol viesť k výkladu odporujúcemu jasnému zneniu tejto smernice, ktorá neuvádza
svoj článok 47 ods. 2 medzi ustanoveniami, ktoré sú verejní obstarávatelia povinní uplatňovať pri zadávaní zákaziek na služby
uvedené v prílohe II B tejto smernice.
V súlade s vyššie uvedenou judikatúrou však ešte treba preskúmať, či v prípade, ak by takáto zákazka mala určitý cezhraničný
význam, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, najmä s ohľadom na skutočnosť, že vo veci samej bola v
Úradnom vestníku Európskej únie
uverejnená výzva na predloženie ponuky, môže byť povinnosť, akou je povinnosť zakotvená v článku 47 ods. 2 smernice 2004/18,
odvodená od uplatňovania všeobecných zásad transparentnosti a rovnosti zaobchádzania.
Pokiaľ ide po prvé o zásadu transparentnosti, treba konštatovať, že táto zásada nie je porušená, ak povinnosť, akou je povinnosť
zakotvená v článku 47 ods. 2 smernice 2004/18, nie je uložená verejnému obstarávateľovi s ohľadom na zákazku, ktorej predmetom
sú služby uvedené v prílohe II B tejto smernice. Skutočnosť, že hospodársky subjekt nemôže využiť ekonomickú a finančnú kapacitu
iných subjektov, totiž nemá nič spoločné s transparentnosťou zadávacieho konania. Navyše je potrebné poznamenať, že uplatniteľnosť
článku 23 a článku 35 ods. 4 smernice 2004/18 v zadávacom konaní, ktoré sa týka zákaziek na takzvané „neprioritné“ služby,
má rovnako za cieľ zabezpečiť určitý stupeň transparentnosti zodpovedajúci osobitnej povahe týchto zákaziek.
Na druhej strane je potrebné zdôrazniť, že zásada rovnosti zaobchádzania by takisto nemohla viesť k uloženiu povinnosti, akou
je povinnosť zakotvená v článku 47 ods. 2 smernice 2004/18, v rámci zadávania zákaziek na služby uvedené v prílohe II B, a to
bez ohľadu na rozlíšenie uskutočnené touto smernicou.
Neexistencia takejto povinnosti totiž nemôže mať za následok žiadnu priamu či nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti
alebo miesta usadenia.
Treba zdôrazniť, že takýto extenzívny prístup k otázke uplatniteľnosti zásady rovnosti zaobchádzania by mohol viesť k uplatňovaniu
iných základných ustanovení tejto smernice na zákazky na služby uvedené v prílohe II B, a to napríklad, ako uviedol vnútroštátny
súd, ustanovení stanovujúcich kvalitatívne kritériá výberu účastníkov (články 45 až 52), ako aj kritériá na zadanie zákazky
(články 53 až 55). To by znamenalo nebezpečenstvo, že rozlišovanie medzi službami prílohy II A a prílohy II B uskutočnené
smernicou 2004/18, ako aj uplatňovanie tohto rozlišovania na dvoch úrovniach, v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, bude zbavené
potrebného účinku.
Treba doplniť, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora zákazky na služby uvedené v prílohe II B smernice 2004/18 majú osobitnú
povahu (rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný, bod 25). Minimálne niektoré z týchto služieb tak majú osobitné vlastnosti, ktoré
odôvodňujú, že verejný obstarávateľ individuálne a špecificky zohľadní jednotlivé ponuky predkladané uchádzačmi. Tak je to
napríklad, pokiaľ ide o „právne služby“, „služby personálnych agentúr“, „služby odborného vzdelávania a prípravy“ alebo služby
„bezpečnosti a stráženia“.
V dôsledku toho všeobecné zásady transparentnosti a rovnosti zaobchádzania neukladajú verejným obstarávateľom povinnosť, akou
je povinnosť zakotvená v článku 47 ods. 2 smernice 2004/18, týkajúcu sa zadávania zákaziek na služby uvedené v prílohe II B
tejto smernice.
Z odôvodnenia č. 19 smernice 2004/18 však vyplýva, že vymedzenie rozsahu pôsobnosti tejto smernice je založené na progresívnom
prístupe normotvorcu Únie, ktorý, hoci neuložil povinnosť uplatňovať počas prechodného obdobia spomenutého v tomto odôvodnení
článok 47 ods. 2 uvedenej smernice na zadanie zákaziek, akými sú dotknuté zákazky vo veci samej, nijako nezakazuje, aby členský
štát vo svojom právnom poriadku, resp. verejný obstarávateľ, v dokumentácii k zadávaciemu konaniu stanovil uplatňovanie uvedeného
ustanovenia na takéto zákazky.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na druhú otázku odpovedať tak, že smernica 2004/18 neukladá členským štátom povinnosť uplatňovať
článok 47 ods. 2 tejto smernice aj na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B tejto smernice. Táto smernica
však nebráni tomu, aby členské štáty vo svojich právnych poriadkoch, resp. verejní obstarávatelia v dokumentáciách k zadávaciemu
konaniu takéto uplatňovanie stanovili.

O prvej otázke
Vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na prvú otázku.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce,
verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby neukladá členským štátom povinnosť uplatňovať článok 47
ods. 2 tejto smernice aj na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B tejto smernice. Táto smernica však
nebráni tomu, aby členské štáty vo svojich právnych poriadkoch, resp. verejní obstarávatelia v dokumentáciách k zadávaciemu
konaniu takéto uplatňovanie stanovili.
Podpisy
*
Jazyk konania: portugalčina.