CELEX: 62010CJ0435
Direktiivi 80/987/ETY
Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa
Maksukyvyttömyyskorvaus
Työnhakijaksi ilmoittautuminen maksun saamisen edellytyksenä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 20.10.1980 annetun neuvoston
direktiivin 80/987/ETY (EYVL L 283, s. 23), sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston
direktiivillä 2002/74/EY (EYVL L 270, s. 10; jäljempänä direktiivi 80/987), 4, 5 ja 10 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat J. C. van Ardennen ja Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut
Werknemersverzekeringen (työntekijöiden sosiaalivakuutuslaitoksen hallitus, jäljempänä UWV) ja joka koskee UWV:n kieltäytymistä
maksamasta van Ardennenille maksukyvyttömyyskorvausta täysimääräisenä, koska hän ei ollut vaaditussa määräajassa ilmoittautunut
työnhakijaksi Centrale Organisatie voor Werk en Inkomen -nimisessä laitoksessa (työvoimatoimisto, jäljempänä CWI).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Direktiivin 80/987 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei 4 artiklasta muuta
johdu, työsopimuksista tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty
kansallisessa lainsäädännössä, johtuvien maksamatta olevien työntekijöiden saatavien suorituksen.
Palkkaturvajärjestelmä turvaa maksamattomat palkkasaatavat tiettyä jäsenvaltioiden määrittämää päivää edeltävältä ja/tai tapauksen
mukaan sen jälkeiseltä ajalta.”
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien 3 artiklassa tarkoitettua vastuuta.
2.      Käyttäessään 1 kohdassa tarkoitettua mahdollisuutta jäsenvaltion on vahvistettava sen ajan kesto, jolta palkkaturvajärjestelmän
on vastattava maksamatta olevista saatavista. Tämä aika ei kuitenkaan saa olla lyhyempi kuin 3 artiklassa tarkoitettua päivää
edeltävä ja/tai sen jälkeinen ajanjakso, joka kattaa työsuhteen kolme viimeistä kuukautta. Jäsenvaltiot voivat sisällyttää
tämän kolmen kuukauden vähimmäisajan viiteajanjaksoon, jonka pituus on vähintään kuusi kuukautta.
Jäsenvaltiot, jotka säätävät vähintään 18 kuukauden viiteajanjakson, voivat rajoittaa kahdeksaan viikkoon ajan, jolta palkkaturvajärjestelmä
vastaa maksamatta olevista saatavista. Tässä tapauksessa vähimmäisajanjakson laskemisessa otetaan huomioon työntekijöille
edullisimmat ajanjaksot.
3.      Jäsenvaltiot voivat lisäksi asettaa enimmäismääriä palkkaturvajärjestelmän suoritettavaksi tuleville maksuille. Nämä enimmäismäärät
eivät saa alittaa tasoa, joka on yhteensopiva tämän direktiivin sosiaalisen tavoitteen kanssa.
Käyttäessään tätä mahdollisuutta jäsenvaltion on ilmoitettava komissiolle menetelmä, jota noudattaen se asettaa enimmäismäärän.”
Saman direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava yksityiskohtaiset säännökset palkkaturvajärjestelmien organisaatiosta, rahoituksesta ja toiminnasta
erityisesti seuraavien periaatteiden mukaisesti:
a)      järjestelmän käytössä olevat varat ovat työnantajan liikeomaisuudesta erillään, eikä maksukyvyttömyysmenettely koske niitä;
b)      työnantajat osallistuvat rahoitukseen, jos viranomaiset eivät vastaa siitä kokonaan;
c)      järjestelmän vastuuseen ei vaikuta se, onko velvollisuus osallistua rahoitukseen täytetty vai ei.”
Direktiivin 80/987 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tällä direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta:
a)      toteuttaa väärinkäytösten estämiseksi tarvittavia toimenpiteitä;
b)      evätä 3 artiklassa tarkoitettua turvaa tai poistaa 7 artiklassa tarkoitettu vastuu taikka vähentää niitä, jos ilmenee, että
velvoitteen täyttäminen ei ole perusteltua, koska työntekijällä ja työnantajalla on sellaisia erityisiä siteitä toisiinsa
ja sellaisia yhteisiä etuja, jotka johtuvat heidän välisestään salaisesta sopimuksesta;
c)      evätä 3 artiklassa tarkoitettu maksuvelvollisuus tai poistaa 7 artiklassa tarkoitettu vastuu taikka heikentää niitä tapauksissa,
joissa työntekijä yksin tai lähisukulaistensa kanssa on omistanut olennaisen osan työnantajan yrityksestä tai yritystoiminnasta
ja vaikuttanut huomattavasti sen toimintaan.”

Kansallinen säännöstö
Työttömyysturvalain (Werkloosheidswet, jäljempänä WW) IV luku koskee vastuuta palvelussuhteesta johtuvista velvoitteista työnantajan
maksukyvyttömyystilanteessa. Tähän lukuun kuuluvan WW:n 61 §:n mukaan työntekijällä on oikeus korvaukseen, jos hänellä on
maksukyvyttömäksi todetulta työnantajalta palkkaa, lomapalkkaa tai lomarahaa koskeva saatava.
WW:n 64 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Tässä luvussa säädettyyn korvaukseen sisältyy
a.      palkka enintään 13 viikon ajanjaksolta, joka välittömästi edeltää
1.      päivää, jona työsuhde päättyy purkamisen vuoksi
2.      päivää, jona työsuhde päättyy osapuolten yhteisestä sopimuksesta
3.      päivää, jona työsuhde päättyy suoraan lain nojalla
4.      päivää, jona työsuhde on irtisanottu
b.      palkka enintään työntekijään sovellettavalta irtisanomisajalta – – ja
c.       lomapalkka, lomaraha sekä työsuhteeseen perustuvat kolmansien saatavat työnantajalta – –.”
WW:n 65 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Edellä 64 §:ssä tarkoitetusta korvauksesta vähennetään seuraavat erät täysimääräisesti:
a.      tulot työskentelystä työntekijänä ja tulot toiminnan harjoittamisesta sellaisissa olosuhteissa, ettei häntä sen perusteella
pidetä työntekijänä, 64 §:n 1 momentin a ja b kohdassa tarkoitettuna ajanjaksona tehdyn työn osalta
– –.”
CWI:ssä ilmoittautumista koskevan päätöksen (Besluit registratie CWI; Nederlandse Staatscourant 2002, nro 229) 2 §:n 1 momentista
ilmenee, että työntekijän, jolla on oikeus WW:n IV luvussa säädettyyn korvaukseen, on ilmoittauduttava työnhakijaksi CWI:ssä
viimeistään ensimmäisenä työpäivänä sen päivän jälkeen, jota edeltävänä päivänä WW:n 64 §:n 1 momentin b kohdassa tarkoitettu
irtisanomisaika on alkanut.
Konkurssilain (Faillissementswet) 40 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Konkurssivelallisen palveluksessa olevilla työntekijöillä ja vastaavasti pesänhoitajalla on oikeus irtisanoa työsopimus sovittua
tai laissa säädettyä irtisanomisaikaa noudattaen, kuitenkin siten, että työsopimus voidaan kaikissa tapauksissa irtisanoa
kuuden viikon irtisanomisajalla. – –”
UWV:n määräämistä seuraamuksista annetun päätöksen (Maatregelenbesluit UWV; Nederlandse Staatscourant 2004, nro 163) 3 §:ssä
säädetään seuraavaa:
”– –
Jollei varoitus ole riittävä, – – WW:ssä – – säädettyjen velvoitteiden ensimmäiseen ryhmään kuuluvien velvoitteiden täyttämisen
tai asianmukaisen täyttämisen laiminlyönnistä määrättävien seuraamusten suuruus ja kestoaika ovat seuraavat:
– –
c.      20 prosenttia myöhästymisen kestoajalta, kuitenkin enintään 52 [viikolta], jos asetetun määräajan ylitys on enemmän kuin –
– kalenteripäivää.”

Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymykset
Van Ardennen työskenteli 1.8.1985 alkaen Fruit Sellers International BV -nimisessä yrityksessä, joka asetettiin konkurssiin
28.11.2006. Van Ardennen sai maksun kaikesta hänelle kuuluneesta palkasta, joten maksamattomia erääntyneitä palkkasaatavia
ei jäänyt.
Yritettyään menestyksettä oman yrityksen käynnistämistä van Ardennen ilmoittautui CWI:ssä 15.5.2007 ja teki 20.5.2007 työttömyyskorvaushakemuksen.
Hän ilmoittautui työnhakijaksi vasta 29.5.2007.
Van Ardennen teki 7.6.2007 UWV:lle maksukyvyttömyyskorvausta koskevan hakemuksen.
UWV teki 11.9.2007 päätöksen, jolla van Ardennen oikeutettiin saamaan maksukyvyttömyyskorvausta maksamatta jääneistä palkoista
ajalta 29.11.2006–12.2.2007. UWV:n toimittaman selityksen mukaan tämä ajanjakso vastaa WW:n 64 §:n 1 momentin b kohdassa tarkoitettua
irtisanomisaikaa. Korvaukseen sisältyi seuraavat määrät: palkkaa, autokuluja, lomapalkkaa ja lomarahaa vastaava 26 505,15
euron bruttopalkka ja työstä aiheutuneiden kulujen korvauksena 1 200 euron nettohyvitys.
UWV alensi kuitenkin WW:n IV luvun nojalla tätä rahamäärää 20 prosentilla sillä perusteella, ettei van Ardennen ollut määräajassa
ilmoittautunut työnhakijaksi.
UWV hylkäsi van Ardennenin valituksen 18.12.2007 antamallaan päätöksellä, joka niin ikään perustui siihen, että WW:ssä säädettiin
velvollisuus ilmoittautua CWI:ssä työnhakijaksi ja jatkaa ilmoittautumista.
Valitus, jonka van Ardennen teki tästä päätöksestä Rechtbankiin, hylättiin edelleen samalla perusteella, minkä jälkeen van
Ardennen haki muutosta Centrale Raad van Beroep -nimisessä tuomioistuimessa.
UWV:n selityksen mukaan WW:n 64 §:ssä tarkoitetusta korvauksesta vähennetään WW:n 65 §:n nojalla viitejakson aikana tehdystä
työstä saadut tulot kokonaisuudessaan. UWV huomauttaa, että velvollisuudella ilmoittautua työnhakijaksi on tarkoitus parantaa
asianomaisen työntekijän mahdollisuuksia saada viitejakson aikana uusi työpaikka ja siten rajoittaa palkkaturvajärjestelmään
kohdistuvat kustannukset mahdollisimman pieniksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kun otetaan huomioon se tarkoitus, joka velvollisuudella ilmoittautua
työnhakijaksi on lain mukaan, tulee esille kysymys siitä, onko henkilön työtulot siltä ajalta, jolta hänellä on oikeus maksukyvyttömyyskorvauksen
saamiseen, vähennettävä tuosta korvauksesta. Se viittaa asiassa C-373/95, Maso ym., 10.7.1997 annettuun tuomioon (Kok., s.
I-4051), jossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, ettei jäsenvaltio voi kieltää direktiivillä 80/987 turvattujen määrien päällekkäisyyttä
tuossa asiassa kyseessä olleen liikkuvuusavustuksen kaltaisen korvauksen kanssa, koska tällainen korvaus ei ole työsopimukseen
tai työsuhteeseen liittyvä korvaus, koska sitä maksetaan työntekijälle vasta hänen irtisanomisensa jälkeen eikä sillä siis
pyritä korvaamaan työsuhteen perusteella tehtyä työtä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kyseisestä tuomiosta voidaan implisiittisesti päätellä, että päällekkäisyys
saataisiin kieltää silloin, kun kyseessä on palkka työskentelystä viitejakson aikana.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei direktiivin 80/987 4 artiklan 3 kohdassa kielletä antamasta sellaista
sääntöä, jonka tarkoituksena on päällekkäisyyden kieltäminen. Se, että maksukyvyttömyyskorvauksesta vähennetään tulot, jotka
työntekijä on tosiasiallisesti saanut työskentelystä irtisanomisaikana, näyttää tämän direktiivin tavoite huomioon ottaen
perustellulta, koska tällaisella vähennyksellä ei heikennetä direktiivissä taattua vähimmäisturvaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että direktiivin 80/987 4, 5 ja 10 artiklan perusteella jäsenvaltiot voivat
antaa yksityiskohtaisia säännöksiä palkkaturvajärjestelmien organisaatiosta, rahoituksesta ja toiminnasta ja joissakin tapauksissa
myös rajoittaa suojaa, joka tällä direktiivillä on tarkoitus antaa työntekijöille (ks. eräiden vanhentumisaikojen soveltamista
koskeva asia C-125/01, Pflücke, tuomio 18.9.2003, Kok., s. I-9375 ja asia C-69/08, Visciano, tuomio 16.7.2009, Kok., s. I-6741).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa vielä, ettei se pysty ratkaisemaan selvästi, onko velvollisuus ilmoittautua
työnhakijaksi sellainen säännös, jonka jäsenvaltio voisi yleisesti antaa direktiivin 80/987 näiden säännösten perusteella.
Centrale Raad van Beroep katsoi siten olevan epätietoisuutta siitä, ovatko maksukyvyttömyyskorvauksen saamisen edellytykseksi
asetettu velvollisuus ilmoittautua työnhakijaksi sekä tämän korvauksen alentaminen ilmoittautumisen myöhästymisen perusteella
yhteensopivia direktiivin 80/987 säännösten kanssa, ja päätti sen vuoksi lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [direktiiviä 80/987] ja erityisesti sen 4, 5 ja 10 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa työntekijät,
jotta he voisivat käyttää (täysimääräisesti) oikeuttaan saada maksamattomat palkkasaatavansa palkkaturvana, velvoitetaan ilmoittautumaan
työnhakijoiksi viimeistään ensimmäisenä työpäivänä sen päivän jälkeen, jona työsuhde on irtisanottu tai olisi kohtuudella
pitänyt irtisanoa, on jo yleisesti yhteensopimaton direktiivin kanssa?
Jos vastaus on kieltävä:
2)      Onko [direktiiviä 80/987] ja erityisesti sen 4, 5 ja 10 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen säännöstö, jossa tämä
ilmoittautumisvelvollisuus asetetaan myös työntekijöille, jotka ovat irtisanomisaikana ryhtyneet työskentelemään itsenäisinä
yrittäjinä tai ammatinharjoittajina, on yhteensopimaton direktiivin kanssa?
3)      Onko [direktiiviä 80/987] ja erityisesti sen 4, 5 ja 10 artiklaa tulkittava siten, että kansallinen sääntely, jonka perusteella
tämän ilmoittautumisvelvoitteen (määräajassa) noudattamatta jättäminen voi johtaa maksukyvyttömyyskorvauksen jättämiseen osittain
maksamatta siten, että tämän seuraamuksen suuruus ja kestoaika riippuvat muun muassa ajankohdasta, jona velvoite on sittemmin
kuitenkin täytetty, on yhteensopimaton direktiivin kanssa?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 80/987 säännöksiä
tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa työntekijöiden, joiden työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi,
oikeudelle saada pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevien kaltaisista maksamattomista palkkasaatavistaan täysimääräinen suoritus
asetetaan edellytykseksi velvollisuus ilmoittautua työnhakijaksi.
Tästä on aluksi muistettava, että oikeuskäytännön mukaan direktiivin 80/987 sosiaaliseen päämäärään sisältyy se, että työntekijöille
on työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa varmistettava Euroopan unionissa tietty vähimmäissuoja heidän työsopimuksista tai
työsuhteista johtuvien, määrätyltä ajanjaksolta maksamatta olevien palkkasaataviensa maksun varmistamiseksi (ks. yhdistetyt
asiat C-19/01, C-50/01 ja C-84/01, Barsotti ym., tuomio 4.3.2004, Kok., s. I-2005, 35 kohta sekä em. asia Visciano, tuomion
27 kohta).
Tästä syystä direktiivin 80/987 3 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot, jollei mainitun direktiivin 4 artiklasta muuta johdu,
toteuttamaan tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät turvaavat maksun kyseisistä työntekijöiden
maksamatta olevista saatavista.
Pääasian oikeudenkäynnin asiakirja-aineistosta ilmenee, että van Ardennenille on kieltäydytty maksamasta palkkasaatavaa WW:n
64 §:n 1 momentin b kohdassa tarkoitetulta irtisanomisajalta täysimääräisenä sillä perusteella, että hän on ilmoittautunut
työnhakijaksi myöhästyneenä.
On korostettava, että unionin tuomioistuimelle toimitetusta asiakirja-aineistosta ilmenee, että van Ardennenin palkkaturvahakemus
perustuu kiistattoman ja Alankomaiden kansallisessa säännöstössä eli WW:n 64 §:n 1 momentin b kohdassa tunnustetun saatavan
olemassaoloon. Kun tällainen saatava konkurssiin joutuneelta työnantajalta on objektiivisesti olemassa, sen maksaminen kuuluu
direktiivin 80/987 3 artiklan sääntelyn piiriin ja se taataan tällä direktiivillä.
Tästä on syytä huomauttaa, että jäsenvaltioilla on direktiivin 80/987 4 artiklan mukaan vain poikkeuksellisesti oikeus rajoittaa
saman direktiivin 3 artiklassa tarkoitettua maksuvelvollisuutta. Tällainen rajoittaminen on mahdollista joko kyseisen direktiivin
4 artiklan 2 kohdan mukaisena maksuun oikeuttavan ajanjakson rajoittamisena tai saman direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisena
maksun enimmäismäärän asettamisena.
Samassa direktiivin 80/987 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, että jos jäsenvaltio käyttää mahdollisuutta tämän enimmäismäärän
asettamiseen, sen on ilmoitettava tästä komissiolle.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, ettei pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa lainsäädännössä aseteta korvaukselle enimmäismäärää
eikä kyseinen lainsäädäntö siten kuulu direktiivin 80/987 4 artiklan 3 kohdassa säädetyn mahdollisuuden piiriin.
Lisäksi on syytä todeta, että direktiivin 80/987 4 artiklaa on tulkittava suppeasti ja direktiivin sosiaalisen tavoitteen
mukaisesti, joka on vähimmäissuojan takaaminen kaikille työntekijöille (ks. asia C-125/97, Regeling, tuomio 14.7.1998, Kok.,
s. I-4493, 20 kohta). Tämän vuoksi ne tapaukset, joissa palkkaturvajärjestelmien maksuvelvollisuuden rajoittaminen on sallittua,
luetellaan direktiivissä 80/987 tyhjentävästi ja kyseisiä säännöksiä on tulkittava suppeasti ottaen huomioon niiden luonne
poikkeussäännöksinä ja tämän direktiivin tavoite.
Tästä näkökulmasta on pakko todeta, että olisi direktiivin 80/987 tarkoituksen vastaista tulkita tätä direktiiviä ja erityisesti
sen 3 ja 4 artiklaa siten, että pääasian kantajan asemassa olevalle työntekijälle hänen palkkasaatavistaan suoritettavaa korvausta
alennettaisiin kiinteämääräisesti ja automaattisesti sen vuoksi, ettei pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa kansallisessa
säännössä vahvistettua velvollisuutta ilmoittautua tietyssä määräajassa työnhakijaksi ole noudatettu, eikä hän näin ollen
saisi palkkaturvaa niistä ansionmenetyksistä, jotka hänelle on todella aiheutunut viitejakson aikana.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemasta ja tämän tuomion 24 kohdassa viitatusta oikeuskäytännöstä on lisäksi
syytä todeta komission esittämän aiheellisen huomautuksen mukaisesti, että pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan kaltainen
velvollisuus ilmoittautua määräajassa työnhakijaksi ja sen noudattamatta jättämisestä aiheutuva maksukyvyttömyyskorvauksena
suoritettavan määrän alentaminen eivät ole luonteeltaan verrattavissa maksukyvyttömyyskorvauksen hakemista koskeviin vanhentumisaikoihin.
On tärkeää täsmentää vielä, ettei pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa asiassa ole kyse direktiivin 80/987 sosiaaliset
päämäärät ylittävien määrien maksamisesta, jota jäsenvaltioilla on tämän direktiivin 4 artiklan mukaan oikeus rajoittaa (ks.
vastaavasti em. yhdistetyt asiat Barsotti ym., tuomion 34 kohta). Näin ollen kansallinen sääntö, jolla uudesta työpaikasta
mahdollisesti saatavien tulojen päällekkäisyyden todennäköisyyden pienentämiseksi pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevan
säännön tavoin vähennetään palkkasaatavista maksettavia korvauksia kiinteämääräisesti ja automaattisesti, merkitsee välitöntä
heikennystä direktiivin 80/987 tavoitteena olevaan suojan vähimmäistasoon työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, ja näin
on siitä riippumatta, onko direktiivi 80/987 esteenä sellaiselle kansalliselle säännölle, jonka mukaan asianomaisen saamat
todelliset tulot irtisanomisajalta vähennetään korvauksen määrästä.
Vaikka direktiivin 80/987 10 artiklassa sitä paitsi sallitaan jäsenvaltioiden toteuttavan väärinkäytösten estämiseksi tarvittavat
toimenpiteet, ennakkoratkaisupyyntöön ei sisälly mitään sellaista, mikä voisi osoittaa olevan olemassa mitään sellaista väärinkäytöstä,
jota pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevalla ilmoittautumisvelvollisuudella on tarkoitus torjua. Lisäksi UWV on istunnossa
nimenomaisesti vahvistanut, ettei tämä velvoite millään tavoin perustu kyseiseen 10 artiklaan.
Ensimmäiseen kysymykseen on edellä esitetyin perustein vastattava, että direktiivin 80/987 3 ja 4 artiklaa on tulkittava siten,
että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa työntekijöiden, joiden työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi, oikeudelle
saada pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevien kaltaisista maksamattomista palkkasaatavistaan täysimääräinen suoritus asetetaan
edellytykseksi velvollisuus ilmoittautua työnhakijaksi.

Toinen ja kolmas kysymys
Koska ensimmäiseen kysymykseen on vastattu myöntävästi, toiseen ja kolmanteen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Työntekijöiden suojasta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa 20.10.1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY, sellaisena
kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/74/EY, 3 ja 4 artiklaa on tulkittava
siten, että ne ovat esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa työntekijöiden, joiden työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi,
oikeudelle saada pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevien kaltaisista maksamattomista palkkasaatavistaan täysimääräinen suoritus
asetetaan edellytykseksi velvollisuus ilmoittautua työnhakijaksi.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.