CELEX: 62009FJ0104
Virkamiehet
Henkilöstö
Ylennys

Diego Canga Fano on nostanut virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksilla 21.12.2009 saapuneella kannekirjelmällä (jonka alkuperäiskappale
toimitettiin 23.12.2009) nyt käsiteltävän kanteen, jossa vaaditaan, että virkamiestuomioistuimen on kumottava päätös, jolla
hänet jätettiin ylentämättä palkkaluokkaan AD 13 vuoden 2009 ylennyskierroksella, ja määrättävä Euroopan unionin neuvosto
maksamaan hänelle 200 000 euroa korvausta henkisestä kärsimyksestä ja ammatillisesta vahingosta, joita hän väittää itselleen
aiheutuneen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 45 artiklan 1 kohdassa säädetään
seuraavaa:
”Ylennyksestä päättää nimittävä viranomainen [henkilöstösääntöjen] 6 artiklan 2 kohdan huomioon ottaen. Virkamies ylennetään
nimityksellä lähinnä ylempään palkkaluokkaan siinä tehtäväryhmässä, johon hän kuuluu. Ylennettävät on valittava vähintään
kaksi vuotta palkkaluokassaan palvelleiden virkamiesten joukosta, ja ylennyksen on perustuttava ylennyskelpoisten virkamiesten
ansioiden vertailuun. Ansioita verratessaan nimittävä viranomainen ottaa erityisesti huomioon virkamiehistä tehdyt arvioinnit,
virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin ne, joiden perusteellinen taito on osoitettu [henkilöstösääntöjen]
28 artiklan f alakohdan mukaisesti, sekä soveltuvin osin virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien tason.”

Tosiseikat
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että kantaja otettiin neuvoston pääsihteeristön (jäljempänä pääsihteeristö) palvelukseen palkkaluokan
A7 virkamieheksi 1.9.1991. Hänet on viimeksi ylennetty palkkaluokkaan A4 (josta on tullut palkkaluokka AD 12) 1.6.2001. Hänet
oli 1.4.1994 lähtien määrätty neuvoston oikeudelliseen yksikköön. Ajalla 1.10.1999–30.9.2003 hänet oli kuitenkin yksikön edun
mukaisesti siirretty tilapäisesti Euroopan komission jäsenen de Palacion kabinettiin. Tilapäisen siirron päättyessä kantaja
palasi oikeudelliseen yksikköön ulkosuhteet-ryhmään ja siirtyi 1.10.2007 lukien Coreper I -ryhmään 1B. Hänet on yksikön edun
mukaisesti siirretty 1.6.2008 lukien tilapäisesti komission jäsenen Tajanin kabinettiin, jossa hän toimii apulaiskabinettipäällikkönä.
Pääsihteeristö ilmoitti 5.3.2009 päivätyllä henkilöstötiedotteella nro 50/09 virkamiehille neuvoa-antavien ylennyskomiteoiden
käyttöön ylennyskierroksella 2009 annetuista tiedoista sekä henkilöstösääntöjen 45 artiklan säännösten täytäntöön panemiseksi
toteutetuista toimenpiteistä. Kyseisen tiedotteen liitteessä 2 täsmennettiin kunkin palkkaluokan osalta mahdollisten ylennysten
lukumäärä vuonna 2009, ja liitteessä 3 oli ylennyskelpoisten virkamiesten luettelo. Liitteen 2 mukaan yleisissä hallintotehtävissä
toimiville virkamiehille oli avoinna 19 palkkaluokan AD 13 virkaa, kun taas liitteen 3 luettelossa oli 91 yleisissä hallintotehtävissä
toimivaa palkkaluokan AD 12 virkamiestä, joista kantaja oli virkaiältään sijalla 20 tässä palkkaluokassa.
Henkilöstötiedotteen nro 50/09 mukaan neuvoa-antavilla ylennyskomiteoilla oli käytettävissään erityisesti arviointikertomukset,
joita jokaisesta ylennyskelpoisesta virkamiehestä oli laadittu siitä lähtien, kun hänet oli nimitetty palkkaluokkaan AD 12,
viimeiseen käytettävissä olevaan kertomukseen saakka eli arviointikierrokselta 1.7.2006–31.12.2007 laadittuun kertomukseen
saakka (jäljempänä kauden 2006–2007 arviointikertomus).
Pääsihteeristö liitti 10.3.2009 päivättyyn henkilöstötiedotteeseen nro 54/09 tilastotietoja arviointikierroksesta 2006–2007,
erityisesti taulukon 2.1, joka sisältää palkkaluokittain laadittuja tilastotietoja (jäljempänä taulukko 2.1), ja taulukon
3.1, jossa on tilastotiedot pääosastojen, linjojen ja suurten yksiköiden osalta (jäljempänä taulukko 3.1). Henkilöstötiedotteesta
nro 54/09 ilmenee, että tilastotiedot oli annettu tiedoksi myös neuvoa-antaville ylennyskomiteoille.
Tehtäväryhmän AD (hallintotehtävissä toimivat virkamiehet) neuvoa-antava ylennyskomitea esitti työnsä lopuksi nimittävälle
viranomaiselle yleisissä hallintotehtävissä toimivia virkamiehiä koskevan luettelon, jossa nimettiin 19 virkamiestä, joita
ehdotettiin ylennettäviksi palkkaluokkaan AD 13 (jäljempänä palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen virkamiesten luettelo) ja joista
kymmenen virkaikä palkkaluokassa oli lyhyempi kuin kantajan. Kantajaa ei mainittu tässä luettelossa.
Nimittävä viranomainen ilmoitti 27.4.2009 päivätyssä henkilöstötiedotteessa nro 94/09 virkamiehille, että se oli päättänyt
noudattaa neuvoa-antavan ylennyskomitean lausuntoa ja ylentää ehdotetut 19 virkamiestä palkkaluokkaan AD 13.
Kantaja riitautti 27.5.2009 päivätyssä kirjeessään henkilöstösääntöjen 90 artiklan 1 kohtaan viitaten henkilöstötiedotteesta
nro 94/90 ilmenevän päätöksen jättää hänet ylentämättä.
Nimittävä viranomainen katsoi 24.9.2009 tekemässään ja kantajalle seuraavana päivänä tiedoksi antamassaan päätöksessä, että
27.5.2009 päivätty kirje on henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu valitus, ja hylkäsi tämän.

Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        tutkii kanteen
–        kumoaa nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla kantajaa ei otettu palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen virkamiesten luetteloon,
sellaisena kuin päätös ilmenee henkilöstötiedotteesta nro 94/09
–        tarvittaessa kumoaa nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla hänen valituksensa hylättiin
–        velvoittaa neuvoston maksamaan kantajalle
–        kohtuuden mukaan (ex aequo et bono) määritellyn 150 000 euron summan korvaukseksi henkisestä kärsimyksestä laillisine viivästyskorkoineen
siitä päivästä lukien, jolloin se tulee maksettavaksi
–        kohtuuden mukaan (ex aequo et bono) määritellyn 50 000 euron summan korvaukseksi ammatillisesta vahingosta laillisine viivästyskorkoineen
siitä päivästä lukien, jolloin se tulee maksettavaksi
–        velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Neuvosto vaatii, että virkamiestuomioistuin
–        hylkää kanteen perusteettomana
–        velvoittaa kantajan korvaamaan kaikki oikeudenkäyntikulut.

Oikeudenkäyntimenettely
Kantaja pyysi, että virkamiestuomioistuin kehottaisi virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 55 ja 56 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimenpiteenä
neuvostoa esittämään palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen 19 virkamiehen arviointikertomukset. Virkamiestuomioistuin päätti hyväksyä
pyynnön osittain.
Virkamiestuomioistuimen kirjaamon 15.6.2010 päivätyllä kirjeellä neuvostoa kehotettiin aluksi vastaamaan kirjallisiin kysymyksiin
ja esittämään ilman tunnistetietoja niiden kymmenen virkamiehen arviointikertomukset, joiden virkaikä palkkaluokassa on lyhyempi
kuin kantajan ja jotka mainitaan palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen virkamiesten luettelossa (jäljempänä kyseiset kymmenen
virkamiestä).
Neuvosto vastasi kysymyksiin virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksilla 6.7.2010 saapuneella kirjeellä (jonka alkuperäiskappale
toimitettiin 12.7.2010) ja esitti ilman tunnistetietoja kyseisten kymmenen virkamiehen arviointikertomukset palkkaluokkaan
AD 12 nimittämisestä lähtien arviointikierrokselta 1.7.2006–31.12.2007 tehtyyn arviointiin saakka. Neuvosto toimitti virkamiestuomioistuimelle
myös yhteenvetotaulukon, joka sisältää kantajan ja kyseisten kymmenen virkamiehen, jotka yksilöitiin kirjaimilla A–J, kahdesta
viimeisestä arviointikertomuksesta ilmenevät tiedot. Taulukossa on kunkin arviointikertomuksen osalta kuvaus tehtävistä ja/tai
vastuullisten tehtävien tasosta, ote yleisluonteisista arvioinneista ja analyyttisten arviointien keskiarvo. Siinä mainitaan
myös tehtävien hoitamisessa käytetyt kielet (jäljempänä yhteenvetotaulukko).
Suullista käsittelyä varten laaditussa valmistelevassa kertomuksessa, joka lähetettiin asianosaisille virkamiestuomioistuimen
kirjaamon 23.7.2010 päivätyssä kirjeessä, asianosaisia kehotettiin seuraavaksi toimittamaan ennen istuntoa virkamiestuomioistuimelle
kantaansa tukevat huomautuksensa siten, että niissä otetaan huomioon asiakirjat, jotka neuvosto oli esittänyt vastauksena
prosessinjohtotoimenpiteisiin. Kantaja noudatti tätä pyyntöä virkamiestuomioistuimen kirjaamoon faksilla 31.8.2010 saapuneella
kirjeellä (jonka alkuperäiskappale toimitettiin 2.9.2010), ja neuvoston huomautukset saapuivat virkamiestuomioistuimen kirjaamoon
faksilla 1.9.2010 (jonka alkuperäiskappale toimitettiin 6.9.2010).
Kantaja arvosteli vastauksessaan sitä, että eri arviointikertomuksista esitettyjen toisintojen perusteella ei ollut kaikissa
tapauksissa mahdollista erottaa selvästi arviointiperusteille ”Tehokkuus” ja ”Tehtävien suoritusnopeus” annettua arvosanaa.
Ensimmäisen jaoston puheenjohtaja kysyi ennen istuntoa kantajan edustajalta, hyväksyikö hän yhteenvetotaulukossa olevien analyyttisten
arviointien keskiarvot, jotka sisälsivät kahta edellisessä kohdassa mainittua arviointiperustetta koskevat arvosanat, jotka
oli annettu kullekin kyseisistä kymmenestä virkamiehestä, vai vaatiko hän päinvastoin, että kyseiset toisinnot on esitettävä
helppolukuisemmassa muodossa.
Kantajan edustaja ilmoitti katsovansa, että kyseiset keskiarvot pitivät paikkansa ja ettei vaikealukuisia tietoja sisältäviä
arviointikertomusten sivuja tarvitse esittää uudelleen.

Kanteen kohde
Sen lisäksi, että kantaja vaatii virkamiestuomioistuinta kumoamaan nimittävän viranomaisen päätöksen, jolla häntä ei otettu
palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen virkamiesten luetteloon, hän vaatii kumoamaan nimittävän viranomaisen 24.9.2009 tekemän
päätöksen, jolla hylättiin vaatimukset, jotka hän oli esittänyt 27.5.2009 päivätyssä kirjeessään, jota nimittävä viranomainen
oli pitänyt henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna valituksena (jäljempänä 24.9.2009 tehty päätös).
Tässä yhteydessä on muistutettava että kumoamisvaatimuksista, jotka kohdistuvat muodollisesti valituksen hylkäämisestä tehtyyn
päätökseen, seuraa, että valituksen kohteena ollut toimi saatetaan virkamiestuomioistuimen käsiteltäväksi, kun vaatimuksilla
ei sellaisinaan ole itsenäistä sisältöä (asia F-102/07, Kerstens v. komissio, tuomio 29.9.2009, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Koska tässä asiassa vaatimuksilla, jotka kohdistuvat 24.9.2009 tehtyyn päätökseen, ei sellaisinaan ole itsenäistä sisältöä,
kanteen on katsottava kohdistuvan nimittävän viranomaisen päätökseen, jolla kantajaa ei otettu palkkaluokkaan AD 13 ylennettyjen
virkamiesten luetteloon, sellaisena kuin päätös ilmenee henkilöstötiedotteesta nro 94/09 (jäljempänä riidanalainen päätös).

Päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset
Kantaja vetoaa kumoamisvaatimustensa tueksi kahteen kanneperusteeseen. Ensimmäisen mukaan henkilöstösääntöjen 45 artiklan
1 kohtaa on rikottu siten, että nimittävä viranomainen on tehnyt useita ilmeisiä arviointivirheitä. Toinen kanneperuste koskee
harkintavallan ja menettelyn väärinkäyttöä.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan rikkomista
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että nimittävä viranomainen on tehnyt ilmeisen arviointivirheen vertaillessaan arviointikertomuksia. Koska
19 ylennetystä virkamiehestä kymmenen virkaikä palkkaluokassa oli lyhyempi kuin kantajan ja koska nimittävä viranomainen voi
ottaa ehdokkaiden iän ja virkaiän palkkaluokassa tai yksikössä huomioon vain toissijaisesti, näiden kymmenen virkamiehen oli
ehdottomasti oltava kantajaa ansioituneempia, jotta heidät voitiin ylentää. Kantajan mukaan on kuitenkin olemassa huomattava
määrä seikkoja, joiden perusteella on epätodennäköistä, että kymmenen henkilön, joiden virkaikä palkkaluokassa on lyhyempi
kuin hänen, ansiot olisivat suuremmat.
Kantajan mukaan arviointikertomukset, joita hänestä on tehty palkkaluokkaan AD 12 nimittämisestä lähtien arviointikierrokselta
1.7.2006–31.12.2007 tehtyyn arviointiin saakka, ovat erityisen ylistäviä, ja viimeisessä arviointikertomuksessa todetaan nimenomaisesti,
että ”hän ansaitsee ylennyksen seuraavaan palkkaluokkaan”. Näin ollen on ”ilmeisen epätavanomaista”, ettei häntä ole ylennetty
vuoden 2001 jälkeen. Kauden 2006–2007 arviointikertomuksessa häntä koskevien analyyttisten arviointien keskiarvo oli 2 eli
selvästi korkeampi kuin pääsihteeristön AD 12 palkkaluokan virkamiesten ja oikeudellisen yksikön virkamiesten arvosanojen
keskiarvo. Sen, että hän hoiti palkkaluokan AD 5 romanian- ja bulgariankielisten juristien palvelukseen ottamiseksi järjestettyjen
kilpailujen EPSO/AD/46/06 ja EPSO/AD/47/06 valintalautakunnan puheenjohtajan tehtävät täysin onnistuneesti sekä puhuu viittä
kieltä, pitäisi lisäksi osoittaa hänen ansioidensa laajuus.
Kantaja arvostelee nimittävää viranomaista myös siitä, että tämä on tehnyt ilmeisen arviointivirheen jättäessään huomiotta
kantajan kielitaidon. Kantaja väittää nimittäin, että vähimmäisvaatimuksen eli englannin ja ranskan lisäksi hän puhuu kolmea
muuta kieltä. Tämä lisäpätevyys olisi pitänyt ottaa huomioon hänen ansioitaan tarkasteltaessa.
Lopuksi kantaja väittää nimittävän viranomaisen tehneen ilmeisen arviointivirheen, koska se ei ottanut vastuullisina tehtävinä
huomioon sitä, että hän oli toiminut valintalautakunnan puheenjohtajana edellä mainituissa kilpailuissa EPSO/AD/46/06 ja EPSO/AD/47/06,
joita koskeva ilmoitus julkaistiin kesäkuussa 2006 ja kilpailussa menestyneiden hakijoiden luettelo joulukuussa 2007. Kantaja
toteaa, että näiden paljon osallistujia keränneiden kilpailujen puheenjohtajuus, joka oli merkinnyt lisätyötä hänen oikeudellisessa
yksikössä hoitamiensa tehtävien lisäksi, oli ollut tärkeä, vaativa ja vaikea tehtävä, jonka hän oli osannut hoitaa hyvin.
Sillä ei ollut mitään kielteistä vaikutusta hänen oikeudellisessa yksikössä hoitamansa työn laatuun. Se, että hän hoiti tämän
tehtävän, joka ei ole vähäpätöinen, on merkittävä saavutus, jolla olisi pitänyt olla huomattava vaikutus hänen ansioitaan
arvioitaessa.
Neuvosto katsoo, että kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan mukaan nimittävä viranomainen ottaa ansioita verratessaan
huomioon erityisesti virkamiehistä tehdyt arvioinnit, virkamiesten tehtäviensä hoitamisessa käyttämät muut kielet kuin ne,
joiden perusteellinen taito on osoitettu, sekä soveltuvin osin ylennyskelpoisten virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien
tason.
Virkamiestuomioistuin on katsonut, että alalla, jolla hallintoviranomaisen harkintavalta on laaja, kyseisten perusteiden nimenomainen
mainitseminen henkilöstösääntöjen 45 artiklassa osoittaa, että lainsäätäjä on pitänyt niiden huomioon ottamista erityisen
tärkeänä (asia F-97/05, Buendía Sierra v. komissio, tuomio 31.1.2008, 62 kohta). Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohtaan
sisältyvä erityinen maininta virkamiehen hoitamien vastuullisten tehtävien tasosta vaikuttaa sitäkin merkityksellisemmältä,
kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut asiassa T-131/00, Schochaert vastaan neuvosto, 12.7.2001 antamassaan
tuomiossa (43 kohta), että ylennyskelpoisten virkamiesten hoitamien vastuullisten tehtävien tason ottaminen huomioon ratkaisevana
perusteena oli 45 artiklan 1 kohdan säännösten vastaista, sellaisina kuin ne olivat voimassa ennen 1.5.2004 (asia F-53/08,
Bouillez ym. v. neuvosto, tuomio 5.5.2010, 49 kohta).
Virkamiestuomioistuin on lisäksi todennut yhtäältä, että 1.5.2004 alkaen sovellettavat henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan
säännökset ovat selvemmät ylennystä varten huomioon otettavien seikkojen osalta kuin tämän artiklan säännökset, sellaisina
kuin ne olivat voimassa ennen kyseistä ajankohtaa, sillä niissä viitataan arviointikertomusten lisäksi virkamiesten käyttämiin
muihin kieliin kuin niihin, joiden perusteellisen taidon asianomaiset virkamiehet ovat osoittaneet, sekä soveltuvin osin hoidettujen
vastuullisten tehtävien tasoon. Virkamiestuomioistuin on todennut toisaalta, että nimittävä viranomainen suorittaa vastedes
ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden vertailun lähtökohtaisesti näiden kolmen osatekijän perusteella, ja henkilöstösääntöjen
45 artiklan 1 kohdassa käytetyllä ilmaisulla ”ansiot” on siten erilainen ja pääosin laajempi sisältö kuin identtisellä ilmaisulla,
jota käytettiin kyseisessä artiklassa, sellaisena kuin tätä sovellettiin ennen 1.5.2004 (asia F-57/06, Hinderyckx v. neuvosto,
tuomio 7.11.2007, 45 kohta). Virkamiestuomioistuin on katsonut myös, että ilmaisu ”soveltuvin osin” tarkoittaa ainoastaan
sitä, että vaikka samaan palkkaluokkaan kuuluvien virkamiesten katsotaan lähtökohtaisesti hoitavan tehtäviä, joihin liittyy
samanlainen vastuu, tämä asianlaita on otettava huomioon ylennysmenettelyssä, mikäli näin ei konkreettisesti ole (ks. vastaavasti
em. asia Bouillez ym. v. neuvosto, tuomion 56 kohta).
Nimittävä viranomainen voi siinä tapauksessa, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot ovat yhtä suuret henkilöstösääntöjen
45 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti tarkoitettujen kolmen osatekijän perusteella, ottaa toissijaisesti huomioon muita seikkoja,
kuten ehdokkaiden iän ja heidän virkaikänsä palkkaluokassa tai yksikössä (em. asia Bouillez ym. v. neuvosto, tuomion 50 kohta).
On vielä muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan nimittävällä viranomaisella on ylennettäväksi ehdolla olevien
virkamiesten ansioita verratessaan laaja harkintavalta ja että unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on koskettava
vain sitä, että nimittävä viranomainen on pysynyt hyväksyttävissä rajoissa ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen
virheellisesti, kun huomioon otetaan menetelmät ja keinot, joiden perusteella hallinto on saattanut tehdä arviointinsa. Tuomioistuin
ei näin ollen saa korvata nimittävän viranomaisen arviointia ehdokkaiden pätevyydestä ja ansioista omalla arvioinnillaan (asia
T-132/03, Casini v. komissio, tuomio 15.9.2005, 52 kohta).
Hallintoviranomaiselle näin tunnustettua harkintavaltaa rajoittaa kuitenkin se, että hakemuksia on verrattava huolellisesti
ja puolueettomasti yksikön edun ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaisesti. Käytännössä vertailu on tehtävä yhdenvertaisten
arviointiperusteiden ja vertailukelpoisten tietolähteiden ja tietojen pohjalta (em. asia Casini v. komissio, tuomion 53 kohta).
Arvioitaessa, onko riidanalaisessa päätöksessä ilmeinen arviointivirhe, on siis otettava huomioon nämä periaatteet. Virkamiestuomioistuin
täsmentää tästä, että – samalla kun säilytetään tehokas vaikutus, joka on tunnustettava nimittävän viranomaisen harkintavallalle
– virhe on ilmeinen, kun se on helposti havaittavissa ja voidaan todeta selvästi niiden arviointiperusteiden valossa, joita
lainsäätäjä on tarkoittanut käytettäväksi ylennyspäätöksiä tehtäessä.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että neuvostossa noudatetussa ylennysjärjestelmässä nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta
sen vertaillessa ylennettäviksi ehdolla olevien virkamiesten ansioita.
Nyt käsiteltävässä asiassa tehtäväryhmän AD neuvoa-antavalla ylennyskomitealla oli laatiessaan lausuntoaan, johon nimittävä
viranomainen perusti ratkaisunsa, käytettävissään erityisesti arviointikertomukset, joita kustakin ylennyskelpoisesta virkamiehestä
oli laadittu palkkaluokkaan AD 12 nimittämisestä lähtien arviointikierrokselta 1.7.2006–31.12.2007 tehtyyn arviointiin saakka,
urahistoriat, yhteenvedot sairauden tai tapaturman vuoksi myönnetyistä lomista viimeisten kolmen vuoden ajalta sekä taulukot
2.1 ja 3.1.
On lisäksi todettava, että vaikka kantaja on ensimmäisen kanneperusteen tueksi esittämissään toteamuksissa viitannut palkkaluokkaan
AD 13 ylennettyihin 19 virkamieheen ja vaatinut virkamiestuomioistuinta pyytämään näiden 19 virkamiehen arviointikertomusten
esittämistä, asiakirja-aineistosta ilmenee, että hän tosiasiallisesti riitauttaa sen, miten nimittävä viranomainen on vertaillut
hänen ja kyseisten 19 virkamiehen ansioita.
Kantaja nimittäin painottaa kanteensa 25, 32 ja 33 kohdassa, että ansioiden vertailu on ratkaiseva arviointiperuste kaikissa
ylennyksissä ja että nimittävä viranomainen voi vain toissijaisesti siinä tapauksessa, että ansiot ovat yhtä suuret, ottaa
huomioon ehdokkaiden iän ja heidän virkaikänsä palkkaluokassa tai yksikössä. Koska ylennetyistä 19 virkamiehestä kymmenen
virkaikä palkkaluokassa AD 12 oli lyhyempi kuin kantajan, todennäköisyys, että heidän ansionsa ovat suuremmat kuin hänen,
on hänen käsityksensä mukaan hyvin pieni.
On samaten todettava, ettei kantaja ole oikeudenkäyntimenettelyn missään vaiheessa – sen enempää kirjallisissa huomautuksissa,
jotka hän esitti ennen istuntoa neuvoston prosessinjohtotoimenpiteisiin antaman vastauksen johdosta, kuin istunnossa – arvostellut
sitä, että virkamiestuomioistuin kohdisti nämä toimenpiteet vain kyseisten kymmenen virkamiehen arviointikertomuksiin, eikä
hän ole myöskään viitannut niihin yhdeksään virkamieheen, joiden virkaikä palkkaluokassa AD 12 oli pidempi kuin hänen ja joita
koskevia arviointikertomuksia virkamiestuomioistuin ei ollut pyytänyt.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan rikkomista koskeva ensimmäinen kanneperuste on siten ymmärrettävä niin, että sen
mukaan nimittävä viranomainen on tehnyt arviointivirheitä vertaillessaan kantajan ja kyseisten kymmenen virkamiehen ansioita.
Jotta tämän kanneperusteen aiheellisuus tutkittaisiin kokonaisvaltaisesti, on arviointikertomusten lisäksi tarkasteltava myös
muita asiakirja-aineistosta ilmeneviä seikkoja, jotka koskevat kielten käyttöä ja vastuullisten tehtävien tasoa.
–       Arviointikertomukset
Kantaja on esittänyt virkamiestuomioistuimelle erityisesti arviointikertomukset, jotka hänestä on laadittu palkkaluokkaan
AD 12 nimittämisestä lähtien kauden 2006–2007 arviointikertomukseen saakka lukuun ottamatta ajalta 1.10.2003–31.12.2004 laadittua
kertomusta. Kun kantajalta istunnossa kysyttiin viimeksi mainitusta kertomuksesta, hän ilmoitti epäilevänsä, onko tältä ajalta
laadittu lainkaan arviointikertomusta, ja totesi, että tämä saattaisi selittyä sillä, että neuvoston arviointikierros oli
jo käynnissä, kun hän palasi oikeudelliseen yksikköön 1.10.2003 oltuaan tilapäisesti siirrettynä komissioon.
Analyyttisistä arvioinneista on todettava ensinnäkin, että neuvoston 1.9.2010 esittämistä huomautuksista ilmenee, että neuvoa-antava
ylennyskomitea otti huomioon pääasiallisesti analyyttiset arvioinnit, jotka vastaavat kantajan ja kyseisten kymmenen virkamiehen
arviointikertomuksia kaudelta 2006–2007. Näissä analyyttisissä arvioinneissa on 13 kohtaa, jotka arvioidaan arvosanoilla ”erinomainen”,
”erittäin hyvä”, ”hyvä”, ”välttävä” ja ”epätyydyttävä”.
Henkilöstötiedotteessa nro 54/09 täsmennettiin, että arvosanat ”erinomainen”, ”erittäin hyvä”, ”hyvä”, ”välttävä” ja ”epätyydyttävä”
vastasivat numeroita ”1”, ”2”, ”3”, ”4” ja ”5”. Numeroarvosanoja käytettiin laadittaessa tilastoja, erityisesti taulukoita
2.1 ja 3.1, joissa esitetään palkkaluokittain ja pääosastoittain vahvistetut arvosanojen keskiarvot. Taulukosta 2.1 ilmenee,
että palkkaluokan AD 12 virkamiesten arvosanojen keskiarvo oli 2,28.
Kantajaa koskevien analyyttisten arviointien keskiarvo ajalta 1.7.2006–31.12.2007 oli kuitenkin 2 eli selvästi parempi kuin
edellisessä kohdassa mainittu arvosanojen keskiarvo. Tämä seikka on osoitus kantajan ansioiden laadusta viimeisellä arviointikaudella,
joka otettiin huomioon vuoden 2009 ylennyskierroksella.
Asiakirja-aineistoon sisältyvistä asiakirjoista ilmenee, että kyseisistä kymmenestä virkamiehestä neljän eli A:n, E:n, I:n
ja J:n analyyttisten arviointien keskiarvo heistä kaudelta 2006–2007 laaditussa arviointikertomuksessa oli alempi ja siten
parempi kuin kantajan keskiarvo (1,77 ensimmäisen osalta ja 1,92 kolmen muun osalta). Kyseisistä kymmenestä virkamiehestä
kolmen eli B:n, C:n ja H:n keskiarvo oli sama kuin kantajan eli 2, kun taas virkamiesten D, F ja G keskiarvo oli korkeampi
ja siten huonompi kuin kantajan (2,15 ensimmäisen osalta ja 2,08 kahden muun osalta).
On kuitenkin huomautettava, että kantajaa koskevien analyyttisten arviointien keskiarvon ja kolmen viimeksi mainitun virkamiehen
analyyttisten arviointien – huonomman – keskiarvon välinen ero on hyvin pieni, joten sitä voidaan tässä tapauksessa pitää
merkityksettömänä.
Kantajan mukaan se, että kyseisistä kymmenestä virkamiehestä neljällä on alempi analyyttisten arviointien keskiarvo kuin hänellä,
on asetettava oikeaan suhteeseen, koska he työskentelivät pääosastoissa, joissa annetut arvosanat olivat taulukon 3.1 mukaan
alempia kuin pääsihteeristön arvosanojen keskiarvo.
Tästä on todettava, että – kuten mainitusta taulukosta ilmenee – oikeudellisen yksikön virkamiesten arvosanojen keskiarvo
2,35 on hyvin lähellä pääsihteeristön yleistä arvosanojen keskiarvoa, joka on 2,36. Asiakirja-aineistosta ilmenee myös, että
ne neljä ylennettyä virkamiestä, joita koskevien analyyttisten arviointien keskiarvo on alempi kuin kantajan, työskentelevät
pääosastoissa, joissa arvosanojen keskiarvo on 2,21–2,30 eli alempi kuin oikeudellisessa yksikössä. Tämän taulukon mukaan
eri pääosastojen arvosanojen keskiarvot vaihtelevat 2,05:stä (paras) 2,63:een (huonoin).
Pitää siis paikkansa, että edellä mainitut neljä virkamiestä työskentelevät pääosastoissa, joissa arvioijat ovat olleet koko
henkilökuntaa kohtaan ”suopeampia” kuin oikeudellisen yksikön arvioijat. Tästä huolimatta näiden pääosastojen alin arvosanojen
keskiarvo on 2,21 eli 0,15 alempi kuin pääsihteeristön arvosanojen yleiskeskiarvo ja 0,14 alempi kuin oikeudellisen yksikön
arvosanojen keskiarvo, kun taas eri pääosastojen arvosanojen keskiarvojen ero on 0,58.
Tällaisessa asiayhteydessä on todettava, että edellisessä kohdassa esiin tuotu ero oikeudellisen yksikön arvosanojen keskiarvon
ja niiden pääosastojen arvosanojen keskiarvon välillä, joissa työskentelevät ne neljä ylennettyä virkamiestä, joita koskevien
analyyttisten arviointien keskiarvot ovat parempia kuin kantajan, ei voi vaikuttaa ratkaisevasti virkamiehen ylentämiseen.
On nimittäin todettava yhtäältä, että pääosastojen antamien arvosanojen keskiarvot on laskettu kunkin pääosaston virkamiesten
lukumäärän suhteessa erottelematta virkamiehiä heidän palkkaluokkansa tai tehtäväryhmänsä perusteella tai sen perusteella,
ovatko he ylennyskelpoisia kyseisellä ylennyskierroksella. Toisaalta analyyttisten arviointien keskiarvo on vain osa siitä
tietoaineistosta, jonka neuvoa-antava ylennyskomitea ottaa huomioon ansioiden vertailussa.
Kantaja väittää lisäksi, että hänen ansioitaan arvioitaessa ei ole otettu huomioon hänen toimintaansa kilpailujen EPSO/AD/46/06
ja EPSO/AD/47/06 valintalautakunnan puheenjohtajana. Kantaja on istunnossa tähdentänyt, että tämä tehtävä lisäsi huomattavasti
hänen työmääräänsä, josta hän selviytyi ilman, että siitä olisi aiheutunut haittaa hänen tavanomaiselle työlleen neuvoston
oikeudellisessa yksikössä.
Tästä on todettava yhtäältä, että kautta 2006–2007 koskevassa kantajan arviointikertomuksessa mainitaan asianomaisen suorittamien
tehtävien kuvauksessa nimenomaisesti, että ”[kantaja] on toiminut suuren osan kyseisestä ajanjaksosta kilpailujen [EPSO/AD/46/06
ja EPSO/AD/47/06] (juristit) valintalautakunnan puheenjohtajana”. Toisaalta samaan arviointikertomukseen sisältyvässä analyyttisessä
arvioinnissa kantaja on saanut työn laadusta arvosanan ”erinomainen”, vaikka hänen arviointikertomuksessaan ajalta 1.1.2005–30.6.2006
hänelle oli annettu arvosanaksi vain ”erittäin hyvä”.
Tästä seuraa, että sekä kaksi ensimmäistä arvioijaa, jotka toimivat ”ensimmäisenä arvioijana” ja laativat kantajan arviointikertomuksen,
että toinen arvioija tiesivät kantajan viiteajanjaksona suorittamasta ylimääräisestä työpanoksesta. Se, että kantaja edellä
mainituin tavoin sai työn laatua koskevassa analyyttisessä arvioinnissa paremman arvosanan, näyttää lisäksi osoittavan, että
edellä mainittujen kilpailujen valintalautakunnan puheenjohtajuus on todella otettu huomioon kauden 2006–2007 arviointikertomuksessa.
Toiseksi on todettava yleisistä arvioinneista, että pitää paikkansa, että kantajasta palkkaluokkaan AD 12 nimittämisen jälkeen
laadituissa arviointikertomuksissa esitetyt yleiset arvioinnit ovat erityisen kiittäviä. Ensimmäinen arvioija, joka arvioi
kantajaa ajalta 1.7.2006–30.9.2007, täsmentää kauden 2006–2007 arviointikertomuksessa siten, että kantaja on ”suurenmoinen
työntoveri” ja ”erinomainen juristi”. Ensimmäinen arvioija, joka arvioi kantajaa ajalta 1.10.–31.12.2007, toteaa lisäksi,
että kantajalla on ”poikkeuksellisen hyvät tiedot yhteisön oikeudesta” ja että tämä ”pystyy erityisen hyvän käsitys- ja arvostelukykynsä
ansiosta esittämään erittäin korkeatasoisia oikeudellisia lausuntoja sekä suullisesti että kirjallisesti”, ja lisää, että
kantaja ”ansaitsee ylennyksen seuraavaan palkkaluokkaan”.
Asiakirja-aineistosta ilmenee kuitenkin, että yleiset arvioinnit, joita on esitetty arviointikertomuksissa, joita kyseisistä
kymmenestä virkamiehestä on laadittu palkkaluokkaan AD 12 ylentämisen jälkeen, vastaavat kantajaa koskevia arviointeja. Virkamiestuomioistuin
ei ole havainnut, että olisi esitetty mitään huomautusta, joka vähentäisi heidän ansioitaan.
On samaten todettava, että senkaltaisia toteamuksia kuin ”arvioitu virkamies ansaitsee ylennyksen tai laajempaa vastuuta”
on esitetty useista niistä kymmenestä virkamiehestä, joista on kyse, arviointikertomuksissa, joita heistä laadittiin ennen
kauden 2006–2007 arviointikertomusta. Ensimmäisten arvioijien tällaiset arvioinnit eivät kuitenkaan voi sitoa nimittävää viranomaista
sen osalta, ylennetäänkö kyseinen virkamies, minkä vahvistaa se, ettei yhtäkään näistä virkamiehistä ollut näistä arvioinneista
huolimatta ylennetty ennen vuoden 2009 ylennyskierrosta.
Arviointimenettelyyn sovellettavissa säännöissä ei nimittäin määrätä, että arvioijien olisi lausuttava siitä, ansaitseeko
arvioitu virkamies ylennyksen. Kun arvioijat omasta aloitteestaan suosittelevat jonkun ryhmänsä jäsenen ylentämistä, he esittävät
mielipiteen, joka ei voi millään tavalla sitoa nimittävää viranomaista, koska ylentäminen voi tapahtua vasta sen jälkeen,
kun toimielimen kaikkien virkamiesten, jotka voidaan ylentää samaan palkkaluokkaan, ansioita on vertailtu. Tämän vuoksi on
todettava yhtäältä, ettei tällaisilla arvioinneilla voi olla samaa painoarvoa kuin arvioinneilla, jotka ilmenevät seikoista,
jotka arvioija on velvollinen arvioimaan. Nimittävällä viranomaisella on toisaalta oikeus ylentää virkamies pitäessään sitä
perusteltuna, vaikka tätä koskevassa arviointikertomuksessa ei ole ylennystä puoltavia toteamuksia.
Lisähuomautuksena on todettava, että maininnan, jonka mukaan kantaja ansaitsee ylennyksen, arvo on asetettava oikeaan suhteeseen,
koska sen esittänyt ensimmäinen arvioija arvioi vain kolmea niistä 18 kuukaudesta, joita arviointi koski.
Kantaja toteaa virkamiestuomioistuimen kirjaamoon 31.8.2010 saapuneissa huomautuksissaan myös, että eräässä neuvoston asiakirja-aineistoon
toimittamassa arviointikertomuksessa eli siinä, jonka mukaan arvioitu virkamies ansaitsee ylennyksen, toinen arvioija totesi,
että hän yhtyy ensimmäisen arvioija kirjallisiin toteamuksiin mutta katsoo, että esitetyt analyyttiset arvioinnit eivät olleet
ohjeiden mukaisia. Koska toinen arvioija ei kuitenkaan muuttanut analyyttisiä arviointeja, virkamiestuomioistuimen on katsottava,
että hän on vahvistanut ne.
Edellä todetun perusteella on katsottava, että arviointikertomuksia vertailtaessa ei ole käynyt selvästi ilmi, että muut virkamiehet
eivät olleet kantajaa ansioituneempia.
–        Kielten käyttö
Kielten käytöstä kantaja toteaa, että hän puhuu viittä kieltä, ja arvostelee nimittävää viranomaista siitä, ettei tämä ole
antanut hänen kielitaidolleen riittävää merkitystä.
Neuvosto toteaa vastineessaan kielitaidosta, että kielten käyttöä koskeva arviointiperuste ”on pikemminkin toissijainen arviointiperuste,
jonka perusteella pystytään tekemään ero sellaisten ehdokkaiden välillä, joiden arviointikertomukset vastaavat toisiaan”.
Henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdan perusteella on kuitenkin selvää, että arviointiperuste, joka koskee virkamiesten
tehtäviensä hoitamisessa käyttämiä muita kieliä kuin niitä, joiden perusteellinen taito on osoitettu, ei ole toissijainen
arviointiperuste siinä mielessä, että se voisi olla nimittävän viranomaisen käyttämä ratkaiseva valintaperuste vain siinä
tapauksessa, että ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot ovat yhtä suuret.
Neuvosto on prosessinjohtotoimenpiteiden johdosta 6.7.2010 antamassaan vastauksessa täsmentänyt, että ”kunkin huomioon otetun
tekijän suhteellista painoarvoa ei määritetä täsmällisesti” ja että nimittävän viranomaisen valintapäätös on perustunut virkamiesten
ansioiden kokonaisarviointiin, jossa suurin painoarvo on ollut arviointikertomuksilla kokonaisuutena tarkasteltuna ja vastuullisten
tehtävien tasolla, kun taas kielten käyttöä koskevalla arviointiperusteella on ollut ansioiden vertailussa ”selvästi vähäisempi”
painoarvo kuin edellä mainituilla kahdella tekijällä. Neuvosto on istunnossa vahvistanut, että kielten käyttö on eräs niistä
tärkeimmistä arviointiperusteista, jotka on otettava huomioon ansioiden vertailussa, mutta sen painoarvo on vähäisempi kuin
kahden muun arviointiperusteen. Vastaaja on samaten painottanut, ettei nimittävä viranomainen ole vertaillut kutakin arviointiperustetta
erikseen vaan suorittanut kunkin ehdokkaan osalta kokonaisarvioinnin ja painottanut näitä arviointiperusteita.
Virkamiestuomioistuin huomauttaa tästä, että pitää paikkansa, että hallintoviranomaisella on tietty liikkumavara sen osalta,
minkä merkityksen se antaa kullekin niistä kolmesta arviointiperusteesta, joista säädetään henkilöstösääntöjen 45 artiklan
1 kohdassa, sillä näissä säännöksissä ei suljeta pois mahdollisuutta painottaa arviointiperusteita.
Tehtävien hoitamisessa käytetyistä kielistä virkamiestuomioistuin toteaa, ettei kantaja täsmennä, käyttikö hän edellä mainittuja
viittä kieltä tehtäviensä hoitamisessa tarkasteltuna ajanjaksona eli 1.6.2001–31.12.2007.
Tästä on todettava, että kantajasta kaudelta 2006–2007 laaditun arviointikertomuksen ensimmäisen osan Kielet-nimisessä III
jaksossa todetaan seuraavaa:
”[Kantaja], jonka äidinkieli on espanja, käyttää työssään säännöllisesti ranskaa ja englantia sekä suullisesti että kirjallisesti.
Toisinaan hän käyttää työssään myös saksaa (suullisesti).”
Kantaja on istunnossa täsmentänyt, että vuoden 2009 ylennyskierrosta varten tarkasteltuna ajanjaksona hän käytti saksaa, italiaa
ja portugalia vain suullisesti kokouksissa tai näihin liittyvissä tilanteissa.
Käytettävien kielten käsitteestä virkamiestuomioistuin toteaa, että kauden 2006–2007 arviointikertomuksen liitteenä olevassa
kielitaitoa koskevassa lomakkeessa, jossa on otsikot ”ymmärtäminen”, ”suullinen [kielitaito]” ja ”kirjallinen [kielitaito]”
ja jonka kantaja täytti 29.1.2007, kantaja on ilmoittanut ranskan ja englannin taitonsa erittäin hyväksi mutta saksan ymmärtämisen
ja suullisen kielitaidon vain hyväksi ja kirjallisen välttäväksi sekä italian ymmärtämisen vain hyväksi ja suullisen ja kirjallisen
kielitaidon välttäväksi. Tästä lomakkeesta ilmenee vielä, että kantajan portugalin taito rajoittui välttävään ymmärtämiseen.
Kantaja toteaa 27.5.2009 päivätyssä kirjeessään, että hänen italian taitonsa on nykyään hyvä, koska italia on eräs niistä
työkielistä, joita hän käyttää eniten sen vuoksi, että hän on 1.6.2008 lukien toiminut komission jäsenen Tajanin apulaiskabinettipäällikkönä.
Kuten neuvosto perustellusti huomauttaa 24.9.2009 tekemässään päätöksessä, neuvoa-antava ylennyskomitea ei kuitenkaan voinut
ottaa huomioon seikkoja, jotka liittyvät ylennyskelpoisista virkamiehistä laaditun viimeisen arviointikertomuksen kattaman
ajan eli 1.7.2006–31.12.2007 jälkeiseen aikaan. Lisäksi ainoat kieliä koskevat seikat, jotka neuvoa-antavalla ylennyskomitealla
oli käytettävissään, olivat ne arviointikertomukset, jotka oli laadittu kustakin ylennyskelpoisesta virkamiehestä palkkaluokkaan
AD 12 nimittämisestä lähtien kauden 2006–2007 arviointikertomukseen saakka. Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaan kyseinen
komitea tai nimittävä viranomainen eivät siis voineet sallia, että ylentämättä jääneet virkamiehet vetoavat seikkoihin, joita
muut, ylennetyt virkamiehet eivät olleet voineet tuoda esiin.
On siis todettava, että kantajan istunnossa esittämät toteamukset italian ja portugalin suullisesta kielitaidostaan eivät
ole yhtäpitäviä niiden kielitaitoa koskevien tietojen kanssa, jotka ilmenevät kauden 2006–2007 arviointikertomuksen liitteenä
olevasta lomakkeesta. Tässä lomakkeessa kantaja nimittäin ilmoittaa italian suullisen kielitaitonsa välttäväksi, kun taas
suullista portugalin taitoa koskevia ruutuja ei ole edes täytetty.
Vaikka pitää paikkansa, että lomake on täytetty 29.1.2007, eikä se siis voi osoittaa kantajan kielitaitoa 31.12.2007, virkamiestuomioistuin
huomauttaa kantajan itsensä tähdentäneen, että hänen italian taitonsa on nykyään samantasoinen kuin hänen ranskan ja englannin
taitonsa. Kantaja siis myöntää epäsuorasti, että hänen italian taitonsa oli 31.12.2007 huonompi kuin nyt. On joka tapauksessa
todettava, ettei kantaja ole esittänyt mitään näyttöä osoittaakseen, että hänen suullinen italian ja portugalin taitonsa oli
31.12.2007 parempi kuin tammikuussa 2007. Virkamiestuomioistuin voi näin ollen aiheellisesti katsoa, että kyseisenä ajankohtana
kantajan suullinen italian ja portugalin taito ei ollut niin hyvä, että se olisi pitänyt ottaa huomioon kielellisten ansioiden
vertailussa.
Tämän vuoksi on katsottava, että neuvoa-antavan ylennyskomitean tarkasteleman ajanjakson päättyessä eli 31.12.2007 kantaja
hallitsi äidinkielensä espanjan lisäksi ranskan ja englannin. Lisäksi hän osasi hyvin saksaa, vaikka hänen kirjallinen saksan
taitonsa oli suppea, ja ymmärsi hyvin italiaa. Näiden kielten käyttämisestä on todettava, että vaikka pitää paikkansa, että
kantaja puhui toisinaan saksaa, hän siitä huolimatta käytti työssään säännöllisesti vain kahta kieltä eli englantia ja ranskaa.
Asiakirja-aineistosta ilmenee tässä yhteydessä, että kyseisistä kymmenestä virkamiehestä kaikki käyttivät tehtävissään englantia
ja ranskaa. Toisin kuin neuvosto väittää, kaikki nämä virkamiehet eivät kuitenkaan hallinneet näitä kahta kieltä täydellisesti,
ja niistä, joiden äidinkieli oli englanti tai ranska, kaikki eivät hallinneet vähintään kolmatta kieltä. Asiakirja-aineistosta
ilmenee kuitenkin, että kaikilla, jotka eivät hallinneet kyseisiä kieliä tai eivät hallinneet niitä täydellisesti, oli niissä
vähintään hyvä taito.
Kantajan kielitaito on näin ollen olennaisilta osiltaan samantasoinen kuin kielitaito, joka kyseisillä kymmenellä virkamiehellä
on tehtäviensä hoidossa.
–        Vastuullisten tehtävien taso
Vastuullisten tehtävien tason osalta asiakirja-aineistosta ilmenee, että kyseisistä kymmenestä virkamiehestä kaikki paitsi
virkamies B toimivat johtotehtävissä arviointikierroksella 1.7.2006–31.12.2007. Nämä yhdeksän virkamiestä toimivat yksikön
päällikköinä tai tosiasiallisesti koordinoivat ryhmän työtä merkittävillä aloilla. Kantaja ja virkamies B puolestaan työskentelivät
kyseisenä aikana juristeina neuvoston oikeudellisessa yksikössä.
Näin ollen on todettava, että kyseisistä kymmenestä virkamiehestä yhdeksän toimi tehtävissä, joissa vastuu johtotehtävinä
oli suurempi kuin kantajan tehtävissä, kun taas kymmenennen virkamiehen eli virkamies B:n tehtävät olivat samantasoisia kuin
kantajan.
Tätä taustaa vasten kantaja katsoo, että ylennyskelpoisille virkamiehille mahdollisesti annettuja lisätehtäviä on tarkasteltava
sen vastuun perusteella, joita virkamiehillä on tehtäviään hoitaessaan. Kantaja painottaa siten, että kesäkuun 2006 ja joulukuun
2007 välisenä aikana eli suurimpana osana ajasta, jota tarkasteltiin kauden 2006–2007 arviointikertomuksessa, hän toimi kilpailujen
EPSO/AD/46/06 ja EPSO/AD/47/06 valintalautakunnan puheenjohtajana, mikä oli merkinnyt lisätyötä hänen oikeudellisessa yksikössä
hoitamiensa tehtävien lisäksi. Käytännössä yksikään kyseisistä kymmenestä virkamiehestä ei kantajan mukaan ollut hoitanut
vastaavantasoisia lisätehtäviä. Kantaja väittää, että nimittävä viranomainen on näin ollen tehnyt ilmeisen arviointivirheen,
koska se ei ottanut kantajan ansioita arvioidessaan riittävissä määrin huomioon sitä, että kantaja oli tavanomaisten tehtäviensä
ohella toiminut kyseisten kilpailujen valintalautakunnan puheenjohtajana.
Virkamiestuomioistuimen on näin ollen tutkittava, oliko kyseisistä kymmenestä virkamiehestä yhdeksällä – heidän hoitamiensa
johtotehtävien ja heillä olleen suuren vastuun perusteella – suuremmat ansiot kuin kantajalla, kun otetaan huomioon, että
kantajalla oli edellä mainittu lisätehtävä.
Tässä yhteydessä on kiistatonta, että kilpailujen EPSO/AD/46/06 ja EPSO/AD/47/06 valintalautakunnan puheenjohtajan tehtävä
on todiste paitsi lisätyöstä, jonka kantaja hoiti hänellä oikeudellisessa yksikössä olevien tehtävien ohella, myös korkeasta
vastuullisten tehtävien tasosta, minkä neuvostokin myöntää. Kuten neuvosto toteaa, valintalautakunnan puheenjohtajuus on kuitenkin
tilapäinen tehtävä. Vaikka pitää paikkansa, että tehtävä kestää pitkään, kuten tässä tapauksessa puolitoista vuotta, on kuitenkin
todettava, että asiakirja-aineiston mukaan ylennetyt yhdeksän virkamiestä toimivat johtotehtävissä pysyvästi ja pidempään.
Heistä kuusi oli toiminut johtotehtävissä vähintään 1.7.2003 lukien ja kaksi vähintään 1.1.2005 lukien. Yksi näistä virkamiehistä
oli siirretty tilapäisesti työskentelemään Afrikan suurten järvien alueelle nimitetyn Euroopan unionin erityisedustajan alaisuudessa
1.2.2004 lukien, ja neuvoston mukaan hänen vastuunsa näissä tehtävissä oli erittäin suuri.
Virkamiestuomioistuin katsoo edellä todetun perusteella, että vaikka kantajan lisätehtävä oli ilman muuta ansiokas, se ei
ansioiden kokonaistaseessa ole merkittävämpi kuin pysyvästi ja pidempään hoidetut johtotehtävät.
Virkamiestuomioistuimen on myös tutkittava, onko neuvosto tehnyt ilmeisen arviointivirheen kantajan ja virkamies B:n ansioita
ja erityisesti vastuullisten tehtävien tasoa koskevassa kokonaisvertailussa.
Asiakirja-aineistosta ilmenee, että virkamies B on ollut 1.1.2004 lukien palkkaluokassa AD 12 ja että tämän ajankohdan ja
31.12.2007 välisenä aikana hän työskenteli neuvoston oikeudellisessa yksikössä. Tästä seuraa, että aikana, joka alkoi 1.10.2003,
jolloin kantaja palasi neuvoston oikeudelliseen yksikköön tilapäisen siirtonsa päätyttyä, ja päättyi 31.12.2007, kantaja ja
virkamies B olivat saman yksikön palveluksessa ja työskentelivät vastuullisuudeltaan samantasoisissa tehtävissä.
Kuten asiakirja-aineistosta ilmenee ja kuten neuvosto on istunnossa tähdentänyt, edellä mainittuna aikana virkamies B:llä
oli lisätehtäviä samalla tavoin kuin kantajalla. Arviointikierroksen 1.7.2003–31.12.2004 aikana virkamies B oli nimittäin
toiminut EPSOn kilpailun eräiden valintakokeiden tarkastajana ja kuulunut hallitustenvälisen konferenssin sihteeristöön osallistuen
erityisesti Euroopan unionin perustuslaillista sopimusta koskevan ehdotuksen laatimiseen. Neuvoston mukaan viimeksi mainittu
tehtävä vastaa merkitykseltään ja laajuudeltaan EPSOn kilpailun valintalautakunnan puheenjohtajuutta. Neuvosto on istunnossa
tähdentänyt myös, että virkamies B on erittäin tunnollinen ja poikkeuksellisen luotettava juristi, joka kykenee huomattavan
syvälliseen analyysiin.
Tästä on muistutettava, että – kuten tämän tuomion 33 kohdassa on todettu – nimittävällä viranomaisella on laaja harkintavalta
ja että unionin tuomioistuinten harjoittaman valvonnan on koskettava vain sitä, että nimittävä viranomainen on pysynyt hyväksyttävissä
rajoissa ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen virheellisesti.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on kuitenkin todettava, ettei ole helposti havaittavissa, etteivät virkamies B:n ansiot
olleet henkilöstösääntöjen 45 artiklan 1 kohdassa säädettyjen arviointiperusteiden kokonaisarvioinnin perusteella kantajan
ansioita suuremmat. Ei siis ole syytä katsoa, että arvioinnin olisi pitänyt ilmeisellä tavalla kallistua kantajan eduksi.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Toinen kanneperuste, joka koskee harkintavallan ja menettelyn väärinkäyttöä
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että hän pystyy esittämään riittävän tarkkoja, objektiivisia ja yhtäpitäviä seikkoja, jotka osoittavat, että
riidanalaisella päätöksellä on tarkoitus henkilöstösääntöjen 37 ja 38 artiklan vastaisesti rangaista kantajaa peitellysti
siitä, että hänet on 1.6.2008 lähtien yksikön edun mukaisesti siirretty tilapäisesti komission palvelukseen. Kantaja tähdentää,
että työskentely komission jäsenen kabinetissa on ansio ja saavutus, ja se olisi pitänyt ottaa huomioon ylennyskelpoisten
virkamiesten ansioita vertailtaessa. Kun neuvosto kieltäytyi ottamasta huomioon tätä ansiota ja kantajan tilapäisen siirron
epävarmuutta, se rankaisi häntä kaksinkertaisesti ja syyllistyi siten harkintavallan väärinkäyttöön, josta menettelyn väärinkäyttö
on vain eräs muoto.
Neuvosto toteaa tähän, ettei kantaja esitä väitteidensä tueksi mitään seikkoja, joten se ei pysty vastaamaan tähän kanneperusteeseen.
Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että kantaja siirtyi tilapäisesti komissioon kesäkuussa 2008 eli sen ajanjakson jälkeen, jonka viimeinen
vuoden 2009 ylennyskierroksella huomioon otettu arviointikertomus eli kauden 2006–2007 arviointikertomus kattoi. Koska neuvoa-antavat
ylennyskomiteat voivat tarkastella vain ansioita, joita ylennyskelpoisilla virkamiehillä oli 31.12.2007 mennessä, tätä tilapäistä
siirtoa ei voitu arvioida vuoden 2009 ylennyskierroksella.
Lisäksi on useaan kertaan todettu, että toimenpidettä tehtäessä harkintavaltaa on käytetty väärin ainoastaan, jos objektiivisten,
asiaankuuluvien ja yhtäpitävien seikkojen perusteella on selvää, että toimenpide on tehty yksinomaan tai ainakin olennaisilta
osin muiden kuin esitettyjen päämäärien saavuttamiseksi tai perustamissopimuksessa asian käsittelyjärjestykseksi erityisesti
määrätyn menettelyn välttämiseksi (asia F-105/05, Wils v. parlamentti, tuomio 11.7.2007, 119 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten neuvosto on perustellusti todennut, tässä asiassa kantaja ei ole näyttänyt toteen eikä edes väittänyt, että tällaisia
seikkoja olisi olemassa. Hän nimittäin pelkästään väittää olevansa ansioituneempi kuin kyseiset kymmenen virkamiestä. Tämä
väite ei kuitenkaan ole omiaan osoittamaan, että riidanalainen päätös olisi tehty pelkästään hänen vahingoittamisekseen.
Lisähuomautuksena on todettava asiakirja-aineistosta ilmenevän, että kantaja ylennettiin palkkaluokkaan A 4 (josta on tullut
palkkaluokka AD 12) vuonna 2001, jolloin hänet oli yksikön edun mukaisesti siirretty tilapäisesti komissioon, ja palkkaluokkaan
AD 13 vuonna 2010, kun hänet oli yksikön edun mukaisesti siirretty tilapäisesti Tajanin kabinettiin. Vaikka viimeksi mainittu
seikka on tapahtunut riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen, se voidaan tässä yhteydessä ottaa huomioon, koska se on osoitus
olosuhteista, joissa päätös tehtiin. Kun tämä seikka otetaan huomioon, on todettava, ettei kantaja voi pätevästi väittää,
että yksikön edun mukaiset tilapäiset siirrot ovat johtaneet peiteltyihin rangaistuksiin siten, että ne ovat estäneet häntä
saamasta ylennystä.
Näin ollen ei ole näytetty toteen, että riidanalainen päätös olisi tehty ylennysmenettelyyn liittymättömien päämäärien vuoksi
ja että sitä tehtäessä harkintavaltaa olisi käytetty väärin.
Edellä esitetystä seuraa, että myös toinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.
Näin ollen kumoamisvaatimukset on hylättävä.

Vahingonkorvausvaatimukset

Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että se, ettei häntä ylennetty vuoden 2009 ylennyskierroksella, on aiheuttanut hänelle sekä vakavaa ammatillista
vahinkoa että vakavaa henkistä kärsimystä. Paitsi että hän on menettänyt yhden vuoden (joka on otettava huomioon hänen urakehityksessään
ja tulevissa ylennyksissään), se on myös hidastanut hänen mahdollisuuksiaan päästä virkoihin, joissa edellytetään palkkaluokkaa
AD 13. Kantaja arvioi ammatillisen vahingon arvoksi 50 000 euroa. Ylentämättä jääminen on lisäksi aiheuttanut kantajalle huomattavaa
stressiä, joka on huonontanut hänen terveydentilaansa, joka oli jo ennestään hauras vakavan sairauden vuoksi. Henkisen kärsimyksen
arvo on kantajan mukaan 150 000 euroa.
Neuvosto vaatii, että vaatimus ammatillisen vahingon ja henkisen kärsimyksen korvaamisesta on hylättävä.

Virkamiestuomioistuimen arviointi asiasta
Henkilöstöasioita koskevan vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä siltä osin kuin ne
liittyvät läheisesti kumoamisvaatimuksiin, jotka on hylätty perusteettomina (asia F-104/06, Arpaillange ym. v. komissio, tuomio
12.3.2009, 137 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kumoamisvaatimukset on tässä asiassa hylätty perusteettomina. Tästä seuraa, että vahingonkorvausvaatimukset on hylättävä.
Näin ollen kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
Virkamiestuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut, jollei työjärjestyksen II osaston 8 luvun muissa määräyksissä toisin
määrätä. Saman artiklan 2 kohdan nojalla kohtuuden niin vaatiessa virkamiestuomioistuin voi päättää, että asianosainen, joka
häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut vain osittain tai että tätä ei lainkaan velvoiteta korvaamaan oikeudenkäyntikuluja.
Edellä esitetyistä perusteluista seuraa, että kantaja on hävinnyt asian. Lisäksi neuvosto on vaatimuksissaan nimenomaisesti
vaatinut, että kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Asian olosuhteissa ei ole perusteltua soveltaa työjärjestyksen
87 artiklan 2 kohtaa, minkä vuoksi kantaja on velvoitettava korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
EUROOPAN UNIONIN VIRKAMIESTUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Diego Canga Fano vastaa kaikista oikeudenkäyntikuluista.
Gervasoni
Kreppel
Rofes i Pujol
Julistettiin Luxemburgissa 24 päivänä maaliskuuta 2011.
W. Hakenberg

S. Gervasoni
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.