CELEX: 62011TJ0103
Kopienas preču zīme
Kopienas grafiskas preču zīmes "justing" reģistrācijas pieteikums
Kopienas agrāka grafiska preču zīme "JUSTING"
Pretendēšana uz valsts preču zīmes agrāku izcelsmi
Apzīmējumu identiskuma neesamība
Regulas (EK) Nr. 207/2009 34. pants

Tiesvedības priekšvēsture
2009. gada 26. jūnijā prasītāja Tiaņtiaņa Šana Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (
OV L 78, 1. lpp.
).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafisks apzīmējums:
Preces un pakalpojumi, attiecībā uz kuriem tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 18. un 25. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru klasi atbilst šādam aprakstam:
—
18. klase: “Āda un ādas imitācijas, izstrādājumi no šiem materiāliem, izņemot tos, kas ietilpst citās klasēs; dzīvnieku ādas; čemodāni un ceļojumu somas; lietussargi, saulessargi un spieķi; pātagas un sedlinieku izstrādājumi”;
—
25. klase: “Apģērbi, apavi, galvassegas”.
Vienlaikus prasītāja atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 34. pantam iesniedza ITSB pieteikumu par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi šādai Itālijas agrākai grafiskai preču zīmei, kas reģistrēta ar numuru 1217303:
Ar 2010. gada 1. jūnija lēmumu pārbaudītājs noraidīja [pieteikumu par] pretendēšanu uz valsts preču zīmes agrāku izcelsmi.
2010. gada 22. jūlijā prasītāja, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu, iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par pārbaudītāja lēmumu.
Ar 2010. gada 14. decembra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju otrā padome noraidīja apelācijas sūdzību. Konkrētāk, tā uzskatīja, ka reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme un agrākā valsts preču zīme nav identiskas, ciktāl to grafiskie attēlojumi atšķiras ne vien attiecībā uz vārdiskā elementa “justing” tipogrāfiskajām zīmēm, bet arī attiecībā uz to grafiskajiem elementiem un atšķirīgo apzīmējuma sastāvdaļu izvietojumu.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
grozīt apstrīdēto lēmumu un apmierināt tās pieteikumu par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi agrākajai valsts preču zīmei;
—
pakārtoti, apmierināt tās pieteikumu par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi valsts agrākās preču zīmes vārdiskajam elementam, proti, vārdam “justing”;
—
piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Savu prasību pamatojot prasītāja izvirza trīs pamatus, kas saistīti, pirmkārt, ar Regulas Nr. 207/2009 34. panta pārkāpumu un kļūdainu interpretāciju, otrkārt, ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 13. oktobra Direktīvas 98/71/EK par dizainparaugu tiesisko aizsardzību (
OV L 289, 28. lpp.
) pārkāpumu un, treškārt, ar valsts agrākās preču zīmes atpazīstamību.
Par pirmo pamatu – kļūdainu Regulas Nr. 207/2009 34. panta interpretāciju
Prasītāja pārmet Apelāciju padomei, ka tā esot šauri interpretējusi Regulas Nr. 207/2009 34. pantu. Apelāciju padome esot interpretējusi šo tiesību normu, neņemot vērtā tās kontekstu, proti, preču zīmju aizsardzības pret sajaukšanas iespēju attiecībā uz identiskām vai līdzīgam preču zīmēm sistēmu. Šajā ziņā Apelāciju padomei esot bijis jāņem vērā apstāklis, ka Kopienas preču zīmes vārdiskais elements “justing” un vārdiskais elements valsts agrākajā preču zīmē ir identiski, un abās preču zīmēs izmantoto tipogrāfisko zīmju atšķirības nevar likt apšaubīt šo konstatējumu. Turklāt preču, ko aptver abas attiecīgās preču zīmes, identiskums esot absolūts un Apelāciju padome to neesot apšaubījusi. Visbeidzot, runājot par attiecīgo preču zīmju grafiskajiem elementiem, to atšķirības esot jāiekļauj kontekstā ar agrākās valsts preču zīmes “grafiskās attīstības procesu”, kas nekādi neesot licis apšaubīt “preču zīmes vienotību”, pēdējai tādējādi saglabājoties identiskai.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punktā ir noteikts:
“Iepriekšējas dalībvalstī reģistrētas Kopienas preču zīmes, kā arī Beniluksa valstīs reģistrētas preču zīmes vai atbilstoši starptautiskiem nolīgumiem, kas ir spēkā dalībvalstī, reģistrētas preču zīmes īpašnieks, kurš iesniedz pieteikumu identiskas preču zīmes reģistrēšanai par Kopienas preču zīmi precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, uz ko reģistrēta agrāka preču zīme, vai kas ir tajos ietverti, attiecībā uz Kopienas preču zīmi var pretendēt uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi saistībā ar dalībvalsti, kurā vai kurai tā ir reģistrēta.”
Lai būtu apmierināms [pieteikums par] pretendēšanu uz valsts agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi Kopienas preču zīmes reģistrēšanas mērķiem, kumulatīvi ir jābūt izpildītiem trīs nosacījumiem: valsts agrākajai preču zīmei un reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir jābūt identiskām; reģistrācijai pieteiktās preču zīmes precēm vai pakalpojumiem ir jābūt identiskiem ar vai ietvertiem ar agrāko valsts preču zīmi apzīmētajās precēs un pakalpojumos; attiecīgo preču zīmju īpašniekam jābūt vienam un tam pašam.
Izskatāmajā lietā nav apstrīdēts, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces un ar agrāko valsts preču zīmi aptvertās preces ir identiskas. Tāpat lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka attiecīgajām preču zīmēm ir viens un tas pats īpašnieks.
Attiecībā uz preču zīmju identiskumu, ir jāatgādina, ka apzīmējums ir identisks preču zīmei, ja tajā bez grozījumiem vai papildinājumiem ir atkārtoti visi preču zīmi veidojošie elementi vai, aplūkojot to kopumā, tajā ietvertās atšķirības ir tik maznozīmīgas, ka vidusmēra patērētājam tās var palikt neievērotas (2003. gada 20. marta spriedums lietā
C-291/00
LTJ Diffusion
,
Recueil
, I-2799. lpp.
, 54. punkts).
Nosacījums par apzīmējuma un preču zīmes identiskumu ir jāinterpretē šauri ar šādu identiskumu saistīto seku dēļ. Šajā gadījumā atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 34. panta 2. punktam tās Kopienas preču zīmes īpašniekam, kura agrākas valsts preču zīmes agrākā izcelsme tikusi atzīta, gadījumā, ja viņš atteiktos no agrākās preču zīmes vai ļautu beigties tās termiņam, saglabāsies tādas pat tiesības, kādas viņam būtu, ja agrākā preču zīme joprojām būtu reģistrēta.
Tāpēc Apelāciju padome pamatoti ir izmantojusi šauru Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punkta interpretāciju.
Šajā ziņā ir jānoraida prasītājas izvirzītais arguments, ka Regulas Nr. 207/2009 34. pantā paredzēto tiesību īstenošana būtu jāattiecina uz līdzīgām preču zīmēm, tāpat arī, ka preču zīmju aizsardzība pret sajaukšanas iespēju arī attiecas uz līdzīgām preču zīmēm. Faktiski, pretēji Regulas Nr. 207/2009 normām, kurās paredzēts aizsargāt preču zīmes pret sajaukšanas iespēju ar identiskām vai līdzīgām preču zīmēm, Regulas Nr. 207/2009 34. pants attiecas vienīgi uz identiskām preču zīmēm un neietver nekādu normu attiecībā uz līdzīgām preču zīmēm. Vispārējā tiesa nevar grozīt minētās Regulas 34. panta tekstu, atļaujot aizstāt nosacījumu par preču zīmju identiskumu ar nosacījumu par līdzību.
Izskatāmajā lietā tādējādi ir jāpārbauda, vai reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme un agrākā valsts preču zīme ir identiskas.
Abas grafiskās preču zīmes veido vārdisks elements “justing” un grafiski elementi. Ievērojot apstrīdētā Apelāciju padomes lēmuma 12. punktā norādīto, ir jāatzīmē, ka vārdiskais elements “justing” preču zīmēs ir attēlots ar atšķirīgām tipogrāfiskajām zīmēm. Valsts agrākajā preču zīmē izmantotās zīmes ir parasti iespiedburti, kamēr reģistrācijai pieteiktajā Kopienas preču zīmē ir izmantotas gotiskas zīmes, kas vārdam “justing” piešķir precīzu grafisku un stilistisku raksturu.
Turklāt abu preču zīmju grafiskie elementi atšķiras. Agrākajā valsts preču zīmē abās pusēs vārdiskajam elementam ir simboli, kas ataino abus dzimumus, kamēr reģistrācijai pieteiktajā Kopienas preču zīmē virs vārdiskā elementa izvietotais grafiskais elements attēlo svītru ieskautu gredzenu, kurā ir burts “j”.
No tā ir jāsecina, ka Apelāciju padome pamatoti ir uzskatījusi, ka preču zīmes nav identiskas un ka tādēļ tā nevar apmierināt [pieteikumu par] pretendēšanu uz valsts agrākās preču zīmes agrākās izcelsmes atzīšanu attiecībā uz reģistrācijai pieteikto preču zīmi.
Šajā ziņā prasītājas arguments, kas vērsts uz to, lai izskaidrotu preču zīmju atšķirības ar “grafiskās attīstības procesu”, nav tāds, kas liktu apšaubīt šo secinājumu. Preču zīmes par identiskām ir uzskatāmas vienīgi tad, ja atbilstoši iepriekš 16. punktā minētajai judikatūrai tajās ietvertās atšķirības ir tik maznozīmīgas, ka patērētājam tās var palikt neievērotas, kas tā nav izskatāmajā lietā, jo abu preču zīmju grafiskais attēlojums ir ļoti atšķirīgs.
Ievērojot visu iepriekš minēto, pirmais pamats ir jānoraida.
Par otro pamatu – Direktīvas 98/71 pārkāpumu
Prasītāja uzskata, ka, lai noteiktu, vai abas preču zīmes ir uzskatāmas par identiskām, ir jāatsaucas uz Direktīvas 98/71 4. pantu, saskaņā ar kuru “Dizainparaugus uzskata par identiskiem, ja to iezīmes atšķiras tikai nebūtiski”. Prasītāja uzskata, ka tas nozīmē, ka šīs divas preču zīmes ir identiskas, jo to būtiskie elementi, proti, elementi, kas ļauj sabiedrībai tās identificēt, ir identiski.
Pēc prasītājas domām, būtu jāatzīmē, ka no “iespējamas sajaukšanas iespējas” viedokļa, norobežojoties no “liekas bardzības”, abas preču zīmes, ievērojot preču identiskumu, vārdisko elementu un īpašnieku “faktisko agrāko izcelsmi” un “pilnīgi saderīgu apzīmējumu sajaukumu un/vai attīstību”, esot jāuzskata par vienotu preču zīmi.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Ievadā ir jāatzīmē, ka Direktīvas 98/71 normas izskatāmajā lietā nav piemērojamas, jo tās attiecas uz paraugiem un modeļiem.
Katrā ziņā ir jānorāda, ka Direktīvas 98/71 4. pantā un iepriekš 16. punktā minētajā Tiesas judikatūrā sniegta līdzīga identiskuma jēdziena definīcija.
Turklāt prasītājas argumentos, kas izvirzīti saistībā ar šo pamatu, būtībā pārņemti tie paši elementi, kuri izvirzīti saistībā ar pirmo pamatu. Faktiski prasītāja vēlas pierādīt, ka attiecīgās preču zīmes ir identiskas no to būtisko elementu, proti, vārdiskā elementa “justing”, viedokļa un ka atšķirības ir tikai “grafiskās attīstības procesa” rezultāts, kas Vispārējai tiesai jāņem vērā, secinot, ka preču zīmes ir identiskas.
Ir jāuzsver, ka prasītājas veiktā identiskuma jēdziena interpretācija nav pareiza, ciktāl ar to tās mērķiem apzīmējumi tiek reducēti uz būtiskajiem elementiem, neņemot vērā apstākli, ka apzīmējumi ir identiski vienīgi tad, ja to atšķirības ir minimālas, kas tā nav izskatāmajā lietā, lai arī preču zīmju vārdiskie elementi ir vieni un tie paši. Pārējā daļā pietiek norādīt uz Vispārējās tiesas vērtējumu saistībā ar pirmā pamata izvērtējumu.
Prasītājas argumentam, kas saistīts ar to, ka būtu aizliedzama jebkāda veida preču zīmes logo grafiskā attīstība, ja Vispārējā tiesa neatzītu, ka ir notikusi tā attīstība, nevar piekrist. Izskatāmajā lietā nav vis jāapšauba iespēja preču zīmes īpašniekam to grafiski attīstīt, bet gan ir jāizlemj, vai prasītāja var pretendēt uz agrākās valsts preču zīmes agrāko izcelsmi. Šajā jautājumā kritēriji ir skaidri noteikti Regulas Nr. 207/2009 34. pantā un, kā tas atzīts iepriekš 18. punktā, ir jāinterpretē šauri. Izskatāmajā lietā nav izpildīts viens no Regulas Nr. 207/2009 34. pantā paredzētajiem nosacījumiem, lai pretendētu uz valsts agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi, proti, preču zīmju identiskums. Tātad prasītājas prasījums nav atbalstāms.
Prasītāja apgalvo, ka tās izvirzītajai interpretācijai pretēja interpretācija novestu pie tā, ka padarītu veltīgu visa veida aizsardzību, ciktāl tas ļautu ikvienam reģistrēt identisku preču zīmi ar minimālu grafisku atšķirību, uzskatot, ka grafisko elementu pilnīgas sakritības neesamība ir atbilstošs pamats, lai tiktu uzskatīts, ka preču zīme ir atšķirīga un oriģināla.
Šis arguments nevar būt pārliecinošs, ciktāl Regulā Nr. 207/2009 paredzētie aizsardzības mehānismi ļauj preču zīmes īpašniekam saņemt aizsardzību pret trešās personas preču zīmi, kas līdzīga viņējai, un ciktāl saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespējas visaptverošs vērtējums nozīmē noteiktu savstarpējo saistību starp vērā ņemamajiem faktoriem, tostarp starp preču zīmju līdzību un ar tām aptverto preču vai pakalpojumu līdzību. Tādējādi aptverto preču vai pakalpojumu nenozīmīgo līdzību var kompensēt augsta preču zīmju līdzības pakāpe un otrādi (Tiesas 1998. gada 29. septembra spriedums lietā
C-39/97
Canon
,
Recueil
, I-5507. lpp.
, 17. punkts, un Vispārējās tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums apvienotajās lietās
T-81/03, T-82/03 un T-103/03
Mast-Jägermeister
/ITSB -
Licorera Zacapaneca
(“VENADO” ar rāmi u.c.), Krājums, II-5409. lpp.
, 74. punkts).
Ievērojot iepriekš izklāstīto, otrais pamats ir jānoraida.
Par trešo pamatu – valsts agrākās preču zīmes atpazīstamību
Prasītāja uzskata, ka valsts agrākās preču zīmes “izplatībai” būtu jāļauj tai atzīt aizsardzību neatkarīgi no tās reģistrācijas.
Prasītāja precizē, ka tā sev rezervē tiesības rīkoties, ceļot prasību par atzīšanu par spēkā neesošu pret personu, kas kā starptautisku preču zīmi, kas attiecas uz Eiropas Savienību, vārdisku preču zīmi “JUSTING” pieteikusi 2009. gada 11. maijā – pirms tās Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma, taču pēc datuma, kad iesniegta tās valsts agrākā preču zīme.
ITSB apstrīd prasītājas argumentus.
Ievērojot apstrīdētā Apelāciju padomes lēmuma 13. punktā minēto piemēru, ir jāatzīmē, ka apstāklis, ka prasītāja vēlas vērsties pret personu, kas reģistrējusi vārdisku preču zīmi “JUSTING” kā starptautisku preču zīmi, kas attiecas uz Eiropas Savienību, nav atbilstošs kritērijs saistībā ar [pieteikumu par] pretendēšanu uz valsts agrākas preču zīmes agrāku izcelsmi izvirzīšanas procesu.
Turklāt Regulas Nr. 207/2009 34. pantā nav noteikta nekāda saikne starp pretendēšanu uz valsts agrākas preču zīmes agrāku izcelsmi un tās atpazīstamību.
Līdz ar to trešais pamats ir jānoraida kā neefektīvs.
Turklāt attiecībā uz prasītājas lūgumu daļēji apmierināt tās [pieteikumu par] pretendēšanu uz agrāku izcelsmi attiecībā uz valsts agrākās preču zīmes vārdisko elementu “justing” ir jāatzīmē, ka iespēja pamatoties uz valsts agrākās preču zīmes vienas daļas agrāko izcelsmi Regulas Nr. 207/2009 34. pantā nav paredzēta. Kā norādīts iepriekš, minētās regulas 34. pants ir interpretējams šauri, un Vispārējā tiesa līdz ar to šādu lūgumu nevar apmierināt.
Tā kā neviens no prasītājas izvirzītajiem pamatiem, ne pamatojot prasījumus par tiesību akta atcelšanu, ne prasījumus par tiesību akta grozīšanu, nav apmierināts, ir jānoraida prasība kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt ITSB tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tā prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Tiantian Shang
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Papasavvas
Vadapalas
O’Higgins
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2012. gada 19. janvārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – itāļu.