CELEX: 62010CJ0187
EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping
Assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80
Artikli 6 lõike 1 esimene taane
Türgi kodanik
Elamisluba
Perekonna taasühinemine
Elukaaslaste kooselu lõppemine
Elamisloa kehtetuks tunnistamine
Tagasiulatuv jõud

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada 19. septembri 1980. aasta assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni
arengu kohta (edaspidi „otsus nr 1/80”) artikli 6 lõike 1 esimest taanet. Assotsiatsiooninõukogu asutati lepinguga, millega
loodi assotsiatsioon Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel ning millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt
poolt Türgi Vabariik ning teiselt poolt EMÜ liikmesriigid ja ühendus ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse
nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10) (edaspidi
„assotsiatsioonileping”).
See taotlus esitati Türgi kodaniku B. Unali ja Staatssecretaris van Justitie (riigisekretär justiitsasjades, edaspidi „Staatssecretaris”)
vahelises kohtuvaidluses, mille ese on viimase otsus jätta rahuldamata B. Unali taotlus muuta tingimust, mille alusel tähtajaline
elamisluba anti, ning otsus nimetatud elamisluba kehtetuks tunnistada.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Assotsiatsioonileping
Assotsiatsioonilepingu artikli 2 lõike 1 kohaselt on lepingu eesmärk lepingupoolte kaubandus‑ ja majandussuhete jätkuv ja
tasakaalustatud areng, sealhulgas tööjõu valdkonnas, kohaldades järk‑järgult töötajate vaba liikumist, samuti kaotades asutamisvabaduse
ning teenuste osutamise vabaduse piirangud eesmärgiga parandada Türgi elanike elatustaset ning hõlbustada Türgi Vabariigi
hilisemat ühinemist Euroopa Ühendusega.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Arvestades artiklist 7, mis käsitleb perekonnaliikmete vaba juurdepääsu tööle, tulenevaid erisusi, on liikmesriigi seaduslikul
tööturul töötaval Türgi päritolu töötajal:
–        õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui
tööandjal on talle tööd pakkuda;
–        õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi,
võtta vastu samal kutsealal sama või mõne teise tööandja mõni teine tavapärastel tingimustel tehtud tööpakkumine, mis on registreeritud
selle liikmesriigi tööhõivetalitustes;
–        õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele
omal valikul.”
Otsuse nr 1/80 artikli 7 lõike 1 esimene taane sätestab, et liikmesriigi tööturul tegutseva Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmetel,
kellel on lubatud temaga kaasa tulla, on õigus võtta vastu kõiki tööpakkumisi pärast seda, kui nad on selles liikmesriigis
vähemalt kolm aastat seaduslikult elanud, arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi.

Siseriiklikud õigusnormid
Vastavalt 23. novembri 2000. aasta välismaalaste seaduse täieliku reformi seaduse (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet;
Stb.
2000, nr 495) (edaspidi „Vw 2000”) artikli 8 punktile a on välismaalasel seaduslik õigus elada Madalmaades sama seaduse artiklis 14
viidatud laadi tavalise tähtajalise elamisloa alusel.
Vw 2000 artikli 14 lõige 2 näeb ette:
„Tähtajaline elamisluba antakse tingimustel, mis on seotud elamisloa andmise eesmärgiga. Elamisloa saamisel võib määrata ettekirjutusi.
[…]”
Selle seaduse artikli 16 lõike 1 punkt g lubab Madalmaade ametiasutustel jätta tähtajalise elamisloa taotluse rahuldamata,
kui taotleja ei pea kinni tingimustest, mis on seotud tema Madalmaades elamise eesmärgiga.
Vw 2000 artikli 16a lõige 1 sätestab, et taotluse tähtajalise elamisloa muutmiseks võib selle seaduse artikli 16 lõike 1 punktides b–g
toodud põhjustel jätta rahuldamata.
Vw 2000 artikli 18 lõige 1 sätestab:
„Artikli 14 tähenduses tähtajalise elamisloa kehtivuse pikendamise taotluse võib rahuldamata jätta, kui:
[…]
f)      ei ole täidetud tingimust, mille alusel luba anti, või ettekirjutust, millega elamisloa andmine oli seotud;
[…]”.
Vw 2000 artikli 19 kohaselt võib tähtajalise elamisloa kehtetuks tunnistada sama seaduse artikli 18 lõike 1 punktis f nimetatud
põhjustel.
2000. aasta dekreet välismaalaste kohta (Vreemdelingenbesluit 2000;
Stb.
2000, nr 497) (edaspidi „Vb 2000”) sätestab artikli 3.51 lõikes 1:
„[Vw 2000] artiklis 14 nimetatud tähtajalise elamisloa, mis on seotud riigis elamise jätkamise tingimusega, võib anda välismaalasele,
kes on elanud Madalmaades kolm aastat elamisloa alusel, mille tingimus on seotud:
a)      perekonna taasühinemise või moodustamisega koos isikuga, kellel on alaline elamisõigus;
[…]”.
Vb 2000 artikli 3.51 lõige 2 näeb ette, et elamisloa võib väljastada, kui sama artikli lõikes 1 sätestatud ajavahemikul olid
esialgse elamisloa kehtivuse pikendamise tingimused täidetud.
Vb 2000 artikli 4.43 lõige 1 sätestab:
„Välismaalane, kes [Vw 2000] artikli 8 punkti a tähenduses seaduslikult riigis elab, kuid kes ei pea enam kinni elamisloa
väljaandmisel kehtestatud tingimusest, on kohustatud sellest viivitamata teatama oma elukohajärgse piirkondliku politseiasutuse
juhile”.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
B. Unal, kellel oli ajutine elamisluba, saabus Madalmaadesse 24. veebruaril 2004. 2. septembri 2004. aasta otsusega väljastati
talle tähtajaline elamisluba, mis kehtis alates 29. märtsist 2004 elamiseks „elukaaslase A. M. De Sousa van der Moleni juures”.
See elamisluba kannab ka märget „lubatud piiranguteta töötada, tööluba ei ole vajalik”.
B. Unal asus ’t Zandt’i (Madalmaad) kohalikus omavalitsuses A. M. van der Moleni juurde elama.
B. Unali elamisluba pikendati 26. juulil 2005 kuni 21. aprillini 2006 ning 4. mail 2006 kuni 1. märtsini 2009. Uued elamisload
olid alati seotud oma elukaaslase juures elamise tingimusega ning kandsid märget „lubatud piiranguteta töötada, tööluba ei
ole vajalik”.
B. Unal sõlmis 8. mail 2006 töövahendusettevõtjaga töölepingu ja asus Nunspeet’is (Madalmaad), mis jääb tema elukohast ’t Zandtis
umbes 150 km kaugusele, asuvas ettevõttes tootmistöölisena tööle. 21. novembril 2007 sõlmiti sama töövahendusettevõtjaga uus
leping kestusega kuni 21. novembrini 2008. Selle lepingu alusel jätkas B. Unal töötamist sama ettevõtte heaks Nunspeetis.
B. Unal esitas 4. juunil 2007 taotluse asendada tingimus „elamine elukaaslase A. M. De Sousa van der Moleni juures” tingimusega
„riigis elamise jätkamine”.
Staatssecretaris jättis 28. detsembril 2007 selle taotluse rahuldamata põhjendusel, et alates 2. aprillist 2007 ei täida B. Unal
tingimust, mille alusel on talle tähtajaline elamisluba väljastatud. Staatssecretaris leidis, et B. Unali ja A. M. van der Moleni
vaheline suhe lõppes 2. aprillil 2007, kuna sellel kuupäeval kolis B. Unal elama Lelystad’is (Madalmaad) asuvasse korterisse,
samas kui A. M. van der Molen säilitas jätkuvalt sissekirjutuse ’t Zandti kohaliku omavalitsuse rahvastikuregistris.
7. veebruaril 2008 tehtud teise otsusega leidis Staatssecretaris, et kuna 2. aprillil 2007 töötas B. Unal seaduslikult sama
tööandja juures vähem kui üks aasta, siis ei saa tema elamisluba otsuse nr 1/80 alusel pikendada. Seetõttu tunnistati tema
elamisluba alates 2. aprillist 2007 tagasiulatuvalt kehtetuks.
Staatssecretaris jättis 31. juuli 2008. aasta otsusega rahuldamata B. Unali poolt 28. detsembri 2007. aasta ja 7. veebruari
2008. aasta otsuste peale esitatud vaided. Muu hulgas leidis ta, et objektiivselt kontrollitavate andmete puudumise tõttu
ei saa ta nõustuda B. Unali väitega, et too elas Lelystadis koos oma endise elukaaslasega ning A. M. van der Molen hoidis
oma ’t Zandtis asuva korteri alles juhuks, kui talle Lelystadis ei meeldi. Samuti ei pidanud ta piisavaks tõendiks B. Unali
poolt esitatud ja tema endise elukaaslase poolt koostatud kirjalikku kinnitust, et nende suhe lõppes alles pärastpoole.
Rechtbank ’s‑Gravenhage (Haagi piirkonnakohus) otsustas 6. juuli 2009. aasta kohtuotsuses, et B. Unali poolt vaide rahuldamata
jätmise otsuse peale esitatud kaebus on alusetu. B. Unal kaebas seejärel selle kohtuotsuse Raad van State’le edasi.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et ta ei ole kindel, et põhikohtuasja saab lahendada tuginedes 18. detsembri 2008. aasta
otsusele kohtuasjas C‑337/07: Altun (EKL 2008, lk I‑10323). Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus, et elamisloa kehtetuks
tunnistamine ei mõjuta selle töötaja perekonnaliikmete riigis elamise õigust, millele nad võivad otsuse nr 1/80 artikli 7
esimese lõigu esimese taande alusel tugineda, kui perekonnaliikmed on selleks kuupäevaks juba omandanud riigis elamise õiguse.
Mis tahes muu tõlgendus oleks vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
Raad van State soovib teada, kas see kohtupraktika on kohaldatav tagajärgede suhtes, mille toob kaasa Türgi päritolu töötaja
elamisloa tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistamine, arvestades lisaks, et viimasele ei saa käesoleval juhul süüks panna pettuse
teel tegutsemist.
Neil asjaoludel otsustas Raad van State menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] otsuse nr 1/80 […] artikli 6 lõike 1 esimene taane takistab õiguskindluse põhimõtet arvestades pädevatel siseriiklikel
asutustel, juhul kui elamisluba ei ole väljastatud pettuse tulemusel, tunnistada Türgi päritolu töötaja elamisluba pärast
artikli 6 lõike 1 esimeses taandes sätestatud üheaastase tähtaja lõppemist tagasiulatuvalt kehtetuks alates kuupäevast, mil
langes ära siseriiklikus õiguses sätestatud alus elamisloa väljastamiseks?”

Eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimest taanet
tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, et siseriiklikud pädevad ametiasutused tunnistavad Türgi päritolu töötaja
elamisloa tagasiulatuvalt alates kuupäevast, mil langes ära siseriiklikus õiguses sätestatud alus elamisloa väljastamiseks,
kehtetuks, kui nimetatud töötajale ei saa süüks panna pettuse teel tegutsemist ning kui see kehtetuks tunnistamine toimub
pärast nimetatud artikli 6 lõike 1 esimeses taandes sätestatud üheaastase seadusliku töötamise tähtaja lõppemist.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikega 1 Türgi päritolu töötajatele antud õigused suurenevad järk-järgult vastavalt palgalisel töökohal
seadusliku töötamise kestusele ja nende eesmärk on huvitatud isikute olukorra järkjärguline kindlustamine vastuvõtvas liikmesriigis
(vt eelkõige 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑230/03: Sedef, EKL 2006, lk I‑157, punkt 34).
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandest tulenevalt on Türgi päritolu töötajal õigus pärast üheaastast seaduslikku
töötamist jätkata töötamist palgalisel töökohal sama tööandja juures.
Euroopa Kohtu praktika kohaselt eeldab selle õiguse kasulik mõju kindlasti, et asjaomasel isikul oleks vastav elamisõigus
(vt eelkõige 7. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑383/03: Dogan, EKL 2005, lk I‑6237, punkt 14).
Türgi kodaniku seaduslik töötamine vastuvõtvas liikmesriigis otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimese taande tähenduses eeldab
seda, et tema olukord liikmesriigi tööturul ei ole mitte ebakindel, vaid stabiilne, millega seondub vaidlustamatu elamisõigus
(16. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑237/91: Kus, EKL 1992, lk I‑6781, punkt 22, ja eespool viidatud kohtuotsus Altun,
punkt 53).
Käesoleval juhul on selge, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimeses taandes osutatud seadusliku töötamise periood algas
8. mail 2006, st kuupäeval, mil B. Unal asus tööle. Staatssecretarise otsus, millega keelduti muutmast tema elamisloa tingimust
„elamine elukaaslase A. M. De Sousa van der Moleni juures”, tehti 28. detsembril 2007, mis on rohkem kui poolteist aastat
pärast seda, kui B. Unal asus sama tööandja juures tööle. Siiski tugines see keeldumine asjaolule, et kuna B. Unali ja A. M. van
der Moleni vaheline suhe lõppes 2. aprillil 2007, siis ei täida põhikohtuasja kaebaja enam alates sellest kuupäevast tingimust,
mille alusel on talle elamisluba väljastatud.
Nii 28. detsembri 2007. aasta otsus kui 7. veebruari 2008. aasta otsus, millega elamisluba kehtetuks tunnistati, jõustusid
tagasiulatuvalt 2. aprillist 2007, st enne kui B. Unalil täitus üks aasta seaduslikku töötamist Madalmaades.
Madalmaade valitsus väidab, et B. Unalil ei ole võimalik kasutada otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandest tulenevaid
õigusi.
Kui Türgi päritolu töötaja ei täida esimese töötamise aasta jooksul tingimusi, mille alusel on talle elamisluba väljastatud,
siis kaotab tema elamisõigus selle valitsuse sõnul oma vaidlustamatu iseloomu. Seetõttu ei saa alates sellest hetkest otsuse
nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandest tulenevate õiguste saamiseks selle töötaja täitunud töötamisperioode arvesse
võtta. B. Unal ei täida seega üheaastase seadusliku töötamise tingimust Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
See argument ei ole vastuvõetav.
Oluline on meenutada, et kohtuasjas, millest tehti eespool viidatud kohtuotsus Kus, pidi Euroopa Kohus otsustama küsimuse
osas, kas Türgi kodanikul, kes sai liikmesriigi territooriumil elamise loa selleks, et seal selle riigi kodanikuga abielluda,
ning kes töötas seal kauem kui üks aasta sama tööandja juures kehtiva tööloa alusel, on õigus otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1
esimese taande alusel oma tööluba uuendada, isegi kui hetkel, mil uuendamise taotluse suhtes otsus tehti, oli tema abielu
juba lahutatud.
Nimetatud kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus esiteks, et selle artikli 6 lõike 1 esimese taande kohaselt peab Türgi päritolu
töötaja ainult olema rohkem kui ühe aasta seaduslikult töötanud, et tal oleks õigus uuendada luba sama tööandja juures töötamiseks,
kuna see säte ei võimalda seada nimetatud õigust sõltuvusse mingist muust tingimusest, sealhulgas tingimustest, millega seoses
riiki sisenemise ja riigis elamise õigus on saadud (eespool viidatud kohtuotsus Kus, punkt 21).
Seda silmas pidades leidis Euroopa Kohus, et Türgi päritolu töötaja, kes on kehtiva tööloa olemasolul töötanud üle ühe aasta,
on täitnud nimetatud artikli 6 lõike 1 esimese taande tingimused ja seda isegi juhul, kui elamisluba anti talle algselt muul
eesmärgil kui töötamine (eespool viidatud kohtuotsus Kus, punkt 23).
Seega tuleb kontrollida, kas B. Unali täitunud töötamisperiood 8. maist 2006 kuni 7. maini 2007 vastab üheaastase seadusliku
töötamise tingimusele otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimese taande tähenduses ja seda isegi juhul, kui suhe B. Unali ja
A. M. van der Moleni vahel lõppes väidetavalt 2. aprillil 2007.
Kehtiva liidu õiguse alusel ei piira otsus nr 1/80 liikmesriikide pädevust keelduda Türgi kodanikule õiguse andmisest nende
territooriumile siseneda ja seal esimest korda tööle asuda. Lisaks ei ole põhimõtteliselt selle otsusega vastuolus see, et
need riigid reguleerivad tingimusi, mille alusel Türgi kodanik kuni otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimeses taandes sätestatud
üheaastase perioodi lõpuni töötab (vt 30. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑36/96: Günaydin, EKL 1997, lk I‑5143, punkt 36).
Siiski ei saa otsuse nr 1/80 artikli 6 lõiget 1 tõlgendada nii, et see võimaldab liikmesriigil ühepoolselt muuta vastuvõtva
liikmesriigi tööturule Türgi päritolu töötajate järkjärgulise integreerimise süsteemi ulatust, takistades töötajal, kellel
on lubatud tema territooriumile siseneda ja kes on seal katkematult kauem kui üks aasta sama tööandja juures seaduslikult
tõelise ning tegeliku majandustegevusega tegelenud, kasutada õigusi, mis selle sätte kolm taanet talle järk-järgult vastavalt
töötamise kestusele annavad (vt 26. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑1/97: Birden, EKL 1998, lk I‑7747, punkt 37).
Sellise tõlgenduse tulemusel muutuks otsus nr 1/80 sisutühjaks ning kaotaks igasuguse kasuliku mõju (vt 19. novembri 2002. aasta
otsus kohtuasjas C‑188/00: Kurz, EKL 2002, lk I‑10691, punkt 55).
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 sõnastus on üldine ja tingimusteta, kuna selles ei ole ette nähtud liikmesriikidele pädevust
piirata õigusi, mille see säte Türgi päritolu töötajatele otseselt annab (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Birden,
punkt 38).
Sellega seoses on Euroopa Kohus juba otsustanud, et perioodid, mille jooksul Türgi kodanik on töötanud, omades elamisluba,
mis oli väljastatud pettuse tulemusel, mille eest ta on ka süüdi mõistetud, ei põhine stabiilsel olukorral ja neid tuleb käsitada
kui ebakindlaid, kuna asjaomasel isikul ei olnud kõnealustel perioodidel riigis elamise õigust (vt eelkõige 5. juuni 1997. aasta
otsus kohtuasjas C‑285/95: Kol, EKL 1997, lk I‑3069, punkt 27, ja 11. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑37/98: Savas, EKL 2000,
lk I‑2927, punkt 61).
Samuti ei täida Türgi päritolu töötaja vastuvõtvas liikmesriigis seadusliku töötamise tingimust, kui ta töötab elamisluba
omades, mis anti talle siseriiklike õigusnormide alusel, mis lubavad elamisloa väljastamise menetluse ajal selles riigis ajutiselt
elada (vt selle kohta 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑192/89: Sevince, EKL 1990, lk I‑3461, punkt 31, ja eespool
viidatud kohtuotsus Kus, punkt 18).
Käesoleva kohtuotsuse punktidest 45 ja 46 tuleneb, et Türgi kodaniku töötamine, omades elamisluba, mis oli väljastatud pettuse
tulemusel, mille eest ta on ka süüdi mõistetud, või ajutise elamisloa alusel, mis kehtib üksnes tema elamisõiguse kohta lõpliku
otsuse tegemiseni, ei loo sellele kodanikule õigusi otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 alusel.
Põhikohtuasjas nähtub siiski eelotsusetaotlusest ja ka eelotsuse küsimuse sõnastusest, et B. Unalit ei ole pettuse teel tegutsemise
eest süüdi mõistetud.
Lisaks ei olnud tal Madalmaades mitte ajutist elamisluba, vaid elamisluba, mis lubas tal seal vabalt töötada. Nimelt on selge,
et B. Unal järgis vastuvõtva liikmesriigi õigus- ja haldusnorme territooriumile sisenemise ja töötamise kohta.
Neil tingimustel, ja nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 52 märkis, läheks Euroopa Kohtu praktikast tuleneva omandatud
õiguste kaitse üldpõhimõttega vastuollu, kui eitatakse, et B. Unal töötas Madalmaades seaduslikult kauem kui üks aasta. Selle
põhimõtte kohaselt ei sõltu juhul, kui Türgi kodanik saab tõhusalt tugineda otsuse nr 1/80 sätte alusel omandatud õigustele,
need õigused enam nende asjaolude säilimisest, mille alusel need õigused omandati, kuna selles otsuses ei ole sellist tingimust
ette nähtud (vt 22. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑303/08: Bozkurt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 41).
Lisaks toetab sellist järeldust Euroopa Kohtu praktika, nagu see tuleneb eespool viidatud kohtuotsusest Altun. Selles kohtuotsuses
leidis Euroopa Kohus, et võttes arvesse seost otsusel nr 1/80 põhinevate Türgi päritolu töötaja õiguste ja nende õiguste vahel,
millele võivad nimetatud otsuse artikli 7 alusel tugineda tema perekonnaliikmed, kellele on antud luba temaga kaasa tulla,
võib selle töötaja pettus kaasa tuua õiguslikke tagajärgi ka tema perekonnaliikmetele. Siiski täpsustas Euroopa Kohus, et
neid tagajärgi tuleb hinnata seda kuupäeva arvestades, mil vastuvõtva liikmesriigi ametiasutused võtsid vastu otsuse tunnistada
nimetatud töötaja elamisluba kehtetuks (eespool viidatud kohtuotsus Altun, punktid 56 ja 57). Nagu selle kohtuotsuse punktist 59
nähtub, peavad pädevad ametiasutused seega kontrollima, kas perekonnaliikmed on selleks kuupäevaks juba omandanud õiguse juurdepääsuks
vastuvõtva liikmesriigi tööturule ja sellest tulenevalt riigis elamise õiguse. Euroopa Kohus lisas nimetatud kohtuotsuse punktis 60,
et iga teistsugune lahend läheks vastuollu õiguskindluse põhimõttega.
Järelikult vastavad põhikohtuasja kaebaja tööperioodid, mis täitusid pärast elamisloa saamist, üheaastase seadusliku töötamise
tingimusele otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimese taande tähenduses.
Eelnevast lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimest taanet tuleb tõlgendada
nii, et sellega on vastuolus, kui siseriiklikud pädevad ametiasutused tunnistavad Türgi päritolu töötaja elamisloa kehtetuks
tagasiulatuvalt alates kuupäevast, mil langes ära siseriiklikus õiguses sätestatud alus elamisloa väljastamiseks, kui nimetatud
töötajale ei saa süüks panna pettuse teel tegutsemist ning kui see kehtetuks tunnistamine toimub pärast nimetatud artikli 6
lõike 1 esimeses taandes sätestatud üheaastase seadusliku töötamise tähtaja lõppemist.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta
otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artikli 6 lõike 1 esimest taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus,
kui siseriiklikud pädevad ametiasutused tunnistavad Türgi päritolu töötaja elamisloa kehtetuks tagasiulatuvalt alates kuupäevast,
mil langes ära siseriiklikus õiguses sätestatud alus elamisloa väljastamiseks, kui nimetatud töötajale ei saa süüks panna
pettuse teel tegutsemist ning kui see kehtetuks tunnistamine toimub pärast nimetatud artikli 6 lõike 1 esimeses taandes sätestatud
üheaastase seadusliku töötamise tähtaja lõppemist.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.