CELEX: 62008TJ0117
Regim lingvistic
Anunț pentru ocuparea unui post vacant pentru recrutarea secretarului general al CESE
Publicare în trei limbi oficiale
Informare referitoare la anunțul pentru ocuparea unui post vacant
Publicare în toate limbile oficiale
Acțiune în anulare
Admisibilitate
Articolele 12 CE și 290 CE
Articolul 12 din RAA
Regulamentul nr. 1

Cadrul juridic
Articolele 12 CE și 290 CE prevăd:
„
Articolul 12
În domeniul de aplicare a prezentului tratat și fără a aduce atingere dispozițiilor speciale pe care le prevede, se interzice
orice discriminare exercitată pe motiv de cetățenie sau naționalitate.
[…]
Articolul 290
Regimul lingvistic al instituțiilor Comunității se stabilește, fără a aduce atingere dispozițiilor prevăzute de Statutul Curții
de Justiție, de către Consiliu, care hotărăște în unanimitate.”
Articolul 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, proclamată la 7 decembrie 2000 la Nisa (JO C 364, p. 1,
denumită în continuare „carta”), prevede:
„Uniunea respectă diversitatea culturală, religioasă și lingvistică.”
Articolele 1, 4, 5 și 6 din Regulamentul nr. 1 al Consiliului din 15 aprilie 1958 de stabilire a regimului lingvistic al Comunității
Economice Europene (JO 1958, 17, p. 385, Ediție specială, 01/vol. 1, p. 3), în redactarea lor aplicabilă prezentei cauze,
prevăd:
„Articolul 1
Limbile oficiale și limbile de lucru ale instituțiilor Uniunii sunt bulgara, ceha, daneza, olandeza, engleza, estona, finlandeza,
franceza, germana, greaca, maghiara, irlandeza, italiana, letona, lituaniana, malteza, polona, portugheza, româna, slovaca,
slovena, spaniola și suedeza.
[...]
Articolul 4
Regulamentele și alte texte cu aplicabilitate generală se redactează în limbile oficiale.
Articolul 5
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
se publică în limbile oficiale.
Articolul 6
Instituțiile pot stabili modalitățile de aplicare a prezentului regim lingvistic prin regulamentele lor de procedură.”
Articolul 1 alineatele (2) și (3) din anexa III la Statutul funcționarilor Comunităților Europene (denumit în continuare „statutul”)
prevede:
„(2) În cazul concursurilor generale, trebuie publicat un anunț de concurs în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
cu cel puțin o lună înainte de termenul prevăzut pentru depunerea candidaturilor și, după caz, cu cel puțin două luni înainte
de data de susținere a examenelor.
(3) Toate concursurile fac obiectul unei publicități în cadrul instituțiilor celor trei Comunități Europene cu respectarea
acelorași termene.”
Articolul 12 din Regimul aplicabil celorlalți agenți ai Comunităților Europene (denumit în continuare „RAA”) prevede:
„(1) Încadrarea în muncă a agenților temporari trebuie să asigure angajarea de către instituție a unor persoane cu cel mai
înalt nivel de competență, de eficiență și de integritate, recrutate pe o bază geografică cât mai largă dintre resortisanții
statelor membre ale Comunităților.”

Istoricul cauzei
La 28 decembrie 2007 a fost publicat, în conformitate cu articolul 2 litera (a) și cu articolul 8 din RAA, anunțul pentru
ocuparea unui post vacant nr. 73/07 privind un post de secretar general la Secretariatul Comitetului Economic și Social European
(CESE) (denumit în continuare „anunțul în litigiu”), numai în edițiile engleză, franceză și germană ale Jurnalului Oficial
(JO C 316 A, p. 1). Anunțul în litigiu precizează că secretarul general va fi recrutat ca agent temporar cu gradul AD 16,
treapta a treia.
În cadrul rubricii „Calificări necesare”, anunțul în litigiu menționa printre altele cerința de „[a] fi funcționar titular
sau agent temporar aflat în serviciul unei instituții europene, al unui organ, al unui birou sau al unei agenții” și de a
avea o „[c]unoaștere aprofundată a unei limbi oficiale a Uniunii Europene și [o] cunoaștere excelentă a cel puțin două alte
limbi oficiale ale Uniunii Europene”, precizând că, „[d]in rațiuni de serviciu, o bună cunoaștere a englezei și/sau a francezei
este de dorit”. În rubrica „Data limită de depunere a candidaturilor”, avizul menționa „28 ianuarie 2008”.
Un anunț (denumit în continuare „anunțul succint”), redactat și publicat în toate limbile oficiale, apărut de asemenea în
Jurnalul Oficial din 28 decembrie 2007 (JO C 316, p. 61), menționa că „[s]e aduce[a] la cunoștința personalului instituțiilor
europene că anunțul [în litigiu] [era] publicat în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
în versiunile franceză, germană și engleză (JO C 316 A din 28.12.2007)”.
La 30 ianuarie 2008, a fost publicată în Jurnalul Oficial, numai în versiunile engleză, franceză și germană (JO C 25 A, p. 19),
o rectificare a anunțului în litigiu (denumită în continuare „rectificarea”). În această rectificare, CESE indica o nouă dată
limită pentru depunerea candidaturilor la postul de secretar general, și anume 8 februarie 2008.
Un anunț privind rectificarea anunțului în litigiu, redactat și publicat în toate limbile oficiale, apărut de asemenea în
Jurnalul Oficial din 30 ianuarie 2008 (JO C 25, p. 21), menționa că „[s]e aduce[a] la cunoștința personalului instituțiilor
europene că anunțul [în litigiu], publicat în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
în versiunile franceză, germană și engleză (JO C 316 A din 28.12.2007), [fusese] modificat (a se vedea JO C 25 A din 30.1.2008)”.

Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 11 martie 2008, Republica Italiană a introdus prezenta acțiune împotriva
Comisiei Comunităților Europene și a CESE, având ca obiect anularea anunțului în litigiu și a rectificării sale.
Prin act depus la grefa Tribunalului la 29 aprilie 2008, Comisia a ridicat o excepție de inadmisibilitate în temeiul articolului
114 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului.
Prin act depus la grefa Tribunalului la 5 iunie 2008, Regatul Spaniei a formulat o cerere de intervenție în susținerea concluziilor
Republicii Italiene. Prin Ordonanța din 11 iulie 2008, președintele Camerei a șasea a Tribunalului a admis această cerere
de intervenție.
La 28 august 2008, Regatul Spaniei a depus memoriul în intervenție.
Prin Ordonanța din 16 decembrie 2008, Tribunalul (Camera a șasea) a respins acțiunea ca inadmisibilă în măsura în care era
îndreptată împotriva Comisiei.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a șasea) a decis deschiderea procedurii orale și, în cadrul
măsurilor de organizare a procedurii prevăzute la articolul 64 din Regulamentul de procedură, a invitat părțile să răspundă
în scris la mai multe întrebări. Acestea au dat curs solicitărilor.
Prin scrisoarea din 11 februarie 2010, Regatul Spaniei a indicat că nu va participa la ședință.
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 14 aprilie
2010.
Întrucât domnul judecător Tchipev a fost împiedicat să participe la procedură după închiderea procedurii orale, cauza a fost
reatribuită domnului judecător Vadapalas, în calitate de judecător raportor, iar doamna judecător Jürimäe a fost desemnată,
în temeiul articolului 32 alineatul (3) din Regulamentul de procedură, pentru a completa compunerea camerei.
Prin Ordonanța din 8 iulie 2010, Tribunalul (Camera a șasea), în noua sa compunere, a redeschis procedura orală, iar părțile
au fost informate că vor fi ascultate într‑o nouă ședință, la 22 septembrie 2010.
Prin scrisorile din 16 și din 19 iulie 2010, Republica Italiană și CESE au informat Tribunalul că renunță să fie ascultate
încă o dată.
În consecință, președintele Camerei a șasea a hotărât să închidă procedura orală.
Republica Italiană, susținută de Regatul Spaniei, solicită Tribunalului să anuleze anunțul în litigiu și rectificarea sa.
Regatul Spaniei solicită în plus Tribunalului obligarea CESE la plata cheltuielilor de judecată.
CESE solicită Tribunalului:
–        respingerea acțiunii ca inadmisibilă sau ca nefondată;
–        obligarea Republicii Italiene la plata cheltuielilor de judecată.

În drept
1.
Cu privire la admisibilitate
Fără a ridica o excepție de inadmisibilitate în temeiul articolului 114 din Regulamentul de procedură, CESE contestă admisibilitatea
prezentei acțiuni, formulată în temeiul articolului 230 CE.

Argumentele părților
CESE susține că actele sale nu provin de la niciuna dintre instituțiile menționate la articolul 230 primul paragraf CE și
invocă Hotărârea Curții din 15 martie 2005, Spania/Eurojust (C‑160/03, Rec., p. I‑2077, punctele 35-44). Potrivit CESE, motivarea
acestei hotărâri lasă să se înțeleagă, în esență, că acțiunea nu a fost declarată inadmisibilă numai pentru că Eurojust nu
figurează printre instituțiile menționate anterior, ci și din cauza naturii înseși a actelor atacate, și anume invitații de
depunere a candidaturilor, care nu intră în sfera actelor prevăzute la articolul 230 CE.
Republica Italiană contestă, în esență, lipsa calității procesuale pasive a CESE în temeiul articolului 230 CE.

Aprecierea Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie să se constate că CESE nu figurează printre instituțiile menționate la articolul 230 primul
paragraf CE. Totuși, această constatare nu se opune ca Tribunalul să controleze legalitatea actelor sale.
Astfel, după cum a arătat Tribunalul, printre altele, în Hotărârea din 8 octombrie 2008, Sogelma/AER (T‑411/06, Rep., p. II‑2771,
punctul 36), și în Hotărârea din 2 martie 2010, Evropaïki Dynamiki/EMSA (T‑70/05, Rep., p. II‑313, punctul 64), referindu‑se
la Hotărârea Curții din 23 aprilie 1986, Les Verts/Parlamentul European, cunoscută sub numele „Les Verts” (294/83, Rec., p. 1339),
Comunitatea Europeană este o comunitate de drept, iar tratatul a stabilit un sistem complet de căi de atac și de proceduri,
destinat să încredințeze Curții controlul legalității actelor instituțiilor. Sistemul tratatului constă în posibilitatea formulării
unei acțiuni directe împotriva tuturor măsurilor adoptate de instituții și care urmăresc producerea unui efect juridic. Pornind
de la aceste premise, Curtea a concluzionat, așadar, în Hotărârea Les Verts, citată anterior, că acțiunea în anulare poate
fi îndreptată împotriva actelor Parlamentului European destinate să producă efecte juridice față de terți, cu toate că dispoziția
din tratat referitoare la acțiunea în anulare, în versiunea sa aplicabilă la acea dată, nu menționa decât actele Consiliului
Uniunii Europene și pe cele ale Comisiei. Astfel, o interpretare a acestei dispoziții care ar exclude actele Parlamentului
European dintre cele care pot fi atacate ar conduce, în opinia Curții, la un rezultat contrar atât spiritului tratatului,
astfel cum a fost exprimat la articolul 164 din Tratatul CE (devenit articolul 220 CE), cât și sistemului acestuia (a se vedea
în acest sens Hotărârea Les Verts, citată anterior, punctele 23-25).
Din această hotărâre poate fi dedus principiul general că orice act emis de un organ al Uniunii, cum este CESE, destinat să
producă efecte juridice față de terți, trebuie să poată fi supus unui control jurisdicțional (a se vedea, prin analogie, Hotărârea
Evropaïki Dynamiki/EMSA, citată anterior, punctul 65).
Cu certitudine, Hotărârea Les Verts, citată anterior, nu menționează decât instituțiile comunitare, în timp ce CESE, astfel
cum s‑a constatat la punctul 29 de mai sus, nu face parte dintre instituțiile menționate la articolul 230 CE. Totuși, trebuie
să se arate că un organ precum CESE are competența de a adopta anunțuri pentru ocuparea unui post vacant precum cel în cauză
în speță. Or, astfel de acte stabilesc, prin definirea condițiilor privind accesul la post, care sunt persoanele a căror candidatură
poate fi reținută și constituie, așadar, acte care lezează potențialii candidați a căror candidatură este exclusă de condițiile
menționate (Hotărârea Curții din 19 iunie 1975, Küster/Parlamentul European, 79/74, Rec., p. 725, punctele 5-8, Hotărârea
Curții din 11 mai 1978, De Roubaix/Comisia, 25/77, Rec., p. 1081, punctele 7-9, și Hotărârea Tribunalului din 20 noiembrie
2008, Italia/Comisia, T‑185/05, Rep., p. II‑3207, punctul 55). Așadar, trebuie să se constate că situația CESE, organ competent
să adopte acte precum cele în cauză în speță, care produc efecte juridice față de terți, este comparabilă cu cea a Parlamentului
European în cauza în care a fost pronunțată Hotărârea Les Verts, citată anterior. Prin urmare, nu poate fi acceptabil, într‑o
comunitate de drept, ca astfel de acte să se sustragă oricărui control jurisdicțional (a se vedea, prin analogie, Hotărârea
Evropaïki Dynamiki/EMSA, citată anterior, punctul 66 și jurisprudența citată).
Rezultă că anunțul în litigiu, adoptat de CESE și destinat să producă efecte juridice față de toți candidații a căror candidatură
nu ar fi fost reținută potrivit condițiilor impuse, constituie un act atacabil.
Această concluzie nu este repusă în discuție de Hotărârea Spania/Eurojust, citată anterior, invocată de CESE, în care o acțiune
în anulare întemeiată pe articolul 230 CE îndreptată împotriva unor invitații de depunere a candidaturilor pentru posturi
de agenți temporari a fost declarată inadmisibilă; în această hotărâre, Curtea a arătat că articolul 41 UE, aplicabil în speță,
nu prevedea aplicarea articolului 230 CE dispozițiilor referitoare la cooperarea polițienească și judiciară în materie penală
care figurează în titlul VI din Tratatul privind Uniunea Europeană, în sfera căruia intră Eurojust, competența Curții în această
materie fiind precizată la articolul 35 UE, la care face trimitere articolul 46 litera (b) UE (Hotărârea Spania/Eurojust,
citată anterior, punctul 38).
Rezultă astfel din articolul 230 primul paragraf CE, interpretat în lumina Hotărârii Les Verts, citată anterior (punctele
23-25), și a Hotărârii Sogelma/AER, citată anterior (punctele 36 și 37), că prezenta acțiune este admisibilă.
2.
Cu privire la fond
În susținerea prezentei acțiuni, Republica Italiană invocă în esență încălcarea articolelor 1, 4, 5 și 6 din Regulamentul
nr. 1, a articolelor 12 CE, 253 CE și 290 CE, a articolului 6 UE, a articolului 1 alineatele (2) și (3) din anexa III la statut,
a articolului 22 din cartă, a articolului 12 din RAA, a principiilor nediscriminării, multilingvismului și protecției încrederii
legitime, precum și un abuz de putere.
În primul rând, Tribunalul va examina dacă CESE are competența de a stabili regimul lingvistic al anunțului în litigiu în
temeiul articolului 290 CE. În al doilea rând, va fi examinată problema dacă CESE, stabilind acest regim, a încălcat articolele
1, 4, 5 și 6 din Regulamentul nr. 1. În al treilea rând, va fi examinată problema dacă publicarea integrală în Jurnalul Oficial
a anunțului în litigiu numai în trei limbi, precum și indicarea în anunțul în litigiu a unei bune cunoașteri a englezei și/sau
a francezei printre calificările necesare sunt contrare principiilor nediscriminării și multilingvismului. În ipoteza în care
răspunsul la această întrebare ar fi negativ, în al patrulea rând vor fi examinate susținerile referitoare la încălcarea principiului
protecției încrederii legitime, la abuzul de putere și la lipsa de motivare.

Cu privire la încălcarea articolului 290 CE
Argumentele părților
Republica Italiană consideră că CESE s‑a substituit Consiliului pentru stabilirea regimului lingvistic al anunțului în litigiu,
cu încălcarea articolului 290 CE, cu toate că ar fi trebuit să respecte pur și simplu regimul stabilit de Consiliu în Regulamentul
nr. 1. Pe de altă parte, niciuna dintre normele care reglementează CESE nu i‑ar atribui competențe în domeniul lingvistic.
Regatul Spaniei susține argumentele Republicii Italiene referitoare la lipsa competenței CESE de a modifica regimul lingvistic
consacrat la articolul 290 CE.
CESE nu contestă faptul că numai Consiliul poate adopta actele care definesc regimul lingvistic al Comunității, potrivit articolului
290 CE. Cu toate acestea, CESE arată că, în temeiul articolului 6 din Regulamentul nr. 1, Consiliul a lăsat instituțiilor
o marjă pentru necesitățile lor interne, pe care CESE ar fi utilizat‑o pentru publicarea anunțului în litigiu.
Aprecierea Tribunalului
Regulamentul nr. 1, care stabilește regimul lingvistic al instituțiilor, a fost adoptat de Consiliu în temeiul articolului
290 CE. Articolul 6 din regulamentul menționat permite în mod expres instituțiilor să stabilească modalitățile de aplicare
a regimului lingvistic prin regulamentele lor de procedură, competență în exercitarea căreia trebuie, în fond, să li se recunoască
o anumită autonomie funcțională, în vederea asigurării bunei lor funcționări (a se vedea Concluziile avocatului general Poiares
Maduro prezentate în cauza în care a fost pronunțată Hotărârea Spania/Eurojust, citată anterior, Rec., p. I‑2079, punctul
48 și jurisprudența citată).
Ținând cont de ceea ce precedă, trebuie să se concluzioneze că anunțul în litigiu nu încalcă articolul 290 CE, ci a fost adoptat
în temeiul competenței recunoscute instituțiilor și organelor comunitare la articolul 6 din Regulamentul nr. 1.
Rezultă că motivul întemeiat pe încălcarea articolului 290 CE trebuie înlăturat.

Cu privire la încălcarea articolelor 1, 4, 5 și 6 din Regulamentul nr. 1
Argumentele părților
În primul rând, Republica Italiană susține că publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu numai în engleză, franceză
și germană este contrară articolelor 4 și 5 din Regulamentul nr. 1. Astfel, acte cu aplicabilitate generală, precum un anunț
pentru ocuparea unui post vacant, ar trebui să fie redactate în toate limbile oficiale, în conformitate cu articolul 4 din
Regulamentul nr. 1, și, prin urmare, să se publice în Jurnalul Oficial în toate limbile oficiale, potrivit articolului 5 din
Regulamentul nr. 1.
Expresia „texte cu aplicabilitate generală” utilizată la articolul 4 din Regulamentul nr. 1 ar exclude posibilitatea ca această
dispoziție să facă referire numai la actele normative. Astfel, Regulamentul nr. 1 ar prevedea ca orice manifestare de voință
a instituțiilor care poate interesa ansamblul cetățenilor Uniunii să fie publicată în Jurnalul Oficial în toate limbile oficiale.
Or, un anunț pentru ocuparea unui post vacant ar fi un act care prezintă aceste caracteristici.
Republica Italiană arată de asemenea că articolul 1 alineatele (2) și (3) din anexa III la statut, care reglementează locul
publicării anunțului de concurs și termenul pentru introducerea candidaturilor la un concurs, nu furnizează niciun element
privind limbile în care trebuie publicat anunțul. Dimpotrivă, articolul 4 din Regulamentul nr. 1 ar prevedea că regulamentele
și celelalte texte cu aplicabilitate generală trebuie redactate în toate limbile oficiale.
În al doilea rând, Republica Italiană susține că indicarea în anunțul în litigiu a numai două limbi ca limbi de lucru în cadrul
CESE ar fi contrară articolului 1 din Regulamentul nr. 1, potrivit căruia toate limbile naționale ale statelor membre au rang
de limbă oficială și de limbă de lucru. Această limitare ar introduce, în plus, o ierarhie între limbile statelor membre,
contrară articolului menționat.
Această limitare nu ar fi justificată nici de articolul 6 din Regulamentul nr. 1. Cu certitudine, este adevărat că această
dispoziție ar permite instituțiilor să stabilească modalitățile de aplicare a regimului lingvistic prin regulamentele lor
de procedură. Totuși, această posibilitate nu ar privi decât funcționarea internă a instituțiilor, iar nu desfășurarea concursurilor
externe pentru recrutarea personalului care să lucreze în cadrul instituțiilor. În plus, până în prezent nicio instituție
nu ar fi adoptat un regulament care să prevadă utilizarea anumitor limbi în cadrul ei și cu atât mai puțin utilizarea englezei,
a francezei și a germanei, singura excepție fiind prevăzută pentru Curtea de Justiție, care în mod deliberat face obiectul
unei mențiuni speciale la articolul 7 din Regulamentul nr. 1.
Regatul Spaniei consideră că articolul 6 din Regulamentul nr. 1 ar permite instituțiilor să stabilească modalitățile de aplicare
a regimului lingvistic prin regulamentele lor de procedură. Totuși, acesta adaugă, în primul rând, că nu ar exista norme scrise
care să precizeze că engleza, franceza și germana sunt limbile de lucru interne. În al doilea rând, anunțul în litigiu nu
ar fi destinat decât personalului instituțiilor. În al treilea rând, ar exista o jurisprudență a Curții care ar interzice
stabilirea de priorități între limbi (Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, EMU Tabac și alții, C‑296/95, Rec., p. I‑1605,
punctul 36).
CESE contestă ansamblul argumentelor Republicii Italiene.
Aprecierea Tribunalului
Articolele 1, 4 și 5 din Regulamentul nr. 1, invocate de reclamantă, nu sunt aplicabile relațiilor dintre instituții și funcționarii
și agenții acestora, întrucât stabilesc numai regimul lingvistic aplicabil între instituții și un stat membru sau o persoană
care intră sub jurisdicția unuia dintre statele membre (a se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 5 octombrie 2005,
Rasmussen/Comisia, T‑203/03, RecFP, p. I‑A‑279 și II‑1287, punctul 60, și Hotărârea Tribunalului Italia/Comisia, citată anterior,
punctul 117). Situația este aceeași în privința relațiilor dintre organe, precum CESE, și funcționarii și ceilalți agenți
ai Comunităților.
Astfel, funcționarii și ceilalți agenți ai Comunităților, precum și candidații la astfel de posturi intră numai sub jurisdicția
Comunității în ceea ce privește aplicarea dispozițiilor statutului, inclusiv a celor referitoare la recrutarea în cadrul unei
instituții (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Tribunalului din 7 februarie 2001, Bonaiti Brighina/Comisia, T‑118/99, RecFP,
p. I‑A‑25 și II‑97, punctul 13, și Hotărârea Tribunalului Italia/Comisia, citată anterior, punctul 118).
Asimilarea candidaților la astfel de posturi cu funcționarii și cu ceilalți agenți ai Comunităților în materie de regim lingvistic
aplicabil este justificată prin faptul că respectivii candidați intră în relație cu o instituție numai în scopul de a obține
un post de funcționar sau de agent, pentru care, astfel cum se va arăta în continuare, anumite cunoștințe lingvistice sunt
necesare și pot fi impuse prin dispozițiile comunitare aplicabile pentru ocuparea postului în cauză (a se vedea, prin analogie,
Hotărârea Tribunalului Italia/Comisia, citată anterior, punctul 119).
Rezultă de aici că articolele 1, 4 și 5 din Regulamentul nr. 1 nu se aplică anunțului în litigiu.
Articolul 6 din Regulamentul nr. 1 permite în mod expres instituțiilor să stabilească modalitățile de aplicare a regimului
lingvistic prin regulamentele lor de procedură. În aceste condiții, revine instituțiilor responsabilitatea de a alege limba
de comunicare internă, fiecare instituție având competența de a o impune agenților săi și celor care revendică această calitate
(a se vedea în acest sens Concluziile avocatului general Poiares Maduro prezentate în cauza în care a fost pronunțată Hotărârea
Spania/Eurojust, citate anterior, punctul 46). Alegerea limbii de publicare externă a unui anunț pentru ocuparea unui post
vacant intră de asemenea în responsabilitatea instituțiilor (a se vedea în acest sens Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior,
punctul 122).
În consecință, argumentul potrivit căruia CESE ar fi utilizat o posibilitate care nu îi este recunoscută de articolul 6 din
Regulamentul nr. 1 trebuie respins.
Ținând cont de tot ceea ce precedă, motivul întemeiat pe încălcarea articolelor 1, 4, 5 și 6 din Regulamentul nr. 1 trebuie
respins.

Cu privire la încălcarea principiilor nediscriminării și multilingvismului
Argumentele părților
În primul rând, Republica Italiană apreciază că publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu în trei limbi nu a permis
tuturor cetățenilor Uniunii să ia cunoștință de existența sa în condiții de egalitate, potrivit principiului nediscriminării
pe motiv de cetățenie sau naționalitate prevăzut la articolul 12 CE. Astfel, în ceea ce privește competiția, s‑ar conferi
un avantaj cetățenilor de limbă engleză, franceză sau germană în raport cu toți ceilalți cetățeni ai Uniunii. Această publicare
ar constitui de asemenea o încălcare a principiului multilingvismului, consacrat la articolul 6 alineatul (3) UE și la articolul
22 din cartă, întrucât fiecare cetățean al Uniunii ar avea dreptul de a fi informat în propria sa limbă despre actele comunitare
care îi afectează drepturile, cu atât mai mult cu cât citește Jurnalul Oficial în limba sa maternă.
Republica Italiană susține că prezintă o importanță redusă faptul că numeroși cetățeni ai Uniunii care nu aparțin statelor
membre de limbă engleză, franceză sau germană, printre care resortisanți italieni, și‑au depus candidatura pentru postul de
secretar general al CESE luând cunoștință de caracterul vacant al unui astfel de post din anunțul succint publicat în celelalte
limbi oficiale în Jurnalul Oficial în aceeași zi ca și anunțul în litigiu. Ar fi vorba despre un concurs de împrejurări absolut
fortuit care nu ar elimina discriminarea.
De asemenea, ar exista o discriminare pe motiv de cetățenie în ceea ce privește termenul de depunere a candidaturilor pentru
postul de secretar general al CESE. Astfel, deși candidații de limbă engleză, franceză sau germană dispuneau de un termen
de o lună de la publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu, ceilalți candidați dispuneau de un termen mai scurt,
întrucât momentul la care au luat cunoștință de anunț s‑ar fi situat după momentul lecturii anunțului succint publicat în
Jurnalul Oficial în limba lor maternă, anunț care face trimitere, pentru lectura integrală a textului anunțului în litigiu,
la versiunile engleză, franceză și germană ale Jurnalului Oficial.
De asemenea, Republica Italiană apreciază că publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu numai în trei limbi ar
fi contrară chiar prevederilor articolului 1 alineatele (2) și (3) din anexa III la statut, ale articolului 12 din RAA și
ale articolului 72 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al CESE.
Republica Italiană susține că necesitatea unei bune cunoașteri a englezei sau a francezei ar conduce de asemenea la o discriminare
flagrantă a celorlalte limbi, ceea ce ar fi contrar principiilor nediscriminării și multilingvismului. Această cerință ar
determina, în plus, o discriminare la fel de vădită în detrimentul resortisanților care cunosc, în afară de propria limbă,
o a doua și poate și o a treia, o a patra și o a cincea limbă oficială, între care nu se regăsesc nici engleza, nici franceza.
Pe de altă parte, Republica Italiană susține că un anunț de concurs sau un anunț pentru ocuparea unui post vacant reprezintă
un text al cărui conținut este exclusiv juridic, prin care candidatul se informează despre propriile drepturi și obligații
în raport cu un act important, precum participarea la un concurs de recrutare în instituții. Prin urmare, candidații care
au o cunoaștere aprofundată a englezei, a francezei sau a germanei ar fi avantajați în privința lecturii unui anunț publicat
integral în Jurnalul Oficial în aceste trei limbi față de orice alt candidat care nu are o cunoaștere excelentă a uneia dintre
aceste trei limbi.
Regatul Spaniei susține argumentul invocat de Republica Italiană potrivit căruia publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului
în litigiu numai în trei limbi încalcă articolul 12 CE și adaugă că acest tip de publicare selectivă ar introduce un precedent
foarte grav dacă ar fi aplicat și altor domenii, întrucât ar avea consecința că numai trei versiuni lingvistice ale Jurnalului
Oficial ar fi fiabile și complete.
CESE amintește că revine Republicii Italiene sarcina de a dovedi că publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu
numai în trei limbi ar fi împiedicat toți cetățenii Uniunii să ia cunoștință de existența anunțului în condiții de egalitate
sau de nediscriminare și arată că nu a fost menționat niciun element de fapt referitor la această pretinsă împiedicare.
Faptul că numeroși cetățeni ai Uniunii care nu aparțin statelor membre de limbă engleză, franceză sau germană și‑au depus
candidatura pentru postul de secretar general al CESE nu ar fi rezultatul unui concurs de împrejurări, ci s‑ar explica prin
publicarea în Jurnalul Oficial în toate limbile oficiale a anunțului succint care menționează publicarea anunțului în litigiu.
CESE consideră că nu este întemeiat argumentul Republicii Italiene potrivit căruia candidații a căror „primă limbă” nu este
engleza, franceza sau germana ar dispune de un termen mai scurt decât cel de care dispun candidații anglofoni, francofoni
sau germanofoni și ar face astfel obiectul unei diferențe de tratament nejustificate. Orice candidat potențial care a luat
cunoștință despre anunțul în litigiu prin intermediul anunțului succint apărut în Jurnalul Oficial în limba sa maternă ar
fi putut să își procure rapid versiunea integrală a anunțului în litigiu. Persoanele interesate eventual ar fi persoane calificate,
care au dobândit o experiență de lungă durată ca funcționari sau ca agenți în cadrul instituțiilor și care, astfel, ar dispune
de toate instrumentele necesare pentru a‑și procura cu ușurință o anumită versiune lingvistică a Jurnalului Oficial.
CESE contestă de asemenea argumentul Republicii Italiene potrivit căruia limitarea la engleză și la franceză ar conduce la
o discriminare a celorlalte limbi oficiale. În primul rând, engleza și franceza ar fi, alături de germană, limbile de lucru
cele mai utilizate în cadrul instituțiilor de peste 35 de ani. În al doilea rând, candidații cărora li se adresează în special
anunțul în litigiu ar fi funcționari sau agenți ai Comunităților care au o îndelungată experiență de muncă la nivel înalt
în cadrul instituțiilor și al agențiilor comunitare și ar fi, prin urmare, absolut în măsură să înțeleagă anunțul în litigiu
în cele mai mici detalii și, așadar, să fie pe deplin informați despre conținutul său precis.
Aprecierea Tribunalului
–       Observații introductive
Trebuie să se arate că prezentul motiv se împarte în două aspecte. În cadrul primului aspect, Tribunalul trebuie, în esență,
să se pronunțe asupra problemei dacă publicarea în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu numai în trei limbi, și anume engleză,
franceză și germană, este conformă principiilor nediscriminării și multilingvismului. În cadrul celui de al doilea aspect,
Tribunalul trebuie să se pronunțe asupra conformității cu principiile nediscriminării și multilingvismului a indicării în
anunțul în litigiu a unei bune cunoașteri a englezei și/sau a francezei printre calificările „de dorit”, iar nu, astfel cum
arată reclamanta, printre calificările „necesare”.
–       Cu privire la primul aspect, privind publicarea selectivă în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu
În primul rând, trebuie să se arate că nicio dispoziție și niciun principiu de drept comunitar nu impun ca anunțurile pentru
ocuparea unui post vacant, precum cel în cauză în speță, să fie publicate în mod sistematic în Jurnalul Oficial în toate limbile
oficiale (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 115).
Este adevărat că postul care trebuie ocupat menționat în anunțul în litigiu este susceptibil de a interesa în mod potențial
candidați provenind din orice stat membru. Totuși, astfel cum a stabilit deja Curtea, numeroasele referințe din Tratatul CE
la modul de utilizare a limbilor nu pot fi considerate manifestarea unui principiu general de drept comunitar care asigură
fiecărui cetățean dreptul ca tot ceea ce i‑ar putea afecta interesele să fie redactat în limba sa în orice circumstanțe (Hotărârea
Curții din 9 septembrie 2003, Kik/OAPI, C‑361/01 P, Rec., p. I‑8283, punctul 82, și Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior,
punctul 116).
În al doilea rând, trebuie să se arate că, deși administrația este îndreptățită să adopte măsurile care i se par corespunzătoare
în vederea reglementării anumitor aspecte ale procedurii de recrutare a personalului, nu este mai puțin adevărat că aceste
măsuri nu trebuie să conducă la o discriminare pe motiv de limbă între candidații la un post determinat (a se vedea, prin
analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 127).
Astfel, articolul 12 alineatul (1) din RAA se opune ca instituția să impună candidaților la un post de agent temporar cunoașterea
perfectă a unei limbi oficiale determinate, atunci când această condiție lingvistică are ca efect rezervarea postului respectiv
unei anumite naționalități, fără ca acest lucru să fie justificat de motive care au legătură cu funcționarea serviciului (a
se vedea, prin analogie, Hotărârea Curții din 4 martie 1964, Lassalle/Parlamentul European, 15/63, Rec., p. 57, 73 și 74,
și Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 129).
Rezultă că, în cazul în care CESE decide să publice în Jurnalul Oficial textul integral al unui anunț pentru ocuparea unui
post vacant pentru un post de secretar general numai în anumite limbi, CESE trebuie, pentru a evita o discriminare pe motiv
de limbă între candidații potențial interesați de anunțul respectiv, să adopte măsuri corespunzătoare în scopul informării
tuturor candidaților menționați cu privire la existența respectivului anunț pentru ocuparea unui post vacant și la edițiile
în care acesta a fost publicat integral (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 130).
În măsura în care această condiție este îndeplinită, publicarea în Jurnalul Oficial a unui anunț pentru ocuparea unui post
vacant într‑un număr restrâns de limbi nu poate conduce la apariția unei discriminări între diferiții candidați, dacă este
cert că aceștia din urmă stăpânesc suficient cel puțin una dintre aceste limbi, fapt care le permite să ia cunoștință în mod
util de conținutul anunțului respectiv (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 131).
În această privință, trebuie amintită jurisprudența potrivit căreia faptul că documente adresate de administrație unuia dintre
funcționarii săi sunt redactate într‑o altă limbă decât limba maternă a acestui funcționar sau decât prima limbă străină aleasă
de acesta nu constituie nicio încălcare a drepturilor acelui funcționar, dacă stăpânește suficient limba utilizată de administrație
încât să poată lua cunoștință în mod efectiv și ușor de conținutul documentelor în cauză. Această concluzie este valabilă
de asemenea în privința anunțului în litigiu (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul
132 și jurisprudența citată).
Astfel, în cazul în care necesitățile serviciului sau cele ale postului impun acest lucru, instituția în cauză poate în mod
legitim să precizeze limbile a căror cunoaștere aprofundată sau satisfăcătoare se impune (a se vedea
a contrario
Hotărârea Lassalle/Parlamentul European, citată anterior, p. 73 și 74; a se vedea de asemenea Concluziile avocatului general
Lagrange prezentate în cauza în care a fost pronunțată această hotărâre, Rec., p. 77, 94). În acest din urmă caz, împrejurarea
că textul anunțului în litigiu este disponibil numai în aceste limbi nu poate determina o discriminare între candidați, din
moment ce toți trebuie să stăpânească cel puțin una dintre aceste limbi.
În schimb, publicarea în Jurnalul Oficial a textului anunțului în litigiu numai în anumite limbi oficiale, în condițiile în
care persoane ce cunosc numai alte limbi oficiale ar fi admise să își depună candidatura, poate conduce, în lipsa altor măsuri
care urmăresc să permită acestei din urmă categorii de candidați potențiali să ia cunoștință în mod util de conținutul acestui
anunț, la o discriminare în detrimentul acestora (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul
135).
Astfel, în această ipoteză, candidații în cauză s‑ar afla într‑o poziție mai puțin avantajoasă în raport cu ceilalți candidați,
din moment ce nu ar fi în măsură să ia cunoștință în mod util de calificările cerute de anunțul pentru ocuparea unui post
vacant, precum și de condițiile și de normele procedurii de recrutare. Or, o astfel de cunoaștere constituie o condiție prealabilă
necesară prezentării optime a candidaturii lor, în vederea maximizării șanselor lor de a fi reținuți pentru postul în cauză
(a se vedea, prin analogie, Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 136).
În speță, rezultă din dispozițiile punctului 3 al anunțului în litigiu, astfel cum au fost citate la punctul 7 de mai sus,
că o cunoaștere a englezei și/sau a francezei este numai „de dorit”, iar nu „necesară”. Candidați potențiali la postul de
secretar general al CESE care cunosc în mod aprofundat o limbă oficială și foarte bine cel puțin alte două limbi oficiale,
altele decât una dintre cele trei limbi de publicare, aveau, prin urmare, vocația de a concura și ar fi putut să își depună
candidatura pentru postul menționat dacă anunțul pentru ocuparea unui post vacant ar fi fost publicat într‑o limbă pe care
o cunoșteau și dacă ar fi fost astfel informați despre existența postului care trebuie ocupat.
În plus, unii candidați, chiar având cunoștințe satisfăcătoare de engleză, de franceză sau de germană, nu consultă în mod
obligatoriu edițiile Jurnalului Oficial în una dintre aceste trei limbi, ci o consultă pe cea în limba lor maternă (Hotărârea
Italia/Comisia, citată anterior, punctul 148).
Prin urmare, există un risc important ca unii candidați potențial interesați de anunțul în litigiu să nu fi consultat decât
anunțurile publicate în toate limbile oficiale, mai exact, anunțul succint din 28 decembrie 2007, care menționează numai publicarea
în Jurnalul Oficial a anunțului în litigiu, și anunțul privind rectificarea anunțului în litigiu din 30 ianuarie 2008, care
indică numai că anunțul în litigiu a fost modificat.
Nu se poate considera că aceste două anunțuri, care nu cuprind nicio indicație importantă, cum ar fi durata și posibilitatea
de reînnoire a mandatului postului care trebuie ocupat, condițiile de admitere, calificările și experiența profesională necesare,
modalitățile de selecție și data limită de depunere a candidaturilor, pot informa suficient candidații potențiali despre conținutul
anunțului în litigiu. Or, astfel cum s‑a arătat la punctul 79 de mai sus, o astfel de cunoaștere constituie o condiție prealabilă
necesară prezentării optime a candidaturii lor.

A fortiori
, candidații care nu cunosc nici engleza, nici franceza, nici germana, dar care au totuși cunoștințele lingvistice necesare
nu ar fi avut niciodată posibilitatea de a lua cunoștință de conținutul integral al textului anunțului în litigiu.
Rezultă din tot ceea ce precedă că publicarea numai în edițiile engleză, franceză și germană ale Jurnalului Oficial a anunțului
în litigiu constituie o discriminare pe motiv de limbă între candidații potențiali, contrară articolului 12 CE.
În plus, CESE a încălcat de asemenea, indirect, articolul 12 din RAA, din moment ce publicarea anunțului în litigiu numai
în limbile engleză, franceză și germană poate favoriza, în cadrul procedurii de recrutare ca agent temporar a unui secretar
general, candidați de anumite cetățenii, și anume pe cei originari din țări în care se vorbesc aceste limbi ca limbă maternă,
și poate aduce prejudicii cel puțin unei părți din candidații resortisanți ai celorlalte state membre (a se vedea, prin analogie,
Hotărârea Italia/Comisia, citată anterior, punctul 150).
În lumina acestor considerații, trebuie admis primul aspect al prezentului motiv.
Prin urmare, anunțul în litigiu, publicat în Jurnalul Oficial numai în edițiile engleză, franceză și germană, trebuie anulat,
fără a fi nevoie să se analizeze al doilea aspect al prezentului motiv și nici celelalte motive invocate de Republica Italiană.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
la plata cheltuielilor de judecată. Pe de altă parte, potrivit articolului 87 alineatul (4) primul paragraf din regulamentul
menționat, statele membre care au intervenit în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată.
În speță, CESE a căzut în pretenții. Totuși, Republica Italiană nu a formulat concluzii cu privire la cheltuielile de judecată.
În aceste condiții, se impune obligarea fiecărei părți la plata propriilor cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea)
declară și hotărăște:
1)
Anulează anunțul pentru ocuparea unui post vacant nr. 73/07 privind un post de secretar general la Secretariatul Comitetului
Economic și Social European (CESE), publicat la 28 decembrie 2007, astfel cum a fost rectificat la 30 ianuarie 2008.
2)
Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Vadapalas
Jürimäe
Truchot
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 31 martie 2011.
Semnături
*
Limba de procedură: italiana.