CELEX: 62008TJ0117
Sprogordning
meddelelse om ledig stilling med henblik på ansættelse af en generalsekretær for EØSU
offentliggørelse på tre officielle sprog
oplysning vedrørende meddelelsen om ledig stilling
offentliggørelse på alle de officielle sprog
annullationssøgsmål
formaliteten
artikel 12 EF og 290 EF
artikel 12 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber
forordning nr. 1

Retsforskrifter
Artikel 12 EF og 290 EF bestemmer:
»
Artikel 12
Inden for denne traktats anvendelsesområde og med forbehold af dennes særlige bestemmelser er al forskelsbehandling, der udøves
på grundlag af nationalitet, forbudt.
[…]
Artikel 290
Med forbehold af de i Domstolens statut fastsatte bestemmelser fastlægger Rådet med enstemmighed den ordning, der skal gælde
for Fællesskabets institutioner på det sproglige område.«
Artikel 22 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proklameret den 7. december 2000 i Nice (EFT C 364,
s. 1, herefter »charteret«), lyder således:
»Unionen respekterer den kulturelle, religiøse og sproglige mangfoldighed.«
I artikel 1, 4, 5 og 6 i Rådets forordning nr. 1 af 15. april 1958 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske
Fællesskab på det sproglige område (EFT 1952-1958, s. 59), bestemmes i den affattelse, som er relevant for denne sag:
»
Artikel 1
De officielle sprog og arbejdssprogene for Unionens institutioner er bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk,
irsk, italiensk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk,
tjekkisk, tysk og ungarsk.
[...]
Artikel 4
Forordninger og andre dokumenter, der er almengyldige, affattes på de officielle sprog.
Artikel 5
Den Europæiske Unions Tidende
udkommer på de officielle sprog.
Artikel 6
Fællesskabets institutioner kan i deres forretningsorden fastsætte de nærmere regler for denne ordning på det sproglige område.«
Artikel 1, stk. 2 og 3, i bilag III til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) lyder
således:
»2.      Meddelelse om de generelle udvælgelsesprøver skal gives senest en måned før udløbet af den for indlevering af ansøgninger
fastsatte frist og i påkommende tilfælde mindst to måneder før tidspunktet for prøverne i
De Europæiske Fællesskabers Tidende
.
3. Alle udvælgelsesprøver skal inden for samme frister bekendtgøres i de tre Europæiske Fællesskabers institutioner.«
Artikel 12 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vilkårene«) har følgende ordlyd:
»1.      Det skal ved ansættelse af midlertidigt ansatte tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste
krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på så bredt et geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere
i Fællesskabets medlemsstater.«

Tvistens baggrund
Den 28. december 2007 blev meddelelse om ledig stilling nr. 73/07 vedrørende stillingen som generalsekretær i Det Europæiske
Økonomiske og Sociale Udvalgs (EØSU) sekretariat (herefter »den anfægtede meddelelse om ledig stilling«) i henhold til artikel
2, litra a), og artikel 8 i vilkårene offentliggjort kun i den tyske, engelske og franske udgave af
Den Europæiske Unions Tidende
(EUT C 316 A, s. 1). I den anfægtede meddelelse om ledig stilling præciseres, at generalsekretæren ansættes som midlertidigt
ansat i lønklasse AD 16, tredje løntrin.
I rubrikken »Kvalifikationskrav« nævntes i den anfægtede meddelelse om ledig stilling bl.a. kravet om at »[være] fastansat
tjenestemand eller midlertidig ansat i tjeneste i en europæisk institution, organ, kontor eller agentur« og om at have et
»[i]ndgående kendskab til et af Den Europæiske Unions officielle sprog og [et] særdeles godt kendskab til mindst to andre
af Unionens officielle sprog«, og det blev præciseret, at »[a]f tjenstlige grunde [var] et godt kendskab til engelsk og/eller
fransk yderst ønskeligt«. I rubrikken »Sidste frist for indgivelse af ansøgninger« anførtes i meddelelsen om ledig stilling
den »28. januar 2008«.
I en meddelelse (herefter »den korte meddelelse«), som blev udfærdiget og offentliggjort på alle de officielle sprog, og som
ligeledes blev offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
af 28. december 2007 (EUT C 316, s. 61), anførtes, at »[d]et [blev bekendtgjort] for personalet i Fællesskabets institutioner,
at den [anfægtede meddelelse om ledig stilling] [blev] offentligg[jort] i
Den Europæiske Unions Tidende
på fransk, tysk og engelsk (EUT C 316 A af 28.12.2007)«.
Den 30. januar 2008 blev en berigtigelse til den anfægtede meddelelse om ledig stilling (herefter »berigtigelsen«) offentliggjort
i
Den Europæiske Unions Tidende
på kun tysk, engelsk og fransk (EUT C 25 A, s. 19). I berigtigelsen angav EØSU en ny frist for indgivelse af ansøgninger
til stillingen som generalsekretær, nemlig den 8. februar 2008.
I en berigtigelse til den anfægtede meddelelse om ledig stilling, som blev udfærdiget og offentliggjort på alle de officielle
sprog og ligeledes offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
af 30. januar 2008 (EUT C 25, s. 21), anførtes, at »[d]et [blev bekendtgjort] for personalet i Fællesskabets institutioner,
at [den anfægtede meddelelse om ledig stilling], som blev offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
på fransk, tysk og engelsk (EUT C 316 A af 28.12.2007), [var] blevet ændret (jf. EUT C 25 A af 30.1.2008)«.

Retsforhandlinger og parternes påstande
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 11. marts 2008 har Den Italienske Republik anlagt denne sag mod Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber og EØSU med henblik på annullation af den anfægtede meddelelse om ledig stilling og af berigtigelsen
hertil.
Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 29. april 2008 fremsatte Kommissionen en formalitetsindsigelse i medfør
af artikel 114 i Rettens procesreglement.
Ved begæring indleveret til Rettens Justitskontor den 5. juni 2008 har Kongeriget Spanien anmodet om tilladelse til at intervenere
til støtte for Den Italienske Republiks påstande. Ved kendelse af 11. juli 2008 har formanden for Rettens Sjette Afdeling
givet tilladelse til denne intervention.
Den 28. august 2008 indgav Kongeriget Spanien et interventionsindlæg.
Ved kendelse af 16. december 2008 afviste Retten (Sjette Afdeling) sagen, for så vidt som den var anlagt mod Kommissionen.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Sjette Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling
og har som led i de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, der er omhandlet i artikel 64 i Rettens procesreglement,
anmodet parterne om skriftligt at besvare en række spørgsmål. Parterne har efterkommet anmodningerne.
Ved skrivelse af 11. februar 2010 har Kongeriget Spanien meddelt, at det ikke deltager i retsmødet.
Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten under retsmødet den 14. april 2010.
Da dommer Tchipev havde forfald efter afslutningen af den mundtlige forhandling, er sagen blevet henvist til dommer Vadapalas
som refererende dommer, og dommer Jürimäe blev i henhold til procesreglementets artikel 32, stk. 3, udpeget, for at afdelingen
kunne blive beslutningsdygtig.
Ved kendelse af 8. juli 2010 har Retten (Sjette Afdeling) i dennes nye sammensætning genåbnet den mundtlige forhandling, og
parterne blev underrettet om, at de ville blive hørt i et nyt retsmøde den 22. september 2010.
Ved skrivelser af henholdsvis 16. og 19. juli 2010 meddelte Den Italienske Republik og EØSU Retten, at de gav afkald på et
nyt retsmøde.
Formanden for Rettens Sjette Afdeling besluttede følgelig at afslutte den mundtlige forhandling.
Den Italienske Republik har, støttet af Kongeriget Spanien, nedlagt påstand om annullation af den anfægtede meddelelse om
ledig stilling og berigtigelsen hertil.
Kongeriget Spanien har desuden nedlagt påstand om, at EØSU tilpligtes at betale sagens omkostninger.
EØSU har nedlagt følgende påstande:
–        Sagen afvises, subsidiært frifindes sagsøgte.
–        Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger
1.
Formaliteten
Uden at fremføre en egentlig formalitetsindsigelse i medfør af procesreglementets artikel 114 har EØSU bestridt, at denne
sag, der er anlagt i medfør af artikel 230 EF, kan antages til realitetsbehandling.

Parternes argumenter
EØSU har gjort gældende, at dets retsakter ikke er udstedt af nogen af de institutioner, der er nævnt i artikel 230, stk. 1,
EF, og har henvist til Domstolens dom af 15. marts 2005 i sagen Spanien mod Eurojust (sag C-160/03, Sml. I, s. 2077, præmis
35-44). Ifølge EØSU fremgår det i det væsentlige af denne doms begrundelse, at sagen ikke kun blev afvist, fordi Eurojust
ikke hører til blandt ovennævnte institutioner, men ligeledes på grund af selve karakteren af de anfægtede retsakter, dvs.
indkaldelser af ansøgninger, som ikke henhører under de retsakter, der er omhandlet i artikel 230 EF.
Den Italienske Republik har i det væsentlige bestridt, at EØSU ikke kan optræde som part i et søgsmål i henhold til artikel
230 EF.

Rettens bemærkninger
Indledningsvis konstateres, at EØSU ikke hører til blandt de institutioner, der er omhandlet i artikel 230, stk. 1, EF. Imidlertid
er denne konstatering ikke til hinder for, at Retten prøver lovligheden af dets retsakter.
Som det fremgår bl.a. af Rettens dom af 8. oktober 2008, Sogelma mod AER (sag T-411/06, Sml. II, s. 2771, præmis 36), og af
dom af 2. marts 2010, Evropaïki Dynamiki mod EMSA (sag T-70/05, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 64), der
henviser til Domstolens dom af 23. april 1986 i sagen Les Verts mod Parlamentet, benævnt »Les Verts-dommen« (sag 294/83, Sml.
s. 1339), er Det Europæiske Fællesskab et retsfællesskab, og der er ved traktaten indført et fuldstændigt retsmiddel- og proceduresystem,
hvormed Domstolen skal kunne kontrollere lovligheden af institutionernes retsakter. Traktatens ordning giver adgang til direkte
søgsmål til prøvelse af enhver af institutionerne vedtagen bestemmelse, som er bestemt til at afføde retsvirkninger. På det
grundlag fastslog Domstolen i Les Verts-dommen, at retsakter fra Europa-Parlamentet, der har til formål at have retsvirkninger
i forhold til tredjemand, kan gøres til genstand for annullationssøgsmål, selv om traktatbestemmelsen vedrørende annullationssøgsmål,
i den dagældende affattelse, alene opregnede Rådet for Den Europæiske Unions og Kommissionens retsakter. En fortolkning af
denne bestemmelse, hvorefter Parlamentets retsakter ikke hører til retsakter, som kan anfægtes, ville ifølge Domstolen føre
til et resultat, der er i strid såvel med traktatens ånd, således som den er udtrykt i EF-traktatens artikel 164 (nu artikel
220 EF), som med dens system (jf. i denne retning Les Verts-dommen, præmis 23-25).
Af denne dom kan der udledes det almindelige princip om, at enhver retsakt, der er udstedt af et EU-organ, såsom EØSU, og
som har til formål at have retsvirkninger i forhold til tredjemand, bør kunne underlægges domstolskontrol (jf. analogt dommen
i sagen Evropaïki Dynamiki mod EMSA, præmis 65).
Ganske vist nævner Les Verts-dommen kun fællesskabsinstitutionerne, mens EØSU, som fastslået ovenfor i præmis 29, ikke hører
til de institutioner, der er omhandlet i artikel 230 EF. Imidlertid bemærkes, at et organ som EØSU har kompetence til at vedtage
meddelelser om ledig stilling som det i denne sag omhandlede. Sådanne retsakter fastsætter betingelserne for ansættelse i
den pågældende stilling, og hvilke personer der kan forvente at få en ansøgning imødekommet, hvorfor meddelelserne udgør akter,
der indeholder et klagepunkt mod potentielle ansøgere, som er udelukket fra at ansøge (Domstolens dom af 19.6.1975, sag 79/74,
Küster mod Parlamentet, Sml. s. 725, præmis 5-8, og af 11.5.1978, sag 25/77, De Roubaix mod Kommissionen, Sml. s. 1081, præmis
7-9, samt Rettens dom af 20.11.2008, sag T-185/05, Italien mod Kommissionen, Sml. II, s. 3207, præmis 55). Følgelig konstateres,
at situationen for EØSU, som er et organ med beføjelse til at vedtage retsakter som de i denne sag omhandlede, der har retsvirkninger
i forhold til tredjemand, er sammenlignelig med situationen for Parlamentet i den sag, der gav anledning til Les Verts-dommen.
Det vil ikke være acceptabelt, at sådanne retsakter i et retsfællesskab ikke kan gøres til genstand for domstolsprøvelse (jf.
analogt dommen i sagen Evropaïki Dynamiki mod EMSA, præmis 66 og den deri nævnte retspraksis).
Det følger heraf, at den anfægtede meddelelse om ledig stilling, som blev vedtaget af EØSU, og som er bestemt til at afføde
retsvirkninger i forhold til alle de ansøgere, hvis ansøgning ikke imødekommes i henhold til de krævede betingelser, udgør
en anfægtelig retsakt.
Denne konklusion berøres ikke af den af EØSU påberåbte dom i sagen Spanien mod Eurojust, hvori et annullationssøgsmål på grundlag
af artikel 230 EF til prøvelse af indkaldelser af ansøgninger til stillinger som midlertidigt ansatte blev afvist, idet Domstolen
i denne dom bemærkede, at artikel 41 EU, der fandt anvendelse i det pågældende tilfælde, ikke indeholdt nogen bestemmelser
om, at artikel 230 EF finder anvendelse på bestemmelserne om politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager i afsnit
VI i traktaten om Den Europæiske Union, hvoraf Eurojust er omfattet, idet Domstolens kompetence på dette område er fastsat
ved artikel 35 EU, som henviser til artikel 46, litra b), EU (dommen i sagen Spanien mod Eurojust, præmis 38).
Det følger således af artikel 230, stk. 1, EF, som fortolket i lyset af Les Verts-dommen (præmis 23-25), og dommen i sagen
Sogelma mod AER (præmis 36-37), at nærværende søgsmål kan antages til realitetsbehandling.
2.
Om realiteten
Den Italienske Republik har til støtte for søgsmålet i det væsentlige gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel
1, 4, 5 og 6 i forordning nr. 1, af artikel 12 EF, 253 EF og 290 EF, af artikel 6 EU, af artikel 1, stk. 2 og 3, i bilag III
til vedtægten, af charterets artikel 22, af artikel 12 i vilkårene, af principperne om forbud mod forskelsbehandling, om flersprogethed
og om beskyttelse af den berettigede forventning, samt at der foreligger magtfordrejning.
Retten skal for det første undersøge spørgsmålet, om EØSU har kompetence til at fastlægge sprogordningen for den anfægtede
meddelelse om ledig stilling i henhold til artikel 290 EF. For det andet undersøges spørgsmålet, om EØSU i forbindelse med
fastlæggelsen af nævnte sprogordning har tilsidesat artikel 1, 4, 5 og 6 i forordning nr. 1. For det tredje undersøges spørgsmålet,
om den fuldstændige offentliggørelse i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tre sprog samt angivelsen i den anfægtede meddelelse om ledig stilling
om et godt kendskab til engelsk og/eller fransk blandt kvalifikationskravene er i strid med principperne om forbud mod forskelsbehandling
og flersprogethed. I tilfælde af, at svaret på dette spørgsmål er benægtende, undersøges for det fjerde påstandene om tilsidesættelse
af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, om magtfordrejning og om manglende begrundelse.

Om tilsidesættelse af artikel 290 EF
Parternes argumenter
Den Italienske Republik er af den opfattelse, at EØSU har sat sig i Rådets sted og fastsat sprogordningen for den anfægtede
meddelelse om ledig stilling i strid med artikel 290 EF, mens den blot burde have fulgt den ordning, der er fastsat af Rådet
i forordning nr. 1. I øvrigt tillægger ingen af de retsregler, som gælder for EØSU, udvalget kompetencer på det sproglige
område.
Kongeriget Spanien støtter Den Italienske Republiks argumenter hvad angår EØSU’s manglende kompetence til at ændre den sprogordning,
der er fastsat i artikel 290 EF.
EØSU har ikke bestridt den omstændighed, at det alene er Rådet, som kan vedtage de retsakter, der fastlægger den sproglige
ordning i Fællesskabet, jf. artikel 290 EF. EØSU har imidlertid anført, at Rådet i henhold til artikel 6 i forordning nr. 1
har overladt institutionerne et råderum i forbindelse med deres interne behov, som EØSU har benyttet sig af ved offentliggørelsen
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling.
Rettens bemærkninger
Forordning nr. 1, som fastsætter den sproglige ordning for institutionerne, blev vedtaget af Rådet i medfør af artikel 290
EF. Artikel 6 i nævnte forordning tillader udtrykkeligt institutionerne i deres forretningsorden at fastsætte de nærmere regler
for denne ordning på det sproglige område, en kompetence i forbindelse med hvis udøvelse der i øvrigt bør indrømmes dem en
vis autonomi af hensyn til deres funktion (jf. generaladvokat Poiares Maduros forslag til afgørelse til dommen i sagen Spanien
mod Eurojust, Sml. I, s. 2079, punkt 48 og den deri nævnte retspraksis).
Henset til ovenstående bemærkninger må det fastslås, at den anfægtede meddelelse om ledig stilling ikke er i strid med artikel
290 EF, men er vedtaget i henhold til den kompetence, der er indrømmet fællesskabsinstitutionerne og ‑organerne i artikel
6 i forordning nr. 1.
Heraf følger, at anbringendet vedrørende tilsidesættelse af artikel 290 EF skal forkastes.

Om tilsidesættelse af artikel 1, 4, 5 og 6 i forordning nr. 1
Parternes argumenter
Den Italienske Republik har for det første gjort gældende, at offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tysk, engelsk og fransk er i strid med artikel 4 og 5 i forordning nr. 1.
Almengyldige retsakter, såsom en meddelelse om ledig stilling, skal nemlig udfærdiges på alle de officielle sprog, jf. artikel
4 i forordning nr. 1, og således offentliggøres i
Den Europæiske Unions Tidende
på alle de officielle sprog, jf. artikel 5 i forordning nr. 1.
Udtrykket »dokumenter, der er almengyldige«, som er anvendt i artikel 4 i forordning nr. 1, udelukker, at denne bestemmelse
alene henviser til normative retsakter. I forordning nr. 1 fastsættes således, at alle institutionernes viljeserklæringer,
som kan interessere samtlige borgere i Unionen, offentliggøres i
Den Europæiske Unions Tidende
på alle de officielle sprog. En meddelelse om ledig stilling er en retsakt, som har disse kendetegn.
Den Italienske Republik har ligeledes bemærket, at artikel 1, stk. 2 og 3, i bilag III til vedtægten, som fastsætter regler
for stedet for offentliggørelsen af meddelelsen om udvælgelsesprøven og fristen for indlevering af ansøgninger til en udvælgelsesprøve,
ikke indeholder oplysninger om de sprog, hvorpå meddelelsen skal offentliggøres. Tværtimod bestemmes i artikel 4 i forordning
nr. 1, at forordninger eller andre dokumenter, der er almengyldige, skal affattes på alle de officielle sprog.
Den Italienske Republik har dernæst anført, at angivelsen i den anfægtede meddelelse om ledig stilling af kun to sprog som
arbejdssprog i EØSU er i strid med artikel 1 i forordning nr. 1, i henhold til hvilken alle medlemsstaternes nationale sprog
har status som officielle sprog og arbejdssprog. Denne begrænsning indfører desuden et hierarki mellem medlemsstaternes sprog,
som er i strid med denne artikel.
Denne begrænsning kan heller ikke begrundes i artikel 6 i forordning nr. 1. Ganske vist gør denne bestemmelse det muligt for
institutionerne at fastsætte de nærmere regler for sprogordningen i deres forretningsorden. Imidlertid vedrører denne mulighed
kun institutionernes interne funktion og ikke forløbet af eksterne udvælgelsesprøver, der tilsigter at ansætte det personale,
der skal arbejde i institutionernes tjeneste. Endvidere har ingen institution indtil nu vedtaget en forretningsorden, som
fastsætter anvendelse af specifikke sprog internt i institutionen og end mindre anvendelse af tysk, engelsk eller fransk,
idet der dog er fastsat en undtagelse med hensyn til Domstolen, som forsætligt nævnes specielt i artikel 7 i forordning nr. 1.
Kongeriget Spanien er af den opfattelse, at artikel 6 i forordning nr. 1 gør det muligt for institutionerne at fastsætte de
nærmere regler for sprogordningen i deres forretningsorden. Kongeriget Spanien har imidlertid for det første tilføjet, at
der ikke findes skriftlige regler om, at tysk, engelsk og fransk er interne arbejdssprog. For det andet er den anfægtede meddelelse
om ledig stilling ikke rettet mod institutionernes personale. For det tredje findes der en praksis fra Domstolen, som forbyder,
at der foretages en prioritering mellem sprogene (Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-296/95, EMU Tabac m.fl., Sml. I, s. 1605,
præmis 36).
EØSU har bestridt samtlige Den Italienske Republiks argumenter.
Rettens bemærkninger
Artikel 1, 4 og 5 i forordning nr. 1, som er påberåbt af sagsøgeren, finder ikke anvendelse på forholdet mellem institutionerne
og deres tjenestemænd og øvrige ansatte, idet disse artikler kun fastsætter den sprogordning, der gælder mellem institutionerne
og en medlemsstat eller en person, som er undergivet en medlemsstats jurisdiktion (jf. i denne retning Rettens dom af 5.10.2005,
sag T-203/03, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 279, og II, s. 1287, præmis 60, og dommen i sagen Italien mod
Kommissionen, præmis 117). Det samme gælder derfor hvad angår forholdet mellem organerne, såsom EØSU, og Fællesskabernes tjenestemænd
og øvrige ansatte.
Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte, samt ansøgerne til sådanne stillinger, er nemlig undergivet Fællesskabernes
jurisdiktion hvad angår anvendelsen af vedtægtens bestemmelser, herunder bestemmelserne vedrørende ansættelse i en institution
(jf. analogt Rettens dom af 7.2.2001, sag T-118/99, Bonaiti Brighina mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 25, og II, s. 97,
præmis 13, og dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 118).
Begrundelsen for, at Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte og ansøgere til sådanne stillinger er ligestillede med
hensyn til den sprogordning, der finder anvendelse, er, at sådanne ansøgere kun optager forbindelse med en institution for
at opnå en stilling som tjenestemand eller øvrig ansat, for hvilken der kræves visse sprogkundskaber, som kan være foreskrevet
i de fællesskabsbestemmelser, der gælder for besættelsen af den pågældende stilling (jf. analogt dommen i sagen Italien mod
Kommissionen, præmis 119).
Heraf følger, at artikel 1, 4 og 5 i forordning nr. 1 ikke finder anvendelse på den anfægtede meddelelse om ledig stilling.
Artikel 6 i forordning nr. 1 tillader udtrykkeligt institutionerne i deres forretningsorden at fastsætte de nærmere regler
for sprogordningen. Under disse omstændigheder er det institutionernes ansvar at vælge det interne kommunikationssprog, idet
hver institution kan pålægge sine ansatte og dem, som søger ansættelse, at benytte dette sprog (jf. i denne retning generaladvokat
Poiares Maduros forslag til afgørelse til dommen i sagen Spanien mod Eurojust, punkt 46). Valget af, på hvilke sprog eksterne
offentliggørelser af meddelelser om ledige stillinger skal foregå, er ligeledes institutionernes ansvar (jf. i denne retning
dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 122).
Følgelig skal argumentet om, at EØSU har gjort brug af en mulighed, som ikke er tillagt det ved artikel 6 i forordning nr. 1,
forkastes.
Henset til det ovenstående, skal anbringendet om tilsidesættelse af artikel 1, 4, 5 og 6 i forordning nr. 1 forkastes.

Om tilsidesættelse af principperne om forbud mod forskelsbehandling og om flersprogethed
Parternes argumenter
Den Italienske Republik er for det første af den opfattelse, at offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på tre sprog ikke gjorde det muligt for alle unionsborgere at få kendskab hertil
på lige vilkår i henhold til det i artikel 12 EF indeholdte princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.
Der tillægges nemlig tysksprogede, engelsksprogede eller fransksprogede borgere en konkurrencemæssig fordel i forhold til
alle de øvrige unionsborgere. Offentliggørelsen er ligeledes i strid med princippet om flersprogethed, som er fastsat i artikel
6, stk. 3, EU, og i charterets artikel 22, for så vidt som enhver unionsborger har ret til på sit eget sprog at blive underrettet
om fællesskabsretsakter, som berører hans rettigheder, så meget desto mere som han læser
Den Europæiske Unions Tidende
på sit modersmål.
Den Italienske Republik har anført, at det er uden betydning, at adskillige unionsborgere, som ikke tilhører de tysksprogede,
engelsksprogede eller fransksprogede medlemsstater, og bl.a. italienske statsborgere, har ansøgt om stillingen som generalsekretær
for EØSU, idet de fik kendskab til den ledige stilling gennem den korte meddelelse, som blev offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
samme dag som den anfægtede meddelelse om ledig stilling på de øvrige officielle sprog. Der er tale om et helt tilfældigt
sammenfald af omstændigheder, som ikke udelukker forskelsbehandlingen.
Der foreligger ligeledes forskelsbehandling som følge af nationalitet for så vidt angår fristen for indgivelse af ansøgningerne
til stillingen som generalsekretær for EØSU. Selv om de tysksprogede, engelsksprogede eller fransksprogede ansøgere rådede
over en frist på en måned fra offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling, rådede de øvrige ansøgere nemlig over en kortere frist, da de først fik kendskab
til meddelelsen efter at have læst den korte meddelelse offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
på deres modersmål, hvori der med henblik på læsning af den fulde tekst til den anfægtede meddelelse om ledig stilling henvises
til den tyske, engelske og franske version af
Den Europæiske Unions Tidende
.
Den Italienske Republik er ligeledes af den opfattelse, at offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tre sprog er i strid med selve ordlyden af artikel 1, stk. 2 og 3, i
bilag III til vedtægten, med artikel 12 i vilkårene og med artikel 72, stk. 2, i EØSU’s forretningsorden.
Den Italienske Republik har anført, at nødvendigheden af et godt kendskab til engelsk eller fransk ligeledes medfører en åbenlys
forskelsbehandling af de øvrige sprog, hvilket er i strid med principperne om forbud mod forskelsbehandling og om flersprogethed.
Dette krav medfører desuden en lige så åbenlys forskelsbehandling af alle de borgere, som foruden deres eget sprog har kendskab
til et andet og måske også et tredje, fjerde og femte officielt sprog, hvoriblandt hverken findes engelsk eller fransk.
Den Italienske Republik har i øvrigt anført, at en meddelelse om udvælgelsesprøve eller en meddelelse om ledig stilling er
en tekst af rent juridisk indhold, hvorved ansøgeren får et indtryk af sine egne rettigheder og pligter i forhold til en vigtig
retsakt, såsom deltagelse i en udvælgelsesprøve i institutionerne. Følgelig bliver ansøgere, som har et indgående kendskab
til tysk, engelsk eller fransk, begunstiget hvad angår læsning af en meddelelse offentliggjort i sin helhed i
Den Europæiske Unions Tidende
på disse tre sprog i forhold til alle andre ansøgere, som ikke har et indgående kendskab til et af disse tre sprog.
Kongeriget Spanien tilslutter sig det af Den Italienske Republik påberåbte argument, hvorefter offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tre sprog tilsidesætter artikel 12 EF, og har tilføjet, at denne slags
selektiv offentliggørelse indfører en meget alvorlig præcedens, hvis den blev anvendt på andre områder, da den ville have
den konsekvens, at kun tre sprogudgaver af
Den Europæiske Unions Tidende
ville være pålidelige og fuldstændige.
EØSU har påpeget, at det påhviler Den Italienske Republik af godtgøre, at offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tre sprog har forhindret alle unionsborgere i at få kendskab til, at
meddelelsen findes på lige eller ikke-diskriminerende vilkår, og har anført, at der ikke er fremført faktuelle oplysninger
hvad angår denne angivelige forhindring.
Den omstændighed, at adskillige unionsborgere, som ikke tilhører de tysksprogede, engelsksprogede eller fransksprogede medlemsstater,
har ansøgt om stillingen som generalsekretær for EØSU, skyldes ikke et sammenfald af omstændigheder, men forklares ved offentliggørelsen
i
Den Europæiske Unions Tidende
på alle de officielle sprog af den korte meddelelse med omtale af offentliggørelsen den anfægtede meddelelse om ledig stilling.
EØSU er af den opfattelse, at Den Italienske Republiks argument om, at de ansøgere, hvis »første sprog« ikke er tysk, engelsk
eller fransk, råder over en kortere frist end den frist, som tysksprogede, engelsksprogede eller fransksprogede ansøgere råder
over, og således er genstand for en uberettiget forskelsbehandling, er ubegrundet. Enhver potentiel ansøger, der har fået
kendskab til den anfægtede meddelelse om ledig stilling gennem den korte meddelelse offentliggjort i
Den Europæiske Unions Tidende
på hans modersmål, kunne hurtigt have anskaffet sig den fulde tekst til den anfægtede meddelelse om ledig stilling. De eventuelt
interesserede personer er kvalificerede personer med lang erfaring som tjenestemænd eller øvrige ansatte i institutionerne
og råder følgelig over alle de nødvendige værktøjer med henblik på let at anskaffe sig en given sprogudgave af
Den Europæiske Unions Tidende
.
EØSU har ligeledes bestridt Den Italienske Republiks argument om, at begrænsningen til engelsk eller fransk medfører forskelsbehandling
af de øvrige officielle sprog. For det første er engelsk og fransk, samt tysk, de mest anvendte arbejdssprog i institutionerne
igennem mere end 35 år. For det andet er de ansøgere, som den anfægtede meddelelse om ledig stilling navnlig henvender sig
til, tjenestemænd eller øvrige ansatte i Fællesskaberne med lang arbejdserfaring på et højt niveau i fællesskabsinstitutionerne-
og agenturerne og derfor udmærket i stand til at forstå den anfægtede meddelelse om ledig stilling i dets mindste detaljer
og følgelig i stand til at gøre sig fuldt ud bekendt med det præcise indhold heraf.
Rettens bemærkninger
–       Indledende bemærkninger
Det bemærkes, at dette anbringende falder i to led. I forbindelse med det første led er Retten nærmere bestemt blevet anmodet
om at tage stilling til, om offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling på kun tre sprog, dvs. tysk, engelsk og fransk, er i overensstemmelse med principperne
om forbud mod forskelsbehandling og om flersprogethed. I forbindelse med det andet led er Retten blevet anmodet om at tage
stilling til, om angivelsen i den anfægtede meddelelse om ledig stilling af et godt kendskab til engelsk og/eller fransk blandt
de »yderst ønskelige« kvalifikationer og ikke, som påberåbt af sagsøgeren, blandt de »krævede« kvalifikationer, er i overensstemmelse
med principperne om forbud mod forskelsbehandling og om flersprogethed.
–       Om første led vedrørende den selektive offentliggørelse i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling
For det første bemærkes, at ingen bestemmelse og intet princip i fællesskabsretten foreskriver, at meddelelser om ledig stilling
som den i sagen omhandlede systematisk skal offentliggøres i
Den Europæiske Unions Tidende
på alle de officielle sprog (jf. analogt dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 115).
Det er rigtigt, at den i den anfægtede meddelelse om ledig stilling omhandlede ledige stilling potentielt kan interessere
ansøgere fra enhver medlemsstat. Således som Domstolen tidligere har fastslået, kan de mange henvisninger i EF-traktaten til
sprogbrug dog ikke betragtes således, at de er udtryk for et generelt fællesskabsretligt princip, der sikrer enhver borger
en ret til, at alt, hvad der kan berøre hans interesser, under alle omstændigheder skal være affattet på hans sprog (Domstolens
dom af 9.9.2003, sag C-361/01 P, Kik mod KHIM, Sml. I, s. 8283, præmis 82, og dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis
116).
For det andet konstateres, at selv om administrationen kan træffe de foranstaltninger, den finder passende, med henblik på
at regulere visse aspekter af proceduren for ansættelse af personale, må disse foranstaltninger ikke føre til, at ansøgerne
til en given stilling forskelsbehandles på grundlag af sprog (jf. analogt dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis
127).
Artikel 12, stk. 1, i vilkårene er nemlig til hinder for, at institutionen stiller krav om, at ansøgere til en stilling som
midlertidigt ansat har indgående kendskab til et bestemt officielt sprog, hvis dette sprogkrav er ensbetydende med, at den
pågældende stilling forbeholdes en bestemt nationalitet, uden at dette er begrundet i hensyn, der vedrører tjenestens funktion
(jf. analogt Domstolens dom af 4.3.1964, sag 15/63, Lassalle mod Parlamentet, Sml. 1954-1964, s. 459; org.ref.: Rec. s. 57,
på s. 73 og 74, og dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 129).
Heraf følger, at hvis EØSU beslutter at offentliggøre den fulde tekst til en meddelelse om en ledig stilling som generalsekretær
på visse sprog i
Den Europæiske Unions Tidende
, skal det for at undgå, at de ansøgere, som en sådan meddelelse potentielt kan interessere, forskelsbehandles på grundlag
af sprog, træffe passende foranstaltninger til at gøre alle de nævnte ansøgere bekendt med, at den pågældende meddelelse om
en ledig stilling findes, og i hvilke udgaver den er offentliggjort i sin helhed (jf. analogt dommen i sagen Italien mod Kommissionen,
præmis 130).
Når denne betingelse er opfyldt, indebærer offentliggørelsen af en meddelelse om en ledig stilling på et begrænset antal sprog
i
Den Europæiske Unions Tidende
ikke, at de forskellige ansøgere forskelsbehandles, hvis det står klart, at de behersker mindst ét af disse sprog tilstrækkelig
godt til, at det gør det muligt for dem at gøre sig fyldestgørende bekendt med indholdet af meddelelsen (jf. analogt dommen
i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 131).
I den forbindelse henvises til den retspraksis, hvorefter det ikke udgør en tilsidesættelse af den pågældende tjenestemands
rettigheder, at dokumenter, som forvaltningen fremsender til en af sine tjenestemænd, er affattet på et andet sprog end tjenestemandens
modersmål eller det første fremmedsprog, denne har valgt, hvis tjenestemanden behersker det af forvaltningen anvendte sprog
tilstrækkelig godt til, at han let kan gøre sig fyldestgørende bekendt med indholdet af de pågældende dokumenter. Denne konklusion
gælder også for så vidt angår den omtvistede meddelelse om ledig stilling (jf. analogt dommen i sagen Italien mod Kommissionen,
præmis 132 og den deri nævnte retspraksis).
Når tjenesten eller stillingen kræver det, har den pågældende institution derfor ret til at fastsætte, i hvilke sprog der
kræves indgående eller tilfredsstillende kundskaber (jf. modsætningsvis dommen i sagen Lassalle mod Parlamentet, org.ref.:
Rec. s. 73 og 74; jf. også generaladvokat Lagranges forslag til afgørelse forud for denne dom, org.ref.: Rec. s. 77, på s. 94).
I sidstnævnte tilfælde indebærer det ikke forskelsbehandling af ansøgerne, at den anfægtede meddelelse om en ledig stilling
kun foreligger på de nævnte sprog, eftersom de alle skal beherske mindst ét af disse sprog.
Derimod kan offentliggørelse af den anfægtede meddelelse om en ledig stilling i
Den Europæiske Unions Tidende
på kun visse fællesskabssprog, skønt personer, der kun har kendskab til andre fællesskabssprog, også har ret til at ansøge,
indebære, at denne kategori af potentielle ansøgere forskelsbehandles, medmindre der er truffet andre foranstaltninger, der
skal gøre det muligt for de pågældende at gøre sig fyldestgørende bekendt med meddelelsens indhold (jf. analogt dommen i sagen
Italien mod Kommissionen, præmis 135).
I denne situation vil de pågældende ansøgere nemlig være ringere stillet end de øvrige ansøgere, da de ikke vil kunne gøre
sig fyldestgørende bekendt med de krav, der stilles i meddelelsen om ledig stilling, og med de betingelser og procedurebestemmelser,
der gælder for ansættelsen. Et sådant kendskab er en nødvendig forudsætning for, at de kan udforme deres ansøgning bedst muligt
med henblik på at maksimere deres muligheder for at blive udvalgt til den pågældende stilling (jf. analogt dommen i sagen
Italien mod Kommissionen, præmis 136).
I det foreliggende tilfælde fremgår det af bestemmelserne i punkt 3 i den anfægtede meddelelse om en ledig stilling, som de
er citeret ovenfor i præmis 7, at kendskabet til engelsk og/eller fransk kun er »yderst ønskeligt« og ikke påkrævet. Potentielle
ansøgere til stillingen som generalsekretær for EØSU, som behersker et officielt sprog indgående og har et særdeles godt kendskab
til mindst to andre officielle sprog end et af de tre sprog, der er sket offentliggørelse på, kunne derfor deltage og kunne
således have ansøgt om nævnte stilling, hvis meddelelsen om ledig stilling var blevet offentliggjort på et sprog, som de havde
kendskab til, og hvis de var blevet underrettet om, at den ledige stilling fandtes.
Endvidere læser ansøgere, selv om disse har et tilfredsstillende kendskab til tysk, engelsk eller fransk, ikke nødvendigvis
udgaverne af
Den Europæiske Unions Tidende
på et af disse tre sprog, men læser denne på deres modersmål (dommen i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 148).
Der foreligger derfor stor risiko for, at de potentielle ansøgere, som er interesserede i den anfægtede meddelelse om ledig
stilling, kun har læst de meddelelser, som blev offentliggjort på alle de officielle sprog, dvs. den korte meddelelse af 28.
december 2007, som kun nævner offentliggørelsen i
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling, og berigtigelsen til den anfægtede meddelelse om ledig stilling af 30. januar
2008, hvori kun anføres, at den anfægtede meddelelse om ledig stilling var blevet ændret.
Det kan ikke antages, at disse to meddelelser, som ikke indeholder nogen vigtige oplysninger, såsom varigheden af og muligheden
for forlængelse af den ledige stillings mandatperiode, adgangsbetingelser, kvalifikationskrav og krav om erhvervserfaring,
udvælgelsesmåde og frist for indgivelse af ansøgningerne, i tilstrækkeligt omfang kan oplyse de potentielle ansøgere om indholdet
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling. Som anført ovenfor i præmis 79, er et sådant kendskab imidlertid en nødvendig
forudsætning for, at de kan udforme deres ansøgning bedst muligt.
De ansøgere, som ikke har kendskab til hverken tysk, engelsk eller fransk, men som ikke desto mindre er i besiddelse af de
krævede sprogkundskaber, har så meget desto mere aldrig haft mulighed for at få kendskab til det fulde indhold af teksten
til den anfægtede meddelelse om ledig stilling.
Det følger af det ovenstående, at offentliggørelsen alene i den tyske, engelske og franske udgave af
Den Europæiske Unions Tidende
af den anfægtede meddelelse om ledig stilling udgør en forskelsbehandling af de potentielle ansøgere på grundlag af sprog,
som er i strid med artikel 12 EF.
Desuden har EØSU indirekte ligeledes tilsidesat artikel 12 i vilkårene, idet offentliggørelsen af den anfægtede meddelelse
om ledig stilling på kun tysk, engelsk og fransk kan stille ansøgere af visse nationaliteter gunstigere i forbindelse med
proceduren for ansættelse som midlertidigt ansat af en generalsekretær, nemlig ansøgere fra lande, hvor disse sprog tales
som modersmål, og skade i det mindste en del af de ansøgere, der er statsborgere i de øvrige medlemsstater (jf. analogt dommen
i sagen Italien mod Kommissionen, præmis 150).
På grundlag af disse betragtninger skal dette anbringendes første led tiltrædes.
Følgelig skal den anfægtede meddelelse om ledig stilling, som kun blev offentliggjort i den tyske, engelske og franske udgave
af
Den Europæiske Unions Tidende
, annulleres, uden at det er fornødent at undersøge dette anbringendes andet led eller de øvrige anbringender, som Den Italienske
Republik har påberåbt sig.

Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
er nedlagt påstand herom. Endvidere bærer medlemsstater, der er indtrådt i en sag, ifølge reglementets artikel 87, stk. 4,
første afsnit, deres egne omkostninger.
EØSU har tabt sagen. Den Italienske Republik har imidlertid ikke nedlagt nogen påstand om sagens omkostninger. Under disse
omstændigheder bør hver part bære sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Sjette Afdeling):
1)
Meddelelse om ledig stilling nr. 73/07 vedrørende stillingen som generalsekretær for Det Europæiske Økonomiske og Sociale
Udvalg (EØSU), der blev offentliggjort den 28. december 2007, som berigtiget den 30. januar 2008, annulleres.
2)
Hver part bærer sine egne omkostninger.
Vadapalas
Jürimäe
Truchot
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 31. marts 2011.
Underskrifter
*
Processprog: italiensk.