CELEX: 62008TJ0117
Kalbų vartojimo taisyklės
Pranešimas apie laisvą darbo vietą EESRK generaliniam sekretoriui įdarbinti
Paskelbimas trimis oficialiosiomis kalbomis
Informacija, susijusi su pranešimu apie laisvą darbo vietą
Paskelbimas visomis oficialiosiomis kalbomis
Ieškinys dėl panaikinimo
Priimtinumas
EB 12 ir EB 290 straipsniai
KTĮS 12 straipsnis
Reglamentas Nr. 1

Teisinis pagrindas
EB 12 ir 290 straipsniuose įtvirtinta:
„12 straipsnis
Šios Sutarties taikymo srityje, nepažeidžiant joje esančių specialių nuostatų, draudžiama bet kokia diskriminacija dėl pilietybės.
<…>
290 straipsnis
Kalbų vartojimą Bendrijos institucijose reglamentuojančias taisykles, nepažeisdama Teisingumo Teismo statuto nuostatų, vieningai
nustato Taryba.“
2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – chartija)
22 straipsnyje numatyta:
„Sąjunga gerbia kultūrų, religijų ir kalbų įvairovę.“
1958 m. balandžio 15 d. Tarybos reglamento Nr. 1, nustatančio kalbas, kurios turi būti vartojamos Europos ekonominėje bendrijoje
(OL 17, 1958, p. 385), 1, 4, 5 ir 6 straipsniuose, remiantis šioje byloje taikoma jų redakcija, nurodyta:
„1 straipsnis
Sąjungos institucijų oficialios ir darbo kalbos yra airių, anglų, bulgarų, čekų, danų, estų, graikų, ispanų, italų, latvių,
lenkų, lietuvių, maltiečių, olandų, portugalų, prancūzų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių, švedų, vengrų ir vokiečių.
<...>
4 straipsnis
Reglamentai ir kiti bendro taikymo dokumentai rengiami oficialiosiomis kalbomis.
5 straipsnis
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
leidžiamas oficialiosiomis kalbomis.
6 straipsnis
Bendrijos institucijos gali savo darbo tvarkos taisyklėse nustatyti, kokią kalbą vartoti konkrečiais atvejais.“
Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Tarnybos nuostatai) III priedo 1 straipsnio 2 ir 3 dalyse įtvirtinta:
„2. Ne mažiau kaip prieš mėnesį iki galutinės paraiškų pateikimo dalyvauti konkurse datos arba, atitinkamais atvejais, ne
mažiau kaip prieš du mėnesius iki testavimo pradžios, informacija apie atvirus konkursus skelbiama
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
.
3. Trijų Europos Bendrijų institucijose visi konkursai skelbiami laikantis tų pačių terminų.“
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 12 straipsnyje įtvirtinta:
„1. Įdarbinant laikinai priimamus tarnautojus siekiama užtikrinti, kad institucija priimtų aukščiausio lygio gebėjimų, darbingumo
ir patikimumo asmenis, sutelktus iš kuo platesnės geografinės teritorijos ir Bendrijų valstybių narių piliečių.“

Ginčo aplinkybės
2007 m. gruodžio 28 d. pagal KTĮS 2 straipsnio a punktą ir 8 straipsnį Oficialiajame leidinyje (OL C 316 A, p. 1) tik vokiečių,
anglų ir prancūzų kalbomis buvo paskelbtas Pranešimas Nr. 73/07 apie laisvą generalinio sekretoriaus darbo vietą Europos ekonomikos
ir socialinių reikalų komiteto (EESRK) sekretoriate (toliau – ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą). Ginčijamame
pranešime apie laisvą darbo vietą nurodyta, jog generalinis sekretorius bus įdarbintas kaip laikinasis tarnautojas paskiriant
į AD 16 lygį ir suteikiant trečią pakopą.
Ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą skyriuje „Reikalaujama kvalifikacija“ visų pirma nurodytas reikalavimas „turėti
nuolatinio pareigūno ar laikinojo tarnautojo, dirbančio Europos institucijoje, įstaigoje, biure ar agentūroje, statusą“ ir
„puikiai mokėti vieną iš oficialiųjų Europos Sąjungos kalbų, taip pat labai gerai mokėti bent dvi kitas oficialiąsias Europos
Sąjungos kalbas“, patikslinant, jog, „atsižvelgiant į tarnybos interesus, labai pageidautinos geros anglų ir (arba) prancūzų
kalbos žinios“. Pranešimo apie laisvą darbo vietą skyriuje „Paraiškų pateikimo terminas“ nurodyta „2008 m. sausio 28 d.“.
Pranešime (toliau – trumpas pranešimas), parengtame visomis oficialiosiomis kalbomis ir Oficialiajame leidinyje paskelbtame
tą pačią, 2007 m. gruodžio 28 d. (OL C 316, p. 61), nurodyta, kad „Europos Sąjungos institucijų darbuotojai informuojami,
kad [ginčijamas] pranešimas apie laisvą <...> pareigybę [darbo vietą] skelbiamas
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
prancūzų, vokiečių ir anglų kalbomis (OL C 316 A, 2007 12 28)“.
2008 m. sausio 30 d. ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą klaidų ištaisymas (toliau – klaidų ištaisymas) buvo paskelbtas
Oficialiajame leidinyje (OL C 25 A, p. 19) tik vokiečių, anglų ir prancūzų kalbomis. Šiame klaidų ištaisyme EESRK nurodė naują
paraiškų užimti generalinio sekretoriaus pareigas pateikimo terminą, t. y. 2008 m. vasario 8 d.
Pranešime apie ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą klaidų ištaisymą, parengtame visomis oficialiosiomis kalbomis ir
Oficialiajame leidinyje paskelbtame tą pačią, 2008 m. sausio 30 d. (OL C 25, p. 21), nurodyta, kad „Europos Sąjungos institucijų
darbuotojai informuojami, kad [ginčijamas] pranešimas apie laisvą <...> pareigybę [darbo vietą], paskelbtas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
prancūzų, vokiečių ir anglų kalbomis (OL C 316 A, 2007 12 28), iš dalies pakeistas (žr. OL C 25 A, 2008 1 30)“.

Procesas ir šalių reikalavimai
2008 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu Italijos Respublika pareiškė šį ieškinį
Europos Bendrijų Komisijai ir EESRK, prašydama panaikinti ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą ir jo klaidų ištaisymą.
2008 m. balandžio 29 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu aktu Komisija pateikė prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Teismo procedūros
reglamento 114 straipsnį.
2008 m. birželio 5 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu aktu Ispanijos Karalystė paprašė leisti įstoti į bylą palaikyti Italijos
Respublikos reikalavimų. 2008 m. liepos 11 d. nutartimi Teismo šeštosios kolegijos pirmininkas leido įstoti į bylą.
2008 m. rugpjūčio 28 d. Ispanijos Karalystė pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.
2008 m. gruodžio 16 d. nutartimi Teismas (šeštoji kolegija) kaip nepriimtiną atmetė ieškinį tiek, kiek jis pareikštas Komisijai.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros
reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, paprašė šalių raštu atsakyti į kelis klausimus. Šalys
šį prašymą įvykdė.
2010 m. vasario 11 d. laišku Ispanijos Karalystė nurodė, kad nedalyvaus teismo posėdyje.
Per 2010 m. balandžio 14 d. posėdį išklausytos žodinės šalių pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
Kadangi pasibaigus žodinei proceso daliai teisėjas T. Tchipev negalėjo posėdžiauti, byla buvo perduota teisėjui V. Vadapalui
kaip teisėjui pranešėjui ir, taikant Procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį, posėdžiauti į kolegiją buvo paskirta teisėja
K. Jürimäe.
2010 m. liepos 8 d. nutartimi naujos sudėties Bendrasis Teismas (šeštoji kolegija) atnaujino žodinę proceso dalį, o šalims
buvo pranešta, kad jos bus išklausytos per naują, 2010 m. rugsėjo 22 d., posėdį.
2010 m. liepos 16 ir 19 d. laiškais atitinkamai Italijos Respublika ir EESRK informavo Bendrąjį Teismą, kad atsisako teisės
būti išklausyti dar kartą.
Todėl šeštosios kolegijos pirmininkas nusprendė užbaigti žodinę proceso dalį.
Italijos Respublika, palaikoma Ispanijos Karalystės, Bendrojo Teismo prašo panaikinti ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo
vietą ir jo klaidų ištaisymą.
Be to, Ispanijos Karalystė Bendrojo Teismo prašo priteisti iš EESRK bylinėjimosi išlaidas.
EESRK Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
1.
Dėl priimtinumo
Nereikšdamas prieštaravimo dėl priimtinumo pagal Procedūros reglamento 114 straipsnį, EESRK teigia, kad šis pagal EB 230 straipsnį
pareikštas ieškinys yra nepriimtinas.

Šalių argumentai
EESRK tvirtina, kad jo aktų nepriėmė nė viena EB 230 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytų institucijų, ir remiasi 2005 m.
kovo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Ispanija prieš Eurojustą
(C‑160/03, Rink. p. I‑2077, 35– 44 punktai). EESRK nuomone, atsižvelgiant į to sprendimo motyvus iš esmės galima suprasti,
jog ieškinys buvo pripažintas nepriimtinu ne tik todėl, kad Eurojusto nėra tarp minėtų institucijų, bet ir dėl paties ginčijamų
aktų, t. y. kvietimų teikti paraiškas, kurie nepriskirtini prie EB 230 straipsnyje nurodytų aktų, pobūdžio.
Italijos Respublika iš esmės nesutinka, kad EESRK neturi teisės būti atsakovas pagal EB 230 straipsnį.

Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad EESRK nėra tarp EB 230 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytų institucijų. Tačiau ši išvada
nereiškia, kad Bendrasis Teismas negali atlikti jo aktų teisėtumo kontrolės.
Iš tikrųjų, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo savo 2008 m. spalio 8 d. Sprendime
Sogelma prieš ERA
(T‑411/06, Rink. p. II‑2771, 36 punktas) ir 2010 m. kovo 2 d. Sprendime
Evropaïki Dynamiki prieš EMSA
(T‑70/05, Rink. p. I‑0000, 64 punktas), remdamasis 1986 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Les Verts prieš Europos Parlamentą
, vadinamuoju
Les Verts
(294/83, Rink. p. 1339), Europos bendrija yra teisinė bendrija, ir Sutartimi nustatyta išsami teisių gynimo priemonių ir
procedūrų sistema tam, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti institucijų teisės aktų teisėtumo kontrolę. Pagal Sutartyje įtvirtintą
sistemą leidžiama pareikšti tiesioginį ieškinį dėl visų nuostatų, kurias priėmė institucijos ir kuriomis siekiama sukurti
teisinių pasekmių. Tuo remdamasis minėtame Sprendime
Les Verts
Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad ieškinys dėl panaikinimo gali būti pareikštas dėl Europos Parlamento aktų, kuriais siekiama
sukurti teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, nors tuo metu taikomos redakcijos Sutarties nuostatoje, reglamentuojančioje
ieškinį dėl panaikinimo, buvo nurodyti tik Europos Sąjungos Tarybos ir Komisijos aktai. Iš tikrųjų toks šios nuostatos aiškinimas,
kad Europos Parlamento aktai nėra aktai, kurie gali būti ginčijami, Teisingumo Teismo teigimu, lemtų tiek Sutarties esmei,
kaip nurodyta EB sutarties 164 straipsnyje (dabar – EB 220 straipsnis), tiek jos sistemai prieštaraujantį rezultatą (šiuo
klausimu žr. minėto Sprendimo
Les Verts
23–25 punktus).
Iš šio sprendimo galima išvesti bendrąjį principą, kad turi egzistuoti galimybė vykdyti kiekvieno tokios Sąjungos įstaigos,
kaip EESRK, priimto akto, kuriuo siekiama sukurti teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, teisminę kontrolę (pagal analogiją
žr. minėto Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš EMSA
65 punktą).
Aišku, kad minėtame Sprendime
Les Verts
minimos tik Bendrijos institucijos, o EESRK, kaip konstatuota šio sprendimo 29 punkte, nepriskiriamas prie EB 230 straipsnyje
minėtų institucijų. Tačiau reikia nurodyti, kad tokia įstaiga, kaip antai EESRK, turi kompetenciją priimti tokius pranešimus
apie laisvą darbo vietą, kaip nagrinėjamasis šioje byloje. Reikia pažymėti, jog tokiuose aktuose, apibrėžiant sąlygas gauti
darbą, nustatoma, kas yra asmenys, kurių kandidatūros gali būti atrinktos, ir dėl to jie yra potencialių kandidatų, kurių
kandidatūros, remiantis šiomis sąlygomis, buvo atmestos, nenaudai priimti aktai (1975 m. birželio 19 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Küster prieš Parlamentą
, 79/74, Rink. p. 725, 5–8 punktai ir 1978 m. gegužės 11 d. Sprendimo
De Roubaix prieš Komisiją
, 25/77, Rink. p. 1081, 7–9 punktai; 2008 m. lapkričio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Italija prieš Komisiją
, T‑185/05, Rink. p. II‑3207, 55 punktas). Taigi reikia konstatuoti, jog EESRK – įgaliojimus priimti tokius aktus, kokie nagrinėjami
šioje byloje, tretiesiems asmenims sukeliančius teisinių pasekmių, turinčios įstaigos – situacija panaši į Parlamento situaciją
byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas
Les Verts
. Todėl teisinėje bendrijoje negalima toleruoti, kad tokiems aktams nebūtų taikoma teisminė kontrolė (pagal analogiją žr.
minėto Sprendimo
Evropaïki Dynamiki prieš EMSA
66 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Iš to matyti, kad EESRK priimtas ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą, kuriuo siekiama sukurti teisinių pasekmių
visiems kandidatams, kurių kandidatūros, remiantis reikalavimais, buvo atmestos, yra aktas, kurį galima ginčyti.
Ši išvada nepaneigiama EESRK nurodytu minėtu Sprendimu
Ispanija prieš Eurojustą
, kuriame EB 230 straipsniu pragrįstas ieškinys dėl kvietimo teikti kandidatūras į laikinuosius tarnautojus panaikinimo buvo
pripažintas nepriimtinu, Teisingumo Teismui šiame sprendime konstatavus, jog byloje taikytame ES 41 straipsnyje nenumatyta,
kad EB 230 straipsnis taikomas nuostatoms dėl policijos ir teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose pagal Europos Sąjungos
sutarties VI antraštinę dalį, taikomą Eurojustui, nes Teisingumo Teismo galios šioje srityje yra apibrėžtos ES 35 straipsnyje,
kuris nurodytas ES 46 straipsnio b punkte (minėto Sprendimo
Ispanija prieš Eurojustą
38 punktas).
Taigi iš EB 230 straipsnio pirmos pastraipos, aiškinamos atsižvelgiant į minėtą Sprendimą
Les Verts
(23–25 punktai) ir minėtą Sprendimą
Sogelma prieš ERA
(36 ir 37 punktai), matyti, kad šis ieškinys priimtinas.
2.
Dėl esmės
Grįsdama savo ieškinį Italijos Respublika iš esmės remiasi Reglamento Nr. 1 1, 4, 5 ir 6 straipsnių, EB 12, 253 ir 290 straipsnių,
ES 6 straipsnio, Tarnybos nuostatų III priedo 1 straipsnio 2 ir 3 dalių, chartijos 22 straipsnio, KTĮS 12 straipsnio, nediskriminavimo,
kalbų įvairovės ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais.
Pirmiausia Bendrasis Teismas išnagrinės, ar EESRK turi kompetenciją nustatyti ginčijamam pranešimui apie laisvą darbo vietą
taikomas kalbų vartojimo taisykles pagal EB 290 straipsnį. Antra, bus nagrinėjama, ar EESRK, nustatydamas šias taisykles,
pažeidė Reglamento Nr. 1 1, 4, 5 ir 6 straipsnius. Trečia, bus nagrinėjama, ar tai, kad visas ginčijamas pranešimas apie laisvą
darbo vietą Oficialiajame leidinyje buvo paskelbtas tik trimis kalbomis ir kad ginčijamame pranešime apie laisvą darbo vietą
reikalaujamos kvalifikacijos sąraše nurodytos geros anglų ir (arba) prancūzų kalbos žinios, neprieštarauja nediskriminavimo
ir kalbų įvairovės principams. Ketvirta, jei į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai, būtų nagrinėjami teiginiai, susiję su
teisėtų lūkesčių apsaugos principu, piktnaudžiavimu įgaliojimais ir motyvavimo stoka.

Dėl EB 290 straipsnio pažeidimo
Šalių argumentai
Italijos Respublika mano, kad EESRK atliko Tarybos pareigą nustatyti ginčijamam pranešimui apie laisvą darbo vietą taikomas
kalbų vartojimo taisykles, pažeisdamas EB 290 straipsnį, nors jis turėjo paprasčiausiai taikyti Tarybos reglamente Nr. 1 nustatytas
taisykles. Be to, nė vienoje EESRK taikomoje nuostatoje jam nesuteikiami įgaliojimai kalbų srityje.
Ispanijos Karalystė pritaria Italijos Respublikos argumentams, kad EESRK neturi kompetencijos pakeisti EB 290 straipsnyje
įtvirtintų kalbų vartojimo taisyklių.
EESRK neginčija, kad pagal EB 290 straipsnį tik Taryba gali priimti aktus, kuriuose būtų nustatomos Bendrijos kalbų vartojimo
taisyklės. Tačiau EESRK teigia, jog pagal Reglamento Nr. 1 6 straipsnį Taryba paliko institucijoms diskreciją spręsti dėl
savo vidaus poreikių, kuria EESRK pasinaudojo skelbdamas ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Reglamentą Nr. 1, kuriuo nustatomos kalbų vartojimo institucijose taisyklės, Taryba priėmė taikydama EB 290 straipsnį. Šio
reglamento 6 straipsnyje institucijoms aiškiai leidžiama savo darbo tvarkos taisyklėse nustatyti, kokią kalbą vartoti konkrečiais
atvejais, o tai yra kompetencija, kurią vykdant joms būtina suteikti tam tikrą funkcinį savarankiškumą, kad būtų užtikrintas
jų tinkamas veikimas (žr. generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados minėtoje byloje
Ispanija prieš Eurojustą
, Rink. p. I‑2079, 48 punktą ir minėtą teismų praktiką).
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, kad ginčijamu pranešimu apie laisvą darbo vietą nepažeidžiamas EB 290 straipsnis
ir kad jis buvo priimtas vykdant Reglamento Nr. 1 6 straipsniu Bendrijos institucijoms ir įstaigoms pripažintą kompetenciją.
Todėl reikia atmesti pagrindą, susijusį su EB 290 straipsnio pažeidimu.

Dėl Reglamento Nr. 1 1, 4, 5 ir 6 straipsnių pažeidimo
Šalių argumentai
Pirma, Italijos Respublika teigia, kad ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimas Oficialiajame leidinyje tik
vokiečių, prancūzų ir anglų kalbomis prieštarauja Reglamento Nr. 1 4 ir 5 straipsniams. Iš tiesų bendro taikymo aktai, kaip
antai pranešimas apie laisvą darbo vietą, pagal Reglamento Nr. 1 4 straipsnį turi būti parengti visomis oficialiosiomis kalbomis
ir pagal Reglamento Nr. 1 5 straipsnį turi būti paskelbti Oficialiajame leidinyje visomis oficialiosiomis kalbomis.
Reglamento Nr. 1 4 straipsnyje vartojamas žodžių junginys „bendro taikymo dokumentai“ reiškia, kad šioje nuostatoje daroma
nuoroda ne tik į norminius aktus. Taigi Reglamente Nr. 1 numatyta, kad bet kokia institucijų valios išraiška, galinti būti
svarbi visiems Sąjungos piliečiams, turi būti paskelbta Oficialiajame leidinyje visomis oficialiosiomis kalbomis. Reikia pažymėti,
kad pranešimas apie laisvą darbo vietą yra šiuos požymius atitinkantis aktas.
Italijos Respublika taip pat pažymi, jog Tarnybos nuostatų III priedo 1 straipsnio 2 ir 3 dalyse, kuriomis reglamentuojama
pranešimo apie konkursą paskelbimo vieta ir kandidatūrų pateikimo terminas, visiškai neužsimenama apie kalbas, kuriomis pranešimas
turi būti paskelbtas. Priešingai, Reglamento Nr. 1 4 straipsnyje numatyta, kad reglamentai ir kiti bendro taikymo dokumentai
rengiami visomis oficialiosiomis kalbomis.
Antra, Italijos Respublika teigia, kad ginčijamame pranešime apie laisvą darbo vietą kaip darbo kalbas EESRK nurodžius dvi
kalbas pažeidžiamas Reglamento Nr. 1 1 straipsnis, pagal kurį visos valstybių narių nacionalinės kalbos yra oficialios ir
darbo kalbos. Be to, dėl tokio apribojimo tarp kalbų atsiranda šio straipsnio neatitinkanti hierarchija.
Šis apribojimas taip pat negali būti pateisinamas Reglamento Nr. 1 6 straipsniu. Aišku, kad šia nuostata leidžiama institucijoms
darbo tvarkos taisyklėse nustatyti, kokios kalbos turi būti vartojamos. Tačiau ši galimybė susijusi tik su institucijos vidaus
veikimu, o ne išorės konkursų, kuriais siekiama įdarbinti darbuotojus institucijų tarnybose, eiga. Be to, iki šiol jokia institucija
nepriėmė darbo tvarkos taisyklių, kuriose būtų numatyta, kad joje vartojamos konkrečios kalbos ir juo labiau kad vartojama
vokiečių, anglų ar prancūzų kalba, išskyrus Teisingumo Teismą, kuris tikslingai specialiai nurodytas Reglamento Nr. 1 7 straipsnyje.
Ispanijos Karalystė mano, jog Reglamento Nr. 1 6 straipsniu leidžiama institucijoms savo darbo tvarkos taisyklėse nustatyti,
kokios turi būti vartojamos kalbos. Tačiau ji priduria, pirma, kad nėra rašytinės taisyklės, kurioje būtų nurodyta, kad vokiečių,
anglų ir prancūzų kalbos yra vidaus darbo kalbos. Antra, ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą yra skirtas tik institucijų
personalui. Trečia, egzistuoja Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią draudžiama tam tikroms kalboms suteikti prioritetą
(1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
EMU Tabac ir kt.
, C‑296/95, Rink. p. I‑1605, 36 punktas).
EESRK ginčija visus Italijos Respublikos argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Reglamento Nr. 1 1 straipsnio 4 ir 5 dalys, kuriomis remiasi ieškovė, netaikomos institucijų ir jų pareigūnų bei tarnautojų
santykiams, nes jose įtvirtintos kalbų vartojimą reglamentuojančios taisyklės taikytinos tik bendravimui tarp institucijos
ir valstybės narės ar į vienos iš jų jurisdikciją patenkančio asmens (šiuo klausimu žr. 2005 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Rasmussen prieš Komisiją
, T‑203/03, Rink. VT p. I‑A–279 ir II‑1287, 60 punktą ir minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
117 punktą). Taigi tas pats pasakytina apie įstaigų, kaip antai EESRK, ir Bendrijų pareigūnų ir kitų tarnautojų santykius.
Iš tiesų Bendrijos pareigūnai ir kiti tarnautojai, taip pat kandidatai į tokius postus patenka tik į Bendrijos jurisdikciją,
nes taikomos Tarnybos nuostatų normos, įskaitant tas, kurios susijusios su įdarbinimu konkrečiose institucijose (pagal analogiją
žr. 2001 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Bonaiti Brighina prieš Komisiją
, T‑118/99, Rink. VT p. I‑A‑25 ir II‑97, 13 punktą ir minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
118 punktą).
Ta aplinkybė, kad kalbų vartojimą reglamentuojančių taisyklių srityje kandidatai į šiuos postus prilyginami Bendrijos pareigūnams
ir tarnautojams, pateisinama tuo, kad ryšį su institucija šie kandidatai užmezga vien siekdami tapti pareigūnais ar tarnautojais,
o tam reikia mokėti tam tikras kalbas, todėl kalbų mokėjimo gali būti reikalaujama Bendrijos nuostatomis, taikytinomis skiriant
į nagrinėjamą postą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
119 punktą).
Iš to matyti, kad Reglamento Nr. 1 1 straipsnio 4 ir 5 dalys ginčijamam pranešimui apie laisvą darbo vietą netaikomos.
Reglamento Nr. 1 6 straipsnyje institucijoms aiškiai leidžiama savo darbo tvarkos taisyklėse nustatyti, kokios kalbos turi
būti vartojamos. Tokiomis aplinkybėmis institucijos turi pasirinkti vidaus bendravimo kalbą, o kiekviena institucija turi
teisę reikalauti, kad ją vartotų jos tarnautojai ir tokio statuso siekiantys asmenys (šiuo klausimu žr. minėtos generalinio
advokato M. Poiares Maduro išvados byloje
Ispanija prieš Eurojustą
46 punktą). Pasirinkti kalbą, kuria išorės šaltiniuose bus skelbiamas pranešimas apie laisvą darbo vietą, taip pat turi institucijos
(šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
122 punktą).
Todėl argumentas, kad EESRK pasinaudojo teise, kuri jam Reglamento Nr. 1 6 straipsnyje nepripažįstama, turi būti atmestas.
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, pagrindas dėl Reglamento Nr. 1 1, 4, 5 ir 6 straipsnių pažeidimo turi būti atmestas.

Dėl nediskriminavimo ir kalbų įvairovės principų pažeidimo
Šalių argumentai
Pirma, Italijos Respublika mano, kad dėl ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimo Oficialiajame leidinyje trimis
kalbomis ne visi Sąjungos piliečiai pagal EB 12 straipsnyje įtvirtintą nediskriminavimo dėl pilietybės principą turėjo vienodas
galimybes apie jį sužinoti. Iš tiesų vokiškai, angliškai ir prancūziškai kalbantiems Sąjungos piliečiams būtų suteiktas konkurencinis
pranašumas kitų Sąjungos piliečių atžvilgiu. Tokiu paskelbimu pažeidžiamas taip pat ES 6 straipsnio 3 dalyje ir chartijos
22 straipsnyje įtvirtintas kalbų įvairovės principas, nes kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę apie Bendrijos aktus, kuriais
daromas poveikis jo teisėms, sužinoti savo kalba, juo labiau kad Oficialųjį leidinį jis skaito savo gimtąja kalba.
Italijos Respublikos teigimu, nėra taip svarbu, kad į EESRK generalinio sekretoriaus postą pretendavo daug Sąjungos piliečių,
kurie nėra valstybių narių, kur kalbama vokiškai, angliškai ar prancūziškai, piliečiai, visų pirma Italijos piliečių, apie
tokį laisvą postą sužinojusių iš tą pačią dieną kaip ir ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą Oficialiajame leidinyje
kitomis oficialiosiomis kalbomis paskelbto trumpo pranešimo. Tai visiškai atsitiktinai susiklosčiusios aplinkybės, kurios
nepanaikina diskriminacijos.
Diskriminacija dėl pilietybės taip pat egzistuoja, kalbant apie kandidatūrų į EESRK generalinio sekretoriaus postą pateikimo
terminą. Iš tiesų, net jeigu vokiškai, angliškai ar prancūziškai kalbantys kandidatai kandidatūras galėjo pateikti per vieną
mėnesį nuo ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimo Oficialiajame leidinyje, kiti kandidatai tai turėjo padaryti
per trumpesnį terminą, nes jie apie pranešimą sužinojo savo gimtąja kalba perskaitę Oficialiajame leidinyje paskelbtą trumpą
pranešimą, kuriame teigiama, jog, norint susipažinti su visu ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą tekstu, reikia skaityti
Oficialiojo leidinio versijas vokiečių, anglų ir prancūzų kalbomis.
Italijos Respublika taip pat teigia, kad ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimas Oficialiajame leidinyje tik
trimis kalbomis prieštarauja pačiai Tarnybos nuostatų III priedo 1 straipsnio 2 ir 3 dalių, KTĮS 12 straipsnio ir EESRK darbo
tvarkos taisyklių 72 straipsnio 2 dalies formuluotei.
Italijos Respublika teigia, jog reikalaujant gerų anglų ar prancūzų kalbos žinių taip pat akivaizdžiai diskriminuojama kitų
kalbų atžvilgiu, o tai prieštarauja nediskriminavimo ir kalbų įvairovės principams. Be to, tokiu reikalavimu taip pat akivaizdžiai
diskriminuojami visi piliečiai, kurie, be savo kalbos, moka dar vieną, galbūt dvi, tris ir keturias oficialiąsias kalbas,
tarp kurių nėra nei anglų, nei prancūzų kalbos.
Be to, Italijos Respublikos teigimu, pranešimas apie konkursą arba pranešimas apie laisvą darbo vietą yra išimtinai teisinio
turinio dokumentas, kurį perskaitęs kandidatas gali įsivaizduoti, kokios jo teisės ir pareigos atliekant svarbią veiklą, kaip
antai dalyvaujant konkurse dėl įdarbinimo institucijose. Todėl kandidatų, puikiai mokančių vokiečių, anglų ar prancūzų kalbas,
situacija, susijusi su viso pranešimo apie laisvą darbo vietą, Oficialiajame leidinyje paskelbto šiomis trimis kalbomis, supratimu,
yra palankesnė, palyginti su bet kurio kito kandidato, labai gerai nemokančio vienos iš šių kalbų, situacija.
Ispanijos Karalystė pritaria Italijos Respublikos argumentui, kad pranešimą apie laisvą darbo vietą Oficialiajame leidinyje
paskelbus tik trimis kalbomis pažeistas EB 12 straipsnis, ir priduria, jog dėl tokio selektyvaus paskelbimo atsirastų labai
pavojingas precedentas, jeigu jis būtų taikomas kitose srityse, nes taip tik trys Oficialiojo leidinio kalbinės versijos būtų
patikimos ir išsamios.
EESRK primena, kad Italijos Respublika turi įrodyti, kad ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą Oficialiajame leidinyje
paskelbus tik trimis kalbomis buvo sukliudyta visiems Sąjungos piliečiams vienodomis galimybėmis ir be diskriminacijos sužinoti
apie pranešimą, ir nurodo, kad nebuvo pateikta nė viena faktinė aplinkybė, susijusi su tokiu galimu kliudymu.
Tai, kad daugelis Sąjungos piliečių, kurie nėra valstybių narių, kur kalbama vokiečių, anglų ar prancūzų kalba, piliečiai,
pretendavo į EESRK generalinio sekretoriaus postą, nėra susiklosčiusių aplinkybių rezultatas, bet paaiškinama tuo, kad Oficialiajame
leidinyje visomis oficialiosiomis kalbomis buvo paskelbtas trumpas pranešimas, kuriame nurodomas ginčijamo pranešimo apie
laisvą darbo vietą paskelbimas.
EESRK nuomone, Italijos Respublikos argumentas, kad kandidatai, kurių „pirmoji kalba“ nėra vokiečių, anglų ar prancūzų, turėjo
trumpesnį terminą nei vokiečių, anglų ar prancūzų kalba kalbantys kandidatai, todėl jie nepagrįstai skirtingai traktuojami,
nepagrįstas. Visi potencialūs kandidatai, kurie apie ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą sužinojo perskaitę Oficialiajame
leidinyje jų gimtąja kalba paskelbtą trumpą pranešimą, galėjo greitai susipažinti su visa ginčijamo pranešimo apie laisvą
darbo vietą redakcija. Asmenys, kurie galėtų būti suinteresuoti, yra aukštą kvalifikaciją turintys asmenys, įgiję didelę institucijų
pareigūno ar tarnautojo patirtį, taigi turintys visas būtinas priemones, kad galėtų lengvai susipažinti su atitinkama Oficialiojo
leidinio kalbine versija.
EESRK taip pat ginčija Italijos Respublikos argumentą, kad dėl apsiribojimo anglų ir prancūzų kalbomis diskriminuojama kitų
oficialiųjų kalbų atžvilgiu. Pirma, anglų ir prancūzų kalbos, kaip ir vokiečių kalba, jau daugiau nei 35 metus yra labiausiai
institucijose vartojamos kalbos. Antra, kandidatai, kuriems skirtas ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą, visų pirma
yra Bendrijų pareigūnai ar tarnautojai, turintys didelę darbo Bendrijų institucijose ir agentūrose aukščiausiu lygiu patirtį,
dėl to jie gali puikiai suprasti smulkiausias ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą detales, todėl – būti visiškai informuoti
apie tikslų jo turinį.
Bendrojo Teismo vertinimas
–       Pirminės pastabos
Reikia pažymėti, kad šį pagrindą galima padalyti į dvi dalis. Išnagrinėjęs pirmą dalį Bendrasis Teismas iš esmės turės nuspręsti,
ar ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimas Oficialiajame leidinyje tik trimis kalbomis, t. y. vokiečių, anglų
ir prancūzų, atitinka nediskriminavimo ir kalbų įvairovės principus. Išnagrinėjęs antrą dalį Bendrasis Teismas turės nuspręsti,
ar nediskriminavimo ir kalbų įvairovės principus atitinka ginčijamame pranešime apie laisvą darbo vietą pateikiama nuoroda,
jog vienas iš „pageidavimų“, o ne, kaip teigia ieškovė, kvalifikacijos „reikalavimų“ yra geros anglų ir (arba) prancūzų kalbų
žinios.
–       Dėl pirmos dalies, susijusios su ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą selektyviu paskelbimu Oficialiajame leidinyje
Pirma, reikia pažymėti, kad nei kuria nors Bendrijos teisės nuostata, nei principu nereikalaujama, kad pranešimai apie laisvą
darbo vietą, kaip antai nagrinėjamasis šioje byloje, Oficialiajame leidinyje būtų visuomet skelbiami visomis oficialiosiomis
kalbomis (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
115 punktą).
Žinoma, ginčijamame pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytas užimtinas postas potencialiai gali dominti kandidatus iš bet
kurios valstybės narės. Tačiau, kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, EB sutartyje ne kartą pakartotos nuorodos į kalbų
vartojimą negali būti laikomos bendro Bendrijos teisės principo, užtikrinančio kiekvienam piliečiui teisę, kad visa tai, kas
gali paveikti jo interesus, bet kokiomis aplinkybėmis bus parašyta jo kalba, išraiška (2003 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Kik prieš VRDT
, C‑361/01 P, Rink. p. I‑8283, 82 punktas ir minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
116 punktas).
Antra, reikia konstatuoti, kad nors siekdama sutvarkyti kai kuriuos personalo įdarbinimo procedūros aspektus administracija
turi teisę priimti sprendimą dėl priemonių, kurios jai atrodo tinkamos, vis dėlto dėl šių priemonių neturi atsirasti diskriminacija
dėl kandidatų į konkretų postą kalbos (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
127 punktą).
Iš tiesų KTĮS 12 straipsnio 1 dalyje institucijai draudžiama reikalauti, kad kandidatai į laikinuosius tarnautojus nepriekaištingai
mokėtų vieną konkrečią oficialiąją kalbą, kai naudojantis tokia sąlyga dėl kalbos minėtas postas rezervuojamas konkretiems
piliečiams, nors to nepateisina su tarnybos veikimu susijusios priežastys (pagal analogiją žr. 1964 m. kovo 4 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Lassalle prieš Parlamentą
, 15/63, Rink. p. 57, 73 ir 74 punktus bei minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
129 punktą).
Todėl jeigu EESRK nusprendžia Oficialiajame leidinyje paskelbti visą pranešimo apie laisvą generalinio sekretoriaus darbo
vietą tekstą tik tam tikromis kalbomis, kad išvengtų potencialiai šiuo pranešimu suinteresuotų kandidatų diskriminacijos dėl
kalbos, jis turi imtis tinkamų priemonių, kad informuotų visus kandidatus apie atitinkamą pranešimą apie laisvą darbo vietą
ir apie leidinius, kuriuose paskelbtas visas jo tekstas (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
130 punktą).
Jei ši sąlyga įvykdyta, pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimas Oficialiajame leidinyje tik keliomis kalbomis negali
reikšti įvairių kandidatų diskriminacijos, jeigu žinoma, kad jie pakankamai moka bent vieną iš šių kalbų ir dėl to gali susipažinti
su minėto pranešimo tekstu (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
131 punktą).
Šiuo klausimu reikia priminti teismo praktiką, pagal kurią tai, kad administracijos dokumentai, skirti vienam iš jos pareigūnų,
surašyti kita kalba nei šio pareigūno gimtoji ar pirmoji pasirinkta užsienio kalba, niekaip nepažeidžia šio pareigūno teisių,
jeigu jis moka administracijos vartojamą kalbą ir todėl gali tinkamai ir lengvai susipažinti su nagrinėjamų dokumentų turiniu.
Tokia išvada taip pat tinka, kai kalbama apie ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
132 punktą ir jame nurodytą tesimų praktiką).
Taigi vadovaudamasi tarnybos ar darbo poreikiais atitinkama institucija gali teisėtai nurodyti konkrečias kalbas, kurias reikia
puikiai ar patenkinamai mokėti  (žr.
a contrario
minėto Sprendimo
Lassalle prieš Parlamentą
73 ir 74 punktus; taip pat žr. generalinio advokato M. Lagrange išvadą toje byloje, Rink. p. 77, 94). Tokiu atveju tai, kad
ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą tekstą galima rasti tik šiomis kalbomis, nėra kandidatų diskriminacija, nes jie
turi mokėti bent jau vieną iš šių kalbų.
Tačiau tai, kad ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą tekstas Oficialiajame leidinyje skelbiamas tik tam tikromis oficialiosiomis
kalbomis, nors priimtinos asmenų, mokančių tik kitas Bendrijos kalbas, kandidatūros, gali reikšti jų diskriminaciją, jei nėra
kitų priemonių, kuriomis minėtos kategorijos potencialūs kandidatai galėtų tinkamai sužinoti šio pranešimo turinį (pagal analogiją
žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
135 punktą).
Iš tikrųjų tokiu atveju aptariami kandidatai atsiduria nepalankesnėje padėtyje, palyginti su kitas kandidatais, nes negali
tinkamai sužinoti apie pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytą reikalaujamą kvalifikaciją ir įdarbinimo procedūros sąlygas
bei taisykles. Tokia informacija yra būtina yra būtina norint tinkamai pateikti savo kandidatūrą ir kuo labiau padidinti savo
galimybes būti atrinktam užimti atitinkamą postą (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
136 punktą).
Šioje byloje iš ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą 3 punkto nuostatų, kurios cituojamos šio sprendimo 7 punkte, matyti,
kad anglų ir (arba) prancūzų kalbų žinių „pageidaujama“, o ne reikalaujama. Taigi potencialūs kandidatai į EESRK generalinio
sekretoriaus postą, puikiai mokantys vieną oficialiąją kalbą ir labai gerai mokantys mažiausiai dvi kitas oficialiąsias kalbas
nei trys paskelbimo kalbos, galėtų dalyvauti konkurse ir taip pretenduoti į šį postą, jeigu pranešimas apie laisvą darbo vietą
būtų paskelbtas viena iš jų mokamų kalbų ir jeigu jiems taip būtų pranešta apie užimtiną postą.
Be to, net patenkinamai vokiečių, anglų ar prancūzų kalbą mokantys kandidatai nebūtinai skaito Oficialųjį leidinį šiomis trimis
kalbomis, o ne savo gimtąja kalba (minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
148 punktas).
Taigi egzistuoja didelė tikimybė, kad potencialiai ginčijamu pranešimu apie laisvą darbo vietą suinteresuoti kandidatai skaitė
tik pranešimus, paskelbtus visomis oficialiosiomis kalbomis, t. y. 2007 m. gruodžio 28 d. paskelbtą trumpą pranešimą, kur
tik nurodomas ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą paskelbimas Oficialiajame leidinyje, ir 2008 m. sausio 30 d. klaidų
ištaisymą, kur nurodoma, jog ginčijamas pranešimas apie laisvą darbo vietą buvo pakeistas.
Negalima manyti, jog šiuose dviejuose pranešimuose, kuriuose nėra nė vienos svarbios nuorodos, pavyzdžiui, apie kadencijos
poste trukmę arba galimybę ją pratęsti, priėmimo sąlygas, reikalaujamą kvalifikaciją ir profesinę patirtį, atrankos taisykles
ir kandidatūrų pateikimo terminą, yra pakankamai informacijos potencialiems kandidatams apie ginčijamo pranešimo apie laisvą
darbo vietą turinį. Reikia pažymėti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 79 punkte, tokia išankstinė informacija būtina kandidatams
norint geriausiai pateikti savo kandidatūrą.

A fortiori
nei vokiečių, nei anglų, nei prancūzų kalbos nemokantys, tačiau reikalaujamas lingvistines žinias turintys kandidatai niekada
nebūtų turėję galimybės susipažinti su visu ginčijamo pranešimo apie laisvą darbo vietą tekstu.
Iš to, kas nurodyta, matyti, kad ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą  Oficialiajame leidinyje skelbiant tik vokiečių,
anglų ir prancūzų kalbomis potencialūs kandidatai diskriminuojami dėl kalbos, o tai prieštarauja EB 12 straipsniui.
Be to, EESRK netiesiogiai pažeidė KTĮS 12 straipsnį, nes laikinojo tarnautojo įdarbinimo generaliniu sekretoriumi procedūrose
paskelbus ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą tik vokiečių, anglų ir prancūzų kalbomis gali būti suteiktas pranašumas
kandidatams tam tikrų valstybių piliečiams, t. y. kilusiems iš tų šalių, kur šiomis kalbomis kalbama kaip gimtosiomis, ir
padaryta žalos bent jau daliai kandidatų iš kitų valstybių narių (žr. minėto Sprendimo
Italija prieš Komisiją
150 punktą).
Atsižvelgiant į šiuos argumentus, šio pagrindo pirmai daliai reikia pritarti.
Todėl reikia panaikinti ginčijamą pranešimą apie laisvą darbo vietą, Oficialiajame leidinyje paskelbtą tik vokiečių, anglų
ir prancūzų kalbomis, ir nereikia nagrinėti nei šio pagrindo antros dalies, nei kitų Italijos Respublikos nurodytų pagrindų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Be to, pagal to paties reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą į bylą įstojusios valstybės narės
pačios padengia savo išlaidas.
Šią bylą EESRK pralaimėjo. Tačiau Italijos Respublika nepateikė reikalavimų dėl bylinėjimosi išlaidų. Tokiomis aplinkybėmis
kiekvienai šaliai reikia nurodyti padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2007 m. gruodžio 28 d. paskelbtą ir 2008 m. sausio 30 d. ištaisytą Pranešimą Nr. 73/07 apie laisvą generalinio
sekretoriaus darbo vietą Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto (EESRK) sekretoriate.
2.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Vadapalas
Jürimäe
Truchot
Paskelbta 2011 m. kovo 31 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: italų.