CELEX: 62011CJ0059
Zemědělství
Směrnice 98/95/ES, 2002/53/ES, 2002/55/ES a 2009/145/ES
Platnost
Zelenina
Prodej semen zeleninových odrůd, které nejsou obsaženy ve společném katalogu odrůd druhů zeleniny, na tuzemském trhu
Nedodržení režimu pro předchozí povolování uvádění na trh
Mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích pro výživu a zemědělství
Zásada proporcionality
Svoboda podnikání
Volný pohyb zboží
Rovné zacházení

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká platnosti těchto směrnic:
—
směrnice Rady 98/95/ES ze dne 14. prosince 1998, kterou se mění směrnice 66/400/EHS, 66/401/EHS, 66/402/EHS, 66/403/EHS, 69/208/EHS, 70/457/EHS a 70/458/EHS o uvádění osiva řepy, osiva pícnin, osiva obilovin, sadby brambor, osiva olejnin a přadných rostlin a osiva zeleniny na trh a o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin, týkající se konsolidace vnitřního trhu, geneticky modifikovaných rostlinných odrůd a genetických zdrojů rostlin (
Úř. věst. 1999, L 25, s. 1
; Zvl. vyd. 03/24 s. 334),
—
směrnice Rady 2002/53/ES ze dne 13. června 2002 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin (
Úř. věst. L 193, s. 1
; Zvl. vyd. 03/36, s. 281),
—
směrnice Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva zeleniny na trh (
Úř. věst. L 193, s. 33
; Zvl. vyd. 03/36 s. 313), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (
Úř. věst. L 268, s. 1
; Zvl. vyd. 13/32 s. 432) (dále jen „směrnice 2002/55“), a
—
směrnice Komise 2009/145/ES ze dne 26. listopadu 2009, kterou se stanovují některé odchylky pro povolování krajových odrůd zeleniny a odrůd zeleniny, které se tradičně pěstují v určitých místech a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí, a odrůd zeleniny, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek, a pro uvádění osiva těchto odrůd na trh (
Úř. věst. L 312, p. 44
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi sdružením Kokopelli (dále jen „Kokopelli“) a Graines Baumaux SAS (dále jen „Baumaux“) týkajícího se uvádění osiva zeleniny na trh.
Právní rámec
Mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích pro výživu a zemědělství
Rozhodnutím Rady 2004/869/ES ze dne 24. února 2004 bylo schváleno uzavření Mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích pro výživu a zemědělství jménem Evropského společenství (
Úř. věst. L 378, s. 1
, dále jen „mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích“).
Podle svého článku 1 má mezinárodní smlouva o rostlinných genetických zdrojích za cíl „uchování a trvalé užívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství a v souladu s Úmluvou o biologické rozmanitosti spravedlivé a poctivé podílení se na přínosech vyplývajících z jejich užívání pro trvale udržitelné zemědělství a potravinové zabezpečení“.
Článek 5 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích stanoví:
„5.1.   Každá ze smluvních stran v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a kde je to vhodné, ve spolupráci s dalšími smluvními stranami bude podporovat integrovaný přístup k výzkumu, uchování a trvalému užívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství, a zejména:
[…]
c)
propagovat, popřípadě podporovat snahy zemědělců a místních společenství na svých pozemcích hospodářsky využívat a uchovávat rostlinné genetické zdroje pro výživu a zemědělství;
[…]“
Článek 6 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích stanoví:
„6.1.   Smluvní strany koncipují a uplatňují vhodnou politiku a právní opatření podporující trvale udržitelné využívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství.“
Podle čl. 7 odst. 7.1 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích „[k]aždá smluvní strana vhodným způsobem integruje do svých politik a programů rozvoje zemědělství a venkova aktivity, uvedené v článcích 5 a 6, a přímo nebo prostřednictvím [Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství (FAO)] a jiných příslušných mezinárodních organizací spolupracuje s ostatními smluvními stranami v oblasti uchovávání a trvalého využívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství“.
Článek 9 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích stanoví:
„9.1.   Smluvní strany uznávají nesmírný současný a budoucí přínos místních a původních společenství a zemědělců všech oblastí světa, zejména v centrech původu plodin a jejich rozmanitosti pro uchovávání a rozvoj rostlinných genetických zdrojů, tvořících základ zemědělské a potravinářské produkce na celém světě.
[…]
9.3.   Text tohoto článku nesmí být žádným způsobem interpretován tak, že by omezoval práva zemědělců ve smyslu uchovávání, využívání, směny a prodeje vlastního osiva/množitelského materiálu, pokud jsou tato práva upravena národní legislativou, případně ošetřena jinak.“
Unijní právo
Směrnice 2002/55
Směrnice 2002/55 sestavuje společný katalog odrůd druhů zeleniny.
Body odůvodnění 2 až 4 a 12 této směrnice mají následující znění:
„(2)
Produkce osiva zeleniny zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.
(3)
Uspokojivé výsledky při pěstování zeleniny do značné míry závisejí na použití vhodného osiva.
(4)
Vyšší výnosnosti při pěstování zeleniny ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla.
[…]
(12)
Osivo odrůd zapsaných ve společném katalogu odrůd by nemělo v rámci Společenství podléhat žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy.“
Směrnice 2002/55 se podle svého článku 1 „vztahuje na produkci osiva zeleniny určeného k uvedení na trh a na jeho uvádění na trh ve Společenství.“
Článek 3 odst. 1 této směrnice stanoví:
„1. Členské státy stanoví, že uznávat, kontrolovat jako standardní osivo a uvádět na trh lze pouze osivo zeleniny, jehož odrůda byla úředně povolena v jednom nebo více členských státech.“
Ohledně zařazení odrůd do úředních katalogů čl. 4 odst. 1 a 4 zmíněné směrnice stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné, stálé a dostatečně uniformní.
[…]
4.   V zájmu uchování genetických zdrojů rostlin podle čl. 44 odst. 2 se členské státy mohou odchýlit od kritérií pro povolování stanovených v odst. 1 prvním pododstavci, jsou-li postupem podle čl. 46 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky s ohledem na čl. 44 odst. 3.“
Článek 5 směrnice 2002/55 má následující znění:
„1.   Odrůda je odlišná, bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, pokud se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých ve Společenství.
Znaky odrůdy musí být možné přesně rozeznat a přesně popsat.
[…]
2.   Odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nebo, pokud pěstitel stanovil zvláštní rozmnožovací cyklus, na konci každého cyklu nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků.
3.   Odrůda je dostatečně uniformní, jsou-li si rostliny, které ji tvoří, bez ohledu na řídké odchylky, podobné nebo z genetického hlediska identické ve všech za tímto účelem stanovených znacích, s přihlédnutím ke zvláštnostem rozmnožování rostlin.“
Článek 44 odst. 2 a 3 směrnice 2002/55 stanoví:
„2.   Postupem podle čl. 46 odst. 2 budou stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek s ohledem na zachování
in situ a
trvalé využívání genetických zdrojů prostřednictvím pěstování a uvádění na trh osiva:
a)
planých forem a odrůd, které se tradičně pěstují v určitých místech a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí, aniž je dotčeno nařízení (ES) č. 1467/94 ze dne 20. června 1994 o zachování, popisu, sběru a využití genetických zdrojů v zemědělství [
Úř. věst. L 159, s. 1
; Zvl. vyd. 03/16 s. 208];
b)
odrůd, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek.
3.   Zvláštní podmínky podle odstavce 2 obsahují zejména tyto body:
a)
v případě odst. 2 písm. a) se tyto plané formy a odrůdy povolí podle této směrnice. Zejména se přihlédne k výsledkům neúředních zkoušek a poznatkům, které byly získány na základě praktických zkušeností při pěstování, množení a využívání, a k podrobnému popisu odrůd a jejich názvům, jak byly sděleny danému členskému státu, a jsou-li dostatečné, poskytne se osvobození od úředních zkoušek. Po povolení se tato planá forma nebo odrůda zanese do společného katalogu odrůd jako ‚udržovací odrůda‘;
b)
v případě odst. 2 písm. a) a b) vhodná množstevní omezení.“
Podle článku 48 směrnice 2002/55:
„1.   Postupem podle čl. 46 odst. 2 lze stanovit zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v těchto oblastech:
[…]
b)
podmínky, za kterých lze uvádět na trh osivo s ohledem na zachování
in situ
a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, včetně směsí osiva z odrůd, které obsahují i odrůdy uvedené v článku 1 směrnice [2002/53], jež jsou spojeny se specifickými přirozenými a polopřirozenými biotopy a jež jsou ohroženy genetickou erozí;
[…]
2.   Zvláštní podmínky podle odst. 1 písm. b) zahrnují zejména tyto body:
a)
původ osiva těchto druhů je znám a schválen orgány příslušnými v jednotlivých členských státech pro uvádění osiva na trh na vymezených územích;
b)
vhodná množstevní omezení.“
Směrnice 2009/145
Směrnice 2009/145 provádí čl. 4 odst. 4, čl. 44 odst. 2 a čl. 48 odst. l písm. b) směrnice 2002/55 s cílem zachovat genetické zdroje rostlin.
Podle bodů odůvodnění 1 až 3 a 14 směrnice 2009/145:
„(1)
Otázky biologické rozmanitosti a zachování genetických zdrojů rostlin získávají v průběhu posledních let stále více na významu, jak ukazuje vývoj na mezinárodní úrovni a na úrovni Společenství. Jako příklady lze uvést rozhodnutí Rady 93/626/EHS ze dne 25. října 1993 o uzavření Úmluvy o biologické rozmanitosti [
Úř. věst. L 309, p. 1
; Zvl. vyd. 11/19 s. 126], rozhodnutí Rady [2004/869], nařízení Rady (ES) č. 870/2004 ze dne 24. dubna 2004, kterým se zřizuje program Společenství pro zachování, popis, sběr a využití genetických zdrojů v zemědělství a kterým se zrušuje nařízení (ES) č. 1467/94 [
Úř. věst. L 162, s. 18
; Zvl. vyd. 03/16 s. 208], a nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) [
Úř. věst. L 277, s. 1
]. Podle směrnice [2002/55] by měly být stanoveny zvláštní podmínky, aby byly tyto otázky zohledněny, pokud jde o uvádění osiva zeleniny na trh.
(2)
Aby bylo zajištěno zachování
in situ
a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, měly by být plané formy a odrůdy, které se tradičně pěstují v určitých lokalitách a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí (dále jen „uchovávané odrůdy“), pěstovány a uváděny na trh i tehdy, pokud nesplňují obecné požadavky týkající se povolování odrůd a uvádění osiva na trh. Kromě obecného cíle chránit genetické zdroje rostlin spočívá zvláštní zájem zachovat tyto odrůdy ve skutečnosti, že jsou zvlášť dobře adaptované na zvláštní místní podmínky.
(3)
Aby bylo zajištěno trvalé využívání genetických zdrojů rostlin, měly by být odrůdy, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek (dále jen „odrůdy vyšlechtěné pro pěstování za zvláštních podmínek“), pěstovány a uváděny na trh i tehdy, pokud nesplňují obecné požadavky týkající se povolování odrůd a uvádění osiva na trh. Kromě obecného cíle chránit genetické zdroje rostlin spočívá zvláštní zájem zachovat tyto odrůdy ve skutečnosti, že jsou vhodné pro pěstování za zvláštních klimatických, půdních či agrotechnických podmínek (jako je například ruční ošetřování, opakovaná sklizeň).
[…]
(14)
Komise by měla po třech letech posoudit, zda jsou opatření stanovená touto směrnicí, zejména ustanovení týkající se množstevních omezení pro uvádění na trh pro osivo uchovávaných odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek, účinná.“
Článek 1 směrnice 2009/145 stanoví:
„1.   Pokud jde o druhy zeleniny, na které se vztahuje směrnice [2002/55], tato směrnice stanoví některé odchylky týkající se zachování
in situ
a trvalého využívání genetických zdrojů rostlin prostřednictvím pěstování a uvádění na trh
a)
pro povolování k zařazení krajových odrůd a odrůd, které se tradičně pěstují v určitých místech a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí, do národních katalogů odrůd druhů zeleniny podle směrnice 2002/55/ES, dále jen ‚uchovávané odrůdy‘,
b)
pro povolování k zařazení odrůd, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek, do katalogů uvedených v písmeně a), dále jen ‚odrůdy vyšlechtěné pro pěstování za zvláštních podmínek‘,
c)
pro uvádění osiva těchto uchovávaných odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek na trh.
2.   Pokud tato směrnice nestanoví jinak, použije se směrnice [2002/55].“
Článek 35 směrnice 2009/145 stanoví:
„Do 31. prosince 2013 Komise zhodnotí provádění této směrnice.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Kokopelli je neziskové sdružení, které prodává osivo starých odrůd zeleniny a květin pocházejících z biologického zemědělství, a svým členům dodává odrůdy zeleniny, které se ve Francii pěstují jen zřídka.
Předmětem činnosti společnosti Baumaux je pěstování osiva květin a zeleniny a jeho uvádění na trh. Tato společnost podala v průběhu roku 2005 žalobu pro nekalou soutěž proti sdružení Kokopelli, v níž mimo jiné požadovala paušální náhradu škody ve výši 50000 eur a zastavení reklamy propagující odrůdy prodávané tímto sdružením.
Rozsudkem ze dne ze dne 14. ledna 2008 uložil tribunal de grande instance de Nancy sdružení Kokopelli zaplacení náhrady škody způsobené společnosti Baumaux nekalou soutěží. Tento soud konstatoval, že Kokopelli a Baumaux jsou činné v odvětví osiva „starých“ nebo sběratelských odrůd, že ve 233 případech prodávaly totožné nebo podobné produkty a že se obracely na tytéž zákazníky z řad amatérských zahradníků, a tudíž si konkurovaly. Měl tudíž za to, že se Kokopelli dopustilo nekalé soutěže tím, že prodávalo osivo zeleniny, jež se neobjevuje ani ve francouzském katalogu, ani ve společném katalogu odrůd druhů zeleniny.
Kokopelli podalo proti tomuto rozsudku opravný prostředek ke cour d’appel de Nancy.
Za těchto podmínek se cour d’appel de Nancy rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„[J]sou směrnice Rady 98/95/ES, 2002/53/ES a 2002/55/ES, jakož i směrnice Komise 2009/145, platné s ohledem na základní práva a zásady Evropské unie, a sice na právo na svobodný výkon hospodářské činnosti, na zásady proporcionality, rovného zacházení nebo zákazu diskriminace, volného pohybu zboží a s ohledem na závazky přijaté podle [mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích], zejména pokud stanoví omezení produkce a uvádění starých odrůd osiv a rostlin na trh?“
K předběžné otázce
K přípustnosti
Baumaux má za to, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je nepřípustná, jelikož se Kokopelli nemůže dovolávat neplatnosti sporných směrnic, protože tyto směrnice ani nepřiznávají práva jednotlivcům, ani jim neukládají povinnosti. Kokopelli může napadnout pouze platnost vnitrostátních právních předpisů k provedení těchto směrnic.
Baumaux mimoto zastává názor, že odkaz na směrnici 98/95 není pro vyřešení sporu v původním řízení relevantní. Směrnice 2002/53 je rovněž irelevantní, jelikož se týká výlučně obchodu s odrůdami druhů zemědělských rostlin, avšak ze skutkových okolností sporu vyplývá, že Kokopelli údajně uvádí na trh výhradně osivo zeleniny. Baumaux dodává, že jelikož směrnice 2009/145 byla přijata dávno poté, co Baumaux podala žalobu směřující proti Kokopelli, její platnost nemá žádný vliv na řešení zmíněného sporu.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud před vnitrostátním soudem vyvstane otázka platnosti aktu přijatého orgány Evropské unie, přísluší tomuto soudu, aby rozhodl, zda je rozhodnutí v tomto směru nezbytné k vynesení jeho rozsudku, a požádal tudíž Soudní dvůr o rozhodnutí o této otázce. V důsledku toho, týkají-li se otázky položené vnitrostátním soudem platnosti pravidla unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (rozsudek ze dne 8. července 2010, Afton Chemical,
C-343/09, Sb. rozh. s. I-7027
, bod 13 a citovaná judikatura).
Soudní dvůr může odmítnout rozhodnutí o předběžné otázce položené vnitrostátním soudem pouze tehdy, jestliže je zjevné především to, že výklad nebo posouzení platnosti pravidla unijního práva, o které vnitrostátní soud žádá, nemají žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, nebo jedná-li se o hypotetický problém (výše uvedený rozsudek Afton Chemical, bod 14).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že směrnice 2002/53 se týká společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin. Jelikož z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že spor v původním řízení se týká uvádění osiva zeleniny sdružením Kokopelli na trh, není namístě zkoumat platnost zmíněné směrnice.
Rovněž je třeba upřesnit, že směrnice 98/95 je právním aktem, kterým se mění směrnice Rady 66/400/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva řepy na trh, směrnice Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh (
Úř. věst. 125, s. 2298
; Zvl. vyd. 03/24, s. 334), směrnice Rady 66/402/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva obilovin na trh (
Úř. věst. 125, s. 2309
; Zvl. vyd. 03/01, s. 66), směrnice Rady 66/403/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění sadby brambor na trh (
Úř. věst. 1966, 125, s. 2320
), směrnice Rady 69/208/EHS ze dne 30. června 1969 o uvádění osiva olejnin a přadných rostlin na trh (
Úř. věst. L 169, s. 3
), směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin (
Úř. věst. L 225, s. 1
), a směrnice Rady 70/458/EHS ze dne 29. září 1970 o uvádění osiva zeleniny na trh (
Úř. věst. L 225, s. 7
), a že ustanovení těchto posledně zmíněných směrnic byla kodifikována směrnicemi 2002/53 a 2002/55. Za těchto podmínek není namístě zkoumat ani platnost směrnice 98/95.
V případě směrnice 2009/145 je nesporné, že byla přijata v průběhu roku 2009, to znamená po podání žaloby pro nekalou soutěž společností Baumaux proti sdružení Kokopelli. Jak však uvedla generální advokátka v bodě 48 svého stanoviska, přezkum platnosti této směrnice může mít význam pro předkládající soud pro účely řešení sporu v původním řízení.
V důsledku toho není zjevné, že posouzení platnosti směrnic 2002/55 a 2009/145 nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení nebo že se týká problému čistě hypotetické povahy.
Mimoto je třeba připomenout, že v uceleném systému prostředků nápravy a řízení stanovených Smlouvou o FEU k zajištění přezkumu legality aktů orgánů Unie nemohou fyzické a právnické osoby z důvodu podmínek přípustnosti uvedených ve čtvrtém pododstavci článku 263 SFEU napadnout obecně závazné akty Unie přímo, ale mají pouze možnost případně uplatnit neplatnost takových aktů buď nepřímo před soudem Unie na základě článku 277 SFEU, nebo před vnitrostátními soudy a navrhnout jim – vzhledem k tomu, že tyto soudy nemají pravomoc samy rozhodovat o neplatnosti uvedených aktů – aby se v této souvislosti dotázaly Soudního dvora prostřednictvím předběžných otázek (výše uvedený rozsudek Afton Chemical, bod 18).
Postačí však konstatovat, že Kokopelli bezesporu nemohlo podat žalobu na neplatnost směrnic 2002/55 a 2009/145 na základě článků 230 ES a 263 SFEU. V rámci žaloby podané podle vnitrostátního práva je tudíž oprávněno dovolávat se neplatnosti těchto ustanovení, třebaže proti těmto ustanovením před soudem Unie nepodalo žalobu na neplatnost ve lhůtě stanovené zmíněnými články (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Afton Chemical, body 19 až 25).
Ze všech předchozích úvah vyplývá, že otázka položená předkládajícím soudem je přípustná v rozsahu, v němž se týká platnosti směrnic 2002/55 a 2009/145.
K věci samé
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda jsou směrnice 2002/55 a 2009/145 platné s ohledem na zásady svobodného výkonu hospodářské činnosti, proporcionality, rovného zacházení a volného pohybu zboží, i s ohledem na závazky přijaté Unií na základě mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích.
K porušení zásady proporcionality
Z ustálené judikatury vyplývá, že zásada proporcionality, jejíž údajné porušení je třeba zkoumat v první řadě, je součástí obecných zásad unijního práva a vyžaduje, aby prostředky zavedené ustanovením unijního práva byly způsobilé k uskutečnění legitimních cílů sledovaných dotyčnou právní úpravou a nepřekračovaly meze toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné (rozsudky ze dne 6. prosince 2005, ABNA a další,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 a C-194/04, Sb. rozh. s. I-10423
, bod 68; ze dne 7. července 2009, S. P. C. M. a další,
C-558/07, Sb. rozh. s. I-5783
, bod 41, a ze dne 8. června 2010, Vodafone a další,
C-58/08, Sb. rozh. s. I-4999
, bod 51).
K soudnímu přezkumu podmínek zmíněných v předchozím bodě tohoto rozsudku je třeba připomenout, že zákonodárce Unie má v oblasti společné zemědělské politiky širokou posuzovací pravomoc, která odpovídá politické odpovědnosti, již mu přiznávají články 40 SFEU a 43 SFEU, a že Soudní dvůr mnohokrát rozhodl, že na legalitu takového opatření může mít vliv pouze zjevně nepřiměřená povaha opatření přijatého v této oblasti ve vztahu k cíli, jejž příslušný orgán zamýšlí sledovat (viz rozsudky ze dne 5. října 1994, Německo v. Rada,
C-280/93, Recueil, s. I-4973
, body 89 a 90; ze dne 13. prosince 1994, SMW Winzersekt,
C-306/93, Recueil, s. I-5555
, bod 21, a ze dne 2. července 2009, Bavaria a Bavaria Italia,
C-343/07, Sb. rozh. s. I-5491
, bod 81).
Pokud však význam sledovaných cílů může odůvodnit omezení, která mají negativní důsledky, a to i značné, pro některé hospodářské subjekty (rozsudek ze dne 17. července 1997, Affish,
C-183/95, Recueil, s. I-4315
, bod 42), je třeba v rámci tohoto posouzení nevýhod spojených s různými možnými opatřeními ověřit, že kromě hlavního cíle zákonodárce Unie plně zohlednil veškeré chráněné zájmy, o něž v daném případě jde (rozsudek ze dne 12. ledna 2006, Agrarproduktion Staebelow,
C-504/04, Sb. rozh. s. I-679
, bod 37).
V projednávané věci je třeba zkoumat, zda úprava povolování osiva odrůd zeleniny stanovená směrnicemi 2002/55 a 2009/145 odporuje zásadě proporcionality. Článek 3 odst. 1 směrnice 2002/55 totiž omezuje certifikaci, kontrolu jakožto standardního osiva a uvádění na trh osiva zeleniny na taková osiva, jež byla úředně povolena alespoň v jednom členském státě. Pro zařazení do úředních katalogů však podle čl. 4 odst. 1 této směrnice musí být odrůda odlišná, stálá a dostatečně uniformní.
Kokopelli uvádí, že je pro něj nemožné uvádět na trh osiva „starých“ odrůd zeleniny, jelikož tato vzhledem ke svým vlastnostem nemohou splňovat kritéria odlišnosti, stálosti a uniformity, a jsou tak neodůvodněně vyloučena z úředních katalogů.
V tomto ohledu z bodů 2 až 4 odůvodnění směrnice 2002/55 vyplývá, že hlavním cílem pravidel týkajících se povolování osiv odrůd zeleniny je dosažení vyšší výnosnosti při pěstování zeleniny v Unii. Tento cíl výslovně přináleží k cílům společné zemědělské politiky, jak jsou stanoveny čl. 39 odst. 1 písm. a) SFEU.
K zajištění zvýšené produktivity zmíněných kultur se jako opatření způsobilé zajistit uvedený cíl jeví vytvoření společného katalogu odrůd druhů zeleniny na základě vnitrostátních katalogů v rámci sjednocených a co nejpřísnějších pravidel ohledně výběru odrůd, jejichž uvádění na trh je povoleno.
Takováto úprava povolování, jež vyžaduje, aby byla osiva odrůd zeleniny odlišná, stálá a dostatečně uniformní, totiž umožňuje používání vhodných osiv, a v důsledku toho zvýšenou produktivitu zemědělství založenou na spolehlivosti vlastností zmíněných osiv.
Směrnice 2002/55 se navíc podle svého článku 1 vztahuje na produkci osiva zeleniny určeného k uvedení na trh a na jeho uvádění na trh v Unii. Bod 12 jejího odůvodnění upřesňuje, že osivo odrůd zapsaných ve společném katalogu odrůd by nemělo v rámci Unie podléhat žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy.
Cílem směrnice 2002/55 je tak zároveň vytvoření vnitřního trhu s osivy zeleniny, tím, že zajišťuje jejich volný pohyb v Unii. V projednávané věci je úprava povolování stanovená touto směrnicí s to přispět k uskutečnění tohoto cíle, jelikož takováto úprava zajišťuje, že budou osiva uváděná na trh v různých členských státech odpovídat týmž požadavkům.
Z článku 4 odst. 4 směrnice 2002/55 rovněž vyplývá, že tato směrnice zajišťuje uchování genetických zdrojů rostlin. Členské státy se tak mohou odchýlit od kritérií pro povolování stanovených v čl. 4 odst. 1 této směrnice na základě postupů podle čl. 44 odst. 3 a čl. 46 odst. 2 téže směrnice.
V tomto ohledu se jeví, že takováto odchylná úprava povolování zavedená směrnicí 2009/145, která se použije na osivo planých forem a odrůd, jež se tradičně pěstují v určitých lokalitách a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí (udržovací odrůdy), jakož i na osivo odrůd, které nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale musí být vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek, je s to zajistit zachování genetických zdrojů rostlin.
Z toho plyne, že úprava povolování stanovená směrnicemi 2002/55 a 2009/145 je s to umožnit dosažení cílů, o něž tyto směrnice usilují.
Co se týče otázky, zda uvedená úprava překračuje meze toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů, Kokopelli tvrdí, že se jedná o mimořádně omezující způsob úpravy výkonu hospodářské činnosti.
Rada Evropské unie uvádí, že Kokopelli neudalo důvody, proč má za to, že zmíněná úprava povolování je vzhledem ke sledovaným cílům zjevně nepřiměřená. Tento orgán se v každém případě domnívá, že jiná méně omezující opatření, jako například opatření zvláštním označením, by nepředstavovala stejně účinný prostředek k zajištění cíle produktivity podle směrnice 2002/55, protože by umožňovala prodej a výsev potenciálně škodlivých osiv nebo osiv, jež by neumožňovala optimální zemědělskou výrobu.
V tomto ohledu je třeba uvést, že k zajištění vyšší produktivity zemědělství musí osiva prodávaná na vnitřním trhu poskytovat nutné záruky pro optimální využívání zemědělských zdrojů.
V této souvislosti je třeba konstatovat, že zákonodárce Unie mohl mít za to, že úprava povolování stanovená směrnicí 2002/55 byla nezbytná k zajištění toho, aby zemědělští producenti dosáhli spolehlivých a kvalitních výnosů.
Především totiž čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/55 požaduje, aby odrůda zeleniny byla odlišná v tom směru, že bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých v Unii. Tato odlišná povaha poskytuje zemědělským producentům nezbytné informace ohledně vlastností různých osiv a zmíněným producentům umožňuje provést volbu, jež jim zajistí optimální výnos.
Dále se v čl. 5 odst. 2 této směrnice uvádí, že odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nebo, pokud pěstitel stanovil zvláštní rozmnožovací cyklus, na konci každého cyklu nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků. Zmíněné kritérium týkající se stálosti tak zajišťuje, že kvalitativní vlastnosti určitého osiva budou v průběhu let stálé.
Konečně podle čl. 5 odst. 3 zmíněné směrnice se požadavek uniformity týká situace, v níž jsou si rostliny tvořící odrůdu bez ohledu na řídké odchylky podobné nebo z genetického hlediska identické ve všech za tímto účelem stanovených znacích, s přihlédnutím ke zvláštnostem rozmnožování rostlin. Kritérium týkající se uniformity podporuje optimální výnos tím, že zajišťuje, aby všechna osiva prodávaná pod určitým názvem měla stejné genetické vlastnosti.
V důsledku toho povinnost zařazení do úředních katalogů i s ní související kritéria povolení umožňují popis odrůdy a ověření její stálosti a uniformity, aby bylo zaručeno, že osivo odrůdy vykazuje vlastnosti nebytné pro zajištění vysoce produktivní zemědělské výroby, jež je kvalitní, spolehlivá, a s plynutím času nepodléhá změnám.
Za těchto okolností, a především s ohledem na širokou posuzovací pravomoc, kterou má zákonodárce Unie v oblasti společné zemědělské politiky, zahrnující volby ekonomické povahy, v nichž má provést komplexní posouzení a hodnocení, mohl mít tento zákonodárce legitimně za to, že jiné prostředky, jako je opatřování zvláštním označením, by nevedly ke stejnému výsledku jako dotčená regulace, jež stanoví úpravu předchozího povolování osiv odrůd zeleniny, a tudíž bylo nezbytné přistoupit k posledně uvedené regulaci, a že tedy byla tato regulace vhodná vzhledem k cílům sledovaným zmíněným zákonodárcem.
Méně omezující prostředek, například opatřování zvláštním označením, by totiž nebyl stejně účinný, jelikož by umožňoval prodej a v důsledku toho výsev potenciálně škodlivého osiva, anebo by neumožňoval optimální zemědělskou výrobu. Z toho plyne, že spornou úpravu nelze považovat za zjevně nevhodnou vzhledem ke zmíněným cílům.
Jejím zavedením zákonodárce Unie neporušil zásadu proporcionality, protože i když tato úprava může mít negativní důsledky – a to i značné – na některé hospodářské subjekty, je třeba konstatovat, že vzhledem k cílům sledovaným úpravou povolování stanovenou směrnicemi 2002/55 a 2009/145, která má za úkol zaručit zejména vysokou produktivitu zemědělské výroby a zajistit volný pohyb schválených osiv, zmíněná úprava podporuje jak ekonomické zájmy zemědělských producentů, tak i zájmy subjektů uvádějících na trh povolená osiva zeleniny.
U takových hospodářských subjektů, jako je Kokopelli, které nabízejí k prodeji „staré odrůdy“, jež nesplňují podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 a článku 5 směrnice 2002/55, je třeba připomenout, že tato naposled uvedená směrnice naplňuje ve svém čl. 44 odst. 2 a čl. 48 odst. 1 písm. b) záměr stanovení zvláštních podmínek schvalování a uvádění na trh ohledně uchovávaných odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek.
Konkrétně čl. 44 odst. 3 písm. a) směrnice 2002/55 stanoví, že osiva uchovávaných odrůd mohou být zařazena do unijního katalogu bez úředních zkoušek zejména s přihlédnutím k výsledkům neúředních zkoušek a poznatkům, které byly získány na základě praktických zkušeností při pěstování. Článek 44 odst. 3 písm. b) této směrnice navíc stanoví, že na udržovací odrůdy a odrůdy vyšlechtěné pro pěstování za zvláštních podmínek se použijí vhodná množstevní omezení. V tomto ohledu byla směrnice 2009/145 přijata na základě zmíněných článků směrnice 2002/55.
Směrnice 2002/55 a 2009/145 berou ohled na hospodářské zájmy takových hospodářských subjektů, jako je Kokopelli, jelikož nevylučují uvádění „starých odrůd“ na trh. Směrnice 2009/145 sice ukládá zeměpisná a množstevní omezení a omezení týkající se balení osiva udržovacích odrůd i odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek, avšak tato omezení spadají do kontextu zachování genetických zdrojů rostlin.
Jak ostatně uvádějí orgány, jež předložily písemná vyjádření, nesledoval zákonodárce Unie cíl liberalizace trhu s osivem udržovacích odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek, ale zamýšlel propůjčit pravidlům schvalování větší pružnost a zároveň zabránit vzniku paralelního trhu s osivem, jenž hrozil vytvořením překážek na vnitřním trhu s osivem odrůd zeleniny.
Mimoto je třeba připomenout, že článek 35 směrnice 2009/145 vyžaduje, aby Komise do 31. prosince 2013 zhodnotila provádění této směrnice. Čtrnáctý bod odůvodnění této směrnice potvrzuje, že Komise by měla po třech letech posoudit, zda jsou opatření stanovená touto směrnicí, zejména ustanovení týkající se množstevních omezení pro uvádění na trh pro osivo uchovávaných odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek, účinná. Zmíněná směrnice tudíž může být na základě výsledků provedených ověření pozměněna.
Zákonodárce Unie tak mohl mít právem za to, že vhodný způsob vzájemného sladění cílů sledovaných směrnicemi 2002/55 a 2009/145 a připomenutých v bodech 43 až 49 tohoto rozsudku i zájmů všech dotčených hospodářských subjektů spočívá ve stanovení obecné úpravy povolování pro uvádění standardního osiva na trh, jakož i zvláštních podmínek pěstování a uvádění na trh osiva udržovacích odrůd a odrůd vyšlechtěných pro pěstování za zvláštních podmínek.
Rovněž je třeba uvést, že vzhledem k významu cíle produktivity v rámci článku 39 SFEU se opatření umožňující zajistit racionální vývoj zemědělské produkce i optimální využití výrobních faktorů, jako jsou opatření, o něž se jedná, třebaže mohou vést k negativním ekonomickým důsledkům pro některé hospodářské subjekty, vzhledem k ekonomickým zájmům zmíněných subjektů ve vztahu ke sledovanému cíli nejeví jako nepřiměřená.
Z předcházejících úvah vyplývá, že směrnice 2002/55 a 2009/145 neodporují zásadě proporcionality.
K porušení zásady rovného zacházení
Podle ustálené judikatury zásada rovného zacházení nebo zákazu diskriminace vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (rozsudky ze dne 17. října 1995, Fishermen’s Organisations a další,
C-44/94, Recueil, s. I-3115
, bod 46; ze dne 9. září 2004, Španělsko v. Komise,
C-304/01, Sb. rozh. s. I-7655
, bod 31; ze dne 8. listopadu 2007, Španělsko v. Rada,
C-141/05, Sb. rozh. s. I-9485
, bod 40, a ze dne 15. května 2008, Španělsko v. Rada,
C-442/04, Sb. rozh. s. I-3517
, bod 35).
Kokopelli uvádí, že úprava povolování stanovená směrnicemi 2002/55 a 2009/145 vytváří neodůvodněný rozdíl v zacházení s osivem udržovacích odrůd a standardním osivem, jež může být zařazeno do úředních katalogů. Vzhledem ke zmíněné úpravě by totiž bylo Kokopelli znemožněno uvádění udržovacích odrůd na trh.
Je třeba konstatovat, že vzhledem ke svým specifickým vlastnostem se standardní osiva a osiva udržovacích odrůd nacházejí ve vzájemně odlišných situacích. Osiva udržovacích odrůd totiž v zásadě nesplňují podmínky stanovené v čl. 4 odst. 1 a článku 5 směrnice 2002/55. Tyto odrůdy jsou tradičně pěstovány ve zvláštních lokalitách a regionech a jsou ohroženy genetickou erozí.
Právě s přihlédnutím ke specifickým vlastnostem osiv různých odrůd úprava povolování vytvořená směrnicemi 2002/55 a 2009/145 stanoví jednak obecná pravidla týkající se uvádění standardních osiv na trh, a dále zvláštní podmínky pěstování a uvádění udržovacích odrůd osiv na trh.
Zmíněné zvláštní podmínky totiž spadají do kontextu udržování
in situ a
trvalého využívání genetických zdrojů rostlin.
V tomto ohledu se v bodech 2 a 3 odůvodnění směrnice 2009/145 uvádí, že kromě obecného cíle chránit genetické zdroje rostlin spočívá zvláštní zájem zachovat tyto odrůdy ve skutečnosti, že jsou zvlášť dobře adaptované na zvláštní místní podmínky a že jsou vhodné pro pěstování za zvláštních klimatických podmínek.
Z toho plyne, že stanovením zvláštních podmínek pěstování a uvádění na trh, co se týče osiva udržovacích odrůd, směrnicí 2002/55, jakož i směrnicí 2009/145 přijatou k provedení směrnice 2002/55, zákonodárce Unie zacházel s odlišnými situacemi odlišně. Proto zmíněné směrnice neodporují zásadě rovného zacházení.
K nedodržení zásady svobodného výkonu hospodářské činnosti
Z ustálené judikatury vyplývá, že právo svobodně vykonávat hospodářskou činnost je součástí obecných zásad unijního práva. Tyto zásady však nejsou absolutní, ale je na ně třeba nahlížet v souvislosti s jejich úlohou ve společnosti. V důsledku toho je možné omezit právo svobodně vykonávat hospodářskou činnost za předpokladu, že tato omezení skutečně odpovídají cílům obecného zájmu sledovaným Unií a nepředstavují vzhledem k sledovanému cíli nepřiměřený a neúnosný zásah, jímž je dotčena samotná podstata takto zaručených práv (viz zejména rozsudky ze dne 11. července 1989, Schräder HS Kraftfutter,
265/87, Recueil, s. 2237
, bod 15, a ze dne 12. července 2005, Alliance for Natural Health a další,
C-154/04 a C-155/04, Sb. rozh. s. I-6451
, bod 126).
V projednávané věci platí, že úprava povolování osiv zeleniny stanovená směrnicemi 2002/55 a 2009/145 může omezovat svobodný výkon profesní činnosti obchodníků s osivy starých odrůd, jako je sdružení Kokopelli.
Pravidla stanovená články 3 až 5 směrnice 2002/55 však mají za cíl zvyšování produktivity pěstování zeleniny v Unii, vytvoření vnitřního trhu s osivy zeleniny zajištěním jejich volného oběhu v Unii, jakož i udržování genetických zdrojů rostlin, jež představují cíle obecného zájmu. Jak však vyplývá z odůvodnění tohoto rozsudku týkajících se údajného porušení zásady proporcionality, nejeví se, že tato pravidla a opatření, jež tyto cíle zakotvují, mají povahu nevhodnou pro jejich uskutečnění, a překážka svobodného výkonu hospodářské činnosti, již vytvářejí tato opatření, nemůže být vzhledem ke sledovaným cílům považována za nepřiměřený zásah do práva na uplatňování této svobody.
K nedodržení zásady volného pohybu zboží
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se zákaz množstevních omezení a opatření s rovnocenným účinkem vztahuje nejen na vnitrostátní opatření, ale i na opatření přijatá orgány Unie (viz rozsudek ze dne 17. května 1984, Denkavit Nederland,
15/83, Recueil, s. I-2171
, bod 15, a výše uvedený rozsudek Alliance for Natural Health a další, bod 47).
V tomto ohledu je třeba připomenout, že úprava povolování stanovená směrnicemi 2002/55 a 2009/145, jak vyplývá z bodů 43 až 47 tohoto rozsudku, přispívá ke zvýšení produktivity pěstování zeleniny v Unii a vytvoření vnitřního trhu s osivy zeleniny zajištěním jejich volného pohybu v Unii. Zmíněná úprava tudíž volný pohyb zboží podporuje, a nikoli omezuje.
K nedodržování mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích
Podle článku 1 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích je jejím hlavním cílem uchování a trvalé užívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství.
V tomto ohledu má Kokopelli za to, že úprava povolování stanovená směrnicí 2002/55 odporuje ustanovení mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích.
Z ustálené judikatury vyplývá, že pokud Unie uzavře mezinárodní dohodu, pak je taková dohoda podle čl. 216 odst. 2 SFEU pro orgány Unie závazná, a má tudíž přednost před unijními akty (rozsudek ze dne 21. prosince 2011, Air Transport Association of America a další,
C-366/10, Sb. rozh. s. I-13755
, bod 50).
Platnost dotčeného právního aktu Unie ve vztahu k pravidlům mezinárodního práva může být posouzena, je-li Unie těmito pravidly vázána, a umožňuje-li to povaha a systematika předmětné mezinárodní smlouvy, a její ustanovení jsou z hlediska svého obsahu bezpodmínečná a dostatečně přesná (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Air Transport Association of America a další, body 51 až 54).
V tomto ohledu je třeba uvést, že jakožto smluvní strana je Unie mezinárodní smlouvou o rostlinných genetických zdrojích vázána. Jak však uvedla generální advokátka v bodě 53 svého stanoviska, zmíněná smlouva neobsahuje žádné ustanovení, které by bylo obsahově bezpodmínečné a dostatečně přesné, aby zpochybňovalo platnost směrnic 2002/55 a 2009/145.
Článek 5 odst. 5.1 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích totiž mimo jiné stanoví, že každá ze smluvních stran v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a kde je to vhodné, ve spolupráci s dalšími smluvními stranami bude podporovat integrovaný přístup k výzkumu, uchování a trvalému užívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství, a zejména přijme, pokud je to vhodné, řadu opatření.
Mimoto podle článku 6 této smlouvy smluvní strany koncipují a uplatňují vhodnou politiku a právní opatření podporující trvale udržitelné využívání rostlinných genetických zdrojů pro výživu a zemědělství.
Tato ustanovení tak ponechávají na volné úvaze členských států, jaká opatření je třeba přijmout v jednotlivých konkrétních případech.
Článek 9 mezinárodní smlouvy o rostlinných genetických zdrojích, jehož se dovolává Kokopelli, navíc stanoví, že smluvní strany uznávají nesmírný současný a budoucí přínos místních a původních společenství a zemědělců všech oblastí světa, zejména v centrech původu plodin a jejich rozmanitosti pro uchovávání a rozvoj rostlinných genetických zdrojů, tvořících základ zemědělské a potravinářské produkce na celém světě.
Článek 9 odst. 9.3 této smlouvy stanoví, že text tohoto článku nesmí být žádným způsobem interpretován tak, že by omezoval práva zemědělců ve smyslu uchovávání, využívání, směny a prodeje vlastního osiva nebo množitelského materiálu, pokud jsou tato práva upravena národní legislativou, případně ošetřena jinak.
V důsledku toho ani zmíněný článek neobsahuje dostatečně bezpodmínečnou a přesně vymezenou povinnost, jež by mohla zpochybnit platnost směrnic 2002/55 a 2009/145.
Z výše uvedených úvah vyplývá, že přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnic 2002/55 a 2009/145.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Přezkum položené otázky neodhalil žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost směrnice Rady 2002/55/ES ze dne 13. června 2002 o uvádění osiva zeleniny na trh, a směrnice Komise 2009/145/ES ze dne 26. listopadu 2009, kterou se stanovují některé odchylky pro povolování krajových odrůd zeleniny a odrůd zeleniny, které se tradičně pěstují v určitých místech a oblastech a jsou ohroženy genetickou erozí, a odrůd zeleniny, které samy o sobě nemají hodnotu pro obchodní pěstování zeleniny, ale jsou vyšlechtěny pro pěstování za zvláštních podmínek, a pro uvádění osiva těchto odrůd na trh.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.