CELEX: 62011CJ0401
Põllumajandus
EAGGF
Määrus (EÜ) nr 1257/1999
Toetus maaelu arendamiseks
Ennetähtaegselt pensionile jäämise toetus
Üleandja, kes üleandmise ajaks on saanud 55‑aastaseks, kuid ei ole jõudnud pensioniikka
Mõiste „pensioniiga”
Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette erineva pensioniea sõltuvalt soost ja naiste puhul üleskasvatatud laste arvust
Võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõtted

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta (
EÜT L 160, lk 80
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 391) artiklit 11 ning liidu õiguse võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtteid.
Taotlus on esitatud põllumajandustootja B. Soukupová ja Ministerstvo zemědělství (Tšehhi põllumajandusministeerium) vahelises vaidluses seoses sellega, et B. Soukupová taotlus põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise toetusprogrammis osalemiseks jäeti rahuldamata.
Õiguslik raamistik
Liidu õigusnormid
Nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (
EÜT 1979, L 6, lk 24
; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215) artikli 3 lõige 1 sätestab.
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse:
a)
riiklike sotsiaalkindlustusskeemide suhtes, mis pakuvad kaitset järgmistel juhtudel:
[…]
—
vanadus,
[…]
b)
sotsiaalabi suhtes, kuivõrd see on ette nähtud punktis a nimetatud skeemide täiendamiseks või asendamiseks.”
Nimetatud direktiivi artikkel 7 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Käesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigust selle reguleerimisalast välja arvata:
a)
pensioniea kindlaksmääramine vanaduspensioni ja väljateenitud pensioni määramiseks ja selle võimalikud mõjud teistele hüvitistele;
b)
vanaduspensioniskeemidega seotud eelised, mis antakse lapsed üles kasvatanud isikutele; õiguste omandamine hüvitiste saamiseks perioodide eest, mil töö oli katkestatud;
[…]
2.   Liikmesriigid kontrollivad perioodiliselt üle lõike 1 kohaselt reguleerimisalast väljaarvatud valdkonnad, et neis valdkondades toimuvat sotsiaalset arengut silmas pidades kindlaks teha, kas asjaomaste väljaarvamiste säilitamine on põhjendatud.”
Määruse nr 1257/1999 põhjendus 23 märgib, et põllumajandusettevõtete elujõulisemaks muutmise eesmärgil tuleks soodustada põllumajandustootjate ennetähtaegset pensionile jäämist.
Määruse põhjendus 40 näeb ette, et muu hulgas tuleks toetada meetmeid, mida võetakse meeste ja naiste ebavõrdsuse kaotamiseks ning nende võrdõiguslikkuse edendamiseks.
Nimetatud määruse artikli 2 üheteistkümnes taane näeb ette, et maaelu arengu toetus, mis on seotud põllumajanduse ja selle ümberkorraldamisega, võib hõlmata meeste ja naiste ebavõrdsuse kaotamist ja nende võrdõiguslikkuse edendamist, eelkõige naiste poolt algatatavate ja teostatavate projektide toetamise kaudu.
Määruse nr 1257/1999 IV peatüki „Ennetähtaegselt pensionile jäämine” artikli 10 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Toetus põllumajandustootjate ennetähtaegselt pensionile jäämisele aitab saavutada järgmisi eesmärke:
—
sissetuleku tagamine vanematele põllumajandustootjatele, kes on otsustanud põllumajandustegevuse lõpetada,
—
vanemate põllumajandustootjate asendamine selliste isikutega, kes suudavad vajaduse korral tõsta allesjääva põllumajandusettevõtte majanduslikku elujõulisust,
—
põllumajandusmaa kasutamine muul kui põllumajanduslikul otstarbel, kui selle kasutamine põllumajanduses ei taga rahuldavat majanduslikku elujõulisust.”
Määruse artikli 11 lõige 1 sätestab:
„Põllumajandusettevõtte üleandja:
—
loobub lõplikult igasugusest põllumajanduslikust tulundustegevusest; ta võib siiski jätkata mittetulunduslikku põllumajandustegevust ning hoonete kasutamist,
—
peab üleandmise ajal olema vähemalt 55-aastane, kuid mitte pensionieas,
ja
—
peab enne üleandmist olema põllumajandusega tegelenud vähemalt kümme aastat.”
Määruse artikli 12 lõige 2 näeb ette:
„Ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse kestus ei tohi üleandja puhul ületada 15 aastat ning põllumajandustöötaja puhul 10 aastat. Toetust ei maksta pärast üleandja 75. sünnipäeva ning pärast töötaja pensioniikka jõudmist.
Kui üleandja puhul maksab tavapärast vanaduspensioni liikmesriik, määratakse ennetähtaegselt pensionile jäämise toetus sellele lisaks, võttes arvesse riikliku vanaduspensioni määra.”
Tšehhi õigusnormid
Vastavalt määrusele nr 1257/1999 võttis Tšehhi Vabariik 26. jaanuaril 2005 vastu valitsuse dekreedi nr 69/2005, millega määrati kindlaks põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise korral toetuse andmise tingimused (nařízení vlády č. 69/2005 Sb., o stanovení podmínek pro poskytování dotace v souvislosti s předčasným ukončením provozování zemědělské činnosti zemědělského podnikatele). Paragrahvi 1 kohaselt on selle valitsuse dekreedi eesmärk anda abiprogrammi raames põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise korral toetusi.
Valitsuse dekreedi § 3 lõike 1 punkti b kohaselt on selles programmis osalemise tingimuseks, et taotleja on taotluse esitamise päeval vähemalt 55-aastane ning ta ei ole jõudnud vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutavasse ikka.
Põhikohtuasjale kohaldatavas redaktsioonis pensionikindlustust käsitleva seaduse nr 155/1995 (zákon č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění), millele valitsuse dekreedi § 3 lõike 1 punkt b viitab, § 32 lõiked 1 ja 2 näevad ette:
„(1)   Pensioniiga on:
a)
meestel 60 aastat;
b)
naistel:
1.
53 aastat, kui nad on üles kasvatanud vähemalt 5 last,
2.
54 aastat, kui nad on üles kasvatanud 3 või 4 last,
3.
55 aastat, kui nad on üles kasvatanud 2 last,
4.
56 aastat, kui nad on üles kasvatanud ühe lapse, või
5.
57 aastat, kui kindlustatud isikud on nimetatud ikka jõudnud 31. detsembriks 1995.
(2)   Kindlustatud isikute puhul, kes jõuavad lõikes 1 ette nähtud vanusepiiridesse ajavahemikus alates 1. jaanuarist 1996 kuni 31. detsembrini 2012, määratakse pensioniiga kindlaks liites kuule, mil kindlustatud isik jõudis sellesse vanusepiiri, meeste puhul 2 kuud ning naiste puhul 4 kuud, iga – sealhulgas käimasoleva – kalendriaasta kohta alates 31. detsembrist 1995 kuni kuupäevani, mil nad jõuavad lõikes 1 ette nähtud vanusepiiridesse, ning pensionieaks peetakse iga, millesse jõuti sel viisil kindlaksmääratud kuu jooksul kuupäeval, mis vastab kindlustatud isiku sünnikuupäevale; kui sel viisil kindlaksmääratud kuu ei sisalda sellist päeva, siis pensionieaks peetakse iga, millesse jõuti sel viisil kindlaksmääratud kuu viimasel päeval.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põllumajandustootja B. Soukupová on sündinud 24. jaanuaril 1947 ja üles kasvatanud kaks last. 24. mail 2004 jõudis ta ikka, mil tal tekkis seaduse nr 155/1995 § 32 lõigete 1 ja 2 kohaselt õigus saada vanaduspensioni.
B. Soukupová esitas 3. oktoobril 2006 riiklikule põllumajanduse sekkumisfondile taotluse põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise toetusprogrammis osalemiseks.
Nimetatud taotlus jäeti 20. detsembril 2006 valitsuse dekreedi nr 69/2005 § 3 lõike 1 punkti b alusel rahuldamata, sest taotluse esitamise kuupäeval oli B. Soukupová juba eas, mis oli nõutav vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks.
B. Soukupová kaebas selle otsuse edasi Ministerstvo zemědělstvíle, kes jättis selle 12. aprilli 2007. aasta otsusega rahuldamata.
B. Soukupová vaidlustas viimati nimetatud otsuse Městský soud v Praze’s (Praha linnakohus). Ta väitis oma hagis, et valitsuse dekreedi nr 69/2005 § 3 lõike 1 punkt b on vastuolus nõukogu määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taandega, kuna määrus kasutab mõistet „pensioniiga”, valitsuse määrus aga mõistet „vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutav iga”. Tuues välja, et §-s 3 ette nähtud tingimus on diskrimineeriv, kuna vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutav iga selle § 3 tähenduses on naiste ja meeste puhul erinevalt kindlaks määratud ning lisaks sõltub see naiste puhul üleskasvatatud laste arvust, taotles B. Soukupová selle määruse tähenduses mõiste „pensioniiga” sellist tõlgendamist, mis ei diskrimineeri teatud taotlejaid. Ta märkis, et Tšehhi õigusnormide tagajärjel on rohkem lapsi üleskasvatanud naistel põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise toetusprogrammis osalemise taotluse esitamiseks objektiivselt vähem aega kui meestel või naistel, kes on kasvatanud üles vähem lapsi.
Městský soud v Praze tühistas 30. aprilli 2009. aasta kohtuotsusega Ministerstvo zemědělství otsuse, asudes seisukohale, et põllumajandustoetuste saamise osas puudub õiguspärane põhjendus, mis õigustaks mees- ja naispõllumajandustootjate eristamist. Seetõttu lükkas ta tagasi tõlgenduse, mis viib taotlejate põhjendamatu erineva kohtlemiseni. Kohus otsustas lisaks, et vanusepiiriks põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise toetusprogrammis osalemiseks tuleb pidada pensioniiga, mis määratakse kõikide taotlejate puhul kindlaks samal viisil.
Ministerstvo zemědělství esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Nejvyšší správní soudi (kõrgeim halduskohus). Ministeerium väitis oma apellatsioonkaebuses, et määrus nr 1257/1999 näeb ette täpsed sätted ainult taotlejate vanuse alampiiri kohta. Ta tõi välja, et sama määruse artikli 11 lõike 1 teises taandes kasutatud mõiste „pensioniiga” ja seaduse nr 155/1995 §-s 32 kasutatud mõiste „pensioniiga” on tähenduselt analoogsed. Ministeerium kinnitas, et selleks, et määrata täpselt ja objektiivselt kindlaks pensioniiga artikli 11 tähenduses, otsustas ta pensioniea nimetatud §-ga 32 siseriiklikus õiguskorras defineerida. Ministerstvo zemědělství märkis samuti, et pensioniea kindlaksmääramise sama meetod on ette nähtud programmdokumendis „Tšehhi Vabariigi maaelu horisontaalne arengukava 2004–2006”, mille kiitis 9. juuli 2003. aasta otsusega nr 671 heaks Tšehhi valitsus ning 3. septembri 2004. aasta otsusega 2004 CZ 06G DO 001 Euroopa Komisjon.
Kuna Nejvyšší správní soudil tekkisid kahtlused, kas B. Soukupovál on õigus valitsuse dekreedis nr 69/2005 ette nähtud põllumajandustootja põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise programmis osaleda, ning kuna kohus pidas sellega seoses vajalikuks teada saada, kuidas tõlgendada määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teises taandes ette nähtud mõistet „pensioniiga”, ning saada vastus küsimusele, kas liidu õigusega on kooskõlas selles programmis osalemise taotluste läbivaatamisel taotlejate vahel vahettegemine olenevalt nende soost ja üleskasvatatud laste arvust, siis otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [määruse nr 1257/1999] artiklis 11 ette nähtud mõistet „pensioniiga” saab põllumajandusettevõtte üleandmise ajal tõlgendada konkreetse taotleja puhul „vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutava eana” siseriikliku õiguse tähenduses?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Liidu õiguse ja selle üldpõhimõtetega on kooskõlas see, et „pensioniiga” määratakse põllumajandusettevõtte üleandmise ajal iga taotleja puhul erinevalt, lähtudes soost ja üleskasvatatud laste arvust?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis milliste kriteeriumide järgi peaks siseriiklik kohus tõlgendama mõistet „pensioniiga” põllumajandusettevõtte üleandmise ajal [määruse nr 1257/1999] artikli 11 alusel?”
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu õiguse ning võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõtetega on kooskõlas see, kui vastavalt asjaomase liikmesriigi riikliku pensioniskeemi sätetele vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutava ea kohta määratakse „pensioniiga” määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taande tähenduses kindlaks erinevalt, lähtudes põllumajandustegevuse ennetähtaegse lõpetamise abi taotleja soost ning naissoost taotlejate puhul olenevalt asjaomaste isikute poolt üleskasvatatud laste arvust.
Sellega seoses tuleb kohe märkida, nagu nähtub määruse nr 1257/1999 artikli 10 lõikest 1, et määruse kohase põllumajandustootjate ennetähtaegselt pensionile jäämise abimehhanismi eesmärk on muu hulgas aidata kaasa selliste vanemate põllumajandustootjate sissetuleku tagamisele, kes on otsustanud põllumajandustegevuse lõpetada, ning vanemate põllumajandustootjate asendamisele selliste isikutega, kes suudavad vajaduse korral tõsta allesjääva põllumajandusettevõtte majanduslikku elujõulisust. Viimati nimetatud eesmärk on välja toodud ka määruse põhjenduses 23.
Sellest tuleneb, et see abi ennetähtaegselt pensionile jäämisel kujutab endast majanduslikku motivatsiooni, mille eesmärk on julgustada vanemaid põllumajandustootjaid lõpetama ennetähtaegselt oma põllumajandustegevus olukordades, kus nad seda tavapäraselt ei teeks ning niimoodi hõlbustada põllumajandussektori struktuurilist muutumist, et paremini tagada põllumajandusettevõtete elujõulisus.
Tuleb tõdeda, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 47, et määruses nr 1257/1999 ette nähtud põllumajandustootjate ennetähtaegselt pensionile jäämise toetus on põllumajanduspoliitika vahend, mida rahastab Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfond (EAGGF) ning mis on mõeldud põllumajandusettevõtete elujõulisuse tagamiseks, mitte direktiiviga 79/7 hõlmatud sotsiaalkindlustushüvitis.
Neil asjaoludel tuleb märkida, et kuigi määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taande tähenduses „pensioniea” kindlaksmääramine kuulub – juhul kui seda ei ole liidu õigusega ühtlustatud – tõesti liikmesriikide pädevusse, ei saa need liikmesriigid selle määruse kohaldamisel siiski tugineda erinevale kohtlemisele, mille säilitamiseks pensioniea kindlaksmääramisel sotsiaalkindlustuse vallas annab neile loa direktiivi 79/7 artikli 7 lõige 1. Sellele harmoniseerimata mõistele viitamise tõttu ei saa öelda, et liidu seadusandja andis neile riikidele nimetatud määruse kohaldamisel pädevuse võtta meetmeid, mis rikuvad liidu õiguse üldpõhimõtteid ning põhiõigusi (vt selle kohta 27. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-540/03: parlament
vs
. nõukogu, EKL 2006, lk I-5769
, punktid 22 ja 23).
Muu hulgas tuleb märkida, et määruse nr 1257/1999 põhjendus 40 soovitab toetada meetmeid, mida võetakse meeste ja naiste ebavõrdsuse kaotamiseks ning nende võrdõiguslikkuse edendamiseks. Määruse artikli 2 üheteistkümnes taane näeb samuti ette, et maaelu arengu toetus võib hõlmata meeste ja naiste ebavõrdsuse kaotamist ja nende võrdõiguslikkuse edendamist. Seega nähtub nendest sätetest, et selle määruse alusel antud põllumajandustootjate ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse raames on tähtis tagada naiste ja meeste võrdne kohtlemine ning seetõttu keelata igasugune sooline diskrimineerimine.
Järelikult peavad liikmesriigid määruse nr 1257/1999 rakendamisel Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 51 lõikest 1 tulenevalt tagama selle harta artiklis 20, artikli 21 lõikes 1 ning artiklis 23 viidatud võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtte kaitse.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale nõuavad võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu põhimõtted, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud (vt eelkõige 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-354/95: National Farmers’ Union jt, EKL 1979, lk I-4559
, punkt 61; 11. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas
C-152/09: Grootes, EKL 2010, lk I-11285
, punkt 66, ning 1. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas
C-236/09: Association belge des Consommateurs Test-Achats jt, EKL 2011, lk I-773
, punkt 28).
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et vanemad nais- ja meespõllumajandustootjad on sarnases olukorras, kui võtta arvesse määruse nr 1257/1999 artikli 10 lõikes 1 ette nähtud ennetähtaegselt pensionile jäämise toetusega taotletud eesmärki, milleks on julgustada neid põllumajandustootjaid – sõltumata nende soost ja nende poolt üleskasvatatud laste arvust – lõplikult loobuma ennetähtaegselt oma põllumajandustegevusest, et paremini tagada põllumajandusettevõtete elujõulisus, nagu see nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 24. Need nii mees- kui naispõllumajandustootjad võivad sellist toetust taotleda, kui nad on lõplikult loobunud igasugusest põllumajanduslikust tulundustegevusest, on enne üleandmist tegelenud põllumajandusega vähemalt kümme aastat ning on üleandmise ajal vähemalt 55-aastased, kuid mitte pensionieas, nagu nõuab määruse artikli 11 lõige 1.
Neil asjaoludel oleks liidu õiguse ning võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõttega vastuolus, et neid olukordi käsitletaks ilma objektiivse põhjenduseta erinevalt seetõttu, et asjaomase liikmesriigi riikliku pensioniskeemi sätete kohaselt määratakse „pensioniiga” määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taande tähenduses kindlaks erinevalt, lähtudes ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse taotleja soost ning naissoost taotlejate puhul olenevalt asjaomaste isikute poolt üleskasvatatud laste arvust.
Kui möönda, et objektiivse põhjenduseta saab ebasoodsamalt kohelda ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse taotlejad, kes kuuluvad – oma soo ning naissoost taotlejate puhul asjaomaste isikute poolt üleskasvatatud laste arvu tõttu – nende põllumajandustootajate kategooriasse, kes jõuavad siseriiklike õigusnormidega kindlaksmääratud pensioniikka varem, kui teise põllumajandustootjate kategooriasse kuuluvad taotlejad, siis rikutaks liidu õigust ning nimetatud põhimõtteid. Sellisel juhul oleks sellesse teise kategooriasse kuuluvatel taotlejatel pikem tähtaeg oma abitaotluse esitamiseks, mistõttu oleksid nad ilma objektiivse põhjenduseta soodsamas olukorras võrreldes esimesse kategooriasse kuuluvate taotlejatega, kellele kohaldatakse samalaadse taotluse korral piiravamaid abikõlblikkuse tingimusi.
Põhikohtuasjas on asjaomaste siseriiklike õigusnormide tulemuseks see, et selline isik nagu B. Soukupová, kes loobub põllumajandustegevusest eas, mis jääb nendes õigusnormides olenevalt tema soost ja tema poolt üleskasvatatud laste arvust kindlaksmääratud pensioniea ning nendes õigusnormides meespõllumajandustootjate jaoks kindlaksmääratud pensioniea vahele, ei saa ennetähtaegselt pensionile jäämise toetust ning peab seega oma piiratud pensioniõiguse tõttu leppima oma ülejäänud elu jooksul selle abiga võrreldes madalama vanaduspensioniga, samas kui meespõllumajandustootja, kes loobub nimetatud isikuga samas eas olevana põllumajandustegevusest, võib omakorda saada abi kogukestusega 15 aastat või kuni tema 75. sünnipäevani vastavalt määruse nr 1257/1999 artikli 12 lõikele 2, mis arvatakse maha asjaomase liikmesriigi makstud vanaduspensionist.
Vastupidi sellele, mida väidavad Tšehhi ja Poola valitsus, ei ole selline erinev kohtlemine, nagu näevad ette põhikohtuasjas vaidluse all olevad siseriiklikud õigusnormid, objektiivselt põhjendatud. Nimelt, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 61, on määruse nr 1257/1999 alusel antud põllumajandustootjate ennetähtaegselt pensionile jäämise toetusega taotletud struktuuripoliitilisi eesmärke ilmselgelt võimalik saavutada ilma diskrimineeriva kohtlemiseta liikmesriikide poolt.
Mis puudutab võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisest tulenevaid tagajärgi sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui on tuvastatud liidu õiguse vastane diskrimineerimine ja seni kuni võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid ei ole kehtestatud, on võrdsuse põhimõtte järgimine tagatud üksnes sellega, et ebasoodsamas olukorras olevatele isikutele antakse samad eelised, mis on soodsamas olukorras olevatel isikutel (vt 26. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-18/95: Terhoeve, EKL 1999, lk I-345
, punkt 57, ja 22. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas
C-399/09: Landtová, EKL 2011, lk I-5573
, punkt 51). Ebasoodsamas olukorras olev isik tuleb seada samasse olukorda kui soodsamas olukorras olev isik.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et liidu õiguse ning võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõtetega on vastuolus see, kui vastavalt asjaomase liikmesriigi riikliku pensioniskeemi sätetele vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutava ea kohta määratakse „pensioniiga” määruse nr 1257/1999 artikli 11 lõike 1 teise taande tähenduses kindlaks erinevalt, lähtudes põllumajandustootja ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse taotleja soost ning naissoost taotlejate puhul olenevalt asjaomaste isikute poolt üleskasvatatud laste arvust.
Kolmas küsimus
Esimesele ja teisele küsimusele antud vastust arvestades ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud kolmandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Liidu õiguse ning võrdse kohtlemise ja diskrimineerimiskeelu üldpõhimõtetega on vastuolus see, kui vastavalt asjaomase liikmesriigi riikliku pensioniskeemi sätetele vanaduspensioni saamise õiguse tekkimiseks nõutava ea kohta määratakse „pensioniiga”17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta) artikli 11 lõike 1 teise taande tähenduses kindlaks erinevalt, lähtudes põllumajandustootja ennetähtaegselt pensionile jäämise toetuse taotleja soost ning naissoost taotlejate puhul olenevalt asjaomaste isikute poolt üleskasvatatud laste arvust.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: tšehhi.