CELEX: 62013CJ0420
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Ochranné známky
Smernica 2008/95/ES
Označenie výrobkov alebo služieb, pre ktoré sa žiada ochrana prostredníctvom ochrannej známky
Požiadavky jasnosti a presnosti
Niceské triedenie
Maloobchodný predaj
Zoskupovanie služieb

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. EÚ L 299, s. 25
).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Netto Marken‑Discount AG & Co. KG (ďalej len „Netto Marken‑Discount“) a Deutsches Patent‑ und Markenamt (Nemecký patentový úrad a úrad pre ochranné známky, ďalej len „DPMA“) vo veci zamietnutia prihlášky ochrannej známky týmto úradom.
Právny rámec
Medzinárodné právo
Na medzinárodnej úrovni je právo ochranných známok upravené v Dohovore na ochranu priemyselného vlastníctva, podpísanom v Paríži 20. marca 1883, naposledy revidovanom v Štokholme 14. júla 1967 a zmenenom a doplnenom 28. septembra 1979 (
Zbierka dohovorov Spojených národov
, zv. 828, č. 11851, s. 305, ďalej len „Parížsky dohovor“). Všetky členské štáty Európskej únie sú stranami tohto dohovoru.
Podľa článku 19 Parížskeho dohovoru si štáty, na ktoré sa tento dohovor uplatňuje, vyhradzujú právo medzi sebou oddelene dojednávať osobitné dohody na ochranu priemyselného vlastníctva.
Uvedený článok bol základom na prijatie Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957, naposledy revidovanej v Ženeve 13. mája 1977 a zmenenej a doplnenej 28. septembra 1979 (
Zbierka dohovorov Spojených národov
, zv. 1154, č. I‑18200, s. 89, ďalej len „Niceská dohoda“). Podľa jej článku 1:
„1.
Štáty, ktoré sú viazané touto dohodou, tvoria Osobitnú úniu a prijímajú spoločné triedenie výrobkov a služieb pre zápis známok [ďalej len ‚niceské triedenie‘].
2.
[Niceské] triedenie obsahuje:
i)
zoznam tried, ku ktorému sú v prípade potreby pripojené vysvetlivky;
ii)
abecedný zoznam výrobkov a služieb… s označením triedy, do ktorej sa zaraďuje každý výrobok alebo služba.
…“
Článok 2 Niceskej dohody s názvom „Právny dosah a použitie [niceského] triedenia“ znie takto:
„1.
S výhradou záväzkov uložených touto dohodou je dosah [niceského] triedenia taký, aký mu priznáva každý štát Osobitnej únie. Najmä [niceské] triedenie nezaväzuje štáty Osobitnej únie, ani ak ide o posúdenie rozsahu ochrany známky, ani ak ide o uznanie známok služieb.
2.
Každý zo štátov Osobitnej únie si vyhrádza možnosť použiť [niceské] triedenie buď ako systém hlavného, alebo pomocného systému [buď ako hlavný, alebo pomocný systém –
neoficiálny preklad
].
3.
Príslušné úrady štátov Osobitnej únie uvádzajú v úradných listinách a úradných publikáciách o zápisoch známok čísla tried [niceského] triedenia, do ktorých patria výrobky alebo služby, pre ktoré sa známka zapisuje.
4.
Skutočnosť, že v abecednom zozname [výrobkov a služieb] sa uvádza určitý názov, sa nijako nedotýka práv, ktoré môžu k tomuto názvu existovať.“
Zoznam tried niceského triedenia od svojho ôsmeho vydania, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2002, zahŕňa 34 tried výrobkov a 11 tried služieb. Každá trieda je označená jedným alebo viacerými všeobecnými označeniami, spoločne nazývanými „názvy tried“, ktoré všeobecne uvádzajú oblasti, do ktorých výrobky a služby tejto triedy v zásade patria.
Podľa pokynov pre používateľa niceského triedenia je na ubezpečenie sa o správnom zatriedení každého výrobku alebo služby potrebné prihliadať na abecedný zoznam výrobkov a služieb, ako aj na vysvetlivky týkajúce sa rôznych tried.
V deviatom vydaní, ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2007 a bolo doslovne prebraté do desiateho vydania účinného od 1. januára 2012, niceské triedenie obsahuje takýto názov triedy 35, ktorá sa týka služieb:
„Reklama; obchodný manažment, obchodná administratíva; kancelárske práce“.
Vysvetlivky k tejto triede znejú:
„Táto trieda zahŕňa hlavne služby poskytované jednotlivcami alebo organizáciami, ktorých cieľom je najmä:
1.
pomoc pri riadení alebo riadenie obchodných podnikov alebo
2.
pomoc pri riadení obchodovania alebo obchodných činností priemyselných alebo obchodných podnikov,
ako aj služby reklamných kancelárií poskytované predovšetkým komunikáciou s verejnosťou a inzerciou prostredníctvom všetkých komunikačných prostriedkov a týkajúce sa všetkých druhov výrobkov alebo služieb.
Patria sem najmä:
—
zhromažďovanie rozličných výrobkov pre tretie osoby (okrem dopravy) tak, aby si zákazníci mohli tieto výrobky pohodlne prezerať a nakupovať; tieto služby môžu byť poskytované maloobchodnými predajňami, veľkoobchodnými predajňami, prostredníctvom katalógového predaja alebo elektronickými prostriedkami, napr. prostredníctvom webových stránok alebo prostredníctvom telenákupu;
—
služby ako záznam, prepis, zostavovanie, kompilácia alebo systematizácia písomných oznamov a záznamov, ako aj kompilácia matematických alebo štatistických údajov;
—
služby reklamných agentúr a služby ako rozširovanie prospektov, priamo alebo poštou, alebo rozširovanie vzoriek. Táto trieda môže zahŕňať aj reklamu súvisiacu s inými službami, ako napr. reklama na bankové pôžičky alebo rozhlasová reklama.
Nepatrí sem najmä:
—
služby ako oceňovanie a inžinierske posudky, ktoré priamo nesúvisia s prevádzkou alebo riadením obchodných činností priemyselných alebo obchodných podnikov (pozri abecedný zoznam služieb).“
Abecedný zoznam niceského triedenia okrem iného identifikuje „predaj (podporu predaja) pre tretie osoby“ ako patriaci do uvedenej triedy 35.
Niceské triedenie obsahuje tieto názvy tried 36, 39, 41 a 45, ktoré sa tiež týkajú služieb: „Poisťovníctvo; finančníctvo; peňažníctvo; nehnuteľnosti“, „Doprava; balenie a skladovanie tovaru; organizovanie ciest“, „Výchova; vzdelávanie; zábava; športová a kultúrna činnosť“ a „Právne služby; bezpečnostné služby na ochranu osôb a majetku; osobné a sociálne služby poskytované tretími osobami na uspokojovanie potrieb jednotlivcov“.
Právo Únie
V odôvodnení 13 smernice 2008/95 sa uvádza:
„Všetky členské štáty Spoločenstva sú viazané [Parížskym dohovorom]. Je potrebné, aby ustanovenia tejto smernice boli úplne konzistentné s ustanoveniami tohto dohovoru. Táto smernica by nemala mať vplyv na povinnosti členských štátov vyplývajúce z tohto dohovoru. …“
Článok 2 tejto smernice stanovuje:
„Ochranná známka sa môže skladať z akéhokoľvek označenia, ktoré sa dá vyjadriť graficky. Predovšetkým sú to slová, vrátane mien osôb, vzory, písmená, číslovky, tvar tovaru alebo jeho obalu, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť tovar alebo služby jedného podniku od tovaru alebo služieb iných podnikov.“
Podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice:
„Do registra nebudú zapísané, alebo ak už sú zapísané, vyhlásia sa za neplatné:
a)
označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku;
b)
ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť;
c)
ochranné známky, ktoré sú tvorené výlučne z označení alebo značiek, ktoré môžu v obchode slúžiť na označenie druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytnutia služieb, prípadne iných vlastností tovaru alebo služieb;
d)
ochranné známky, ktoré sa skladajú výlučne z označení alebo značiek, ktoré sa stali obvyklými v bežnej reči alebo v
bona fide
a v zaužívaných obchodných zvyklostiach;
…“
Znenie článkov 2 a 3 smernice 2008/95 zodpovedá zneniu článkov 2 a 3 smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (
Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1
; Mim. vyd. 17/001, s. 92), ktorá bola zrušená a od 28. novembra 2008 nahradená smernicou 2008/95.
Nemecké právo
§ 3 ods. 1 zákona o ochrane ochranných známok a iných rozlišovacích označení [Gesetz über den Schutz von Marken und sonstigen Kennzeichen (Markengesetz)] z 25. októbra 1994 (BGBl. 1994 I, s. 3082, ďalej len „MarkenG“) v podstate zodpovedá článku 2 smernice 2008/95.
§ 32 ods. 3 MarkenG stanovuje:
„Podanie prihlášky musí spĺňať ďalšie podmienky prihlášky definované v nariadení podľa § 65 ods. 1 bodu 2.“
§ 65 ods. 1 bod 2 MarkenG uvádza:
„Spolkový minister spravodlivosti je oprávnený prostredníctvom nariadenia, ktoré nevyžaduje súhlas Bundesrat,… stanoviť ďalšie podmienky na podanie prihlášok ochranných známok…“
Podľa § 20 ods. 1 vykonávacieho nariadenia MarkenG (ďalej len „MarkenV“):
„Výrobky a služby treba konkretizovať tak, aby bolo možné každý výrobok alebo službu zaradiť do triedy nomenklatúry vytvorenej podľa § 19 ods. 1.“
V § 19 ods. 1 MarkenV sa uvádza, že „triedenie výrobkov a služieb sa vykonáva v súlade s nomenklatúrou výrobkov a služieb uvedenou v prílohe 1 tohto nariadenia“. Táto príloha 1 obsahuje triedu 35, ktorej znenie zodpovedá zneniu triedy 35 niceského triedenia.
§ 36 ods. 4 MarkenG stanovuje:
„Ak sa iné nezrovnalosti nenapravia v lehote, ktorú stanovil [DPMA], DPMA prihlášku zamietne.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Netto Marken‑Discount predložila 10. septembra 2011 DPMA toto slovné a obrazové označenie na účely jeho zápisu ako ochrannej známky pre výrobky a služby v triedach 18, 25, 35 a 36 v zmysle Niceskej dohody:
Pokiaľ ide o triedu 35, v prihláške sa uvádza:
„Trieda 35: maloobchodné a veľkoobchodné služby, najmä zoskupovanie rozličných služieb pre tretie osoby s cieľom uľahčiť spotrebiteľom nadobudnutie týchto služieb, zabezpečované konkrétne aj prostredníctvom maloobchodných predajní, veľkoobchodných predajní, prostredníctvom katalógového predaja alebo elektronických prostriedkov, napr. prostredníctvom webových stránok alebo telenákupu, v súvislosti s týmito službami: pre triedu 35 – reklamné služby; obchodný manažment; obchodná administratíva; kancelárske práce; pre triedu 36 – vydávanie poukazov v danej hodnote a poukážok; pre triedu 39 – organizovanie ciest; pre triedu 41 – zábava; pre triedu 45 – osobné a sociálne služby na uspokojovanie potrieb jednotlivcov.“
DPMA rozhodnutím z 10. septembra 2012 na základe § 36 ods. 4 MarkenG prihlášku zamietol v rozsahu, v akom bola podaná pre služby v triede 35, z dôvodu, že nebola splnená podmienka uvedená v § 20 ods. 1 MarkenV, pretože podľa jeho názoru služby v danej triede uvedené v tejto prihláške nebolo možné od iných služieb jednoznačne odlíšiť ani po obsahovej stránke, ani pokiaľ ide o ich rozsah.
Netto Marken‑Discount podala na vnútroštátny súd žalobu o neplatnosť proti uvedenému zamietajúcemu rozhodnutiu.
Vnútroštátny súd uvádza, že Súdny dvor zatiaľ nerozhodol o otázke, či maloobchodné služby môžu získať ochranu prostredníctvom ochrannej známky. Za predpokladu, že by to bolo možné, sa vnútroštátny súd pýta na úroveň presnosti, s akou sa tieto maloobchodné služby majú opísať, ako aj na možnosť rozšíriť ochranu priznanú ochrannou známkou označujúcou takéto maloobchodné služby aj na plnenia, ktoré maloobchodník poskytuje sám.
Za týchto podmienok sa Bundespatentgericht rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Má sa článok 2 smernice [2008/95] vykladať v tom zmysle, že pod pojmom služby v zmysle tohto článku sa rozumejú aj maloobchodné služby?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Má sa článok 2 smernice vykladať v tom zmysle, že služby ponúkané maloobchodníkom musia byť po obsahovej stránke konkretizované rovnako ako výrobky, ktoré predáva maloobchodník?
a)
Postačuje na konkretizáciu služieb, ak sa uvedie:
i)
iba všeobecná oblasť služieb alebo všeobecné názvy,
ii)
iba trieda či triedy, alebo
iii)
každá služba konkrétne?
b)
Majú tieto údaje vplyv na určenie dátumu prihlášky, alebo je pri uvedení všeobecných názvov či tried možná zmena alebo doplnenie?
3.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Má sa článok 2 smernice [2008/95] vykladať v tom zmysle, že rozsah ochrany ochrannej známky vzťahujúcej sa na maloobchodné služby sa rozširuje aj na služby, ktoré maloobchodník poskytuje sám?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa na plnenia maloobchodníka spočívajúce v zoskupovaní služieb s cieľom, aby ich spotrebiteľ mohol pohodlne porovnať a nadobudnúť, môže vzťahovať pojem „služby“ uvedený v článku 2 smernice 2008/95.
Netto Marken‑Discount, francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Európska komisia navrhujú na uvedenú otázku odpovedať kladne, zatiaľ čo poľská vláda sa domnieva, že maloobchodné služby nie je potrebné považovať za služby.
Na úvod treba pripomenúť, že predmet prihlášky musí na to, aby mohol tvoriť ochrannú známku podľa článku 2 smernice 2008/95, spĺňať tri podmienky. Po prvé musí tvoriť označenie. Po druhé sa toto označenie musí dať vyjadriť graficky. Po tretie musí byť toto označenie spôsobilé rozlíšiť „tovar“ alebo „služby“ jedného podniku od tovaru alebo služieb iných podnikov (v súvislosti s článkom 2 smernice 89/104 pozri rozsudky Libertel, C‑104/01,
EU:C:2003:244
, bod 23; Heidelberger Bauchemie, C‑49/02,
EU:C:2004:384
, bod 22, a Dyson, C‑321/03,
EU:C:2007:51
, bod 28).
V tejto súvislosti, pokiaľ ide o pojem „služby“, treba uviesť, že normotvorca Únie tento pojem nedefinuje a že na zabránenie existencii meniacich sa podmienok zápisu ochranných známok v závislosti od vnútroštátnych právnych úprav treba tento pojem vykladať jednotne (pozri v tomto zmysle rozsudok Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte, C‑418/02,
EU:C:2005:425
, body 28 až 33).
Súdny dvor na účely takého výkladu vo veci týkajúcej sa prihlášky ochrannej známky podanej maloobchodníkom už rozhodol, že plnenia poskytované v rámci maloobchodu s tovarmi môžu predstavovať služby. Maloobchod s tovarmi totiž okrem predaja týchto tovarov zahŕňa aj iné maloobchodné činnosti, ako sú výber súboru tovarov ponúkaných na predaj a rôzne plnenia, ktorých účelom je naviesť spotrebiteľa na to, aby tento tovar kúpil od predmetného obchodníka, a nie od jeho konkurenta (pozri v tomto zmysle rozsudok Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte,
EU:C:2005:425
, body 34, 39 a 52).
Bez toho, aby bolo potrebné preskúmať, či služby podobne ako výrobky môžu byť predmetom „maloobchodu“ v pravom zmysle týchto pojmov, treba, tak ako uviedli vlády, ktoré Súdnemu dvoru predložili pripomienky, a Komisia, konštatovať, že existujú situácie, v ktorých hospodársky subjekt vyberie a predstaví súbor služieb tretích osôb, aby si spotrebiteľ z týchto služieb mohol vybrať u jediného sprostredkovateľa.
Plnenia tohto hospodárskeho subjektu môžu spočívať predovšetkým v činnostiach, ktorých cieľom je umožniť spotrebiteľovi pohodlne porovnať a nadobudnúť uvedené služby, ako aj v reklamných činnostiach.
Takéto plnenia spočívajúce v zoskupovaní služieb a v reklamných činnostiach môžu za určitých okolností patriť do triedy 35 niceského triedenia, ktorej názov a vysvetlivka k nej sú citované v bodoch 9 a 10 tohto rozsudku. Túto možnosť podporuje abecedný zoznam niceského triedenia, ktorý do služieb patriacich do uvedenej triedy zahŕňa „predaj (podporu predaja) pre tretie osoby“.
Na uvedené plnenia sa v tomto prípade vzťahuje pojem „služby“ v zmysle článku 2 smernice 2008/95. Ako sa totiž uvádza v odôvodnení 13 tejto smernice, jej ustanovenia majú byť v úplnom súlade s ustanoveniami Parížskeho dohovoru a nemali by mať vplyv na povinnosti členských štátov vyplývajúce z toho dohovoru. Keďže Niceská dohoda bola prijatá na základe tohto dohovoru, uvedený článok 2 nemožno vykladať v zmysle, ktorý z pojmu „služby“ uvedeného v tomto článku vylučuje plnenia, ktoré patria do jednej z tried vzťahujúcich sa na služby uvedených v niceskom triedení (pozri analogicky rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys, C‑307/10,
EU:C:2012:361
, bod 52).
V prejednávanej veci z výňatku z prihlášky citovaného v bode 24 tohto rozsudku vyplýva, že zápis slovného a obrazového označenia uvedeného v jeho bode 23 ako ochrannej známky sa požaduje „najmä“ pre plnenia spočívajúce v zoskupovaní služieb ponúkaných tretími osobami. Hoci Netto Marken‑Discount na pojednávaní na Súdnom dvore spresnila, že všetky služby, ktoré zoskupuje, poskytujú tretie osoby, pojem „najmä“ by príslušným orgánom mohol naznačiť, že uvedená spoločnosť nevylučuje zoskupovanie služieb, ktoré okrem služieb ponúkaných inými hospodárskymi subjektmi zahŕňa aj služby, ktoré poskytuje sama.
Aj za predpokladu, že súbor služieb, ktoré ponúka Netto Marken‑Discount, môže zahŕňať služby, ktoré sama poskytuje, však táto okolnosť vôbec nebráni tomu, aby službu opísanú v prihláške ochrannej známky prostredníctvom formulácie „zoskupovanie rozličných služieb pre tretie osoby, aby sa spotrebiteľom uľahčilo nadobudnutie týchto služieb“ bolo možné z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 37 tohto rozsudku považovať za službu. Ak žalobkyňa nemá prísť o možnosť prihlásiť uvedené označenia ako ochrannú známku pre túto službu spočívajúcu v zoskupovaní, jej prihlášku pre triedu 35 niceského triedenia nemožno zamietnuť len z dôvodu, že súbor služieb, ktoré chce poskytovať spotrebiteľom, zahŕňa aj služby, ktoré sama ponúka.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že na plnenia hospodárskeho subjektu spočívajúce v zoskupovaní služieb s cieľom, aby ich spotrebiteľ mohol pohodlne porovnať a nadobudnúť, sa môže vzťahovať pojem „služby“ uvedený v článku 2 smernice 2008/95.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa smernica 2008/95 má vykladať v tom zmysle, že požaduje, aby prihláška ochrannej známky pre službu spočívajúcu v zoskupovaní služieb konkrétne a presne označovala plnenia predstavujúce službu spočívajúcu v zoskupovaní, ako aj zoskupené služby.
Na úvod treba pripomenúť, že cieľom zápisu ochrannej známky do verejného registra je sprístupniť ochrannú známku príslušným orgánom a verejnosti, a najmä hospodárskym subjektom (rozsudky Heidelberger Bauchemie,
EU:C:2004:384
, bod 28, a Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 46).
Na jednej strane musia príslušné orgány dostatočne jasne a presne poznať výrobky alebo služby označené ochrannou známkou, aby si mohli plniť povinnosti týkajúce sa predbežného preskúmania prihlášok ochranných známok, ako aj uverejnenia a vedenia vhodného a presného registra ochranných známok. Na druhej strane hospodárske subjekty musia mať možnosť jasne a presne sa dozvedieť o zápisoch alebo prihláškach ich terajších, ako aj potenciálnych konkurentov a získať tak príslušné informácie o právach tretích osôb (rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, body 47 a 48).
Preto smernica 2008/95 vyžaduje, aby výrobky alebo služby, pre ktoré sa žiada ochrana prostredníctvom ochrannej známky, prihlasovateľ identifikoval dostatočne jasne a presne, aby sa tak príslušným orgánom a hospodárskym subjektom už na základe toho umožnilo určiť rozsah požadovanej ochrany (rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 49).
Na splnenie tejto požiadavky nie je potrebné, aby prihlasovateľ ochrannej známky pre službu spočívajúcu v zoskupovaní konkrétne označil každú z činností, z ktorých sa táto služba skladá (pozri v tomto zmysle rozsudky Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte,
EU:C:2005:425
, bod 49, a Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 45). Opis, ako je uvedený v prihláške podanej spoločnosťou Netto Marken‑Discount, podľa ktorého sa predmetná služba týka najmä „najmä zoskupovania rozličných služieb pre tretie osoby s cieľom uľahčiť spotrebiteľom nadobudnutie týchto služieb, zabezpečované konkrétne aj prostredníctvom maloobchodných predajní, veľkoobchodných predajní, prostredníctvom katalógového predaja alebo elektronických prostriedkov, napr. prostredníctvom webových stránok alebo telenákupu“, umožňuje príslušným orgánom a hospodárskym subjektom pochopiť, že prihláška bola podaná pre službu, ktorá spočíva vo výbere a v prezentácii súboru služieb, aby si z nich spotrebiteľ mohol vybrať u jediného sprostredkovateľa.
Naproti tomu je potrebné, aby prihlasovateľ ochrannej známky pre službu spočívajúcu v zoskupovaní služieb tieto služby označil dostatočne jasne a presne (pozri analogicky rozsudky Praktiker Bau‑ und Heimwerkermärkte,
EU:C:2005:425
, bod 50, a Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 45).
Pri neexistencii dostatočne jasnej a presnej konkretizácie služieb, ktoré prihlasovateľ zamýšľa vybrať a ponúknuť spotrebiteľovi, môže byť totiž mimoriadne obťažné, ba priam nemožné, aby príslušné orgány preskúmali prihlášku v celom rozsahu. Ak tieto orgány nemôžu z prihlášky vyvodiť, o ktoré služby prihlasovateľovi ide, nemôžu predovšetkým riadne preskúmať, či označenie, ktoré je predmetom prihlášky ochrannej známky, má opisnú povahu vo vzťahu k jednej alebo viacerým službám, ktoré prihlasovateľ mieni vybrať a ponúknuť.
Netto Marken‑Discount na účely konkretizácie služieb, ktoré chce zoskupovať, v prejednávanej veci odkazovala na triedy 35, 36, 39, 41 a 45 niceského triedenia. Pokiaľ však ide o väčšinu týchto tried, obmedzila sa na použitie všeobecných označení uvedených v ich názvoch.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že niektoré všeobecné označenia uvádzané v názvoch tried niceského triedenia zahŕňajú príliš odlišné výrobky alebo služby, takže nemôžu spĺňať požiadavky jasnosti a presnosti. Z toho vyplýva, že jedine prípady, v ktorých smernica 2008/95 umožňuje bez dodatočného opisu použiť všeobecné označenia nachádzajúce sa v uvedených názvoch, sú tie, v ktorých sú tieto všeobecné označenia samy osebe dostatočne jasné a presné na to, aby príslušným orgánom a hospodárskym subjektom umožnili určiť rozsah požadovanej ochrany (pozri rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, body 54 a 56).
Príslušným orgánom prislúcha posúdiť, či označenia ako „zábava“ a „osobné a sociálne služby na uspokojovanie potrieb jednotlivcov“, použité v prihláške podanej spoločnosťou Netto Marken‑Discount, spĺňajú stanovené požiadavky jasnosti a presnosti (pozri analogicky rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 55).
Napokon treba pripomenúť, že ak prihlasovateľ ochrannej známky používa pre konkrétnu triedu všetky všeobecné označenia, teda celý jej názov, v každom prípade musí spresniť, či sa jeho prihláška vzťahuje na všetky výrobky alebo služby vymenované v abecednom zozname tejto triedy, alebo iba na niektoré z nich. V prípade, že sa prihláška týka iba niektorých z uvedených výrobkov alebo služieb, musí prihlasovateľ spresniť, ktoré výrobky alebo služby patriace do tejto triedy sa tým majú na mysli (rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, bod 61).
Netto Marken‑Discount v prejednávanej veci vo svojej prihláške uviedla, že služba spočívajúca v zoskupovaní, pre ktorú požaduje ochranu prostredníctvom ochrannej známky, sa týka okrem iného zoskupovania týchto služieb: „reklama; obchodný manažment; obchodná administratíva; kancelárske práce“. S výnimkou overenia vnútroštátnym súdom sa zdá, že uvedená prihláška nespresňuje, či žalobkyňa vo veci samej citáciou celého názvu triedy 35 niceského triedenia žiada o ochranu prostredníctvom tejto ochrannej známky pre zoskupovanie všetkých služieb uvedených v abecednom zozname tejto triedy, alebo iba pre zoskupovanie niektorých z týchto služieb. Vzhľadom na existenciu rôznych prístupov uplatňovaných v Únii, pokiaľ ide o to, ako treba chápať použitie názvu triedy niceského triedenia, však prihlášku, ktorá neumožňuje určiť, či prihlasovateľ použitím názvu konkrétnej triedy niceského triedenia zamýšľa obsiahnuť všetky výrobky tejto triedy, alebo iba časť týchto výrobkov, nemožno považovať za dostatočne jasnú a presnú (rozsudok Chartered Institute of Patent Attorneys,
EU:C:2012:361
, body 58, 59 a 62).
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať, že smernica 2008/95 sa má vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby prihláška ochrannej známky pre službu spočívajúcu v zoskupovaní služieb bola formulovaná dostatočne jasne a presne, aby sa príslušné orgány a iné hospodárske subjekty mohli oboznámiť s tým, ktoré služby prihlasovateľ zamýšľa zoskupovať.
O tretej otázke
Tretia otázka položená vnútroštátnym súdom, ktorá sa týka rozsahu ochrany vyplývajúcej z ochrannej známky pre služby spočívajúce v zoskupovaní služieb, zjavne nemá – ako uviedli Netto Marken‑Discount a Komisia – nijakú súvislosť so sporom vo veci samej, pretože toto konanie sa týkalo výlučne toho, že DPMA zamietol zapísať slovné a obrazové označenie zobrazené v bode 23 tohto rozsudku ako ochrannú známku pre službu spočívajúcu v zoskupovaní služieb.
V dôsledku toho v zmysle ustálenej judikatúry Súdneho dvora, podľa ktorej v prípade, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s realitou alebo predmetom sporu vo veci samej, sa má návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný vnútroštátnym súdom zamietnuť (pozri najmä rozsudky Cipolla a i., C‑94/04 a C‑202/04,
EU:C:2006:758
, bod 25, ako aj Jakubowska, C‑225/09,
EU:C:2010:729
, bod 28), treba tretiu otázku vyhlásiť za neprípustnú.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

1.
Na plnenia hospodárskeho subjektu spočívajúce v zoskupovaní služieb s cieľom, aby ich spotrebiteľ mohol pohodlne porovnať a nadobudnúť, sa môže vzťahovať pojem „služby“ uvedený v článku 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95 z 22. októbra o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok.

2.
Smernica 2008/95 sa má vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby prihláška ochrannej známky pre službu spočívajúcu v zoskupovaní služieb bola formulovaná dostatočne jasne a presne, aby sa príslušné orgány a iné hospodárske subjekty mohli oboznámiť s tým, ktoré služby prihlasovateľ zamýšľa zoskupovať.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.