CELEX: 62013CJ0277
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Directiva 96/67/CE
Articolul 11
Transport aerian
Serviciu de handling la sol
Selecția prestatorilor

Prin cererea introductivă, Comisia Europeană solicită Curții să constate că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru organizarea unei proceduri de selecție a prestatorilor autorizați să furnizeze servicii de handling la sol pentru categoriile „bagaje”, „rampă” și „mărfuri” în aeroporturile din Lisabona, din Porto și din Faro, conform articolului 11 din Directiva 96/67/CE a Consiliului din 15 octombrie 1996 privind accesul la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității (
JO L 272, p. 36
, Ediție specială, 07/vol. 4, p. 98), Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Directiva 96/67 prevede în considerentul (5):
„[…] deschiderea accesului la piața serviciilor de handling la sol ar trebui să contribuie la reducerea costurilor de exploatare ale companiilor aeriene și la îmbunătățirea calității serviciilor oferite utilizatorilor aeroporturilor.”
Această directivă enunță în considerentul (16):
„[…], pentru a se menține o concurență corectă și eficientă, în cazul în care numărul prestatorilor de servicii de handling la sol este limitat, aceștia trebuie selectați conform unei proceduri transparente și imparțiale; […] la selectarea prestatorilor de servicii de handling la sol trebuie consultați utilizatorii aeroporturilor, deoarece ei au un interes major în calitatea și prețul serviciilor de handling la sol de care au nevoie.”
Articolul 2 litera (e) din Directiva 96/67, care definește noțiunea „servicii de handling la sol”, face trimitere la anexa la această directivă în ceea ce privește categoriile de servicii cuprinse în această noțiune. Conform anexei menționate, figurează printre serviciile de handling la sol serviciile următoare:
„[…]
3.
Handlingul bagajelor […]
[…]
4.
Handlingul mărfurilor […]
[…]
5.
Handlingul rampei […]
[…]”
Articolul 6 din directiva menționată are următorul cuprins:
„(1)   Statele membre iau măsurile necesare în conformitate cu acordurile stabilite în articolul 1 pentru a asigura accesul liber pe piață al prestatorilor de servicii de handling la sol pentru prestarea de servicii de handling la sol unor terțe părți.
[…]
(2)   Statele membre pot limita numărul prestatorilor autorizați să ofere următoarele categorii de servicii de handling la sol:
—
handling al bagajelor;
—
handling al rampei;
[…]
—
handling al mărfurilor și corespondenței, în ceea ce privește handlingul fizic al mărfurilor și corespondenței care intră, iese sau este transferată între terminalul aeroportului și aeronavă.
Totuși, acestea nu pot limita numărul la mai puțin de doi pentru fiecare categorie de serviciu de handling la sol.
(3)   Pe lângă aceasta, de la 1 ianuarie 2001, cel puțin unul din prestatorii autorizați nu poate să fie controlat direct sau indirect de către:
—
organismul de gestionare a aeroportului;
—
un utilizator al aeroportului care a transportat mai mult de 25 % din numărul de pasageri sau din cantitatea de încărcătură înregistrată la aeroport în anul anterior celui în care au fost selectați prestatorii;
—
un organism care controlează sau este controlat direct sau indirect de organismul de gestionare sau orice asemenea utilizator.
Cu toate acestea, la 1 iulie 2000, un stat membru poate cere ca obligația prevăzută în prezentul paragraf să fie amânată până la 31 decembrie 2002.
Comisia, sprijinită de către comitetul menționat la articolul 10, analizează cererea și, având în vedere evoluția sectorului, în special situația aeroporturilor asemănătoare sub aspectul volumului și caracteristicilor traficului, poate hotărî să acorde această solicitare.
(4)   Dacă, în temeiul alineatului (2), se restricționează numărul prestatorilor autorizați, statele membre nu pot împiedica un utilizator al aeroportului, indiferent de partea aeroportului care îi este alocată, să aibă, cu privire la fiecare categorie de servicii de handling la sol supusă restricției, posibilitatea unei alegeri eficiente între cel puțin doi prestatori de servicii de handling la sol, în condițiile stabilite la alineatele (2) și (3).”
Articolul 11 din aceeași directivă prevede:
„(1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru organizarea unei proceduri de selecție a prestatorilor autorizați să ofere servicii de handling la sol într‑un aeroport în care numărul lor este limitat în cazurile prevăzute la articolul 6 alineatul (2) sau articolul 9. Această procedură trebuie să respecte următoarele principii:
(a)
În cazurile în care statele membre solicită stabilirea unui caiet de sarcini sau a unor specificații tehnice care trebuie să fie respectate de către prestatorii de servicii de handling la sol, acest caiet de sarcini sau aceste specificații sunt stabilite în urma consultării Comitetului utilizatorilor aeroportului. Criteriile de selecție stabilite în caietul de sarcini sau specificațiile tehnice trebuie să fie pertinente, obiective, transparente și nediscriminatorii.
[…]
(b)
Trebuie lansată o cerere de oferte, publicată în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
, la care să poată răspunde orice prestator de servicii de handling la sol interesat.
(c)
Prestatorii de servicii de handling la sol sunt selectați:
(i)
după consultarea Comitetului utilizatorilor aeroportului, de către organismul de gestionare a aeroportului, cu condiția ca acesta:
—
să nu presteze servicii de handling la sol similare;
și
—
să nu exercite un control direct sau indirect asupra nici unei întreprinderi care prestează asemenea servicii și
—
să nu fie implicat în nicio întreprindere de acest fel;
(ii)
în toate celelalte cazuri, de către autorități competente ale statelor membre care sunt independente de organismul de gestionare a aeroportului în cauză și care trebuie să consulte în prealabil Comitetul utilizatorilor aeroportului și organismul de gestionare.
(d)
Prestatorii de servicii de handling la sol trebuie selectați pentru o perioadă maximă de șapte ani.
(e)
Dacă un prestator de servicii de handling la sol își încetează activitatea înainte de sfârșitul perioadei pentru care a fost selectat, trebuie să fie înlocuit pe baza aceleiași proceduri.
(2)   Dacă numărul prestatorilor de servicii de handling la sol este limitat în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) sau cu articolul 9, organismul de gestionare a aeroportului poate să ofere el însuși servicii de manipulare la sol, fără a fi supus procedurii de selecție stabilite la alineatul (1). În mod similar, poate autoriza o întreprindere să ofere servicii de handling la sol la aeroportul în cauză, fără a o supune aceleiași proceduri:
—
în cazul în care controlează acea întreprindere direct sau indirect;
—
în cazul în care este controlat de către întreprinderea respectivă direct sau indirect.
(3)   Organismul de gestionare a aeroportului trebuie să informeze Comitetul utilizatorilor aeroportului cu privire la deciziile luate conform prezentului articol.”
Articolul 18 din Directiva 96/67, intitulat „Protecția socială și a mediului”, prevede:
„Fără să aducă atingere aplicării prezentei directive și sub rezerva celorlalte dispoziții de drept comunitar, statele membre pot lua măsurile necesare pentru a asigura protecția drepturilor lucrătorilor și respectarea mediului.”
Articolul 23 din directiva menționată, intitulat „Punerea în aplicare”, prevede la alineatul (1):
„Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive în termen de cel târziu un an de la data publicării în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
[…]”
Această directivă, publicată la 25 octombrie 1996, trebuia transpusă, așadar, cel târziu la 25 octombrie 1997.
Dreptul portughez
Republica Portugheză a transpus Directiva 96/67 prin Decretul‑lege nr. 275/99 din 23 iulie 1999. Preambulul acestui decret‑lege are următorul cuprins:
„Necesitatea de a asigura, în măsura posibilului, o tranziție lentă către noul regim, asigurând menținerea continuității serviciilor, precum și protecția locurilor de muncă și a drepturilor lucrătorilor din sector este de asemenea luată în considerare.”
Articolul 27 din decretul‑lege, intitulat „Selecția prestatorilor”, are următorul cuprins:
„1.   În cazurile de limitare a numărului de prestatori prevăzute la articolul 22 alineatul 2 și la articolul 24 alineatul 1 literele a) și b), selectarea prestatorilor autorizați se face prin cerere de oferte publicată în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
.
[…]
7.   Prestatorii sunt selectați pentru o perioadă de minimum patru ani și de maximum șapte ani.”
Articolul 39 din decretul‑lege, intitulat „Regim tranzitoriu”, prevede:
„1.   Fără a aduce atingere alineatului 2, entitățile care, la data intrării în vigoare a prezentei legi, sunt autorizate, de lege sau de entitatea de gestiune, să recurgă la handling propriu sau să furnizeze servicii de handling la sol pe un aerodrom vor fi în mod automat autorizate să utilizeze domeniul public aeroportuar pe aerodromul în cauză, pentru a‑și exercita funcțiile, până la termenul legal al autorizației existente sau pentru o perioadă de patru ani în cazul în care autorizația existentă nu prevede o dată de expirare sau dacă aceasta depășește patru ani.
[…]
2.   În termen de un an de la data publicării prezentei legi, entitățile vizate la alineatul 1 trebuie să obțină o licență pentru exercitarea activității lor, în conformitate cu capitolul II, sub sancțiunea revocării autorizațiilor corespunzătoare, sau să obțină autorizații specifice valabile de la această dată.”
Procedura precontencioasă
Conform informațiilor obținute de Comisie, operatori de servicii de handling al bagajelor și de handling al rampei în Portugalia sunt Portway – Handling de Portugal, SA (denumită în continuare „Portway”) și Serviços Portugueses de Handling, SA, cunoscută, din anul 2005, sub numele mărcii sale Groundforce Portugal (denumită în continuare „Groundforce”).
Portway este o societate deținută 100 % de ANA, SA, al cărei obiect de activitate este gestionarea infrastructurilor aeroportuare și furnizarea de servicii aeroportuare în aeroporturile din Lisabona, din Porto și din Faro, în temeiul unui contract administrativ de concesiune.
Groundforce este o societate deținută 50,1 % de grupul Urbanos. Înainte de intrarea acestuia în capitalul societății Groundforce, societatea menționată era deținută de compania Transportes Aéreos Portugueses (denumită în continuare „TAP”). În anul 2003, legislația portugheză a autorizat TAP să cesioneze un pachet majoritar din capitalul Groundforce printr‑o cerere de ofertă deschisă internațională, adresată investitorilor care îndeplinesc condițiile stabilite într‑un caiet de sarcini. Globalia, Corporación Empresarial SA (denumită în continuare „Globalia”), care a fost selectată drept cel mai bun ofertant, a achiziționat majoritatea acțiunilor Groundforce în cursul anului 2004. După mai multe tranzacții, grupul Urbanos a achiziționat respectiva majoritate a acțiunilor, pe care le deține și în prezent.
La 25 noiembrie 2010, Comisia a trimis o scrisoare de punere în întârziere Republicii Portugheze, în care imputa acestui stat membru că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul Directivei 96/67 întrucât nu organizat procedura de selecție a prestatorilor de servicii de handling la sol, conform articolului 11 din această directivă.
Prin scrisoarea din 31 ianuarie 2011, Republica Portugheză a răspuns contestând neîndeplinirea obligațiilor imputată.
La 20 mai 2011, Comisia a adresat Republicii Portugheze un aviz motivat prin care a confirmat obiecțiunile sale. În special, în perioada 1999-2003, statul menționat ar fi instituit un regim tranzitoriu de autorizare automată care ar fi permis Portway, controlată de ANA, SA, gestionarul aeroportului, și, la aceeași dată, Groundforce, controlată de TAP, principala companie transportatoare portugheză, să continue să furnizeze serviciile în cauză. În cursul anului 2004, în urma unei cereri de ofertă deschise internaționale, Groundforce a trecut în grupul Globalia, menținându‑și totodată autorizația pentru furnizarea de servicii de handling la sol.
Republica Portugheză a răspuns prin scrisoarea din 27 iulie 2011 și a informat Comisia că erau lansate două cereri de ofertă, una pentru aeroportul Faro și cealaltă pentru aeroporturile din Lisabona și din Porto. Aceasta a estimat că cele două cereri de ofertă urmau să dureze până la sfârșitul lunii octombrie și, respectiv, până la sfârșitul lunii noiembrie 2011. În ceea ce privește comitetele de utilizatori, acestea ar fi fost informate cu privire la procedurile de cereri de ofertă, însă scrisoarea adresată comitetului de utilizatori din aeroportul Faro ar fi fost returnată.
La 22 iunie 2012, Comisia a adresat Republicii Portugheze un aviz motivat suplimentar în care sublinia că statul membru menționat nu selectase noii prestatori, ci, prin intermediul Decretul‑lege nr. 19/2012 din 27 ianuarie 2012, a folosit un regim excepțional cu efect retroactiv de la 31 decembrie 2011 pentru a prelungi autorizația de acces a Groundforce până la acordarea noilor autorizații. De asemenea, Comisia a observat că, în pofida indicării datelor pentru deschiderea și evaluarea ofertelor prestatorilor de servicii de handling la sol, Republica Portugheză a informat că nu era posibil să se stabilească data exactă de închidere a cererilor de ofertă. În ceea ce privește comitetele de utilizatori, aceasta a adăugat că nu avuseseră loc consultări cu privire la alegerea prestatorilor.
La 3 octombrie 2012, Republica Portugheză a răspuns că aprecia regimul tranzitoriu ca fiind necesar pentru a menține continuitatea serviciilor, precum și pentru a proteja locurile de muncă și drepturile lucrătorilor pe această piață. Potrivit statului menționat, autorizarea automată urmărea să protejeze încrederea legitimă a entităților care desfășurau deja activități de handling la sol pe aeroporturile în cauză.
În ceea ce privește cererile de ofertă în curs, Republica Portugheză a subliniat că juriul era, în luna octombrie 2012, în etapa de examinare a ofertelor, dar că procesul de examinare a acestor oferte era deosebit de complex. Potrivit statului membru menționat, nu fusese posibil ca juriul să încheie raportul preliminar de examinare a ofertelor. Cu toate acestea, și‑a exprimat intenția de a efectua consultările cu comitetele de utilizatori înainte de selectarea prestatorilor de servicii de handling la sol.
Nefiind mulțumită de răspunsurile furnizate de Republica Portugheză, Comisia a introdus prezenta acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
Cu privire la acțiune
Argumentele părților
Trebuie arătat că Republica Portugheză a invocat pentru prima dată în cursul audierii pledoariilor o excepție de inadmisibilitate a acțiunii, susținând că Comisia nu i‑a dat instrucțiuni precise care să îi permită o transpunere corectă a Directivei 96/67.
Cu privire la fond, Comisia susține că Republica Portugheză, după ce a limitat accesul la anumite categorii de servicii de handling la sol la doi prestatori – dintre care unul, Portway, nu a fost implicat în procedura de selecție în temeiul faptului că era controlat 100 % de gestionarul aeroporturilor din Lisabona, din Porto și din Faro –, nu a luat măsurile necesare pentru a organiza procedura de selecție a celui de al doilea prestator de servicii de handling la sol pentru aeroporturile menționate, conform articolului 11 alineatul (1) din Directiva 96/67.
Comisia subliniază că regimul tranzitoriu instituit de Republica Portugheză prin intermediul articolului 39 din Decretul‑lege nr. 275/99 menținea în mod automat autorizația acordată Groundforce pentru a furniza servicii de handling la sol. În această perioadă, statul membru menționat nu ar fi organizat o procedură de selecție a altor prestatori. De la restructurarea și cesiunea de acțiuni în Groundforce de către TAP către Globalia, în anul 2004, Groundforce ar fi păstrat această autorizație.
În ceea ce privește cererea de ofertă deschisă internațională referitoare la cesiunea menționată, Comisia subliniază că prestatorii de servicii de handling la sol nu puteau obține autorizația fără achiziționarea acțiunilor Groundforce. Prin urmare, potrivit acestei instituții, cererea de ofertă respectivă nu era o procedură de selecție de prestatori, ci o procedură de selecție de investitori. În orice caz, această procedură nu era conformă principiilor stabilite la articolul 11 din Directiva 96/67. În special, autorizațiile acordate nu erau limitate la perioada maximă de șapte ani. De asemenea, comitetele de utilizatori ale aeroporturilor în cauză nu au fost consultate.
Comisia, recunoscând că Republica Portugheză a organizat, în anul 2011, trei noi proceduri în vederea selectării celui de al doilea prestator de servicii de handling la sol, subliniază că acestea nu au fost niciodată finalizate. În plus, administrația portugheză ar fi instituit în anul 2012 un regim excepțional cu efect retroactiv, introdus prin Decretul‑lege nr. 19/2012, pentru a prelungi autorizația acordată Groundforce.
Republica Portugheză răspunde că, întrucât Directiva 96/67 nu prevedea nimic cu privire la posibilitatea sau imposibilitatea de a introduce un regim tranzitoriu, introducerea acestui regim nu era în contradicție cu dispozițiile respectivei directive. Regimul menționat ar fi fost acordat în scopul de a păstra drepturile entităților care, la data intrării în vigoare a Decretului‑lege nr. 275/99, erau autorizate să furnizeze servicii de handling la sol pentru anumite categorii de servicii. De asemenea, acest regim ar fi asigurat continuitatea serviciilor și ar fi protejat locurile de muncă și drepturile lucrătorilor, în conformitate cu Rezoluția Parlamentului European din 14 februarie 1995 privind aviația civilă din Europa, în care Parlamentul a subliniat necesitatea de a ține seama de impactul accesului pe piața handlingului la sol asupra forței de muncă și de securitatea în aeroporturile Uniunii Europene.
Acest stat membru adaugă că autorizațiile în cauză au fost prelungite în mod automat până la termenul legal al autorizaților existente sau pentru o perioadă de patru ani în cazul în care autorizația existentă nu prevedea o dată de expirare sau dacă aceasta depășea patru ani.
Republica Portugheză arată că cesiunea acțiunilor Groundforce urmărea selectarea unui prestator de servicii de handling la sol ținând cont de cerințele din caietul de sarcini și impuse de legislația națională și de dreptul Uniunii. Procedura ar fi fost organizată în conformitate cu criteriile de selecție relevante, obiective, transparente și nediscriminatorii prevăzute la articolul 11 din Directiva 96/67.
Cesiunea de acțiuni permitea, potrivit Republicii Portugheze, să se evite perturbarea funcționării normale a activității de servicii de handling la sol în ceea ce privește disponibilitatea și calitatea serviciilor, precum și prețul acestei activități. În ipoteza în care autorizația acordată Groundforce nu ar fi fost reînnoită, al doilea prestator, Portway, ar fi avut monopolul pieței serviciilor la sol până la sfârșitul procedurii de selecție a altor prestatori.
În ceea ce privește cererile de ofertă lansate în anul 2011 pentru aeroporturile în cauză, Republica Portugheză susține că acestea sunt conforme cu condițiile prevăzute la articolul 11 din Directiva 96/67. Perioada de acordare a autorizațiilor ar fi limitată la șapte ani și comitetele de utilizatori ar fi fost consultate înainte de lansarea cererilor de ofertă. Aceasta adaugă că respectivele comitete vor fi de asemenea consultate cu privire la alegerea celuilalt prestator.
Complexitatea procedurii de selecție ar fi cauzată de modificările survenite în legislația națională în materie de resurse umane, în ceea ce privește recrutarea și remunerarea, rezultând din restricțiile bugetare care au condus la semnarea Protocolului de acord între Republica Portugheză Comisia, Banca Centrală Europeană (BCE) și Fondul Monetar Internațional (FMI), la 17 mai 2011. Funcționarea juriului competent pentru examinarea ofertelor în cauză ar fi fost întreruptă de demisia mai multor membrii ai acestuia ca urmare a unei reduceri substanțiale a remunerației lor, fapt care a afectat în mod decisiv întregul proces de examinare a ofertelor de către juriu. Acest stat membru subliniază că autoritatea competentă a depus toate eforturile posibile pentru a permite juriului să încheie examinarea ofertelor menționate.
Republica Portugheză adaugă că, întrucât legislația Uniunii privind piața serviciilor de handling la sol trebuie modificată în curând, dacă ar urma să fie adoptate noi modificări, acestea ar afecta aeroportul din Lisabona și, potențial, celelalte aeroporturi în cauză. Statul membru menționat consideră că o astfel de modificare, dacă ar trebui adoptată, ar face în mod inevitabil imposibilă atribuirea contractelor de achiziții publice în curs.
În memoriul său în replică, Comisia susține că Directiva 96/67 nu omite nicio dispoziție și nu prezintă nicio lacună care să permită Republicii Portugheze să introducă un regim tranzitoriu. Aceasta arată că statul membru menționat nu a transpus în mod corect Directiva 96/67 în cei 14 ani de la intrarea sa în vigoare. Ea adaugă că scopul regimului tranzitoriu era protecția poziției operatorilor naționali deja activi pe piața relevantă. În opinia sa, în ipoteza în care Groundforce și‑ar fi pierdut statutul de prestator de servicii, nu ar fi fost exclusă posibilitatea ca angajații săi să își găsească un loc de muncă în alte întreprinderi, inclusiv în întreprinderea care ar fi câștigat contractul de furnizarea a serviciilor de handling la sol.
În ceea ce privește noile proceduri de selecție a prestatorilor, potrivit Comisiei, reiese din jurisprudența Curții că un stat membru nu poate invoca situații care rezultă din ordinea sa juridică internă pentru a justifica nerespectarea obligațiilor prevăzute de dreptul Uniunii. Astfel, modificări care afectează organizarea personalului sau o lipsă de resurse umane nu ar putea justifica nerespectarea dreptului Uniunii. Comisia adaugă că o eventuală modificare a legislației Uniunii nu afectează în niciun mod obligația actuală a statelor membre.
În cele din urmă, potrivit Comisiei, organizarea unei proceduri de selecție a prestatorilor autorizați să furnizeze servicii de handling la sol, prevăzută la articolul 11 din Directiva 96/67, este o obligație de rezultat. În consecință, dacă un stat membru a organizat un proces de selecție care nu a ajuns la un rezultat, ar trebui să se considere că statul membru respectiv nu s‑a conformat acestei directive. Dacă statul membru era obligat doar să organizeze o astfel de procedură de selecție fără a fi supus unei obligații de rezultat, directiva menționată ar fi lipsită de orice efect util.
În duplică, Republica Portugheză adaugă că, în măsura în Globalia, care a achiziționat acțiunile Groundforce, este un prestator de servicii de handling la sol, cesiunea acestor acțiuni trebuie tratată ca o procedură de selecție a unui alt prestator.
În ceea ce privește noile procese de selecție a prestatorilor de servicii de handling la sol, Republica Portugheză arată că Comisia nu poate ignora procedura de asistență financiară din Portugalia și faptul că una dintre condiții, în temeiul Protocolului de acord încheiat între Republica Portugheză, Comisie, BCE și FMI, se referă în mod special la privatizarea Aeroportos de Portugal SA, gestionarul aeroporturilor în cauză. Problemele financiare ale Republicii Portugheze nu sunt simple probleme administrative sau birocratice.
Aprecierea Curții
Cu privire la admisibilitate
În ceea ce privește excepția de inadmisibilitate, invocată pentru prima dată de Republica Portugheză în ședință, prin care acest stat membru impută Comisiei că nu i‑a furnizat, în cursul procedurii precontencioase, instrucțiunile precise în vederea unei transpuneri corecte a Directivei 96/67, este suficient să se constate că, potrivit articolului 127 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, pe parcursul procesului, invocarea de motive noi este interzisă, cu excepția cazului în care acestea se întemeiază pe elemente de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii.
În speță, Comisia a avut ocazia de a prezenta obiecțiunile invocate împotriva Republicii Portugheze, iar acesta a avut ocazia de a prezenta observațiile pe care le considera relevante. Dat fiind că acest stat membru era conștient de pretinsa inexistență a instrucțiunilor din partea Comisiei în cursul procedurii precontencioase și că obiecțiile sale nu se bazează pe elemente de drept și de fapt care au apărut în cursul procedurii, această cerere de neprimire este inadmisibilă.
Cu privire la fond
Pentru a statua cu privire la prezenta acțiune, trebuie amintit că dispozițiile unei directive trebuie să fie puse în aplicare cu o forță obligatorie incontestabilă, cu specificitatea, cu precizia și cu claritatea necesare, pentru îndeplinirea cerinței securității juridice (Hotărârea Dillenkofer și alții, C‑78/94, C‑179/94 și C‑188/94-C‑190/94,
EU:C:1996:375
, punctul 48, precum și jurisprudența citată).
În plus, prevăzând, în esență, că statele membre trebuiau să pună în aplicare măsurile necesare pentru a se conforma directivei cel târziu la 25 octombrie 1997, articolul 23 din directiva menționată obliga aceste state să ia toate măsurile necesare pentru a asigura deplina eficacitate a dispozițiilor Directivei 96/67 și să garanteze, așadar, atingerea rezultatului prevăzut de aceasta (a se vedea prin analogie Hotărârea Dillenkofer și alții,
EU:C:1996:375
, punctul 49).
În consecință, faptul că Directiva 96/67 nu menționează posibilitatea ca statele membre să introducă un regim tranzitoriu nu permite să se concluzioneze, astfel cum susține Republica Portugheză, că această directivă prezintă o lacună și că aceste state sunt libere să introducă – mai mult, după expirarea termenului de transpunere, precum în speță – un asemenea regim tranzitoriu. Aceasta ar conduce, astfel, la a permite unui stat membru să își acorde o nouă perioadă de transpunere.
În ceea ce privește teza, invocată de Republica Portugheză, potrivit căreia procedura de cesiune de acțiuni ale unei societăți poate fi considerată echivalentă cu o procedură de selecție a altor prestatori de servicii de handling la sol, în măsura în care această procedură îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 11 din Directiva 96/67, permițând în același timp realizarea obiectivului legitim de protecție a drepturilor lucrătorilor, de protecție a încrederii legitime a entităților care desfășurau deja activități, precum și continuitatea și calitatea serviciilor în aeroporturile menționate, este necesar să se constate că o astfel de interpretare a articolului 11 nu poate fi reținută.
Astfel, articolul 11 alineatul (1) litera (b) din Directiva 96/67 impune ca procedura de selecție să fie deschisă oricărui prestator de servicii interesat
Or, o procedură de cesiune de acțiuni exclude toți prestatorii care nu sunt în același timp investitori interesați în achiziționarea acțiunilor unei societăți preexistente. După cum a recunoscut Republica Portugheză în ședință, Groundforce, după răscumpărarea sa de către Globalia, a păstrat autorizația de a furniza servicii de handling la sol care îi fusese acordată, astfel încât nu era posibil pentru un furnizor de servicii de handling la sol să obțină autorizația fără ca, în același timp, să răscumpere acțiunile Groundforce.
Rezultă că procedura de cesiune a acțiunilor Groundforce nu era deschisă oricărui prestator de servicii interesat și că această procedură a avut drept consecință încălcarea obiectivului Directivei 96/67, și anume deschiderea pieței serviciilor de handling la sol concurenței, menționată în considerentul (5) al acestei directive.
Această împrejurare este suficientă în sine pentru a concluziona că o astfel de procedură nu poate fi considerată drept o procedură de selecție a prestatorilor de servicii de handling la sol în sensul articolului 11 din Directiva 96/67. Prin urmare, nu este necesar să se examineze dacă au fost îndeplinite celelalte condiții impuse de acest articol.
Această concluzie nu poate fi, pe de altă parte, repusă în discuție de argumentul, invocat de Republica Portugheză, potrivit căruia o procedură de acest fel ar fi acoperită de articolul 18 din Directiva 96/67, care permite statelor membre să ia măsurile necesare pentru păstrarea locurilor de muncă și a drepturilor lucrătorilor.
Trebuie amintit, astfel, în această privință, că Curtea a statuat deja că, deși statele membre păstrează puterea de a asigura un nivel adecvat de protecție socială pentru lucrătorii din întreprinderile care furnizează servicii de handling la sol, este de asemenea adevărat că această putere nu implică o competență de reglementare nelimitată și trebuie exercitată așa încât să nu aducă atingere efectului util al acestei directive, precum și obiectivelor urmărite de aceasta (a se vedea Hotărârea Comisia/Germania, C‑386/03,
EU:C:2005:461
, punctul 28 și jurisprudența citată).
Este necesar să se adauge că, în răspuns la o întrebare care i‑a fost adresată în ședință, Republica Portugheză a susținut că menținerea licenței Groundforce, la data la care controlul acesteia a fost cesionat către Globalia, a permis păstrarea tuturor locurilor de muncă în Groundforce. Statul membru menționat a adăugat că o obligație de protecție a lucrătorilor și a locurilor de muncă a fost impusă în cererea de ofertă, fără să se precizeze, pe de altă parte, natura unei astfel de obligații.
În această privință, trebuie arătat că, în primul rând, dacă o întreprindere a obținut o licență de prestator de servicii de handling la sol în momentul achiziționării capitalului societății cumpărate, această împrejurare nu permite să se concluzioneze că comportamentul viitor al unei astfel de întreprinderi va rămâne neschimbat după obținerea licenței și în special că aceasta va păstra toate locurile de muncă existente în societatea cumpărată.
În al doilea rând, este cert că o obligație impusă întreprinderilor de a prelua personalul prestatorului de servicii anterior defavorizează noii potențiali concurenți în raport cu întreprinderile stabilite deja și compromite deschiderea piețelor de handling la sol, subminând în acest fel efectul util al Directivei 96/67 (a se vedea în special Hotărârea Comisia/Italia C‑460/02,
EU:C:2004:780
, punctul 34).
În ceea ce privește celelalte argumente invocate de Republica Portugheză, potrivit cărora regimul a fost instituit pentru a proteja încrederea legitimă a entităților care desfășurau deja activități și pentru a asigura continuitatea și calitatea serviciilor din aeroporturile menționate, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, dreptul de a invoca principiul protecției încrederii legitime se extinde la orice justițiabil căruia o instituție a Uniunii i‑a creat speranțe întemeiate și că nimeni nu poate invoca o încălcare a acestui principiu în lipsa unor asigurări precise pe care i le‑ar fi furnizat administrația (a se vedea Hotărârea Belgia și Forum 187/Comisia, C‑182/03 și C‑217/03,
EU:C:2006:416
, punctul 147, precum și jurisprudența citată).
Or, având în vedere că articolul 288 alineatul (3) TFUE prevede că directivele sunt obligatorii pentru statele membre destinatare cu privire la rezultatul care trebuie atins, că termenul de transpunere a Directivei 96/67 a expirat la 25 octombrie 1997 și că nu exista nicio indicație din partea Comisiei sau a altei instituții a Uniunii în sensul că Republica Portugheză era dispensată de transpunerea în legislația națională a directivei menționate în termenele stabilite sau că această directivă nu se aplica statului membru menționat, nici acesta și niciuna dintre întreprinderile care furnizează servicii de handling la sol pe teritoriul acestui stat nu poate invoca o încredere legitimă în menținerea sistemului în vigoare în respectivul stat membru.
Este suficient să se arate că, în ceea ce privește protecția continuității și a calității serviciilor furnizate în aeroporturi, Republica Portugheză nu a transmis Curții nicio dovadă care să susțină argumentația potrivit căreia transpunerea Directivei 96/67, dacă ar fi fost făcută în termenele stabilite, ar fi putut pune în pericol continuitatea sau calitatea serviciilor în cauză.
În ceea ce privește justificările prezentate de Republica Portugheză cu privire la faptul că procedurile de selecție a prestatorilor de servicii de handling la sol organizate în anul 2011 nu au fost finalizate, este suficient să se amintească că, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că un stat membru nu poate invoca dispoziții, practici sau situații interne pentru a justifica nerespectarea obligațiilor și a termenelor rezultând din dreptul Uniunii (a se vedea Hotărârea Comisia/Portugalia, C‑150/97,
EU:C:1999:15
, punctul 21, Hotărârea Comisia/Luxemburg, C‑69/05,
EU:C:2006:32
, punctul 10, precum și Hotărârea Comisia/Italia, C‑161/05,
EU:C:2006:762
, punctul 12).
În ceea ce privește argumentul Republicii Portugheze potrivit căruia eventualele modificări ale legislației în cauză puteau face inutilă selectarea celui de al doilea prestator, trebuie amintit că Curtea a statuat în mod repetat că existența unei încălcări a obligațiilor trebuie apreciată în funcție de legislația Uniunii în vigoare la sfârșitul termenului acordat de Comisie statului membru în cauză pentru a se conforma avizului motivat (a se vedea în special Hotărârea Comisia/Belgia, C‑377/03,
EU:C:2006:638
, punctul 33 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea Comisia/Franța, C‑170/09,
EU:C:2010:97
, punctul 6 și jurisprudența citată). În consecință, modificarea eventuală a unei legislații nu scutește un stat membru de obligația sa de a transpune directiva în vigoare în ordinea sa juridică în termenele prevăzute pentru o astfel de transpunere.
Rezultă din tot ceea ce precedă că, prin neadoptarea măsurilor necesare pentru organizarea unei proceduri de selecție a prestatorilor autorizați să furnizeze servicii de handling la sol pentru categoriile „bagaje”, „rampă” și „mărfuri” în aeroporturile din Lisabona, din Porto și din Faro, conform articolului 11 din Directiva 96/67, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Portugheze la plata cheltuielilor de judecată, iar Republica Portugheză a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:

1)
Prin neadoptarea măsurilor necesare pentru organizarea unei proceduri de selecție a prestatorilor autorizați să furnizeze servicii de handling la sol pentru categoriile „bagaje”, „rampă” și „mărfuri” în aeroporturile din Lisabona, din Porto și din Faro, conform articolului 11 din Directiva 96/67/CE a Consiliului din 15 octombrie 1996 privind accesul la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității, Republica Portugheză nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul acestui articol.

2)
Obligă Republica Portugheză la plata cheltuielilor de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: portugheza.