CELEX: 62010CJ0294
Lentoliikenne
Asetus (EY) N:o 261/2004
5 artiklan 3 kohta
Matkustajille lentojen peruuttamisen johdosta annettava korvaus
Vapautus korvausvelvollisuudesta poikkeuksellisissa olosuhteissa
Lentoliikenteen harjoittaja toteuttaa kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi
Resurssien suunnitteleminen hyvissä ajoin, jotta lento voidaan varmistaa tällaisten olosuhteiden päätyttyä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen
viivästymisen johdosta annettavaa korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta
11.2.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 (EUVL L 46, s. 1) 5 artiklan 3 kohdan ja 6
artiklan 1 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Andrejs Eglītis ja Edvards Ratnieks, kaksi matkustajaa
lennolla Kööpenhamina–Riika, ja toisaalta lentoyhtiö Air Baltic Corporation AS (jäljempänä Air Baltic), ja joka on saatettu
vireille tämän jälkimmäisen kieltäydyttyä maksamasta korvauksia matkustajille, joiden lento BT 140, joka piti lentää 14.7.2006,
oli peruutettu.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetuksen N:o 261/2004 johdanto-osan ensimmäisessä ja toisessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(1)      Lentoliikenteen alalla toteutettavalla yhteisön toiminnalla olisi pyrittävä muun muassa varmistamaan matkustajien suojelun
korkea taso. Lisäksi olisi otettava kaikilta osin huomioon kuluttajansuojelun yleiset vaatimukset.
(2)      Lennolle pääsyn epääminen sekä lentojen peruuttaminen ja pitkäaikainen viivästyminen aiheuttavat matkustajille vakavia vaikeuksia
ja haittoja.”
Kyseisen asetuksen johdanto-osan 13–15 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(13)      Matkustajilla, joiden lennot peruutetaan, olisi oltava mahdollisuus joko saada lippujen hinta takaisin tai saada uudelleenreititys
tyydyttävissä olosuhteissa, ja heistä olisi huolehdittava asianmukaisesti heidän odottaessaan myöhempää lentoa.
(14)      Montrealin yleissopimuksen mukaisesti olisi lennosta vastaaville lentoliikenteen harjoittajille asetettujen velvollisuuksien
oltava rajoitettuja tai niitä ei pitäisi olla ollenkaan, jos tapaus on johtunut poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei
olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuulliset toimenpiteet olisi toteutettu. Tällaisia poikkeuksellisia olosuhteita saattaa
syntyä erityisesti poliittisesti epävakaissa oloissa, sääolosuhteiden ollessa kyseisen lennon suorittamiseen sopimattomat,
turvallisuusriskien ja odottamattomien lentoturvallisuuteen vaikuttavien puutteiden ilmetessä ja lennosta vastaavan lentoliikenteen
harjoittajan toimintaan vaikuttavissa työtaistelutilanteissa.
(15)      Poikkeuksellisten olosuhteiden olisi katsottava vallitsevan, jos ilmaliikenteen hallintaa koskevan päätöksen vaikutus tiettyyn
lentokoneeseen jonakin tiettynä päivänä aiheuttaa kyseisen lentoliikenteen harjoittajan kyseisen lentokoneen yhden tai useamman
lennon pitkäaikaisen viivästymisen, lennon siirtymisen seuraavaan päivään tai sen peruutuksen, vaikka lentoliikenteen harjoittaja
on ryhtynyt kaikkiin kohtuullisiin järjestelyihin välttääkseen viivästykset tai peruutukset.”
Saman asetuksen 5 artiklan, jonka otsikkona on ”Peruuttaminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lento peruutetaan:
a)      lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 8 artiklan mukaisesti; ja
b)      lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle apua 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 2 kohdan
mukaisesti sekä uudelleenreitityksen osalta, kun uuden lennon kohtuuden mukaan odotettavissa oleva lähtöaika on vähintään
peruutetulle lennolle aikataulun mukaista lähtöaikaa seuraava päivä, 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan
c alakohdassa määritettyä apua;
c)      matkustajalla on oikeus saada lennosta vastaavalta lentoliikenteen harjoittajalta korvaus 7 artiklan mukaisesti, paitsi jos
i)      matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa, tai
ii)      matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta vähintään seitsemän päivää ja enintään kaksi viikkoa ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa
ja tarjottu uudelleenreititystä, jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan kaksi tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa
tai hän saapuisi määräpaikkaan alle neljä tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin, tai
iii)       matkustajalle on ilmoitettu peruutuksesta alle seitsemän päivää ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa ja tarjottu uudelleenreititystä,
jonka mukaan hänen olisi lähdettävä korkeintaan tuntia ennen aikataulun mukaista lähtöaikaa tai hän saapuisi määräpaikkaan
alle kaksi tuntia aikataulun mukaista saapumisaikaa myöhemmin.”
Asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan ei tarvitse maksaa 7 artiklan mukaista korvausta, jos se pystyy osoittamaan,
että peruutus johtuu poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät
toimenpiteet olisi toteutettu.”
Saman asetuksen 6 artiklan, jonka otsikkona on ”Viivästyminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja perustellusti arvioi olevan todennäköistä, että lento viivästyy aikataulun
mukaisesta lähtöajastaan
a)      vähintään kaksi tuntia lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1 500 kilometriä, tai
b)      vähintään kolme tuntia yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1 500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta,
joiden pituus on yli 1 500 mutta alle 3 500 kilometriä, tai
c)      vähintään neljä tuntia kaikkien lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa,
lennosta vastaavan lentoliikenteen harjoittajan on tarjottava matkustajalle
i)      9 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ja 9 artiklan 2 kohdassa määriteltyä apua, ja
ii)      kun kohtuuden mukaan odotettavissa oleva lähtöaika on vähintään aiemmin ilmoitettua lähtöaikaa seuraava päivä, 9 artiklan
1 kohdan b alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa määriteltyä apua, ja
iii)       kun viivästyminen kestää vähintään viisi tuntia, 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määriteltyä apua.”
Kyseisen asetuksen 7 artiklan, jonka otsikkona on ”Oikeus korvaukseen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tähän artiklaan viitataan, matkustajan on saatava seuraavan suuruinen korvaus:
a)      250 euroa lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1 500 kilometriä;
b)      400 euroa yhteisön sisäisten lentojen osalta, joiden pituus on yli 1 500 kilometriä, ja muiden lentojen osalta, joiden pituus
on yli 1 500 mutta alle 3 500 kilometriä;
c)      600 euroa lentojen osalta, joihin ei voida soveltaa a tai b alakohtaa.
Lennon pituutta määriteltäessä on perusteena käytettävä viimeistä määräpaikkaa, johon matkustaja saapuu myöhässä aikataulun
mukaisesta saapumisajasta siksi, että lennolle pääsy on evätty tai lento on peruutettu.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ruotsin ilmatila Malmön alueella suljettiin 14.7.2006 kello 20.30 lähtien sähkökatkosten aiheuttamien tutka- ja lennonjohtojärjestelmän
häiriöiden vuoksi. Kyseisenä päivänä Air Balticin lennon Kööpenhaminasta Riikaan piti lähteä kello 20.35.
Matkustajat nousivat koneeseen ja pysyivät siellä lähtöä odottaen hieman yli kaksi tuntia eli noin kello 22.45:een saakka.
Kello 22.45 matkustajille ilmoitettiin, että lento oli peruutettu ja heitä pyydettiin näin ollen poistumaan koneesta.
Koska kaksi matkustajaa eli Eglītis ja Ratnieks katsoivat, että heillä oli oikeus saada korvausta Air Balticilta heidän lentonsa
peruuttamisen vuoksi, he saattoivat asian Patērētāju tiesību aizsardzības centrsin (kuluttajariitalautakunta) käsiteltäväksi.
Kuluttajariitalautakunta hylkäsi heidän valituksensa. Tämä päätös pysytettiin Latvijas Republikas Ekonomikas ministrijan (Latvian
tasavallan talousministeriö, jäljempänä ministeriö) 22.3.2007 tekemällä päätöksellä.
Pääasian valittajat valittivat tästä ministeriön päätöksestä ensin Administratīvā rajona tiesaan (alueellinen hallintotuomioistuin)
ja sitten Administratīvā apgabaltiesaan (muutoksenhakutuomioistuin hallintoasioissa). Koska heidän valituksensa hylättiin,
he tekivät kassaatiovalituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
Kuluttajariitalautakunta ja ministeriö ja sittemmin ensimmäisen oikeusasteen hallintotuomioistuin ja muutoksenhakutuomioistuin
katsoivat, ettei asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdan perusteella Air Balticin velvollisuutena ollut maksaa valittajille
korvausta, koska lennon oli katsottava peruuntuneen poikkeuksellisissa, tämän lentoyhtiön tahdosta riippumattomissa olosuhteissa.
Pääasian valittajat väittävät puolestaan, ettei lennon peruuntumisen syy ollut Ruotsin ilmatilan sulkeminen vaan tämän lennon
miehistön sallitun työajan päättyminen. He eivät kiistä sitä, että Ruotsin ilmatilan sulkeminen sähkökatkosten vuoksi voidaan
luokitella poikkeuksellisiksi olosuhteiksi, joita lentoyhtiö ei voi hallita. Heidän mukaansa tämä tapahtuma selittää kuitenkin
yksinomaan lennon alkuperäisen viivästymisen kello 20.35:n ja 22.45:n välillä. Päätös lennon peruuttamisesta tehtiin heidän
mukaansa kello 22.45, koska miehistön sallittu palvelusaika ei riittänyt koko tämän lennon suorittamiseen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo puolestaan, että on mahdollista katsoa, että lennon aikataulun mukaisena lähtöaikana
kello 20.35 vallitsivat sellaiset poikkeukselliset olosuhteet eli käsiteltävässä asiassa Malmön alueen ilmatilan sulkeminen,
joita lentoliikenteen harjoittaja ei voinut välttää. Se lisää kuitenkin, ettei lentoliikenteen harjoittajilla yleisesti ottaen
ole tapana peruuttaa lentoja aina, kun kone ei pääse lähtemään täsmälleen aikataulunsa mukaisesti. Se väittää, että kun otetaan
huomioon lentoliikennetoimintaan liittyvät erityispiirteet, jotka johtuvat siitä, että matkustajien on vaikea löytää vaihtoehtoisia
lentoja tai turvautua muihin kuljetusmuotoihin tai reitteihin, ja siitä, etteivät lentoyhtiöt voi järjestää resurssejaan uudelleen
varsinkaan kotilentoasemansa ulkopuolella, lentoliikenteen harjoittaja ja lentoasema pyrkivät tavanomaisesti mahdollisuuksien
mukaan kuitenkin varmistamaan suunnitellun lennon.
Kyseinen tuomioistuin pohtii tässä tilanteessa, onko se, että asianomainen lento ei voinut lähteä täsmälleen aikataulun mukaisesti,
riittävä syy päättää peruuttaa se. Se pohtii erityisesti, voivatko poikkeukselliset olosuhteet oikeuttaa lennon peruuttamisen,
jos lähtö viivästyy aikataulun mukaisesta ajasta vain vähän kyseisten olosuhteiden vuoksi.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näin ollen, että kun asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa säädetään,
ettei lentoliikenteen harjoittajan tarvitse maksaa matkustajille korvausta, jos se on toteuttanut kaikki kohtuudella edellytettävät
toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, kuuluuko tämän lentoliikenteen harjoittajan näihin toimenpiteisiin
velvollisuus järjestää resurssinsa, joihin miehistöt kuuluvat, siten, että se voi toteuttaa lennot tietyn ajan kuluessa tällaisten
olosuhteiden ilmaantuessa.
Tästä ”tietyn ajan” määritelmästä pääasian valittajat katsovat, että on varattava riittävät resurssit, jotta lento voidaan
toteuttaa vähintään kahden tunnin sisällä alkuperäisestä aikataulun mukaisesta lähtöajasta. Tässä yhteydessä niiden perusteluissa
ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa tukeuduttiin asetuksen N:o 261/2004 säännöksiin, joissa vahvistetaan lentoliikenteen
harjoittajien velvollisuudet viivästymistapauksissa. Asetuksen N:o 261/2004 6 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että
kun lennosta vastaava lentoliikenteen harjoittaja arvioi olevan todennäköistä, että lento viivästyy aikataulun mukaisesta
lähtöajastaan vähintään kaksi tuntia lentojen osalta, joiden pituus on enintään 1 500 kilometriä, sen on tarjottava matkustajille
tässä asetuksessa säädettyä apua. Ne päättelevät tästä, että kahden tunnin viivästyminen on tässä tapauksessa ”tavallista”,
eli se, ettei lentoa voida toteuttaa kahden tunnin kuluessa, ei itsessään ole lennon peruuttamiseen oikeuttava olosuhde.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo puolestaan, ettei asetuksen N:o 261/2004 6 artiklan 1 kohdan ensisijainen tarkoitus
ole säännellä näitä kysymyksiä pääasian valittajien ehdottamassa merkityksessä, mutta ei voida sulkea pois sitä, että tätä
säännöstä voidaan käyttää kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdan systemaattiseen tulkintaan.
Tässä tilanteessa Augstākās Tiesas Senāts on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [asetuksen N:o 261/2004] 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittajalla on, jotta sen voitaisiin
katsoa toteuttaneen kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, velvollisuus
suunnitella resurssinsa hyvissä ajoin siten, että aiottu lento pystytään toteuttamaan sen jälkeen, kun odottamattomasti syntyneet
poikkeukselliset olosuhteet ovat poistuneet, toisin sanoen jonakin tiettynä ajankohtana aikataulun mukaisen lähtöajan jälkeen?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, sovelletaanko asetuksen [N:o 261/2004] 6 artiklan 1 kohtaa sellaisen ajallisen
liikkumavaran määrittämiseksi, joka lentoliikenteen harjoittajan on resurssiensa käyttöä kyseisenä ajankohtana suunnitellessaan
varattava mahdollisena ennakoitavissa olevana viivästymisenä poikkeuksellisten olosuhteiden ilmaantuessa?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Kahdella kysymyksellään, joita on tarkasteltava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko
asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa tulkittava siten, että lentoliikenteen harjoittajan velvollisuutena on niinä kohtuudella
edellytettävinä toimenpiteinä, jotka sen on toteutettava poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, suunniteltava resurssinsa
hyvissä ajoin, jotta sillä on käytössään tietty ajallinen liikkumavara aikataulun mukaisen lähtöajan jälkeen niin, että se
voi mahdollisesti suorittaa lennon poikkeuksellisten olosuhteiden päätyttyä. Se pohtii erityisesti, voidaanko tämä ajallinen
liikkumavara määrittää asetuksen N:o 261/2004 6 artiklan 1 kohdan perusteella.
Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos lento peruutetaan, lentoliikenteen
harjoittajan on tässä kohdassa vahvistetuin edellytyksin tarjottava asianomaisille matkustajille ensinnäkin apua tämän asetuksen
8 artiklan mukaisesti eli oikeus kulukorvaukseen tai uudelleenreititykseen, toiseksi vastattava ateriointi-, majoitus- ja
puhelukustannuksista tämän saman asetuksen 9 artiklan mukaisesti ja kolmanneksi maksettava kiinteämääräinen korvaus kyseisen
asetuksen 7 artiklassa säädetyn mukaisesti, jos matkustajille ei ole ilmoitettu hyvissä ajoin lennon peruuttamisesta.
Kyseisen asetuksen 5 artiklan 3 kohdan mukaan poikkeuksena saman artiklan 1 kohdan säännöksiin lentoliikenteen harjoittaja
on kuitenkin vapautettu sen velvollisuudesta maksaa kiinteämääräinen korvaus matkustajille, jos se pystyy osoittamaan, että
peruuttaminen johtuu poikkeuksellisista olosuhteista, joita ei olisi voitu välttää, vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät
toimenpiteet olisi toteutettu.
Tässä yhteydessä asiassa C-549/07, Wallentin-Hermann, 22.12.2008 annetun tuomion (Kok., s. I-11061) 40 kohdassa todettiin,
että koska kaikki poikkeukselliset olosuhteet eivät vapauta vastuusta, on sen, joka aikoo vedota niihin, osoitettava lisäksi,
ettei niitä olisi missään tapauksessa voitu välttää tilanteeseen soveltuvilla toimenpiteillä, toisin sanoen sellaisilla, jotka
poikkeuksellisten olosuhteiden ilmetessä ovat erityisesti asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan kannalta teknisesti ja
taloudellisesti siedettävissä olevien edellytysten mukaisia. Sen on nimittäin osoitettava, kuten saman tuomion 41 kohdassa
täsmennettiin, että huolimatta siitä, että se olisi tehnyt kaikkensa käytettävissään olevien henkilökunnan ja kaluston sekä
taloudellisten keinojen puitteissa, se ei aivan ilmeisesti olisi voinut – tekemättä kestämättömiä uhrauksia yrityksensä tuolloiseen
kapasiteettiin nähden – välttää sitä, että poikkeukselliset olosuhteet, joihin se joutui, johtivat lennon peruuttamiseen.
Aluksi on korostettava, että poikkeuksellisten olosuhteiden ilmaantuminen tekee hyvin usein lennon aikataulun mukaisen toteuttamisen
vaikeaksi tai jopa mahdottomaksi. Näin ollen lennon viivästymisen vaara, joka voi lopulta aiheuttaa sen peruuttamisen, on
tyypillinen haitallinen seuraus matkustajille, minkä vuoksi se on varsin ennakoitavissa oleva seuraus poikkeuksellisten olosuhteiden
ilmaantumisesta.
Tästä seuraa, että koska lentoliikenteen harjoittajan velvollisuutena on asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdan mukaisesti
toteuttaa kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, sen on kohtuuden mukaan
otettava lennon suunnitteluvaiheessa huomioon viivästymisvaara, joka liittyy poikkeuksellisten olosuhteiden mahdolliseen ilmaantumiseen.
Täsmällisemmin sanottuna sen välttämiseksi, että jopa vähäiset viivästymiset, jotka johtuvat poikkeuksellisten olosuhteiden
ilmaantumisesta, johtavat väistämättä lennon peruuttamiseen, järkevän lentoliikenteen harjoittajan on suunniteltava resurssinsa
hyvissä ajoin, jotta sillä on käytössään tietty aika, jotta se voi, jos mahdollista, suorittaa kyseisen lennon poikkeuksellisten
olosuhteiden päätyttyä. Jos lentoliikenteen harjoittajalla ei tällaisessa tilanteessa puolestaan ole käytössään tällaista
aikaa, ei voida katsoa, että se on toteuttanut kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet, joista säädetään asetuksen
N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohdassa.
Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitseman ajallisen liikkumavaran määrittämisestä on yleisesti ottaen
muistutettava, että edellä mainitussa asiassa Wallentin-Hermann annetun tuomion 42 kohdassa todettiin vastaavasti, että kansallisen
tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, onko asianomainen lentoliikenteen harjoittaja toteuttanut konkreettiseen tilanteeseen
soveltuvat toimenpiteet, toisin sanoen sellaiset, jotka todettujen poikkeuksellisten olosuhteiden ilmetessä olivat erityisesti
asianomaisen lentoliikenteen harjoittajan kannalta teknisesti ja taloudellisesti siedettävissä olevien edellytysten mukaisia.
Mainitussa oikeuskäytännössä on siis vahvistettu kohtuudella edellytettävän toimenpiteen yksilöity ja joustava käsite ja jätetty
kansallisen tuomioistuimen arvioitavaksi, voidaanko lentoliikenteen harjoittajan katsoa asianomaisen asian olosuhteissa toteuttaneen
tilanteeseen soveltuvat toimenpiteet.
Näin ollen asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa ei voida tulkita siten, että siinä velvoitettaisiin kohtuudella edellytettävinä
toimenpiteinä suunnittelemaan yleisesti ja erottelematta ajallinen liikkumavara, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin lentoliikenteen
harjoittajiin kaikissa tilanteissa, joissa on kyse poikkeuksellisista olosuhteista.
Toiseksi toimenpiteiden, jotka on toteutettu sellaisen ajan varaamiseksi, jolla voidaan mahdollisesti välttää se, että poikkeuksellisista
olosuhteista aiheutuva viivästyminen johtaa lennon peruuttamiseen, kohtuullisuuden arvioinnista on todettava aluksi, ettei
tätä arviointia ole tehtävä sen viivästymisen pohjalta, joka on todettu lentokoneen aikataulun mukaiseen lähtöaikaan nähden,
kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vaikuttaa ehdottavan, vaan huomioon on otettava viivästyminen, joka poikkeuksellisten
olosuhteiden ilmaantumisesta aiheutuvissa uusissa olosuhteissa saattaa aiheutua lennolle sen päättyessä.
Tällaisen arvioinnin yhteydessä merkitystä on nimittäin ainoastaan sillä, kykeneekö lentoliikenteen harjoittaja suorittamaan
koko suunnitellun lennon, joka ymmärretään kuljetuksen ”yksiköksi”, jonka toteuttaa lentoliikenteen harjoittaja, joka määrää
sen reitin (ks. vastaavasti asia C-173/07, Emirates Airlines, tuomio 10.7.2008, Kok., s. I-5237, 40 kohta), huolimatta tietyn
viivästymisen aiheuttaneiden poikkeuksellisten olosuhteiden ilmaantumisesta. Alun perin todettu viivästyminen kyseisten poikkeuksellisten
olosuhteiden päättyessä tai verrattuna aikataulun mukaiseen lähtöaikaan voi tämän jälkeen pitkittyä sellaisten erilaisten
toissijaisten lisätekijöiden yhteisvaikutuksesta, jotka liittyvät siihen, ettei asianomaista lentoa enää voida suorittaa tavanomaisesti
aikataulun mukaan, ja joita ovat esimerkiksi vaikeudet, jotka liittyvät ilmakäytävien uudelleen jakamiseen tai laskeutumislentokentän
käyttöedellytyksiin, mukaan lukien tämän jälkimmäisen mahdollinen sulkeminen kokonaan tai osittain tiettyinä yön tunteina.
Näistä tekijöistä seuraa, että lennon päättyessä lento on loppujen lopuksi viivästynyt selvästi enemmän kuin alun perin todettiin.
Lentoliikenteen harjoittajan lentoa suunnitellessaan toteuttamien toimenpiteiden kohtuullisuuden arvioinnissa on näin ollen
myös otettava huomioon nämä toissijaiset riskit, jos niiden muodostamat seikat ovat ennakoitavissa ja laskettavissa.
Lentoliikenteen harjoittajan kykyä suorittaa koko suunniteltu lento tässä tilanteessa on arvioitava niiden kriteerien valossa,
jotka on asetettu edellä mainitussa asiassa Wallentin-Hermann annetussa tuomiossa. Tätä arvioitaessa on huolehdittava siitä,
ettei vaaditun ajan pituus johda siihen, että lentoliikenteen harjoittajan on suostuttava kestämättömiin uhrauksiin yrityksensä
tuolloiseen kapasiteettiin nähden.
On myös lisättävä, ettei tämän ajan muodostamiseksi toteutettujen toimenpiteiden kohtuullisuuden arvioinnissa sovelleta asetuksen
N:o 261/2004 6 artiklan 1 kohtaa. Tämä säännös koskee nimittäin eri ”viivästymiskategorioita”, joista lentoliikenteen harjoittaja
on vastuussa ja jotka eivät liity sellaisten poikkeuksellisten olosuhteiden ilmaantumiseen, joita ei olisi voitu välttää,
vaikka kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet olisi toteutettu.
Edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava
siten, että kun lentoliikenteen harjoittajan on toteutettava kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten
olosuhteiden välttämiseksi, sen on lennon suunnitteluvaiheessa otettava kohtuudella huomioon viivästymisvaara, joka liittyy
tällaisten olosuhteiden mahdolliseen ilmaantumiseen. Sen on näin ollen varattava tietty ajallinen liikkumavara, jonka ansiosta
se voi mahdollisesti suorittaa lennon kokonaisuudessaan, kun poikkeukselliset olosuhteet ovat päättyneet. Kyseistä säännöstä
ei sen sijaan voida tulkita siten, että siinä velvoitettaisiin kohtuudella edellytettävinä toimenpiteinä suunnittelemaan yleisesti
ja erottelematta ajallinen liikkumavara, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin lentoliikenteen harjoittajiin kaikissa tilanteissa,
joissa on kyse poikkeuksellisista olosuhteista. Arvioitaessa lentoliikenteen harjoittajan kykyä toteuttaa koko suunniteltu
lento uudessa tilanteessa, joka perustuu näiden olosuhteiden ilmaantumiseen, on huolehdittava siitä, ettei vaaditun ajan pituus
johda siihen, että lentoliikenteen harjoittajan on suostuttava kestämättömiin uhrauksiin yrityksensä tuolloiseen kapasiteettiin
nähden. Kyseisen asetuksen 6 artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tällaisessa arvioinnissa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Matkustajille heidän lennolle pääsynsä epäämisen sekä lentojen peruuttamisen tai pitkäaikaisen viivästymisen johdosta annettavaa
korvausta ja apua koskevista yhteisistä säännöistä sekä asetuksen (ETY) N:o 295/91 kumoamisesta 11.2.2004 annetun Euroopan
parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 261/2004 5 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että kun lentoliikenteen harjoittajan
on toteutettava kaikki kohtuudella edellytettävät toimenpiteet poikkeuksellisten olosuhteiden välttämiseksi, sen on lennon
suunnitteluvaiheessa otettava kohtuullisesti huomioon viivästymisvaara, joka liittyy tällaisten olosuhteiden mahdolliseen
ilmaantumiseen. Sen on näin ollen varattava tietty ajallinen liikkumavara, jonka ansiosta se voi mahdollisesti suorittaa lennon
kokonaisuudessaan, kun poikkeukselliset olosuhteet ovat päättyneet. Kyseistä säännöstä ei sen sijaan voida tulkita siten,
että siinä velvoitettaisiin kohtuudella edellytettävinä toimenpiteinä suunnittelemaan yleisesti ja erottelematta ajallinen
liikkumavara, jota sovelletaan erotuksetta kaikkiin lentoliikenteen harjoittajiin kaikissa tilanteissa, joissa on kyse poikkeuksellisista
olosuhteista. Arvioitaessa lentoliikenteen harjoittajan kykyä toteuttaa koko suunniteltu lento uudessa tilanteessa, joka perustuu
näiden olosuhteiden ilmaantumiseen, on huolehdittava siitä, ettei vaaditun ajan pituus johda siihen, että lentoliikenteen
harjoittajan on suostuttava kestämättömiin uhrauksiin yrityksensä tuolloiseen kapasiteettiin nähden. Kyseisen asetuksen 6
artiklan 1 kohtaa ei sovelleta tällaisessa arvioinnissa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: latvia.