CELEX: 62013CJ0605
Pritožba
Skupna zunanja in varnostna politika
Omejevalni ukrepi proti Sirski arabski republiki
Ukrepi proti osebam in subjektom, ki izkoriščajo režim
Dokaz o utemeljenosti uvrstitve na seznam
Sklop indicev

I. Anbouba s pritožbo Sodišču predlaga, naj razveljavi sodbo Splošnega sodišča Evropske unije z dne 13. septembra 2013, Anbouba/Svet (T‑563/11,
EU:T:2013:429
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo, s katero je predlagal razglasitev ničnosti:
—
Sklepa Sveta 2011/522/SZVP z dne 2. septembra 2011 o spremembi Sklepa 2011/273/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji (
UL L 228, str. 16
);
—
Sklepa Sveta 2011/628/SZVP z dne 23. septembra 2011 o spremembi Sklepa 2011/273/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji (
UL L 247, str. 17
);
—
Sklepa Sveta 2011/782/SZVP z dne 1. decembra 2011 o omejevalnih ukrepih proti Siriji in razveljavitvi Sklepa 2011/273/SZVP (
UL L 319, str. 56
);
—
Uredbe Sveta (EU) št. 878/2011 z dne 2. septembra 2011 o spremembi Uredbe (EU) št. 442/2011 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji (
UL L 228, str. 1
), in
—
Uredbe Sveta (EU) št. 36/2012 z dne 18. januarja 2012 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 442/2011 (
UL L 16, p. 1
)
v delu, v katerem je ime I. Anboube uvrščeno na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, sprejeti s temi akti (v nadaljevanju: sporni akti).
Dejansko stanje
Svet Evropske unije je 9. maja 2011 na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep 2011/273/SZVP o omejevalnih ukrepih proti Siriji (
UL L 121, str. 11
). Kot je razvidno iz uvodne izjave 2 tega sklepa, je „Unija […] strogo obsodila nasilno zatiranje mirnih protestov, vključno z uporabo streliva, mirnih protestov na različnih koncih Sirije, ki je imelo za posledico smrt več protestnikov, ranjene osebe in samovoljna pridržanja“. V uvodni izjavi 3 navedenega sklepa je navedeno:
„Glede na resnost razmer bi bilo treba uvesti omejevalne ukrepe proti [Sirski arabski republiki] in osebam, odgovornim za nasilno zatiranje civilnega prebivalstva v Siriji.“
Člen 3(1) Sklepa 2011/273 določa, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da osebam, odgovornim za nasilno zatiranje civilnega prebivalstva v Siriji, in osebam, povezanim z njimi, ki so navedene na seznamu v Prilogi k temu sklepu, preprečijo vstop na svoja ozemlja ali tranzit prek svojih ozemelj. Člen 4(1) navedenega sklepa določa, da se „[z]amrznejo […] vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v njihovi lasti, z njimi razpolagajo ali so pod nadzorom oseb, odgovornih za nasilno zatiranje civilnega prebivalstva v Siriji, ter z njimi povezanih fizičnih ali pravnih oseb in subjektov s seznama v Prilogi“. Podrobna pravila te zamrznitve so določena v členu 4, od (2) do (6), Sklepa 2011/273. V skladu s členom 5(1) tega sklepa Svet sestavi navedeni seznam.
Uredba Sveta (EU) št. 442/2011 z dne 9. maja 2011 o omejevalnih ukrepih glede na razmere v Siriji (
UL L 121, str. 1
) je bila sprejeta na podlagi člena 215 PDEU in Sklepa 2011/273. Člen 4(1) te uredbe določa, da se zamrznejo „vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo fizičnim ali pravnim osebam, subjektom in organom iz Priloge II, so v njihovi lasti, posesti ali s katerimi ti razpolagajo“.
V uvodni izjavi 2 Sklepa 2011/522 je Svet opozoril, da je Evropska unija najostreje obsodila surovo represijo, ki jo predsednik Bašar al Asad in njegov režim izvajata nad lastnim ljudstvom in v kateri so bili ubiti ali ranjeni številni sirski državljani. Glede na to, da se sirski režim na pozive Unije in širše mednarodne skupnosti ni odzval, je Evropska unija proti temu režimu sklenila sprejeti dodatne omejevalne ukrepe. V uvodni izjavi 4 navedenega sklepa je navedeno:
„Omejitve vstopa ter zamrznitev sredstev in gospodarskih virov bi bilo treba uporabiti za dodatne osebe in subjekte, ki izkoriščajo ali podpirajo režim, zlasti osebe in subjekte, ki režim financirajo ali zanj zagotavljajo logistično podporo, zlasti varnostni aparat, ali ki ovirajo prizadevanja za miroljuben prehod v demokracijo v Siriji.“
Člen 3(1) Sklepa 2011/273, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522, se prav tako nanaša na „osebe, ki izkoriščajo ali podpirajo režim“. Podobno člen 4(1) Sklepa 2011/273, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522, določa zamrznitev sredstev, ki med drugim pripadajo „osebam in subjektom, ki izkoriščajo ali podpirajo režim, ter z njimi povezanim osebam in subjektom s seznama v Prilogi“.
Ime I. Anboube je bilo s Sklepom 2011/522 dodano na seznam iz Priloge k Sklepu 2011/273. Razlogi za njegovo uvrstitev na ta seznam so:
„Predsednik Issam Anbouba Est. za živilskopredelovalno industrijo [(v nadaljevanju: SAPCO)]. Finančno podpira sirski režim.“
Z Uredbo št. 878/2011 so bila prav tako spremenjena tudi splošna merila za uvrstitev iz člena 5(1) Uredbe št. 442/2011, da bi se, kot je navedeno v uvodni izjavi 2 Uredbe št. 878/2011, vključili osebe in subjekti, ki imajo koristi od režima ali ga podpirajo. Ime I. Anboube je bilo z Uredbo št. 878/2011 dodano v Prilogo II k Uredbi št. 442/2011. Razlogi za njegovo vključitev na ta seznam so enaki tistim, ki so navedeni v prilogi k Sklepu 2011/522.
S Sklepom 2011/628 in Uredbo Sveta (EU) št. 1011/2011 z dne 13. oktobra 2011 o spremembah Uredbe (EU) št. 442/2011 (
UL L 269, str. 18
) je bilo ime I. Anboube ohranjeno na zadevnih seznamih, dodani pa so bili podatki o njegovem datumu in kraju rojstva.
Zaradi sprejetja novih dodatnih ukrepov je bil Sklep 2011/273 razveljavljen in nadomeščen s Sklepom 2011/782, s katerim je bilo ime I. Anboube ohranjeno na seznamu oseb in subjektov, za katere veljajo omejevalni ukrepi.
Z Uredbo št. 36/2012 je bila razveljavljena Uredba št. 442/2011, ime I. Anboube pa je bilo še vedno uvrščeno na seznam oseb in subjektov, za katere veljajo omejevalni ukrepi.
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
I. Anbouba je s svojo vlogo, kakor je bila razširjena z naknadnimi predlogi, želel doseči razglasitev ničnosti spornih aktov.
I. Anbouba je prav tako vložil odškodninski zahtevek, od katerega pa je na obravnavi pred Splošnim sodiščem odstopil.
Ker Svet v določenem roku ni predložil odgovora na tožbo, je bila izpodbijana sodba izdana kot zamudna sodba. Splošno sodišče je zato presodilo, da o predlogu za intervencijo v podporo predlogom Sveta, ki ga je vložila Komisija, več ni bilo treba odločiti.
I. Anbouba je po tem, ko je v podporo svoji tožbi vložil šest tožbenih razlogov, vztrajal le pri treh, in sicer drugem, ki se nanaša na kršitev pravil v zvezi z dokazovanjem in na očitne napake pri presoji v zvezi z razlogi za njegovo uvrstitev na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, tretjem, ki se nanaša na kršitev pravic do obrambe, in četrtem, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.
Pri preučitvi drugega razloga se je Splošno sodišče najprej izreklo o dokaznem bremenu, in sicer v točkah od 31 do 44 izpodbijane sodbe.
V točkah 32 in 33 izpodbijane sodbe je navedeno:
„32
Iz uvodnih izjav Sklepa 2011/522 izhaja, da omejevalni ukrepi, sprejeti s Sklepom 2011/273, niso omogočili končanja zatiranja civilnega prebivalstva, ki ga izvaja sirski režim, zato je Svet menil, da je treba navedene ukrepe uporabiti za dodatne osebe in subjekte, ki izkoriščajo ali podpirajo režim, zlasti za osebe in subjekte, ki režim financirajo ali zanj zagotavljajo logistično podporo, predvsem varnostnemu aparatu, ali ki ovirajo prizadevanja za miren prehod v demokracijo v Siriji. Zato so bili s Sklepom 2011/522 omejevalni ukrepi razširjeni na najpomembnejše sirske podjetnike, saj je Svet menil, da jih je mogoče opredeliti kot osebe, povezane s sirskim režimom, saj poslovne dejavnosti njihovih podjetij ne morejo uspevati brez naklonjenosti navedenega režima in ne da bi mu ta podjetja v zameno zagotavljala neko podporo. Na podlagi tega je Svet odločil, da zoper poslovodstvo najpomembnejših podjetij v Siriji uporabi domnevo o podpori sirskemu režimu.
V zvezi s tožečo stranko je iz spisa razvidno, da je Svet tako domnevo uporabil zaradi njenih funkcij predsednika [družbe SAPCO], zelo pomembne družbe agroživilske industrije, člana poslovodstva več družb, ki delujejo na področju nepremičnin in izobraževanja, ter ustanovnega člana upravnega odbora družbe Cham Holding, ustanovljene leta 2007, pa tudi zaradi njene funkcije generalnega sekretarja gospodarske in industrijske zbornice mesta Homs (Sirija).“
Splošno sodišče se je, da bi preverilo, ali je Svet z opiranjem na domnevo napačno uporabil pravo, v točki 35 izpodbijane sodbe sklicevalo na sodno prakso s področja konkurenčnega prava, v skladu s katero lahko institucije uporabijo domneve, ki upravi, ki nosi dokazno breme, omogočajo izpeljavo sklepov na podlagi splošnih izkušenj, ki izhajajo iz običajnega poteka dogodkov. V točki 36 izpodbijane sodbe je opozorilo, da domneva, čeprav jo je težko ovreči, ostane v dopustnih mejah, če je sorazmerna z legitimnim ciljem, ki mu sledi, če obstaja možnost predložitve nasprotnega dokaza in če je zagotovljena pravica do obrambe.
V isti točki se je sklicevalo na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice, v skladu s katero se člen 6(2) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, nanaša tudi na dejanske in pravne domneve, vendar državam nalaga, da morajo njihovo uporabo razumno omejiti, pri tem pa upoštevati težo zadevnega primera in ohraniti pravico do obrambe.
Splošno sodišče se je v točki 37 izpodbijane sodbe sklicevalo tudi na točko 69 sodbe Tay Za/Svet (C‑376/10 P,
EU:C:2012:138
), ki se nanaša na sklep o zamrznitvi sredstev in v kateri je Sodišče razsodilo, da ni izključena uporaba domnev, če so bile te določene z izpodbijanimi akti in uresničujejo cilj sporne ureditve.
Splošno sodišče je v točki 38 izpodbijane sodbe razsodilo, da je „Svet […] glede na avtoritarnost sirskega režima in strog nadzor, ki ga država izvaja nad sirskim gospodarstvom, dejstvo, da so dejavnosti enega najpomembnejših poslovnežev v Siriji, ki deluje v številnih sektorjih, lahko uspevale le, če mu je bil navedeni režim naklonjen, on pa je slednjemu v zameno zagotavljal določeno podporo, lahko upravičeno štel za splošno izkušnjo“.
Splošno sodišče je v točki 40 izpodbijane sodbe opozorilo na cilje Sklepa 2011/522, na zavarovalno naravo sprejetih ukrepov in na nujne razloge, ki se nanašajo na varnost ali vodenje mednarodnih odnosov Unije in njenih držav članic, ki lahko nasprotujejo posredovanju nekaterih dokazov zadevni osebi. Menilo je, da je Svet domnevo uporabil sorazmerno.
Splošno sodišče je v točki 41 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je uporabljena domneva izpodbojna, saj je moral Svet osebam, na katere se nanašajo ukrepi, predložiti obrazložitev njihove uvrstitve, te pa so lahko na podlagi dejstev in informacij, ki so jih lahko imele le one, dokazale, da vladajočega režima ne podpirajo.
Splošno sodišče je v točki 43 izpodbijane sodbe ob sklicevanju na točko 32 navedene sodbe opozorilo, da je bila navedena domneva določena s spornimi akti in, ob sklicevanju na točko 40, da je omogočila uresničevanje ciljev iz teh aktov.
Splošno sodišče je v točki 44 izpodbijane sodbe sklenilo, da Svet ni napačno uporabil prava, ker je menil, da lahko že na podlagi tega, da je I. Anbouba v Siriji pomemben poslovnež, domneva, da ta finančno podpira sirski režim.
Splošno sodišče je v točkah od 45 do 61 izpodbijane sodbe preučilo del drugega tožbenega razloga, ki se je nanašal na očitne napake pri presoji. V točki 46 je najprej opozorilo, da stranki nista oporekali dejstvom, nato pa je preučilo različne dokaze, ki jih je predložila tožeča stranka. V točki 60 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče sklenilo, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, s katerim bi lahko ovrgla domnevo, da je kot pomemben poslovnež v Siriji finančno podpiral sirski režim.
Splošno sodišče je zavrnilo vse tožbene razloge, ki jih je I. Anbouba navedel v utemeljitev tožbe, zato je to zavrnilo in I. Anboubi naložilo plačilo stroškov.
Predlogi strank
I. Anbouba Sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijano sodbo razveljavi;
—
sporne akte razglasi za nične in
—
Svetu naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
Svet Sodišču predlaga, naj:
—
pritožbo zavrne;
—
podredno, zavrne tožbo za razglasitev ničnosti spornih aktov in
—
I. Anboubi naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču predlaga, naj:
—
pritožbo zavrne in
—
I. Anboubi naloži plačilo stroškov.
Pritožba
Pritožba temelji na dveh pritožbenih razlogih. I. Anbouba s prvim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da je Svet pravilno domneval, da poslovodstvo najpomembnejših podjetij v Siriji podpira sirski režim, saj naj bi bila ta domneva brez pravne podlage, nesorazmerna glede na zastavljeni legitimni cilj in neizpodbojna. Z drugim pritožbenim razlogom, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče kršilo pravila o dokazovanju, I. Anbouba zatrjuje, da bi moral Svet, ker ni smel uporabiti take domneve, Splošnemu sodišču predložiti dokaze, s katerimi bi utemeljil svojo odločitev, da se njegovo ime vpiše na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi v Siriji (sodba Komisija in drugi/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P,
EU:C:2013:518
). Ta pritožbena razloga je treba preučiti skupaj.
Trditve strank
I. Anbouba se v zvezi s prvim pritožbenim razlogom na prvem mestu sklicuje na neobstoj pravne podlage za uporabo domneve, v nasprotju s pogojem, ki ga je Sodišče določilo v sodbi Tay Za/Svet (C‑376/10 P,
EU:C:2012:138
). Drugi stavek točke 32 izpodbijane sodbe naj bi bil razlaga Sklepa 2011/522, ki jo je podalo Splošno sodišče, in naj ne bi povzemal pogojev za domnevo, kot jo je določil zakonodajalec Unije.
Na drugem mestu se I. Anbouba sklicuje na nesorazmernost domneve, ki se je uporabila v zvezi z njim, glede na cilj, ki mu sledijo sporni akti.
Na tretjem mestu I. Anbouba trdi, da je v nasprotju s tem, kar je presodilo Splošno sodišče, navedena domneva neizpodbojna, saj ne more zanikati, da je član poslovodstva podjetja v Siriji in dejansko ne more predložiti negativnega dokaza o neobstoju podpore sirskemu režimu.
Svet opozarja na varovalno naravo omejevalnih ukrepov in široko polje proste presoje, ki ga ima zakonodajalec Unije na področju zunanje politike.
Poudarja pomen, ki ga imajo že desetletja družinski krogi pri izvajanju tako politične kot gospodarske oblasti v Siriji. Opozarja, da je pritožnik spada v ožjo skupino, ki jo sestavljajo najpomembnejši člani poslovodstva podjetij v Siriji, in da so bila ta podjetja pod sirskim režimom zelo uspešna, kar je Splošno sodišče ugotovilo v točki 46 izpodbijane sodbe.
Kar zadeva sorazmernost domneve o I. Anboubi glede na cilj, ki mu sledijo sporni akti, se Svet sklicuje na točko 40 izpodbijane sodbe.
Komisija v intervencijski vlogi predlaga zavrnitev pritožbe kot neutemeljene.
Presoja Sodišča
I. Anbouba s pritožbenima razlogoma v bistvu trdi, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni spoštovalo pravil v zvezi z dokaznim bremenom na področju omejevalnih ukrepov, ker je priznalo obstoj domneve, da podpira sirski režim, in ker ni zahtevalo, naj Svet predloži dodatne dokaze v podporo njegovi uvrstitvi na seznam oseb, za katere veljajo taki ukrepi.
Na prvem mestu je treba preučiti splošna merila za uvrstitev na sezname oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, na drugem obrazložitev uvrstitve I. Anboube na tak seznam in na tretjem dokaz o utemeljenosti take uvrstitve.
V zvezi s splošnimi merili, ki so bila v obravnavanem primeru sprejeta za uporabo omejevalnih ukrepov in za opredelitev katerih ima Svet široko polje proste presoje (glej v tem smislu sodbo Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P,
EU:C:2013:776
, točka 120 in navedena sodna praksa), je treba ugotoviti, da se člena 3(1) in 4(1) Sklepa 2011/273, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522, med drugim nanašata na osebe in subjekte, ki izkoriščajo ali podpirajo sirski režim, ter osebe in subjekte, povezane z njimi, medtem ko se člen 5(1) Uredbe št. 442/2011, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 878/2011, med drugim nanaša na osebe in subjekte, ki imajo koristi od tega režima ali ga podpirajo, ter na z njimi povezane osebe in subjekte.
Ne Sklep 2011/273, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522, ne Uredba št. 442/2011, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 878/2011, ne vsebujeta opredelitve pojmov „koristi“ od sirskega režima, „podpore“ temu režimu ali „podpiranja“ tega režima, niti pojma „povezave“ z osebami in subjekti, ki imajo koristi od sirskega režima ali ga podpirajo. Prav tako ne vsebujeta natančnejših opredelitev glede dokazovanja teh elementov.
Zato je treba ugotoviti, da ne Sklep 2011/273, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2011/522, ne Uredba št. 442/2011, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 878/2011, proti poslovodstvu najpomembnejših podjetij v Siriji ne vzpostavljata domneve o podpori sirskemu režimu. Splošno sodišče pa je ne glede na neobstoj take izrecne domneve v točki 32 izpodbijane sodbe menilo, da so bili s Sklepom 2011/522 omejevalni ukrepi razširjeni na najpomembnejše sirske podjetnike, ker je Svet menil, da je mogoče poslovodstvo najpomembnejših sirskih podjetij opredeliti kot osebe, povezane s sirskim režimom, saj poslovne dejavnosti teh podjetij ne morejo uspevati brez naklonjenosti navedenega režima in ne da bi mu ta podjetja v zameno zagotavljala neko podporo. Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da je Svet na podlagi tega odločil, da za poslovodstvo najpomembnejših podjetij v Siriji uporabi domnevo o podpori sirskemu režimu.
Čeprav se je Splošno sodišče tako sklicevalo na to, da je Svet uporabil domnevo, je treba ob navedenem preveriti, ali je Splošno sodišče glede nadzora, ki ga je opravilo nad zakonitostjo presoje, na katero je Svet oprl svoj sklep o uvrstitvi I. Anboube na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, dejansko napačno uporabilo pravo, zaradi česar bi bilo treba izpodbijano sodbo razveljaviti.
V zvezi s tem je treba spomniti, da se zaradi učinkovitosti sodnega nadzora, ki ga zagotavlja člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, zahteva, da se sodišče Unije v okviru nadzora zakonitosti razlogov, na katerih temelji sklep o uvrstitvi imena na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, prepriča, da ta sklep, ki je za to osebo posamični akt, temelji na dovolj trdni dejanski osnovi. To v obravnavanem primeru vključuje preverjanje dejstev, ki so navedena v obrazložitvenem memorandumu, na katerem temeljijo sporni akti, da bi se preverilo, ali so ti razlogi, oziroma vsaj eden od njih, za katere se šteje, da so sami po sebi dovolj za utemeljitev navedenih aktov, utemeljeni (glej v tem smislu sodbi Komisija in drugi/Kadi,
EU:C:2013:518
, točka 119, in Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
EU:C:2013:776
, točka 73).
V obravnavanem primeru je mogoče pri presoji teže zadevnega primera, ki je del nadzora nad sorazmernostjo zadevnih ukrepov, upoštevati okvir, v katerega se umeščajo ti ukrepi – ker je bilo take ukrepe, katerih namen je izvajati pritisk nad sirskim režimom, da bi prenehalo nasilno zatiranje prebivalstva, nujno sprejeti – in težavnost pridobitve natančnejših dokazov v državi, ki je v državljanski vojni in v kateri vlada avtoritaren režim.
Razlogi za uvrstitev I. Anboube na seznam oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, izhajajo iz tega, da je predsednik družbe SAPCO in da finančno podpira sirski režim.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 33 izpodbijane sodbe poudarilo, da je bila zadevna oseba predsednik družbe SAPCO, zelo pomembne družbe agroživilske industrije, in člani poslovodstva več družb, ki delujejo na področju nepremičnin in izobraževanja, ter ustanovni član upravnega odbora najpomembnejše družbe Cham Holding, ustanovljene leta 2007, pa tudi generalni sekretar gospodarske in industrijske zbornice mesta Homs.
I. Anbouba ne zanika opravljanja teh funkcij. V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 46 izpodbijane sodbe poudarilo, da „stranki soglašata, da je tožeča stranka eden najpomembnejših poslovnežev v Siriji, ki deluje na področju agroživilstva (družba SAPCO ima 60‑odstotni tržni delež v sektorju sojinega olja), nepremičnin in izobraževanja ter ki je v Siriji pod sedanjim režimom dosegel velik gospodarski uspeh“. Splošno sodišče je poleg tega dodalo, da je I. Anbouba „priznal, da je bil generalni sekretar gospodarske in industrijske zbornice mesta Homs in od leta 2007 do aprila 2011 eden od devetih članov upravnega odbora najpomembnejše zasebne družbe v Siriji (Cham Holding), za katero so prav tako veljali omejevalni ukrepi Unije in ki ji je sopredsedoval bratranec sirskega predsednika Bašarja al Asada, za katerega so prav tako veljali taki ukrepi“.
Nadzor nad utemeljenostjo uvrstitve I. Anboube na sezname je treba opraviti ob presoji, ali njegov položaj pomeni zadosten dokaz, da je finančno podpiral sirski režim. Tako presojo je treba opraviti tako, da se dokazi ne preučijo ločeno, temveč v okviru, v katerega so ti dokazi umeščeni (glej v tem smislu sodbi Komisija in drugi/Kadi,
EU:C:2013:518
, točka 102, in Svet/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft,
EU:C:2013:776
, točka 70).
Glede na ta okvir je Splošno sodišče upravičeno štelo, da položaj I. Anboube v sirskem gospodarskem življenju, njegov položaj predsednika družbe SAPCO, njegove pomembne funkcije tako v družbi Cham Holding kot gospodarski in industrijski zbornici mesta Homs ter njegovi odnosi z družinskim članom predsednika Bašarja al Asada pomenijo sklop dovolj konkretnih, natančnih in skladnih indicev, da je mogoče ugotoviti, da je I. Anbouba finančno podpiral sirski režim.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 208 sklepnih predlogov, da je Svet ob upoštevanju položaja v Siriji izpolnil dokazno breme, ki ga nosi, če sodišču Unije predloži vrsto dovolj konkretnih, natančnih in skladnih indicev, ki omogočajo, da se dokaže obstoj zadostne povezave med osebo, za katero velja ukrep zamrznitve njenih sredstev, in spornim režimom.
Kar zadeva spoštovanje pravice do obrambe, je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točkah od 48 do 59 izpodbijane sodbe preučilo dokaze, ki jih je predložila tožeča stranka. Splošno sodišče je v točkah od 51 do 53 in od 56 do 58 izpodbijane sodbe, ne da bi napačno uporabilo pravo, menilo, da nekaterih dokazov ni mogoče upoštevati. Glede drugih dokazov je Splošno sodišče presodilo, da ne dokazujejo, da I. Anbouba nikakor ni finančno podpiral sirskega režima. Ker I. Anbouba ni trdil, da je analiza Splošnega sodišča oprta na izkrivljenje teh dokazov, Sodišče v okviru pritožbe ne more preveriti utemeljenosti dejanskih ugotovitev, ki jih je v zvezi s temi navedlo Splošno sodišče.
Iz vseh navedenih premislekov je razvidno, da je Splošno sodišče opravilo nadzor nad utemeljenostjo uvrstitve I. Anboube na sezname oseb, za katere veljajo omejevalni ukrepi, na podlagi skupka indicev v zvezi z njegovim položajem, funkcijami in odnosi v okviru sirskega režima, ki jih zadevna stranka ni izpodbijala. Zato sklicevanje na domnevo o podpori navedenemu režimu v izpodbijani sodbi ne more vplivati na zakonitost izpodbijane sodbe, saj je iz ugotovitev Splošnega sodišča razvidno, da je to pravno zadostno preverilo, da obstaja dovolj trdna pravna podlaga v podporo uvrstitvi I. Anboube na zadevne sezname.
S tem ravnanjem je Splošno sodišče spoštovalo načela, ki izhajajo iz sodne prakse, navedene v točki 45 te sodbe, in ki se nanašajo na nadzor nad zakonitostjo razlogov, na katerih temeljijo akti, kakršni so sporni akti.
Zato je treba glede na to, da prvi pritožbeni razlog, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ne more povzročiti razveljavitve izpodbijane sodbe, drugi pritožbeni razlog pa ni utemeljen, pritožbena razloga, ki ju je navedel I. Anbouba, zavrniti.
Glede na vse navedene preudarke je treba pritožbo zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 184(2) Poslovnika Sodišča Sodišče odloči o stroških, če pritožba ni utemeljena.
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) istega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
Svet je predlagal, da se I. Anboubi naloži plačilo stroškov, in ker ta s pritožbenimi razlogi ni uspel, se mu poleg lastnih stroškov naloži tudi tiste, ki jih je priglasil Svet.
V skladu s členom 140(1) Poslovnika, ki se uporablja za pritožbeni postopek na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, Komisija nosi svoje stroške.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Issam Anbouba poleg svojih stroškov nosi tudi stroške, ki jih je priglasil Svet Evropske unije.

3.
Evropska komisija nosi svoje stroške.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.