CELEX: 62012CJ0166
Zahtjev za prethodnu odluku
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilniku o dužnosnicima
Uredba (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 i (EZ, Euratom) br. 723/2004
Dužnosnici Unije
Mirovinska prava stečena prema nacionalnom sustavu
Prelazak na mirovinski sustav Unije
Metoda izračuna
Pojam ‚kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava’

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Uredbe (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 od 29. veljače 1968. kojom se određuju pravila za dužnosnike [službenike] Europskih zajednica kao i sustav koji se primjenjuje na ostale djelatnike Zajednica te se uvode posebne mjere koje se privremeno primjenjuju na dužnosnike [službenike] Komisije (
SL L 56, 1968., str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 4., svezak 6., str. 1.), koja je izmijenjena Uredbom (EZ, Euratom) Vijeća br. 723/2004 od 22. ožujka 2004. (
SL L 124, str. 1
., u daljnjem tekstu: Pravilnik), kao i članka 4. stavka 3. UEU‑a.
Zahtjev je podnesen u okviru spora između R. Časte i Česká správa sociálního zabezpečení (Uprava za socijalnu sigurnost Češke Republike, u daljnjem tekstu: ČSSZ) o izračunu kapitalizirane vrijednosti mirovine koju je stekao u nacionalnome mirovinskom sustavu i koja se može prenijeti, za račun podnositelja, u mirovinski sustav Unije.
Pravni okvir
Pravo Unije
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika, u verziji koja proizlazi iz Uredbe Vijeća (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 571/92 od 2. ožujka 1992. kojom se mijenja Pravilnik o dužnosnicima [službenicima] Europskih zajednica (
SL L 62., str. 1
.), glasi kako slijedi:
„Dužnosnik [službenik] koji stupi u službu Unije nakon što je:
—
napustio službu državne uprave, nacionalne ili međunarodne organizacije,
ili
—
obavljao djelatnost u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe,
ima pravo, nakon što ga se imenuje na stalno radno mjesto, prenijeti na Zajednice, ili aktuarsku protuvrijednost ili paušalnu otkupnu vrijednost nekadašnjih mirovinskih prava stečenih na temelju gore nabrojanih aktivnosti.
[…]”
U verziji koja proizlazi iz Uredbe br. 723/2004, članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika navodi:
„Dužnosnik [službenik] koji stupi u službu Zajednica nakon što je:
—
napustio službu državne uprave, nacionalne ili međunarodne organizacije,
—
obavljao djelatnost u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe,
ima pravo, nakon što ga se imenuje na stalno radno mjesto i u trenutku u kojem stječe pravo na starosnu mirovinu u smislu članka 77. Pravilnika, prenijeti na Zajednice kapitaliziranu vrijednost, ažuriranu do datuma stvarnog prijenosa, mirovinskih prava stečenih na temelju gore navedenih aktivnosti.
U tom slučaju institucija za koju dužnosnik [službenik] radi, uzimajući u obzir osnovnu plaću i dob dužnosnika [službenika] te devizni tečaj na datum podnošenja zahtjeva za prijenos, utvrđuje putem općih provedbenih odredaba broj godina mirovinskog staža koji će mu se priznati u okviru mirovinskog sustava Unije s obzirom na prethodni staž i na temelju prenesene kapitalizirane vrijednosti, nakon što se odbije iznos koji predstavlja povećanje vrijednosti kapitala od datuma podnošenja zahtjeva za prijenos sredstava do stvarnog datuma prijenosa.
Dužnosnik [službenik] može iskoristiti ovu mogućnost samo jedanput za pojedinu državu članicu i pojedini mirovinski fond.” [neslužbeni prijevod]
Odluka Komisije od 28. travnja 2004. koja se odnosi na opće odredbe za provedbu članaka 11. i 12. Priloga VIII. Pravilnika (
Administrativne informacije
br. 60‑2004 od 9. lipnja 2004.) u članku 6. navodi:
„Sav iznos koji se prenosi iz mirovinskog fonda odnosnog službenika mora biti potvrđen kao ažurirana kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava stečenih prije stupanja u službu Zajednica, ili u slučaju zahtjeva na osnovi članka 11. stavka 3. Priloga VIII. Pravilnika, prije njegova vraćanja u službu.
Iznos koji treba prenijeti mora odgovarati ukupnom iznosu toga kapitala. Može odgovarati pravima koja proizlaze iz razdoblja dovršenih u službi više administracija, organizacija ili u aktivnostima samozaposlenja.” [neslužbeni prijevod]
Češko pravo
Na temelju članaka 3. i 5. Zakona br. 589/1992 i njegovih izmjena, koji se odnosi na doprinose za socijalno osiguranje i doprinose za nacionalnu politiku zapošljavanja, poslodavac i zaposlenik plaćaju socijalne doprinose u češki sustav starosne mirovine. Doprinos za poslodavca između 1996. i 2003. godine iznosio je 19,5 % osnovice za izračun, a od 2004. iznosi 21,5 %, pri čemu je osnovica za izračun doprinosa poslodavca jednaka zbroju osnovica svih zaposlenika dotičnog poslodavca. Tijekom toga razdoblja iznos doprinosa zaposlenika iznosio je 6,5 % osnovice.
Iz članaka 33. do 36. Zakona br. 155/1995 i njegovih izmjena, koji se odnosi na mirovinsko osiguranje (u daljnjem tekstu: Zakon br. 155/1995), proizlazi da je iznos mirovine jednak zbroju osnovnog iznosa, jednakog za sve koji zahtijevaju davanje, i varijabilnog iznosa čija visina ovisi o ukupnom trajanju mirovinskog osiguranja podnositelja zahtjeva i visini osnove za izračun koja se primjenjuje.
Prema članku 34. stavku 1. navedenog zakona, razina varijabilnog iznosa iznosi, za svaku punu godinu osiguranja, 1,5 % od osnove za izračun po mjesecu. U trajanje razdoblja osiguranja uključena su, u iznosu od 80 %, razdoblja tijekom kojih osiguranik nije općenito imao nikakav prihod koji bi se mogao uzeti u obračun (što se naziva „razdobljima izjednačenog osiguranja”), koja uključuju, primjerice, rodiljni dopust, razdoblja studiranja itd.
Prema članku 15. Zakona br. 155/1995, osnova za izračun utvrđuje se ovisno o osobnoj osnovici plaće. Ta je osobna osnovica, prema članku 16. istog zakona, jednaka prosjeku mjesečnih prihoda, ažuriranom na dan izračuna, prema uplati doprinosa za mirovinsko osiguranje, no taj je prosjek ipak ograničen na posljednjih 30 godina. Za osobnu osnovicu nižu ili jednaku iznosu od 10.000 čeških kruna (CZK) osnova za izračun odgovara osobnoj osnovici. Iznosi koji prelaze tu vrijednost su uključeni, do 24.800 CZK, do visine od 30 %, u osnovu izračuna, a oni koji prelaze drugu vrijednost uključeni su u visini od 10 % od te osnove.
Razdoblja izjednačenog osiguranja uračunata su u razdoblja osiguranja. Za izračun osobne osnovice, razdoblja koja se smatraju „isključenima”, koja u biti odgovaraju razdobljima izjednačenog osiguranja, odbijaju se od odnosnog razdoblja.
Na temelju članka 105.a. stavaka 1. i 4. Zakona br. 155/1995, kojim se provode odredbe Pravilnika, osiguranici koji su postali službenici ili ostali zaposlenici Zajednica i koji su prestali obavljati plaćenu djelatnost u Češkoj Republici imaju pravo prenijeti prava na mirovinu koja su stekli u Češkoj Republici u mirovinski sustav Zajednica ako im nikakva mirovina nije bila odobrena na temelju češkog mirovinskog osiguranja, preciznije „[p]od pravom na mirovinu […] podrazumijeva se novčani iznos utvrđen u formi aktuarske protuvrijednosti s obzirom na dovršena razdoblja osiguranja i osnovicu za izračun”.
Uredba vlade br. 587/2006 o utvrđivanju detaljnih pravila recipročnog prijenosa mirovinskih prava koji se odnosi na sustav mirovina Zajednica (u daljnjem tekstu: Uredba vlade br. 587/2006) sadrži precizne odredbe o prijenosu mirovinskih prava češkog službenika koji je stupio u službu Zajednica. U članku 2. propisuje pravila izračuna iznosa koji se prenosi kao mirovinsko pravo stečeno u Češkoj Republici pod sljedećim uvjetima:
„1.   Novčani iznos utvrđen kao mirovinsko pravo koji se prenosi, a stečen je u Češkoj Republici, izračunava se kao umnožak jedinične vrijednosti odgođene mirovine i ukupnog predviđenog varijabilnog iznosa mirovine i u jednom dijelu proporcionalnog dijela temeljnog iznosa mirovine.
2.   Predviđeni varijabilni iznos mirovine izračunava se prema metodi određenoj u članku 34. stavku 1. Zakona o mirovinskom osiguranju u smislu da su razdoblje osiguranja i temelj izračuna utvrđeni na određeni dan, kao određeni dan smatra se dan podnošenja zahtjeva za prijenos prava na mirovinu prema nadležnoj instituciji Europskih zajednica […]. U svrhu određivanja osobne osnovice, razdoblje primanja u sustav mirovina Europskih zajednica smatra se kao isključeno razdoblje. […]
3.   Proporcionalni dio temeljnog iznosa mirovine izračunava se množeći temeljni iznos mirovine primjenjiv na određeni dan s kvocijentom razdoblja osiguranja ostvarenog u okviru češkog mirovinskog osiguranja na odlučujući datum i razdoblja osiguranja ostvarenog do dana kad je podnositelj zahtjeva za prijenos prava na mirovinu […] napunio dob za umirovljenje primjenjujući odredbe na snazi na određeni dan. […]
4.   Jedinična vrijednost odgođene mirovine određuje se ovisno o dobi podnositelja zahtjeva na određeni dan […], na temelju tablica smrtnosti na snazi na odlučujući datum i 70 % vrijednosti najviše tehničke kamatne stope određene posebnim pravnim propisom za potrebe osiguranja. […]
5.   U svrhu utvrđivanja jedinične vrijednosti odgođene mirovine primjenjuju se tablice smrtnosti Ministarstva rada i socijalnih pitanja, koje su jedinstvene za muškarce i žene i koje se uvijek određuju za razdoblje od pet uzastopnih kalendarskih godina.
6.   Novčani iznos obračunat primjenom stavaka od 1. do 5. uvećava se za iznos utvrđen na temelju kamata na novčani iznos izračunat primjenom stavaka od 1. do 5. za razdoblje od određenog dana do dana koji prethodi danu prenošenja novčanog iznosa […] na račun mirovinskog sustava Europskih zajednica. […]”
Dodatak Uredbi vlade br. 587/2006 sadrži formulu izračuna jedinične vrijednosti odgođene mirovine. Najviša tehnička kamatna stopa određena je člankom 12. stavkom 1. prvom rečenicom Uredbe vlade br. 434/2009 ovisno o prosječnim iznosima prinosa od državnih obveznica.
Glavni postupak i prethodna pitanja
R. Časta, službenik Europske komisije, prije preuzimanja dužnosti u službi 1. prosinca 2006. bio je uključen u češki sustav mirovinskog osiguranja. Odgovarajući doprinosi uplaćivani su u taj sustav.
Dana 28. studenoga 2008. R. Časta zatražio je od Komisije, na temelju članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika, prenošenje mirovinskih prava stečenih u Češkoj Republici.
Taj je zahtjev proslijeđen ČSSZ‑u, koji je 8. veljače 2011. donio odluku kojom predlaže prenošenje iznosa od 523.584 CZK, izračunatog na temelju nacionalnog propisa. Iznos je bio niži od polovine ukupno uplaćenih doprinosa do toga dana u češki mirovinski sustav za račun R. Časte.
R. Časta podnio je prigovor protiv te odluke. Prema njegovu mišljenju, metoda izračuna koju predviđa češka uredba u suprotnosti je s odredbama članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika i člankom 4. stavkom 3. UEU‑a. Tvrdio je da bi iznos koji se prenosi trebao odgovarati iznosu uplaćenih doprinosa ili prelaziti taj iznos. R. Časta također se pozvao na povredu načela jednakosti postupanja. Osporavao je činjenicu da izračun njegovih mirovinskih prava nije uzeo u obzir razdoblje tijekom kojega je uplaćivao doprinose u mirovinski sustav Unije.
ČSSZ je odbio taj prigovor odlukom od 10. svibnja 2011. R. Časta podnio je 12. svibnja 2011. tužbu za poništenje te odluke pred Krajský soud v Praze (regionalni sud u Pragu).
U tim okolnostima Krajský soud v Praze odlučio je zastati s postupkom i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Kako je potrebno tumačiti pojam ‚kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava’ naveden u članku 11. stavku 2. Priloga VIII. [Pravilnika]? Uključuje li taj pojam razinu mirovinskih prava u obliku aktuarske protuvrijednosti i u obliku paušalne otkupne vrijednosti u smislu članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika, u verziji prije stupanja na snagu Uredbe br. 723/2004 […], ili je potrebno primijeniti samo jedan od tih pojmova, a ako to nije slučaj, kako se ti pojmovi razlikuju?
2.
Protive li se odredbe članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika u vezi s člankom 4. stavkom 3. [UEU‑a] primjeni metode izračuna mirovinskih prava utvrđene člankom 105.a stavkom 1. Zakona br. 155/1995 koji se odnosi na mirovinsko osiguranje i [Uredbom vlade br. 587/2006]? U tom pogledu, je li od značaja to što ta metoda izračuna u konkretnom slučaju implicira da će visina mirovinskih prava koja se predlaže prenijeti u mirovinski sustav [Unije] biti određena u iznosu koji ne doseže ni polovinu uplaćenih doprinosa od strane službenika u nacionalnome mirovinskom sustavu?
3.
Treba li presudu [od 16. prosinca 2004., My (C‑293/03,
Recueil
, str. I‑12013.)] tumačiti u tom smislu da, u svrhu izračuna vrijednosti mirovinskih prava koja se prenose u mirovinski sustav [Unije] putem metode aktuarske protuvrijednosti primijenjene s obzirom na razdoblje osiguranja, u osobnu osnovicu treba uključiti jednako razdoblje tijekom kojeg je službenik [Unije] prije datuma podnošenja zahtjeva za prenošenje mirovinskih prava već bio uključen u mirovinski sustav [Unije]?”
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika tumačiti u smislu da država članica može odrediti iznos kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava putem aktuarske protuvrijednosti ili paušalne otkupne vrijednosti, predviđene tom odredbom Pravilnika prije izmjene Uredbom br. 723/2004, ili treba primijeniti samo jednu od tih metoda.
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika, u verziji prije izmjene Uredbom br. 723/2004, koja je proizišla iz Uredbe br. 571/92, predviđao je da službenici koji stupaju u službu Zajednica nakon što su napustili službu državne uprave, nacionalne ili međunarodne organizacije ili nakon što su obavljali djelatnost u svojstvu zaposlene ili samozaposlene osobe, imaju pravo, nakon što ih se imenuje na stalno radno mjesto, na to da se Zajednicama uplati aktuarska protuvrijednost ili paušalna otkupna vrijednost mirovinskih prava koja su stekli na temelju tih prethodnih aktivnosti.
Ova odredba pružala je državama članicama alternativu u odnosu na izvršavanje njihove obveze da usvoje nacionalne mjere nužne kako bi se službenicima institucija jamčila mogućnost ostvariti prijenos njihovih mirovinskih prava na starosnu mirovinu u mirovinski sustav Zajednice. Dakle, s obzirom na to da nisu bile obvezne omogućiti službenicima pravo izbora između prijenosa aktuarske protuvrijednosti i paušalne otkupne vrijednosti, države članice imale su slobodu pribjeći jednoj ili drugoj metodi izračuna (vidjeti, u tom smislu, presudu od 17. prosinca 1987., Komisija/Luksemburg, 315/85,
Recueil
, str. 5391., točke 20. do 22.).
Sloboda izbora kojom su raspolagale države članice proširena je izmjenama Pravilnika Uredbom br. 723/2004, sukladno kojoj je navedeni članak 11. stavak 2. Priloga VIII. predviđao da službenik koji stupa u službu Zajednica ima mogućnost, nakon što ga se imenuje na stalno radno mjesto ali prije nego što ostvari pravo na starosnu mirovinu, u smislu članka 77. istog Pravilnika, prenijeti na Zajednice kapitaliziranu vrijednost, ažuriranu do datuma stvarnog prijenosa, koja predstavlja mirovinska prava stečena na temelju prethodnih aktivnosti.
Naime, primjenom od sada samo pojma „kapitalizirana vrijednost stečenih mirovinskih prava” zakonodavac Unije dopustio je državama članicama prema njihovom izboru primjenu metode utvrđivanja novčanog iznosa koji se prenosi u mirovinski sustav Unije pod uvjetom da taj iznos stvarno predstavlja mirovinska prava koja je odnosni službenik ostvario na temelju svojih prethodnih aktivnosti.
Posljedično, države članice mogu primijeniti metodu zvanu „aktuarska protuvrijednost”, koja služi izračunu aktualne vrijednosti budućih i mogućih mirovinskih davanja, s time da će iznos biti normalno umanjen uzimajući u obzir preuranjenu isplatu i rizik od smrti prije očekivanog vremena, ili metodu nazvanu „paušalna otkupna vrijednost”, koja se provodi zbrajanjem doprinosa što ih uplaćuju i osiguranik i njegov poslodavac, a kojoj se mogu dodati i kamate (vidjeti, kad je riječ o metodama izračuna, presudu od 18. ožujka 1982., Bodson, 212/81,
Recueil
, str. 1019., točke 7. i 8.), ili neke druge metode.
U tim uvjetima, na prvo pitanje potrebno je odgovoriti da članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika treba tumačiti u smislu da država članica može odrediti iznos kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava bilo putem metode aktuarske protuvrijednosti, bilo putem paušalne otkupne vrijednosti, bilo putem drugih metoda, pod uvjetom da iznos koji se prenosi stvarno predstavlja mirovinska prava stečena na temelju prethodnih aktivnosti odnosnog službenika.
Drugo pitanje
Svojim drugim pitanjem sud koji je podnio zahtjev u biti pita treba li članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika i članak 4. stavak 3. UEU‑a tumačiti u smislu da isti ne dopuštaju primjenu metode izračuna kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnome mirovinskom sustavu na temelju prethodnih aktivnosti koje su određene češkim propisom i ima li utjecaj na taj odgovor okolnost da ta metoda vodi tomu da je iznos kapitalizirane vrijednosti koja se prenosi u mirovinski sustav Unije određen u visini koja ne doseže ni polovinu uplaćenih doprinosa od strane službenika u nacionalnome mirovinskom sustavu.
Kako bi se osigurala koordinacija nacionalnih mirovinskih sustava i mirovinskog sustava Unije, potrebno je provesti dvije uzastopne radnje, od kojih se druga sastoji u konverziji kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu u anuitetima koji uzimaju u obzir mirovinski sustav Unije. Tu konverziju provode institucije Unije sukladno općim odredbama za provedbu navedenog članka 11. koje određuju institucije. Ta radnja provodi se prema pravu Unije.
S druge strane, prva radnja potpada pod isključivu nadležnost nacionalnih vlasti koje upravljaju mirovinskim sustavom kojem je zainteresirani pripadao prije nego što je stupio u službu Unije, pa se tom radnjom određuje kapitalna vrijednost mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu na temelju odgovarajućih propisa odnosne države članice (vidjeti presudu od 9. studenoga 1989., Bonazzi‑Bertottilli i dr. / Komisija, 75/88, 146/88 i 147/88,
Recueil
, str. 3599., točku 17.).
Potrebno je primijetiti, u pogledu različitih nacionalnih propisa, da zakonodavac Unije člankom 11. stavkom 2. Priloga VIII. Pravilnika nije imao namjeru harmonizirati različite nacionalne odredbe koje se tiču mirovina, a koje karakteriziraju velika različitost i kompleksnost (vidjeti gore navedenu presudu Komisija/Luksemburg, točku 21.). Osim toga, kao što to navodi nezavisni odvjetnik u točki 43. svojeg mišljenja, iz članka 48. i članka 153. stavka 4. UFEU‑a proizlazi da je pravo država članica da definiraju temeljna načela svojih sustava socijalne sigurnosti priznato pravom Unije.
Slijedom navedenog, države članice raspolažu velikim diskrecijskim ovlastima kada donose nacionalne propise za provedbu članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika.
To posebno vrijedi za metodu kojom države članice određuju iznos kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnom sustavu i za koji je određeno da ga mirovinski sustav Unije uzima u obzir, pri čemu ta metoda ipak mora biti uspostavljena u skladu s prirodom načela i pravila kojima se uređuje njihov mirovinski sustav.
Općenito, države članice mogu uspostaviti mirovinski sustav kapitalizacijom uloga starosne mirovine proporcionalne uplaćenim doprinosima, ili, naprotiv, sustav zasnovan na određenoj razini solidarnosti, koji predviđa da mirovine isplaćene u okviru tog sustava nisu nužno proporcionalne uplaćenim doprinosima.
Iz zahtjeva suda koji je uputio zahtjev proizlazi da su u nacionalnome mirovinskom sustavu u glavnom postupku iznosi mirovina na koje umirovljenici imaju pravo izračunati primjenom formule koja uzima u obzir cjelokupno razdoblje uplate doprinosa u mirovinsko osiguranje i razinu prihoda, iako ovo posljednje navedeno gubi važnost. U tom sustavu jasno je da viši prihodi daju pravo na višu mirovinu, ali iznosi prihoda koji prelaze određenu visinu uzimaju se u obzir u ograničenoj mjeri.
Međutim, u sustavu preraspodjele koji ima vrlo jak karakter solidarnosti jasno je da kapitalizirana vrijednost stečenih mirovinskih prava ne odgovara ukupnim uplatama poslodavca i njegova zaposlenika na temelju njegova mirovinskog osiguranja.
Iako izračun kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava logično proizlazi iz prirode, načela i pravila mirovinskog sustava na snazi u državi članici, usklađenost navedenog sustava izračuna s pravom Unije ne treba dovoditi u pitanje. Zakonodavstvo dotične države članice riskira stvoriti zapreku slobodi kretanja radnika zajamčenoj člankom 45. UFEU‑a ili je protivno obvezama iz članka 4. stavka 3. UEU‑a samo u slučaju ako načini izračuna te vrijednosti odstupaju, u korist ili na štetu službenika, od prirode načela i pravila nacionalnog mirovinskog sustava.
Potrebno je podsjetiti da, s jedne strane, prema ustaljenoj sudskoj praksi, službenik Unije ima status radnika migranta (vidjeti gore navedenu presudu My, točku 37. i navedenu sudsku praksu, presudu od 16. veljače 2006., Öberg, C‑185/04,
Recueil
, str. I‑1453., točku 12. kao i presudu od 4. srpnja 2013., Gardella, C‑233/12, točku 25.) i, s druge strane, da obveza država članica da omoguće prelazak u mirovinski sustav Unije mirovinskih prava koja su službenici Unije stekli na temelju prethodnih službi te da u tom pogledu odrede metodu izračuna ulazi u područje primjene članka 4. stavka 3. UEU‑a (vidjeti, u tom smislu, presudu od 17. srpnja 1997., Komisija/Španjolska, C‑52/96,
Recueil
, str. I‑4637., točku 9.).
Nacionalno zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku, kao što je to navedeno u točkama 11. i 12. ove presude, načelno ne odstupa od prirode načela i pravila nacionalnog mirovinskog sustava. Međutim, na nacionalnom je sudu da provjeri je li to zaista tako, osobito kada tužitelj podnosi ozbiljne indicije da nije tako, kao i da provjeri, u slučaju da nacionalni propisi dopuštaju prenošenje mirovinskih prava u drugi nacionalni sustav odnosno u sustav međunarodne organizacije, je li izračun iznosa koji treba prenijeti u mirovinski sustav Unije takav da je proveden na nepovoljan način u odnosu na izračun iznosa koji bi se prenio u druge takve sustave. Sama činjenica da primijenjena metoda izračuna kao rezultat daje iznos koji je manji od polovine doprinosa koje je službenik uplatio ne predstavlja sama po sebi takvu indiciju. Osim toga, iz spisa dostavljenog Sudu ne proizlazi da nacionalne odredbe dopuštaju prenošenje mirovinskih prava u drugi nacionalni ili međunarodni sustav.
Nadalje, službenik koji zahtijeva prenošenje svojih mirovinskih prava stečenih u mirovinskom sustavu države članice u mirovinski sustav Unije ne može se učinkovito pozivati na zabranu diskriminacije u odnosu na službenike Unije koji potječu iz država članica zbog toga što su primjenjivane različite metode izračuna kapitalizirane vrijednosti koja se prenosi. Naime, u tom slučaju razlika u postupanju bila bi posljedica nadležnosti država članica da urede svoje mirovinske sustave i njihovih diskrecijskih ovlasti u tom pogledu.
Pod tim uvjetima, odgovor na drugo pitanje jest da se članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika i članak 4. stavak 3. UEU‑a trebaju tumačiti u smislu da ne zabranjuju primjenu metode izračuna kapitalizirane vrijednosti prethodno stečenih mirovinskih prava, kako je to uređeno češkim propisima, čak i ako ta metoda dovodi do toga da je iznos kapitalizirane vrijednosti koja se prenosi u mirovinski sustav Unije određen u visini koja ne doseže ni polovinu uplaćenih doprinosa od strane službenika i njegovog nekadašnjeg poslodavca u nacionalnome mirovinskom sustavu.
Treće pitanje
Svojim trećim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika i članak 4. stavak 3. UEU‑a tumačiti u smislu da je u svrhu izračuna iznosa kapitalizirane vrijednosti prethodno stečenih mirovinskih prava koja se prenose u mirovinski sustav Unije potrebno uzeti u obzir i razdoblje tijekom kojega je službenik već bio uključen u sustav Unije.
S jedne strane, vezano uz gore navedenu presudu My, na koju se poziva sud koji je uputio zahtjev u okviru svog trećeg pitanja, potrebno je podsjetiti da je Sud u točki 49. te presude smatrao da je nacionalni propis koji ne dopušta uzimanje u obzir godina rada koje je državljanin Unije ostvario u službi institucije Unije u cilju stjecanja prava na mirovinu na temelju svojeg nacionalnog sustava u suprotnosti s člankom 4. stavkom 3. UEU‑a, u vezi s Pravilnikom.
Međutim, dok se u predmetu koji je rezultirao gore navedenom presudom My radilo o uzimanju u obzir razdoblja aktivnosti ostvarenih u instituciji Unije s ciljem stjecanja prava na mirovinu na temelju nacionalnog mirovinskog sustava, tužitelj u glavnom postupku pred sudom koji je uputio zahtjev u načelu zahtijeva uzimanje u obzir u odnosnoj državi članici razdoblja aktivnosti ostvarenog kao službenik Komisije u svrhu utvrđivanja iznosa koji se prenosi iz nacionalnog mirovinskog sustava u sustav Unije.
S obzirom na to da je situacija koja je dovela do gore navedene presude My drukčija od predmeta u glavnom postupku, ta presuda ne daje dovoljno elemenata za davanje odgovora na treće pitanje.
S druge strane, iz članka 11. stavka 2. Priloga VIII. Pravilnika bez dvojbe proizlazi da su mirovinska prava koja službenik ima pravo prenijeti u mirovinski sustav Unije iz mirovinskog sustava na snazi u državi članici samo ona koja su stečena na temelju aktivnosti prakticiranih prije njegova stupanja u službu Unije.
Ova je odredba, osim toga, precizno razrađena Odlukom Komisije od 28. travnja 2004. koja se odnosi na opće odredbe za provedbu članaka 11. i 12. Priloga VIII. Pravilnika koji u članku 6. prvoj alineji predviđa da „[s]vaki iznos koji se prenosi iz zaposlenikovog mirovinskog fonda mora biti odobren kao ažurirana kapitalizirana vrijednost mirovinskih prava stečenih prije ulaska u službu Zajednica”.
Slijedom navedenog, na treće pitanje potrebno je odgovoriti da članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Pravilnika i članak 4. stavak 3. UEU‑a treba tumačiti u smislu da, u svrhu izračuna iznosa kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnome mirovinskom sustavu i određenih za prenošenje u mirovinski sustav Unije, ne može se uzeti u obzir razdoblje tijekom kojega je službenik već bio uključen u sustav Unije.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenog, Sud (peto vijeće) odlučuje:

1.
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Uredbe (EEZ, Euratom, EZUČ) br. 259/68 od 29. veljače 1968. kojom se određuju pravila za službenike Europskih zajednica kao i sustav koji se primjenjuje na ostale zaposlenike Zajednica te se uvode posebne mjere koje se privremeno primjenjuju na službenike Komisije, koja je izmijenjena Uredbom (EZ, Euratom) Vijeća br. 723/2004 od 22. ožujka 2004., treba tumačiti u smislu da država članica može odrediti iznos kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava bilo putem metode aktuarske protuvrijednosti, bilo putem paušalne otkupne vrijednosti, bilo putem drugih metoda, pod uvjetom da iznos koji se prenosi predstavlja mirovinska prava stvarno stečena na temelju prethodnih aktivnosti odnosnog službenika.

2.
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Uredbe br. 259/68, izmijenjene Uredbom br. 723/2004, i članak 4. stavak 3. UEU‑a treba tumačiti u smislu da ne zabranjuju primjenu metode izračuna kapitalizirane vrijednosti prethodno stečenih mirovinskih prava, kako je to uređeno češkim propisima, čak i ako ta metoda dovodi do toga da je iznos kapitalizirane vrijednosti koja se prenosi u mirovinski sustav Unije određen u visini koja ne doseže ni polovinu uplaćenih doprinosa od strane službenika i njegovog nekadašnjeg poslodavca u nacionalnome mirovinskom sustavu.

3.
Članak 11. stavak 2. Priloga VIII. Uredbe br. 259/68, izmijenjene Uredbom br. 723/2004, i članak 4. stavak 3. UEU‑a treba tumačiti u smislu da, u svrhu izračuna iznosa kapitalizirane vrijednosti mirovinskih prava stečenih u nacionalnome mirovinskom sustavu i određenih za prenošenje u mirovinski sustav Unije, ne može se uzeti u obzir razdoblje tijekom kojega je službenik već bio uključen u sustav Unije.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: češki.