CELEX: 62011CJ0454
Põllumajandus
EAGGF
Määrus (EÜ) nr 1257/1999 ja määrus nr 817/2004
Maaelu arengu toetus
Alusetult makstud toetussummade tagasimaksmine
Siseriiklikud õigusnormid, mis seavad põllumajanduse keskkonnatoetuse andmise tingimuseks, et igal aastal esitatakse taotlus, millele on lisatud teatud dokumendid
Toetuse saaja, kes täitis küll asjaomase maa kasutamisega seotud kohustusi, kuid ei esitanud nimetatud õigusnormidega kooskõlas olevat taotlust
Toetuse tühistamine ilma toetuse saajat ära kuulamata juhul, kui toetuse saaja ei ole järginud põllumajanduse keskkonnatoetuse taotluse esitamisele kohaldatavaid õigusnorme

Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta (
EÜT L 160, lk 80
; ELT eriväljaanne 3/25, lk 391), mida on muudetud nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1783/2003 (
ELT L 270, lk 70
; ELT eriväljaanne 3/40, lk 338; edaspidi „määrus nr 1257/1999”), komisjoni 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 817/2004, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse nr 1257/1999 kohaldamiseks (
ELT L 153, lk 30
; ELT eriväljaanne 3/46, lk 87), ja komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid (
ELT L 141, lk 18
; ELT eriväljaanne 3/44, lk 243).
Taotlus esitati põllumajandustootja G. Pustsi ja Lauku atbalsta dienestsi (Läti maaelu arengu amet; edaspidi „LAD”) vahelises kohtuvaidluses seoses sellise põllumajanduse keskkonnatoetuste tagastamisega, mille Läti asutused olid talle andnud viieaastase kohustuste kehtivuse perioodi jooksul.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1257/1999 II jaotise VI peatüki „Põllumajanduse keskkonnapoliitika ja loomade heaolu” artiklis 22 on ette nähtud:
„Keskkonna kaitsmiseks, paikkonna säilitamiseks (põllumajanduse keskkonnapoliitika) või loomade heaolu parandamiseks kavandatud põllumajanduslike meetodite toetamine aitab kaasa ühenduse poliitiliste eesmärkide saavutamisele põllumajanduse, keskkonna ja põllumajandusloomade heaolu vallas.
[...]”
Määruse nr 1257/1999 artiklis 23 on sätestatud:
„1.   Toetust antakse põllumajandustootjatele, kes võtavad põllumajanduse keskkonnapoliitika või loomade heaoluga seotud kohustusi vähemalt viieks aastaks. Vajaduse korral võib teatavate kohustuste puhul nende mõju keskkonnale või loomade heaolule silmas pidades määrata pikema perioodi.
2.   Põllumajanduse keskkonnapoliitika ja loomade heaoluga seotud kohustused on heade põllumajandustavade, sealhulgas heade loomakasvatustavade rakendamisest ulatuslikumad.
Nendega nähakse ette teenused, mida ei pakuta teiste toetusmeetmete, näiteks turustamistoetuste või hüvitistega.”
Määruse artikkel 24 on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Põllumajanduse keskkonnapoliitika või loomade heaoluga seotud kohustustega kaasnevat toetust antakse igal aastal ning see arvutatakse järgmiste näitajate alusel:
a)
saamata jäänud tulu;
b)
kohustusest tulenevad lisakulud; ja
c)
ajendi pakkumise vajadus.
Investeeringutega seotud kulutusi ei võeta iga-aastase toetuse arvutamisel arvesse. Iga-aastase toetuse arvutamisel võib arvesse võtta kohustuste täitmiseks vajalikke mittetasuvaid investeeringuid.
2.   Ühenduse toetuse saamiseks kõlblikud aastased ülemmäärad on sätestatud lisas. Kui toetus arvutatakse pindala alusel, sõltub toetuse summa põllumajandusettevõtte sellest pindalast, mille puhul kehtivad põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustused.”
Määruse artikli 37 lõikes 4 on ette nähtud:
„Liikmesriigid võivad sätestada maaelu arenguks ettenähtud ühenduse toetuse saamisele täiendavaid või piiravaid tingimusi, mis peavad olema kooskõlas käesolevas määruses sätestatud eesmärkide ja nõuetega.”
Määruse nr 817/2004 II peatüki 6. jao „Taotlused, kontrollid ja karistused” artikkel 66 kõlab järgmiselt:
„1.   Maa-alade või loomadega seotud maaelu arendustoetuse taotlustes, mis esitatakse [komisjoni 11. detsembri 2001. aasta] määruse (EÜ) nr 2419/2001 [millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 327, lk 11
; ELT eriväljaanne 3/34, lk 308)] artikli 6 kohastest toetusetaotlustest eraldi, märgitakse kogu põllumajandusettevõtte pindala ja kõik loomad, mis on seotud kõnealuse meetme raames esitatavate taotluste kontrollimisega, sealhulgas ka need, mille suhtes ei ole toetust taotletud.
2.   Maa-aladega seotud maaelu arengu toetusmeetme puhul viidatakse eraldi identifitseeritud maatükkidele. Kui programmdokumendis ei ole ette nähtud teisiti, ei tohi toetusega hõlmatud maatükke kohustuse kehtivusajal vahetada.
3.   Kui maksetaotlus kuulub ühtsesse haldus- ja kontrollisüsteemi kuuluva pindalatoetuse taotluse juurde, tagab liikmesriik, et see maatükk, millele taotletakse maaelu arendustoetust, näidatakse eraldi.
4.   Loomad ja maa-alad identifitseeritakse vastavalt määruse (EÜ) nr 1782/2003 artiklitele 18 ja 20.
5.   Mitmeaastaste toetuste puhul tehakse avalduse esitamise aastal tehtavale maksele järgnevad maksed iga-aastaste maksetaotluste alusel, välja arvatud juhtudel, kui liikmesriik on kehtestanud artikli [67] lõikes 1 osutatud tõhusad iga-aastased kontrolliprotseduurid.” [täpsustatud tõlge]
Määruse nr 817/2004 artiklis 67 on sätestatud:
„1.   Esialgsed taotlused kavaga liitumiseks ja järgnevad maksetaotlused vaadatakse läbi viisil, mis tagab tõhusa kontrolli toetuste andmise tingimuste täitmise üle.
Liikmesriigid määravad iga toetusmeetme jaoks kindlaks sobivad kontrollimismeetodid, selleks kasutatavad vahendid ja kontrollitavad isikud.
Kõigil vajalikel juhtudel on liikmesriikidel õigus tugineda määrusega (EMÜ) nr 1782/2003 kehtestatud ühtsele haldus- ja kontrollisüsteemile.
2.   Kontrollimised hõlmavad nii haldus- kui ka kohapealset kontrolli.”
Määruse nr 817/2004 artikli 71 lõige 2 kõlab järgmiselt:
„Alusetult tehtud väljamakse korral peab maaelu arengumeetme alusel toetuse saaja kõnealuse summa määruse (EÜ) nr 2419/2001 artikli 49 kohaselt tagasi maksma.”
Määruse nr 817/2004 artiklis 73 on ette nähtud:
„Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad karistuste kohta, mida rakendatakse käesoleva määruse sätete rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende kohaldamise tagamiseks. Ettenähtud sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.”
Määrusega nr 796/2004 tunnistati kehtetuks määrus nr 2419/2001. Vastavalt määrusele nr 796/2004 kohaldatakse seda enne 2005. aasta 1. jaanuari algavate turustusaastate või toetuseperioodide puhul esitatavate abitaotluste suhtes ja viiteid määrusele (EÜ) nr 2419/2001 tõlgendatakse viidetena määrusele nr 796/2004.
Määruse nr 796/2004 artikkel 73, mis asendas määruse nr 2419/2001 artikli 49, on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Alusetult tehtud väljamakse korral peab põllumajandustootja kõnealuse summa koos lõike 3 kohaselt arvutatud intressiga tagasi maksma.
[...]
3.   Intress arvutatakse ajavahemiku alusel, mis jääb põllumajandustootjale tagasimaksekohustusest teatamise ja tagasimakse või mahaarvamise vahele.
Kohaldatav intressimäär arvutatakse vastavalt siseriiklikele õigusaktidele, kuid see ei tohi olla madalam kui intressimäär, mida kohaldatakse alusetult makstud summade tagastamisel siseriiklike sätete alusel.
[...]”
Läti õigus
Ministrite nõukogu 17. aprilli 2007. aasta dekreet nr 255 riigiabi ja Euroopa Liidu toetuste andmise korra kohta maaelu arenguks (
Latvijas Vēstnesis
, 2007, nr 70) nägi põhikohtuasja asjaolude aset leidmise ajal kehtinud redaktsioonis ette, et mahepõllunduse arendamise toetuse saamiseks peab toetuse taotleja esitama LAD-le jooksva aasta 11. juuniks nõuetekohaselt täidetud taotluse, täites selleks pindalatoetuse taotluse vormi, ning LAD väljastatud põllumajandusmaa plaani, millel on märgitud põllumajandusmaast kasutatavad maatükid. See dekreet täpsustab lisaks, et toetuse taotleja kohustub esitama LAD-le terve viieaastase kohustuste kehtivuse perioodi jooksul igal aastal taotluse toetuse saamiseks seoses deklareeritud tegevustega ning mitte vähendama kohustustega seotud maatüki pindala ega muutma selle asukohta. Nimetatud nõuete rikkumise korral kohustab dekreet toetuse taotlejat väljamakstud toetuse LAD-le tagasi maksma.
Ministrite nõukogu 30. novembri 2004. aasta dekreedi nr 1002, mis sisaldab programmdokumendi „Läti maaelu arengukava maaelu arengu programmi rakendamiseks aastatel 2004–2006” rakenduseeskirjasid (
Latvijas Vēstnesis
, 2004, nr 193), lisas 10 on ära toodud LAD-le mahepõllunduse arendamise toetuse saamiseks esitatavad dokumendid. Eelkõige on selles lisas selgitatud, et abi taotleja peab kohustuste kehtivuse perioodil esitama jooksva aasta eest taotluse ja põllumajandusmaa plaani.
Dekreedi nr 1002 lisas 11 on ette nähtud, et kui kohustused jäävad täitmata, tuleb kogu saadud abi LAD-le tagastada.
Ka tuleb täpsustada, et dekreedis nr 255 nimetatud taotluse vorm kinnitati ministrite nõukogu 17. aprilli 2007. aasta dekreediga nr 269, mis puudutab põllumajanduse otsetoetuste kava raames siseriiklike ja Euroopa Liidu toetuste andmise menetlust (
Latvijas Vēstnesis
, 2007, nr 69). See vorm võimaldab taotlejal esitada ühe taotluse korraga nii pindalatoetuse kui ka teiste toetuste, nagu näiteks põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks. Selle vormi alguses on ammendavalt märgitud, milliste abikavade suhtes võib taotluse esitada, ja samuti sisaldab see soovitust tutvuda juhendiga asjaomase aasta eest pindalatoetuse saamiseks. Lõpuks sisaldab vorm allkirja tarvis üleval ruumi, kus on ära toodud järgmine hoiatus:
„Põllumajanduse keskkonnatoetuse taotlemiseks [...] tuleb esitada täidetud lisa. Vastasel juhul keskkonnatoetust [...] ei maksta. Mina, allakirjutanu, kinnitan, et olen läbi lugenud õigusaktides sisalduvad pindala [toetuse] […] ja põllumajanduse keskkonnatoetuse ühtse otsemaksete kava nõuded ja tingimused ja olen tutvunud nende nõuete ja tingimustega, ning deklareerin, et järgin neid nõudeid ja tingimusi täielikult, ning kinnitan, et mind on teavitatud abi saamise kõikidest tingimustest ja asjaolust, et abi makstakse osade kaupa ja seda ei maksta, kui abi saamiseks on esitatud ebaõiget teavet tahtlikult või hooletuse tõttu.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
G. Pusts esitas 21. aprillil 2006 LAD-le taotluse pindalatoetuse saamiseks 2006. aasta eest ja põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks viieaastase kohustuste kehtivuse perioodiga 18,85 hektari suuruse põllumajandusmaa kohta.
9. mail 2007 esitas G. Pusts taotluse pindalatoetuse saamiseks 2007. aasta eest, mille tulemusel ta sai sama aasta 11. juunil LAD-lt kirja, milles teatati, et selles taotluses esitatud andmeid tuleb põhjalikult kontrollida ning ebatäpsuste leidmisel tuleb teda nendest teavitada, et ta saaks need kõrvaldada.
LAD maksis 3. juulil 2007 G. Pustsile põllumajanduse keskkonnateotust summas 1826,77 Läti latti; see summa oli arvestatud 2006. aasta ja viieaastase kohustuste kehtivuse perioodi esemeks oleva 18,85 hektari suuruse põllumajandusmaa eest. 30. juulil 2007 väljastati G. Pustsile sertifikaat majandustegevuse kohta mahepõllumajanduslikule tootmisele ülemineku perioodil.
LAD nõudis 25. aprilli 2008. aasta otsusega G. Pustsilt, et ta tagastaks kogu 2006. aasta eest makstud põllumajanduse keskkonnatoetuse, kuna viieaastase kohustuste kehtivuse perioodi esemeks oleva 18,85 hektari suuruse põllumajandusmaa pindala oli 2007. aastal vähendatud. See otsus tugines asjaolul, et 2007. aasta eest esitatud abitaotluse läbivaatamise käigus tõdes LAD, et G. Pusts ei täpsustanud selle aasta eest esitatud pindalatoetuse taotluse täitmisel, et ta taotles deklareeritud maatükkide osas ka põllumajanduse keskkonnatoetust, kuna ta ei täitnud taotluse C osa üheksandat veergu, milles nimetatakse deklareeritud maatükid, ega lisanud sellele taotlusele lisa „Toetusetaotlused põllumajanduse keskkonnameetmete jaoks”, nagu seda nõuavad asjaomased siseriiklikud õigusnormid. LAD leidis, et seda ei saa pidada G. Pustsi ebatäpsuseks. Seetõttu jõudis ta järeldusele, et G. Pusts ei täitnud enam põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustusi, mis ta oli 2006. aastal võtnud 18,85 hektari suuruse maatükiga seoses, ja järelikult pidi ta kooskõlas viidatud õigusaktidega tagastama juba saadud abi.
LAD kinnitas 11. juuni 2008. aasta otsusega üle oma varasema otsuse. Sellest lähtuvalt pidas ta tulevastest abimaksetest kinni 1228,87 Läti latti ning palus G. Pustsil tagasi maksta ülejäänud summa 597,90 Läti latti.
G. Pusts esitas selle otsuse peale 11. juunil 2008 tühistamiskaebuse Administratīvā rajona tiesale (esimese astme halduskohus). Selles kaebuses palus ta, et LAD maksaks talle kinnipeetud summa ning et talle antaks põllumajanduse keskkonnatoetust, mille andmisest oli 2007. aasta eest keeldutud. G. Pusts möönis, et ta esitas puuduliku abitaotluse, kuid leidis siiski, et tema puhul on täidetud selle abi andmise tingimused ning põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks vajalike maatükkide pindala ei ole tegelikult vähendatud, samuti ei ole nende asukohta muudetud, kuid ta väljendas ennast kogemata ebatäpselt. Leides, et ta on nimetatud kohustusi tegelikult jätkuvalt täitnud, heitis G. Pusts lisaks LAD-le ette, et viimane ei teavitanud teda taotluses esinevatest puudustest ega küsinud temalt täiendavat informatsiooni.
Halduskohus jättis 19. novembri 2009. aasta otsusega kaebuse rahuldamata. Kohus märkis, et kooskõlas asjas kohaldamisele kuuluvate siseriiklike õigusnormidega oli G. Pusts kohustatud viie aasta jooksul esitama deklareeritud tegevuste suhtes igal aastal põllumajanduse keskkonnatoetuse taotluse. Lisaks meenutas kohus, et põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks pidi G. Pusts esitama analoogiliselt 2006. aastaga ka 2007. aasta eest nõuetekohaselt täidetud abitaotluse, millele tuli lisada asjaomaste põllumajandusmaade plaan. Kuna G. Pusts ei täpsustanud 2007. aasta kohta esitatud pindalatoetuse taotluses, et ta taotles selle aasta eest ka põllumajanduse keskkonnatoetust, ega esitanud ka vastavat lisa, leidis halduskohus, et LAD otsustas õigesti, et G. Pusts ei täitnud 2006. aastal põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustusi ja järelikult pidi ta temale makstud abi tagasi maksma.
Muu seas täpsustas Administratīvā rajona tiesa enda otsuses, et G. Pustsi taotluses esinevaid puudusi ei saa pidada ebatäpsusteks, vaid nendes väljendub pigem see, et asjaomastes siseriiklikes õigusaktides ettenähtud põllumajanduse keskkonnatoetuse andmise tingimusi ei ole täidetud. Kuivõrd tingimused ei ole täidetud, peab G. Pusts tagasi maksma põhjendamatult saadud abi, seda isegi juhul, kui ta oli jätkuvalt täitnud oma teisi kohustusi. Samuti võttis kohus arvesse, et LAD-l ei olnud kohustust teavitada G. Pustsi tema taotluses esinevatest puudustest ja tal puudus ka alus juhtida nendele taotleja tähelepanu, kuna taotluse C osa üheksandas veerus ei olnud mainitud ühtegi maatükki ja taotlusele ei olnud lisatud vastavat lisa. Lõpuks märkis halduskohus, et LAD tugines enda otsuses G. Pustsi esitatud informatsioonile, see tähendab viimase abitaotlustele aastate 2006 ja 2007 eest. Halduskohus, kelle käsutuses oli kogu vajalik informatsioon selle otsuse vastuvõtmiseks, leidis, et LAD ei pidanud andma G. Pustsile võimalust enda seisukohta esitada, kuna see ei saanud mõjutada haldusaktide sisu.
G. Pusts esitas Administratīvā rajona tiesa otsuse peale apellatsioonkaebuse Administratīvā apgabaltiesale (teise astme halduskohus). Nimetatud kohus jättis 8. novembri 2010. aasta otsusega apellatsioonkaebuse rahuldamata ja nõustus esimese astme kohtu otsuse põhjendustega, lisades, et G. Pusts oli enda abitaotlustes kinnitanud, et ta oli tutvunud asjaomastes siseriiklikes õigusnormides ette nähtud tingimustega põllumajanduse keskkonnatoetuse saamiseks.
G. Pusts esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Kassatsioonkaebuses leiab ta eelkõige, et kohtuotsus jättis arvestamata teatud liidu õiguse sätete ulatuse antud valdkonnas.
Leides, et põhikohtuasja lahendamine sõltub määruse nr 1257/1999, määruse nr 817/2004 ja määruse nr 796/2004 tõlgendamisest, otsustas Augstākās Tiesas Senāts menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas toetuste tagasimaksmist reguleerivaid […] liidu õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et need võimaldavad pidada toetuse maksmist alusetuks juhul, kui toetuse saaja on oma kohustusi küll edasi täitnud, aga ei ole järginud toetuse taotlemiseks kehtestatud korda?
2.
Kas toetuste tagasimaksmist reguleerivate […] liidu õigusnormidega on kooskõlas õigusnorm, mille kohaselt juba ainuüksi seetõttu, et taotlust ei ole esitatud, loetakse toetuse saaja võetud kohustusi rikkunuks, ilma et talle oleks antud võimalust selle kohta oma seisukohta esitada?
3.
Kas toetuste tagasimaksmist reguleerivate […] liidu õigusnormidega on kooskõlas õigusnorm, mille kohaselt juhul, kui kohapealset kontrolli ei ole enam võimalik läbi viia (sest aasta on mööda läinud) – millest järeldatakse, et toetuse saaja on võetud kohustusi rikkunud –, peab toetuse saaja kogu kohustuste kehtivuse perioodil juba väljamakstud toetussummad tagasi maksma, kaasa arvatud juhul, kui kõnealused summad olid antud ja välja makstud juba mitmeks aastaks?”
Eelotsuse küsimuste analüüs
Kolme eelotsuse küsimusega, mida tuleb uurida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määrust nr 1257/1999, määrust nr 817/2004 ja määrust nr 796/2004 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peab abi saanud isik, kellele anti abi tingimusel, et ta täidab mitme aasta jooksul põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustusi, kogu juba varasemate aastate eest makstud abi tagasi maksma põhjusel, et ta ei ole ühte iga-aastast taotlust esitanud kooskõlas kohaldamisele kuuluvate siseriiklike õigusnormidega, kuigi abisaaja väidab, et ta jätkas asjaomaste maatükkide kasutamisega seotud kohustuste täitmist ja et pädev ametiasutus ei kuulanud tema seisukohta ära, ning kohapealset kontrolli ei ole enam võimalik läbi viia, sest vaidlusalune aasta on möödunud.
Kõigepealt tuleb märkida, et ükski nendest määrustest ei sisalda sätet, millega sellised siseriiklikud õigusaktid oleksid sõnaselgelt vastuolus.
Määruse nr 1257/1999 artiklid 22–24 määratlevad üldtingimused toetuse määramiseks muu hulgas seoses paikkonna säilitamiseks kavandatud põllumajanduslike tootmismeetoditega. Nendest sätetest tuleneb, et põllumajanduse keskkonnatoetust iseloomustab see, et põllumajandustootjad võtavad viieaastase kohustuse järgida keskkonnasõbraliku põllumajandustootmise nõudeid. Vastutasuks põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud vähemalt viieaastase kohustuste võtmise eest annavad riigid igal aastal toetust saamata jäänud tulu või kohustusest tulenevate lisakulude alusel (vt 4. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas
C-241/07: JK Otsa Talu, EKL 2009, lk I-4323
, punkt 36, ja 24. mai 2012. aasta otsus kohtuasjas C-188/11: Hehenberger, punkt 30).
Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 1257/1999 artikli 37 lõige 4 lubab liikmesriikidel sätestada maaelu arenguks ette nähtud liidu toetuse saamisele täiendavaid või piiravaid tingimusi, mis peavad olema kooskõlas selles määruses sätestatud eesmärkide ja nõuetega.
Mis puudutab määruse nr 1257/1999 artiklitel 22–24 põhinevaid keskkonnasõbraliku põllumajandustootmise toetuse saamise taotlusi, siis määruse nr 817/2004 artikli 66 lõige 5 näeb ette, et mitmeaastaste toetuste puhul tehakse avalduse esitamise aastal tehtavale maksele järgnevad maksed iga-aastaste maksetaotluste alusel, välja arvatud juhtudel, kui liikmesriik on kehtestanud artikli 67 lõikes 1 osutatud tõhusad iga-aastased kontrolliprotseduurid. Artikli 66 lõikest 5 tuleneb, et põllumajandustootjatele ei tehta ühtegi väljamakset, kui nad ei ole esitanud iga-aastast maksetaotlust, välja arvatud juhul, kui on olemas eespool nimetatud siseriiklik menetlus. Selle iga-aastase taotluse esitamine on seega artiklitel 22–24 põhineva põllumajanduse keskkonnatoetuse saamise üks tingimustest.
Põllumajanduse keskkonnatoetuse taotluse iga-aastase esitamise tähtsust on rõhutatud ka määruse nr 817/2004 artikli 67 lõikes 1, milles on sätestatud keskkonnasõbraliku põllumajandustootmise mitmeaastaste toetuste kontrollisüsteemi kohta, et esialgsed taotlused kavaga liitumiseks ja järgnevad maksetaotlused vaadatakse läbi viisil, mis tagab tõhusa kontrolli toetuste andmise tingimuste täitmise üle. Iga-aastase taotluse esitamine võimaldab seega kontrollida seoses põllumajanduse keskkonnapoliitikaga võetud kohustuste täitmist. Selle iga-aastase taotluse põhjal saab makseasutus igal aastal tõhusalt kontrollida, kas mitmeaastasi kohustusi on pidevalt täidetud, ja maksta vajadusel toetus välja.
Eeltoodust järeldub, et siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad ühe põllumajanduse keskkonnatoetuse määramise tingimuse kohaselt, et abi taotleja peab tervel viieaastase kohustuste kehtivuse perioodil esitama igal aastal makseasutusele taotluse põllumajanduse keskkonnatoetusega seotud deklareeritud tegevuste kohta, on kooskõlas eespool nimetatud liidu õiguse sätetega. Sellised siseriiklikud õigusnormid kuuluvad seega liikmesriikidele määruse nr 1257/1999 artikli 37 lõike 4 alusel antud tegevusruumi hulka.
Lisaks tuleb meenutada sellise põllumajanduse keskkonnatoetuse osas, mille puhul võetakse mitmeaastane kohustus, et selle toetuse andmise tingimusi tuleb täita terve kohustuste kehtivuse perioodi jooksul, milleks toetus anti (vt eespool viidatud kohtuotsus Hehenberger, punkt 34). Seega, kui täidetud ei ole ühte sellise abi andmise tingimust, nagu selleks on põhikohtuasjas vaidlusalustes siseriiklikes õigusnormides nõutud iga-aastase maksetaotluse esitamine, isegi kui see juhtus vaid ühe korra tervel põllumajanduse keskkonnaprojekti perioodil, mille suhtes abisaaja oli võtnud kohustusi, ei oleks tohtinud sellist abi anda.
Selles osas ei saa asjaolu, et põllumajanduse keskkonnatoetuse saaja jätkas teiste selle abi andmise tingimuste täitmist ja eelkõige asjaomaste maatükkide kasutamisega seotud kohustuste täitmist, välistada, et ta arvatakse välja abisaajate hulgast, kuna ta on eiranud ühte abi saamise tingimustest. Nimelt on mõlema abi andmiseks vaja täita kõiki abi saamise tingimusi tervel põllumajanduse keskkonnaprojekti – mille suhtes abisaaja oli võtnud kohustusi – perioodil ning ka ainult ühe tingimuse eiramisest piisab, et sellele järgneks toetuse saajate hulgast väljaarvamine.
Põllumajanduse keskkonnatoetuse saajate hulgast väljaarvamise puhul selle abi andmiseks sätestatud tingimuste täitmata jätmise tõttu tuleneb määruse nr 817/2004 artikli 71 lõikest 2, milles on viidatud määruse nr 796/2004 artiklile 73, et toetuse saajal on kohustus maksta tagasi kõik põllumajanduse keskkonnatoetuste summad, mis ta on juba saanud seoses abiga, mille saajate hulgas ta on välja arvatud (vt eespool viidatud kohtuotsus Hehenberger, punkt 36).
Ka ei saa põllumajanduse keskkonnatoetuse saaja, kes ei ole esitanud abitaotlust kooskõlas siseriiklike õigusnormidega, mille kohaselt tuleb selle abi andmiseks esitada igal aastal taotlus, tugineda õigusele olla selles asjas ära kuulatud. Ükski määruse nr 1257/1999, määruse nr 817/2004 ja määruse nr 796/2004 säte ei anna sellist õigust põllumajandustootjale, kes ei ole esitanud nõuetekohast põllumajanduse keskkonnatoetuse saamise taotlust. Isegi kui eeldada, et põllumajandustootjat, kes ei ole sellist taotlust esitanud, võib selles osas ära kuulata, ei saa selline ärakuulamine mõjutada nende põllumajanduse keskkonnatoetuse andmise tingimuste eiramise tagajärgi, mida ta oli kohustunud täitma. Nimelt ei saa see põllumajandustootja õigustada nende tingimuste rikkumist.
Ka ei saa asjaolu, et asjaomaseid maatükke ei saa enam kohapeal kontrollida, kuna vaidlusalune aasta on möödunud, mõjutada põllumajanduse keskkonnatoetuse saajate hulgast väljaarvamist selle abi andmise tingimuste täitmata jätmise tõttu ja ebaõiglaselt makstud abisummade tagasimaksmist. Nimelt, kui ka eeldada, et see kontroll oleks võimalik, piisab üksnes ühe tingimuse eiramisest, et sellele järgneks toetuse saajate hulgast väljaarvamine ja seega ka abi tagasimaksmine.
Kõigi eespool toodud kaalutluste põhjal tuleb esitatud kolmele küsimusele vastata, et määrust nr 1257/1999, määrust nr 817/2004 ja määrust nr 796/2004 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peab abi saanud isik, kellele anti abi tingimusel, et ta täidab mitme aasta jooksul põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustusi, kogu juba varasemate aastate eest makstud abi tagasi maksma põhjusel, et ta ei ole ühte iga-aastast taotlust esitanud kooskõlas kohaldamisele kuuluvate siseriiklike õigusnormidega, kuigi abisaaja väidab, et ta jätkas asjaomaste maatükkide kasutamisega seotud kohustuste täitmist ja et pädev ametiasutus ei kuulanud tema seisukohta ära, ning kohapealset kontrolli ei ole enam võimalik läbi viia, sest vaidlusalune aasta on möödunud.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta, mida on muudetud nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1783/2003, komisjoni 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 817/2004, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad määruse nr 1257/1999 kohaldamiseks, ja komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid, tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt peab abi saanud isik, kellele anti abi tingimusel, et ta täidab mitme aasta jooksul põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustusi, kogu juba varasemate aastate eest makstud abi tagasi maksma põhjusel, et ta ei ole ühte iga-aastast taotlust esitanud kooskõlas kohaldamisele kuuluvate siseriiklike õigusnormidega, kuigi abisaaja väidab, et ta jätkas asjaomaste maatükkide kasutamisega seotud kohustuste täitmist ja et pädev ametiasutus ei kuulanud tema seisukohta ära, ja kohapealset kontrolli ei ole enam võimalik läbi viia, sest vaidlusalune aasta on möödunud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: läti.