CELEX: 62007TJ0475
Növényvédő szerek
Trifluralin hatóanyag
A 91/414/EGK irányelv I. mellékletébe való felvétel megtagadása
Megsemmisítés iránti kereset
Értékelési eljárás
Új vizsgálat és további vizsgálat
Határidők
A »kockázat« és a »veszély« fogalma
Nyilvánvaló értékelési hiba
Áttekintő jelentéstervezet
Irányelv‑ vagy határozattervezet
Határidők
Az esetleges figyelmen kívül hagyás következményei
Jogos bizalom
Az arányosság elve
Az ún. komitológiai 1999/468/EK határozat
850/2004/EK rendelet
A 3. cikk (3) bekezdése
Jogellenességi kifogás

Az alapügy tényállása
A trifluralin a dinitroanilin típusú gyomirtó szerek osztályába tartozó, szelektív hatású gyomirtó szerként használt hatóanyag.
A fűfélék és a kétszikű gyomok elleni küzdelemre használható. A trifluralint a gyökérzet és a levélzet elnyeli, és megakadályozza
a sejtosztódást. Az esetek nagy részében a trifluralint – a napfény okozta rongálódásának elkerülése érdekében – a talajba
viszik be.
A trifluralin a növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló, 1991. július 15‑i 91/414/EGK tanácsi irányelv (HL L 230.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 11. kötet, 332. o.) 8. cikkének (2) bekezdése szerinti munkaprogram második szakaszába
tartozik, és az anyagok azon listáján szerepel, amelyre a 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett munkaprogram
második és harmadik szakaszának végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2000. február 28‑i 451/2000/EK
rendelettel (HL L 55., 25. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 28. kötet, 292. o.) létrehozott eljárások vonatkoznak.
A 91/414 irányelvnek megfelelően lefolytatandó értékelés tekintetében reprezentatív készítmény az „EF 1521” (más néven Treflan),
amely – Európában különböző kereskedelmi nevek alatt forgalmazott – emulgeálható koncentrátum.
A Dow AgroSciences Ltd (első felperes), nemzetközi koordinációs központján keresztül a Makhteshim‑Agan Holding BV (második
felperes), a Makhteshim Agan International Coordination Center (harmadik felperes), a Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos
L
da
(negyedik felperes) és a Finchimica SpA (ötödik felperes) jelezte az Európai Közösségek Bizottságának azon szándékát, hogy
fel kívánja vetetni a trifluralint a 91/414 irányelv I. mellékletébe. Az első felperes – saját, valamint a negyedik és ötödik
felperes nevében – 2000. augusztus 25‑én nyújtotta be bejelentését. A második és a harmadik felperes 2000. augusztus 29‑én
nyújtotta be bejelentését.
Valamennyi bejelentésre [A3. és A4. melléklet] a 451/2000 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében előírt, 2000. augusztus 31‑ben
megállapított határidő lejárta előtt került sor.
A felvétel iránti kérelmét bejelentő valamennyi fél trifluralint, illetve trifluralinalapú növényvédő szereket állít elő vagy
gyárt, vagy pedig az e termékek forgalmazására és értékesítésére vonatkozó nemzeti engedélyek jogosultja az Európai Unió egy
vagy több tagállamában.
A European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (a trifluralinnal foglalkozó európai uniós munkacsoport) – amelynek az a feladata,
hogy koordinálja a bejelentő vállalkozásoknak a trifluralin értékelési eljárása keretében a Bizottsággal folytatott kommunikációra
irányuló törekvéseit – 2001 márciusában jött létre az Agan Chemical Manufacturers Ltd és a Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos
L
da
részvételével. Ez utóbbi a Dow AgroSciences BV‑t (hatodik felperes) és a Suroholi – Comercio Internacional e Servicios L
da
‑t tömörítő részvénytársaság.
A Dow AgroSciences BV bejelentőként a Dow AgroSciences Ltd jogutódja lett, a Bizottság a Dow AgroSciences BV‑t pedig ennek
megfelelően kezelte.
A 451/2000 rendelet I. melléklete B. részének megfelelően a Görög Köztársaságot jelölték ki a trifluralin értékelésével megbízott
referens tagállamként.
A felperesek 2002. április 24‑én nyújtották be dossziéjukat a referens tagállamnak.
A referens tagállam értékelési jelentéstervezetét 2003. július 11‑én terjesztette elő. A jelentéstervezetben a következő két
feltétel tiszteletben tartása mellett ajánlották a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételét: egyrészről
a trifluralin 950 g/kg mennyiségű minimális tisztasága, másrészről pedig a vízi élőlények védelme céljából kockázatcsökkentő
intézkedéseknek a tagállamok általi meghozatala az engedélyek kiadása során.
Az ökotoxicitást illetően a referens tagállam értékelési jelentéstervezetének 4.9. pontja a következőket pontosítja:
„Azon kockázat mérséklése érdekében, amelynek a vízi élőlények ki vannak téve, illetve a nem permetezett védőzónák területének
csökkentése érdekében, a bejelentő – meghatározott, tagállami szintű aggályokra válaszul – előirányozhatja új kísérletek elvégzését.
E vizsgálatok nem képeznek a trifluralinnak a [91/414 irányelv] I. mellékletébe való felvétele tekintetében megkövetelt feltételt.”
Az Európai Élelmiszer‑biztonsági Hatóság (EÉBH) 2003. július 24‑én a 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében előírt
szakértői értékelés megkezdése céljából megküldte az értékelésijelentés‑tervezetet a tagállamoknak és a bejelentőknek.
Több tagállam fűzött írásbeli megjegyzéseket az értékelésijelentés‑tervezethez, és ezekben két tagállam fejtette ki aggályait
a trifluralin perzisztenciája, bioakkumulációja és jelentős illékonysága miatt, és úgy vélték, hogy ezt a hatóanyagot nem
szabad engedélyezni.
Az EÉBH értékeléssel foglalkozó munkacsoportjának 2004. január 15‑én a bejelentő vállalkozások és az European Crop Protection
Association (Európai Növényvédőszer‑gyártók Egyesülete) képviselőinek jelenlétében lezajlott első ülésén e megjegyzések újból
elhangzottak, és megállapították, hogy – többek között a hatóanyag tárolása közbeni stabilitására, élettartamára, a szennyezőanyag‑tartalom
meghatározására szolgáló analitikai módszerekre, valamint az emlősök tekintetében fennálló toxicitásra vonatkozóan – különféle
további adatokra, az olajos magvak tekintetében a metabolizmusra vonatkozó vizsgálatra, továbbá a hatóanyag viselkedésére
és környezeti sorsára vonatkozóan több vizsgálatra lesz szükség.
2004. március 3‑án a bejelentők képviselője elektronikus levelet küldött az EÉBH‑nak, amelyben a következő szerepelt:
„Igazoljuk a részünkre a referens tagállam által a trifluralinra vonatkozóan küldött értékelő táblázat kézhezvételét, észrevételeink
kidolgozása pedig folyamatban van. Egy meghatározott kérdést illetően azonban meg kell ismernünk álláspontjukat.
A [trifluralinra vonatkozó értékelő táblázat] második része első oszlopának 2.4. pontjában a következő olvasható: »a bejelentőnek
genotoxicitási vizsgálatokat […], valamint a TR‑22 és a TR‑28 növényi metabolitok tekintetében akut orális toxicitási kísérleteket,
illetve az olajos magvak alternatív metabolizmusára vonatkozó, a magvakban lévő metabolitok meghatározására kiterjedő vizsgálatot
kell benyújtania«. Amint azt az értékelő ülésen kifejtettük, szintetikus vegyészettel foglalkozó szakembereink jelezték, hogy
igen nehéz és hosszadalmas lesz a toxicitási vizsgálatok megfelelő elvégzéséhez elegendő mennyiségű TR‑28‑at előállítani,
valamint hogy ennélfogva esetleg könnyebb, hatékonyabb és hasznosabb az olajos magvak metabolizmusára vonatkozó, a magvakban
lévő metabolitok meghatározására kiterjedő vizsgálat lefolytatása, mivel a növényrészek e kezelt frakciói azok, amelyeket
az emberek és az állatok fogyasztanak. Legyenek szívesek ismertetni álláspontjukat a metabolizmusra vonatkozó új vizsgálat
benyújtásának határidejét illetően, figyelemmel arra, hogy nem rövid vizsgálatról van szó.”
2004. március 5‑én az említett elektronikus levélre az EÉBH a következőket tartalmazó elektronikus levélben válaszolt:
„Március 3‑i elektronikus levelükben felvetik a trifluralin TR‑22 és TR‑28 növényi metabolitjaira vonatkozó új vizsgálatokkal
kapcsolatban szükséges információk kérdését.
Ezeket a követelményeket a tagállamok a legutóbbi értékelő ülésen megvitatták és megállapították, továbbá azokat – az adatokra
vonatkozó egyéb követelményekkel együtt – felvették az értékelő táblázatba. Most az Önök feladata, hogy e követelményeknek
– akár a kért információk benyújtásával, akár a kért információk szolgáltatásának megerősítésével – megfeleljenek.
Erre figyelemmel, a trifluralin szakértői értékelése során továbbra is be fogják tartani a [91/414 tanácsi irányelv 8. cikkének
(2) bekezdésében említett munkaprogram harmadik szakaszának végrehajtásáról szóló további részletes szabályok megállapításáról
és a 451/2000 rendelet módosításáról szóló, 2002. augusztus 14‑i] 1490/2002/EK [bizottsági] rendeletben [(HL L 224., 23. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 36. kötet, 524. o.)] meghatározott határidőket. A még nem nyújtott esetleges információkat
az EÉBH kockázatértékelésre vonatkozó következtetései fogják tartalmazni.”
Mivel néhány tagállam nem értett egyet a referens tagállam jelentésével, úgy határoztak, hogy a kérdést felvetik a European
Pesticides Co‑ordination (növényvédő szerek európai koordináló egysége, a továbbiakban: EPCO) – azaz a Bundesamt für Verbraucherschutz
und Lebensmittelsicherheit (Szövetségi Fogyasztóvédelmi és Élelmiszerbiztonsági Hivatal) és a UK Pesticides Safety Directorate
(az Egyesült Királyság növényvédőszer‑biztonsággal foglalkozó főigazgatósága) tisztviselőiből álló operatív titkárságának –
ülésein, amely egységnek az EÉBH keretében az a feladata, hogy a gyakorlatban megszervezze a szakértői értékeléssel megbízott
szakértők üléseit.
A tagállamok műszaki szakértői által az értékelési jelentéstervezet felülvizsgálata céljából lefolytatott értékelésre, valamint
az annak eredményeként kidolgozott megjegyzések megállapítására 2004 áprilisa és júniusa között került sor, amely időszak
során az EPCO hat alkalommal ülésezett, amely ülések keretében egyéb hatóanyagok mellett a trifluralint is vizsgálták:
–        2004. április 27–28.: az EPCO 2. ülése (környezeti sors és viselkedés);
–        2004. április 28–29.: az EPCO 3. ülése (ökotoxicitás);
–        2004. május 10–12.: az EPCO 4. ülése (az emlősökre gyakorolt toxicitás);
–        2004. május 11–12.: az EPCO 5. ülése (szermaradékok és analitikai módszerek);
–        2004. május 15–16.: az EPCO 6. ülése (fizikai és kémiai tulajdonságok);
–        2004. június 22.: az EPCO 8. ülése (ökotoxicitás).
Az EPCO 2004. június 22‑én tartott szakértői ülésének következtetései (93. és 94. o.) a következőket tartalmazzák:
„Az adatokra vonatkozó új követelmények: az újabb kockázatértékelés céljából 0,3 µg/l NOEC [a megfigyelhető hatást nem okozó
koncentráció] mellett kell alkalmazni a kezdeti EPEC‑et [becsült környezeti koncentráció]. Amennyiben a bejelentő nem ért
ezzel egyet, úgy – a legkritikusabb expozíciós időszak meghatározása céljából – eltérő expozíciós rendszerek mellett további
vizsgálatokat kell végezni.
A bejelentő köteles a különböző expozíciós időtartamokat magukban foglaló és – legérzékenyebb halfajként – a fürgecselle (pimephales
promelas) alkalmazásával végzett expozíciós vizsgálatokat benyújtani.”
A bejelentők részére megküldött 2004. október 6‑i elektronikus levélben a referens tagállam a következőt jelezte:
„Csatolva az ökotoxicitásra és a szermaradványokra vonatkozó adatokkal kapcsolatos, az EPCO üléseit követően a trifluralinra
vonatkozóan kidolgozott értékelő táblázatban ismertetett követelmények. A hatóanyag sorsával, viselkedésével és toxicitásával
kapcsolatos részek nem képeznek követelményt az adatokat illetően, a fizikára/kémiára, valamint az analitikai módszerekre
vonatkozó szakasz nem képezte annak részét, mivel arra vonatkozóan az EPCO‑nak még egy kérdést tisztáznia kell.”
Ehhez a 2004. október 6‑i elektronikus levélhez csatolták az EPCO szakértői ülése fenti 20. pontban említett jegyzőkönyvének
szövegét.
Az értékeléssel foglalkozó munkacsoportnak az EÉBH által 2004. november 8–9‑re szervezett és a bejelentők részvételével zajló
ülésén a referens tagállam jelezte, hogy 2005 júliusában a bejelentők szolgáltak bizonyos adatokkal, ezúttal a halak tekintetében
fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálattal.
Az értékeléssel foglalkozó munkacsoportnak az EÉBH által 2005. február 8–9‑re szervezett és a bejelentők részvételével zajló
ülésén a munkacsoport az ökotoxicitást illetően a következőt jelezte:
„Az adatokkal kapcsolatos két követelmény még mindig kiegészíthető [ezt a részt] illetően. Mindezidáig semmilyen információval
nem szolgáltak.”
Ezen ülést követően a referens tagállam 2005. február 22‑i elektronikus levelében a következőkről tájékoztatta a bejelentő
vállalkozásokat:
„Az EÉBH‑nak a trifluralinra vonatkozó következtetésekről szóló tervezete a háromnapos ülésen folytatott hosszas megbeszéléseket
követően véglegessé vált. Mindez az alábbiakkal indokolható:
–        a trifluralin PBT‑kénti [perzisztens, bioakkumulatív és mérgező] és POP‑kénti [környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező
anyagok] tulajdonságait illetően az egyik tagállam által késedelmesen benyújtott észrevételek;
–        a POP‑ról szóló új tanácsi rendelet figyelembevételével az egyik tagállam általi új módosítás […].
Annak ellenére, hogy sem az EÉBH, sem a referens tagállam nem értékelte a trifluralin POP‑kénti tulajdonságait, az ülésen
úgy vélték, hogy – a POP‑ok kérdését illetően – a figyelem felkeltése érdekében az EÉBH következtetéseit erre a kérdésre vonatkozó
bekezdéssel kell kiegészíteni.
Jóllehet a POP‑okkal kapcsolatos kérdés nem szerepel valamely hatóanyag 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének
megtagadására vonatkozó szempontok között, a fent említett rendelet értelmében az [Európai Unió] piacáról ki kell vonni a
POP‑ként besorolt hatóanyagokat.
Ezt a kérdést a Bizottság »jogalkotási« ülésén figyelembe kell venni, amikor a trifluralin esetét vitatják meg.
Mindazonáltal még nem kaptunk hivatalos információkat a jövőbeli szakaszokról és a közeljövőben megtartandó ilyen ülések időpontjáról”.
Az EÉBH 2005. március 14‑én hozta meg szakvéleményét.
Az EÉBH szakvéleménye nyolc – még elvégzendő, illetve már folyamatban lévő – vizsgálat jegyzékét, és minden egyes vizsgálat
tekintetében a bejelentők általi benyújtások – 2005 júliusától 2006 márciusáig terjedő – lehetséges időpontjára utaló jelzést,
illetve arra vonatkozó jelzést tartalmaz, hogy a bejelentők nem jeleztek semmilyen megfelelő időpontot. E vizsgálatok körében
szerepelt többek között a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálat.
Szakvéleményében az EÉBH pontosítja, hogy amiatt nem tudta figyelembe venni a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező
anyagokról és a 79/117/EGK irányelv módosításáról szóló, 2004. április 29‑i 850/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet
(HL L 158., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 8. kötet, 465. o.), mert az a szakértői értékelésnek már egy előrehaladott
szakaszában lépett hatályba, azonban az ez alkalommal értékelt, rendelkezésre álló információknak lehetővé kell tenniük a
Bizottság és a tagállamok számára, hogy a trifluralint is az e rendelet rendelkezéseire tekintettel értékeljék.
Következtetéseiben az EÉBH – annak jelzése mellett, hogy különféle vizsgálatokra még továbbra is szükség van – a következő
aggályos kérdéseket hangsúlyozza:
–        a vízi élőlények – különösen a halak – tekintetében fennálló fokozott toxicitás;
–        fokozott bioakkumulációs kockázat;
–        jelentős perzisztencia a talajban;
–        magas fokú illékonysága miatt nagy távolságra jutó, levegőn keresztüli terjedés kockázata.
A vízi élőlények tekintetében fennálló fokozott toxicitást illetően az EÉBH úgy véli, hogy új adatokra van szükség, valamint
hogy e tekintetben a kockázatértékelést csak az adatok elemzését követően lehet elvégezni (a jelentés 33. és 34. oldala).
Az EÉBH továbbá úgy véli, hogy megfelelő kockázatcsökkentő intézkedésekre van szükség a vízi élőlények tekintetében meglévő
akut kockázatot illetően (a jelentés 35. oldala).
A Bizottság a Dow AgroSciencesnek írt 2005. május 2‑i levelében felkérte a felpereseket, hogy a levél kézhezvételétől számított
négy héten belül nyújtsák be az EÉBH végleges jelentésében szereplő következtetésekre vonatkozó megjegyzéseiket. A Bizottság
azt is jelezte, hogy az értékelési eljárásra irányadó szigorú határidők miatt nem fognak elfogadni semmilyen további vizsgálatot,
illetve a bejelentett felhasználások semmiféle módosítását.
A Bizottság a Dow AgroSciencesnek írt 2005. június 23‑i levelében ismételten emlékeztetett arra, hogy nem vehet figyelembe
semmilyen újabb adatot vagy vizsgálatot, valamint hogy a megjegyzések nem szolgálhatnak az értékelési eljárás újbóli megnyitására.
A Bizottság továbbá pontosította, hogy nem válaszol a felperesek által feltett technikai jellegű kérdésekre, valamit hogy
nem ad információkat a tagállamok e tekintetben meglévő álláspontjaira vonatkozóan.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2005. július 14–15‑i ülésének napirendjére felvették a trifluralinnak
a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvtervezetet, amiről a referens tagállam elektronikus levélben
tájékoztatta a felpereseket.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság ezt követő – 2005. szeptember 22–23‑i – ülésének napirendjében ismételten
szerepel a trifluralin felvételéről szóló irányelvtervezet.
A Bizottság Környezetvédelmi Főigazgatósága 2005. október 21‑i feljegyzésében úgy vélte, hogy a trifluralint a Technical Committee
on New and Existing Substances (új és meglévő anyagok műszaki bizottsága) alcsoportnak (a továbbiakban: TC‑NES alcsoport)
a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokkal (a továbbiakban: POP‑ok) kapcsolatos kritériumokra tekintettel
meg kell vizsgálnia. Ebben a feljegyzésben – a 91/414 irányelvben megállapított rövid határidőkre tekintettel – a Környezetvédelmi
Főigazgatóság azt javasolta, hogy ezen eljárás keretében a hivatalos döntés hiánya ellenére a lehető leghamarabb szakértői
csoport vizsgálja meg a trifluralint. A Környezetvédelmi Főigazgatóság jelezte, hogy az említetthez hasonló szakvélemény óriási
segítséget jelentene a 91/414 irányelv keretében lefolytatott eljárás során az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó
Bizottság, és a Bizottság számára. Ugyanezen feljegyzésben a Környezetvédelmi Főigazgatóság kifejezte azon óhaját, hogy a
TC‑NES alcsoport ezt a kérdést a 2005. október 25–26‑i ülésén vitassa meg.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2005. november 17–18‑i ülésén jelezték, hogy a dossziét továbbították
a TC‑NES alcsoportnak.
Az EUTTF 2006. január 6‑i levelében tudomásul vette a POP‑kriériumok alapján elvégzett vizsgálatot, a TC‑NES alcsoportnak
pedig benyújtotta az ezen értékelésre vonatkozó észrevételeit.
2006. január 19‑én a felperesek levelet küldtek a Bizottságnak a 91/414 irányelvben előírt értékelés keretében a trifluralin
POP‑kritériumok tekintetében való értékelése jogszerűségének vitatása céljából.
A Környezetvédelmi Főigazgatóság által kidolgozott, 2006. február 3‑án kelt munkadokumentumban többek között az alábbiakat
pontosítják:
„Megállapították, hogy a trifluralin esetlegesen POP, a 91/414 irányelv alapján hatáskörrel rendelkező hatóságok kérésére
pedig a […] TC‑NES alcsoport a POP szűrési kritériumainak tükrében elvégezte a dosszié felülvizsgálatát […]
Az […] alcsoport arra a következtetésre jutott, hogy a trifluralin esetében teljesülnek a POP‑pá minősítést lehetővé tevő
szűrési kritériumok. Ez a következtetés azonban azon alapult, hogy bizonyos észrevételek azt jelzik, hogy a bolygó tekintetében
fennálló kockázat meghatározását illetően következtetéseknek a perzisztencia relevanciája alapján történő levonása esetleg
alaposabb vizsgálatot igényelhet.
A trifluraliné az első ilyen jellegű eset azóta, hogy a 91/414 irányelv hatályba lépett, a kérdésben hatáskörrel rendelkező
jogalkotási munkacsoport ülésén pedig nem tudtak megállapodni abban, hogy az ehhez hasonló esetekben hogyan kell értelmezni
a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését. Következésképpen a munkacsoport úgy határozott, hogy e kérdést illetően kikéri
a 850/2004 rendelet szerint hatáskörrel rendelkező hatóságok szakvéleményét.
[…]
Következtetés
A trifluralin olyan már meglévő, növényvédő szerekben használt hatóanyagra szolgál példaként, amely a POP‑ok tulajdonságait
mutatja. Következésképpen a trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe való esetleges felvételének vizsgálata, valamint a
trifluralint tartalmazó növényvédő szerre vonatkozó nemzeti engedély megadása céljából alkalmazni kell a 850/2004 rendelet
3. cikkének (3) bekezdését.
A 850/2004 rendelet meglévő vegyi anyagokra és növényvédő szerekre vonatkozó 3. cikke (3) bekezdésének szövege igen tág mérlegelési
mozgásteret biztosít az értékelési és engedélyezési rendszerekben részt vevő hatóságok számára. A mezőgazdasági termékekre
szándékosan alkalmazott, ekként pedig a természetben terjedő növényvédő szer esetében a kitettség kizárólag az ilyen növényvédő
szer használatának tilalmával küszöbölhető ki teljesen. Közvetlenül a rendeletből, illetve [a POP‑okról szóló, 2001. május
22‑én aláírt] Stockholmi Egyezményből azonban nem lehet a bármely kitettség kiküszöbölésére irányuló kötelezettségre következtetni.
Ily módon az érintett értékelési és engedélyezési rendszer keretében dolgozó hatóságoknak kell eseti alapon dönteniük arról,
hogy a POP‑hoz hasonló valamely hatóanyag tekintetében mit lehet »megfelelő ellenőrző intézkedésnek« tekinteni.
Kérjük a POP‑pal foglalkozó, hatáskörrel rendelkező hatóságokat, hogy ezt a kérdést az ülést megelőzően vitassák meg a 91/414
irányelv keretében dolgozó partnereikkel, ismertessék véleményüket a fent említett kérdésekkel kapcsolatban, továbbá – amennyiben
lehetséges – a rendelet 3. cikke (3) bekezdésének értelmezésére vonatkozóan közösen fogalmazzanak meg szakvéleményt, amelyet
továbbítani lehet a 91/414 irányelv szerint hatáskörrel rendelkező hatóságok részére.”
A Bizottság a felperesek 2006. január 19‑i elektronikus levelére 2006. március 14‑i levelében válaszolt, és egyrészről jelezte,
hogy az EÉBH kizárólagosan felelős a jelentése tartalmáért, valamint másrészről emlékeztetett az EÉBH és a Bizottság hatásköri
elkülönültségére.
2006. május 17‑én a felperesek a referens tagállamnak benyújtottak a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó,
2005 márciusában független laboratórium által végzett tanulmányt, amelyet a krónikus kockázat értékelésének naprakésszé tétele
kísért. Ezt a vizsgálatot 2006. június 12‑én a Bizottsághoz is benyújtották, amely a vizsgálatot úgy közölte a tagállamokkal,
hogy azt „Circa” elnevezésű honlapjára felhelyezte.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2006. május 22–23‑i ülésének – amely ülés napirendjén ezúttal a
trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének megtagadásáról szóló határozattervezet vizsgálata szerepelt –
jegyzőkönyvtervezetéből kitűnik, hogy a Bizottság úgy vélte, hogy a felperesek késedelmesen nyújtották be a krónikus toxicitásra
vonatkozó vizsgálatot, valamint hogy ennélfogva azt nem kell figyelembe venni.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2006. július 13–14‑i ülésén a Bizottság újabb határozattervezetet
nyújtott be a trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének megtagadásáról. Ezen ülés jegyzőkönyvében azonban
a következő szerepel:
„Szétosztották az észrevételeket és a [trifluralin] halak tekintetében fennálló krónikus kockázatára vonatkozóan késedelmesen
benyújtott vizsgálatot […] Mivel a belső vita még nem zárult le, még semmilyen javaslatról nem lehet szavazni.”
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2006. szeptember 28–29‑i ülésének – amely ülés napirendjén ismét
szerepelt a trifluralin jogi helyzete – jegyzőkönyvében a következő szerepel:
„Egypár tagállam felszólít e dosszié gyors lezárására. A Bizottság kifejti, hogy nem kerülhet sor szavazásra, mert a belső
engedélyezési eljárást még nem tudták lezárni.”
A dosszié újból szerepelt az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2006. november 23–24‑i és 2007. január
22–23‑i üléseinek napirendjén, szavazást azonban nem tartottak.
A 2006. november 23–24‑i ülés jegyzőkönyvében a következő szerepel:
„A Bizottság rámutat, hogy a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitást illetően a bejelentő, a referens tagállam és
az EÉBH nem értett egyet az eljárás teljes egésze során, ami azt jelezheti, hogy az e kérdésre vonatkozó szakértői értékelés
nélkül nem lehet határozatot hozni erről a vizsgálatról. A Bizottság a szakértői értékeléssel nem érintett adatok, illetve
a nemzeti szinten felhasznált adatok figyelembevétele miatti aggályainak is hangot ad. A Bizottság emlékeztet a rendszer lényegére,
amelynek értelmében a Bizottság döntését az EÉBH által szolgáltatott tudományos bizonyítékokra alapítja. Az ettől eltérő eljárás
nem csupán jogellenes lenne, hanem tönkretenné a jelenleg folyamatban lévő felülvizsgálati eljárást.
[A Németországi Szövetségi Köztársaság] kijelenti, hogy – a 91/414 irányelv értelmében – az engedély iránti kérelmek elbírálása
során köteles figyelembe venni a legfrissebb tudományos ismereteket. Nem veheti semmibe ezeket a tudományos ismereteket akkor,
amikor ezzel párhuzamosan nemzeti álláspontot is el kell fogadnia a szóban forgó hatóanyag I. mellékletbe való felvételének
kérdéséről.”
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2007. március 16‑án a trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvételének megtagadását helyben hagyó véleményt hozott.
Amint azt az ülésről készült jegyzőkönyv tanúsítja, ezúttal azonban több tagállam is észrevételeket fogalmazott meg, köztük
a referens tagállam, amely jegyzőkönyvbe vetette azt a nyilatkozatot, amelynek értelmében hajlandó a trifluralin felvételének
megtagadására irányuló javaslat mellett szavazni azért, hogy a bejelentők kihasználhassák a következő 18 hónapot és hivatalosan
benyújthassák a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálatot, valamint hogy – referens tagállamként –
lehetővé váljon számára annak hivatalos értékelése.
2007. szeptember 20‑án a Bizottság elfogadta a trifluralinnak a 91/414/EGK tanácsi irányelv I. mellékletébe történő felvétele
megtagadásáról és az e hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerek engedélyének visszavonásáról szóló határozatot (HL L 255.,
42. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat).
A megtámadott határozat a következőket írja elő:
„(4)      A tagállamok és az EÉBH [helyesen: értékeléssel foglalkozó munkacsoportja keretében] szakértői értékelésnek vetették alá az
értékelő jelentést, majd azt 2005. március 14‑én a trifluralin hatóanyagú növényvédő szerek kockázatértékeléséről szóló szakértői
értékelésből levont EÉBH‑következtetés formájában benyújtották a Bizottsághoz. A tagállamok és a Bizottság az [Élelmiszerlánc‑
és Állat‑egészségügyi Állandó Bizottság] keretében felülvizsgálta e jelentést, majd a trifluralinról szóló bizottsági felülvizsgálati
jelentés formájában 2007. március 16‑án véglegesítette.
(5)      E hatóanyag értékelése során több aggály is felmerült. A trifluralin nagy toxicitású a vízi szervezetekre, különösen a halakra
nézve. Emellett a talajban nagyon perzisztens és biológiailag nem könnyen lebomló anyag. Hajlandóságot mutat ezenkívül az
akkumulációra is. Jelentősen túllépi ugyanis a 91/414[...] irányelvben a vízi szervezetekre vonatkozóan meghatározott maximális
biokoncentrációs tényezőt (BCF), ami azt jelzi, hogy az ilyen szervezeteknél bioakkumuláció léphet fel. Jelentős illékonysága
miatt nem lehet kizárni a levegőn keresztül történő terjedést sem, és gyors fotokémiai lebomlása ellenére a monitoringprogramok
kimutatták, hogy az anyag az alkalmazás helyétől eltérő helyeken jelent meg. Ezek az aggályok nyilvánvalóvá teszik [helyesen:
Ezen aggályok vizsgálata nyilvánvalóvá teszi], hogy a trifluralin nem felel meg a 91/414[...] irányelv I. mellékletébe történő
felvétel követelményeinek.
(6)      A Bizottság felkérte a bejelentőt, tegye meg észrevételeit a szakértői értékelés eredményeire vonatkozóan, és jelezze szándékát,
hogy továbbra is támogatni kívánja‑e a hatóanyagot [helyesen: a hatóanyag mellékletbe történő felvételét]. A kérelmező [helyesen:
bejelentő] megtette észrevételeit, amelyeket körültekintően megvizsgáltak. A bejelentő által felhozott érvek ellenére sem
sikerült azonban elhárítani a fenti aggályokat, és az EÉBH szakértői ülések alkalmával benyújtott és értékelt információk
alapján végzett vizsgálatok nem bizonyították, hogy a javasolt felhasználási körülmények között a trifluralint tartalmazó
növényvédő szerek általában várhatóan megfelelnek a 91/414[…] irányelv 5. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában előírt
követelményeknek.
(7)      Ezért a trifluralin nem vehető fel a 91/414[…] irányelv I. mellékletébe.
[…]
1. cikk
A trifluralin nem kerül felvételre a 91/414[…] irányelv I. mellékletben szereplő hatóanyagok jegyzékébe.
2. cikk
A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy:
a)      a trifluralint tartalmazó növényvédő szerek engedélyét 2008. március 20‑ig visszavonják;
b)      a trifluralint tartalmazó növényvédő szerekre e határozat kihirdetését követően nem adnak ki, illetve nem hosszabbítanak meg
engedélyt.
3. cikk
A tagállamok által a 91/414[…] irányelv 4. cikkének (6) bekezdése rendelkezéseinek értelmében biztosított türelmi idő a lehető
legrövidebb legyen, és legkésőbb 2009. március 20‑án járjon le.
4. cikk
Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei.”
2008. április 11‑én a felperesek tájékoztatták a Bizottságot azon szándékukról, hogy a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvétele iránt újabb kérelmet kívánnak benyújtani, amint azt a 91/414/EGK tanácsi irányelv alkalmazására vonatkozó részletes
szabályoknak az irányelv 8. cikke (2) bekezdésében említett munkaprogramban szereplő, de az irányelv I. mellékletébe fel nem
vett hatóanyagok szokásos és gyorsított eljárással való értékelése tekintetében történő megállapításáról szóló, 2008. január
17‑i 33/2008/EK bizottsági rendelet (HL L 15., 5. o.) lehetővé teszi.
A megtámadott határozatot a trifluralinnak a 91/414/EGK tanácsi irányelv I. mellékletébe történő felvétele megtagadásáról
szóló, 2010. június 25‑i 2010/355/EU bizottsági határozat (HL L 160., 30. o.) 2. cikke hatályon kívül helyezte.

Eljárás és a felek kérelmei
A felperesek – az EK 230. cikk negyedik bekezdése alapján – a Törvényszék Hivatalához 2007. december 21‑én benyújtott keresetlevelükkel
terjesztették elő a megtámadott határozat megsemmisítése, valamint a 850/2004 rendelet 3. cikke (3) bekezdése jogellenességének
megállapítása iránti keresetüket.
A Törvényszék Hivatalában 2008. március 19‑én nyilvántartásba vett külön beadványban a Dow AgroSciences Ltd, a Dow AgroSciences
LLC, a Dow AgroSciences, a Dow AgroSciences Export, a Dow AgroSciences BV, a Dow AgroSciences Hungary kft, a Dow AgroSciences
Italia Srl, a Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o., a Dow AgroSciences Iberica SA, a Dow AgroSciences s.r.o., a Dow AgroSciences
Danmark A/S, a Dow AgroSciences GmbH, a Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
és a Finchimica Spa az EK 242. cikk alapján a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztésére irányuló kérelmet nyújtott
be. Ezt a kérelmet a Törvényszék elnöke 2008. június 18‑i végzésében elutasított.
A Törvényszék Hivatalában 2010. július 23‑án nyilvántartásba vett levelében a Bizottság a Törvényszék tudomására hozta, hogy
elfogadta a 2010/355 határozatot, amelyben – a 33/2008 rendelettel létrehozott eljárást követően – úgy határozott, hogy egyrészről
nem veszi fel a trifluralint a 91/414 irányelv I. mellékletébe, másrészről pedig hogy hatályon kívül helyezi a megtámadott
határozatot.
A Törvényszék 2010. szeptember 3‑án írásbeli kérdéssel fordult a felekhez a megtámadott határozat hatályon kívül helyezéséből
adódó következményekre vonatkozóan.
A Dow AgroSciences Ltd és a Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
a Törvényszék Hivatalához 2009. szeptember 17‑én benyújtott keresetlevelükkel a T‑446/10. sz. ügy tárgyát képező 2010/355
határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtottak be.
A Törvényszék Hivatalában 2010. szeptember 29‑én nyilvántartásba vett levelében a Bizottság annak megállapítását kérte a Törvényszéktől,
hogy a jelen ügyben az eljárás okafogyottá vált, mivel – véleménye szerint – a megtámadott határozat hatályon kívül helyezésére
tekintettel a kereset okafogyottá vált.
A Törvényszék Hivatalában ugyanaznap nyilvántartásba vett levelükben a felperesek azzal érveltek, hogy továbbra is fennáll
a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekük, és – megsemmisítés iránti kérelmüknek a 2010/355 határozatra való
kiterjesztése céljából –kereseti kérelmeik kiigazításának engedélyezését kérték.
A felek 2010. október 15‑i leveleikben fejtették ki kérelmeikkel kapcsolatos észrevételeiket.
A felekhez intézett 2010. november 9‑i levelében a Törvényszék Hivatala többek között arról tájékoztatta a feleket, hogy a
Törvényszék nem engedélyezte a felperesek számára, hogy – megsemmisítés iránti kérelmüknek a 2010/355 határozatra való kiterjesztése
céljából – kereseti kérelmeiket kiigazítsák, mivel a Törvényszék megállapította, hogy az AgroSciences Ltd és a Dintec Agroquímica
‑ Produtos Químicos L
da
e határozattal szemben időközben megsemmisítés iránti keresetet nyújtott be.
A felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        állapítsa meg a 850/2004 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének jogellenességét és – a trifluralin vizsgálata tekintetében – annak
velük szembeni alkalmazhatatlanságát;
–        kötelezze a Bizottságot a felpereseknél felmerült költségek 8%‑os kamattal növelt összegének megtérítésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        a megtámadott határozat megsemmisítése iránti kérelmet nyilvánítsa tárgytalannak, következésképpen pedig elfogadhatatlanként,
illetve – másodlagosan – megalapozatlanként utasítsa el a felperesek által benyújtott megsemmisítés iránti keresetet;
–        a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését illetően utasítsa el a jogellenességi kifogást;
–        kötelezze a felpereseket a nála felmerült költségek viselésére.

A jogkérdésről
A –
A jogvita tárgyáról
A Bizottság lényegében azzal érvel, hogy a felpereseknek már nem fűződik érdekük a megtámadott határozat megsemmisítéséhez,
mivel azt a 2010/355 határozat hatályon kívül helyezte.
A felperesek vitatják ezt az érvelést.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a felperes eljáráshoz fűződő érdekének – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset
benyújtásának napján kell fennállnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül. Ezenfelül a felperes jogorvoslathoz
fűződő érdekének a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik (lásd
ebben az értelemben a Bíróság 14/63. sz., Forges de Clabecq kontra Főhatóság ügyben 1963. december 16‑án hozott ítéletét [EBHT 1963.,
719. o. és 748. o.] és C‑362/05. P. sz., Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2007. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2007.,
I‑4333. o.] 42. pontját).
Az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban ugyanis a megsemmisítés iránti kérelemről már nem szükséges határozni, amennyiben
a felperesnek a megtámadott aktus megsemmisítéséhez fűződő érdeke már nem áll fenn az eljárás folyamán bekövetkezett valamely
esemény okán (lásd a Törvényszék T‑28/02. sz., First Data és társai kontra Bizottság ügyben 2005. október 17‑én hozott végzésének
[EBHT 2005., II‑4119. o.] 36. és 37. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot), amely esemény következményeként
ezen aktus megsemmisítése önmagában már nem alkalmas joghatások kiváltására (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑25/96. sz.,
Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt‑Unternehmen és Hapag‑Lloyd kontra Bizottság ügyben 1997. március 14‑én hozott végzésének
[EBHT 1997., II‑363. o.] 16. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A felperes mindazonáltal továbbra is igazolhatja valamely hatályon kívül helyezett aktus megsemmisítéséhez fűződő érdekét,
amennyiben a hatályon kívül helyezés nem a Törvényszék általi esetleges megsemmisítéssel azonos joghatásokat vált ki. Valamely
intézmény aktusának hatályon kívül helyezése ugyanis nem jelenti jogellenességének elismerését, és
ex nunc
hatással jár, míg annak megsemmisítése
ex tunc
hatással jár (lásd ebben az értelemben a Bíróság 16/59–18/59. sz., Geitling és társai kontra Főhatóság egyesített ügyekben
1960. február 12‑én hozott ítéletét [EBHT 1960., 45. o.], valamint a Törvényszék T‑481/93. és T‑484/93. sz., Exporteurs in
Levende Varkens és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1995. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 1995., II‑2941. o.]
46–48. pontját).
Ezenfelül, az intézmény, melynek aktusát a Bíróság megsemmisítette, köteles megtenni az ítéletben foglaltak teljesítéséhez
szükséges intézkedéseket. Ezek az intézkedések többek között a megsemmisítést kimondó ítéletben megállapított jogellenességből
adódó hatások megszüntetésére irányulnak. Ilyen módon érhető el, hogy az érintett intézmény a felperes helyzetét megfelelő
módon helyreállítsa, illetve kerülje azonos jogi aktus elfogadását (lásd a fenti 68. pontban hivatkozott, Levende Varkens
és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítéletet, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a Bizottság a megtámadott határozatot hatályon kívül helyezte, nem pedig visszavonta. Következésképpen a határozat
a felperesek helyzete tekintetében továbbra is joghatásokat vált ki a hatálybalépésének időpontja és hatályon kívül helyezésének
időpontja közötti időszakra. A határozat megsemmisítése tehát önmagában a felperesek jogi helyzetére nézve olyan következményekkel
bírhat, amelyek fenntartják a felperesek perindításhoz fűződő érdekét.
Következésképpen az eljárás okafogyottságára vonatkozóan a Bizottság által előterjesztett kérelmet el kell utasítani.
B –
Az ügy érdeméről
Keresetük alátámasztására a felperesek hat jogalapot, továbbá a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésére vonatkozó jogellenességi
kifogást terjesztenek elő.
Az első jogalapot arra alapítják, hogy a megtámadott határozat nem az EÉBH 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdésében
előírt jelentésén alapult, valamint hogy azt az alkalmazandó eljárási szabályok megsértésével fogadták el.
Második jogalapjuk alátámasztására a felperesek azzal érvelnek, hogy a Bizottság különféle, nyilvánvaló értékelési hibákat
vétett.
A harmadik jogalapot arra alapítják, hogy a megtámadott határozat nem felel meg az alkalmazandó jogalkotási eljárásnak, és
sérti az EK 5. és 7. cikket, a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdését, valamint a Bizottságra ruházott végrehajtási
hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28‑i 1999/468/EK tanácsi határozat (HL L 184.,
23. o., ún. „komitológiai határozat”) 5. cikkét.
A negyedik jogalap a 451/2000 rendelet 8. cikkének (7) és (8) bekezdésében előírt eljárási határidők be nem tartásán alapul.
Az ötödik jogalap a megtámadott határozat indokolásának elégtelenségén alapul.
Végül a hatodik jogalap a jogbiztonság, a bizalomvédelem, és az arányosság elveinek megsértésén, valamint a védelemhez való
jog és a tisztességes meghallgatáshoz való jog megsértésén alapul.
Az arra alapított első jogalapról, hogy a megtámadott határozat – a 451/2000 rendelet 8. cikke (8) bekezdésének megsértésével –
nem az EÉBH jelentésén alapult, valamint hogy azt az alkalmazandó eljárási szabályok megsértésével fogadták el
A felperesek lényegében előadják, hogy a Bizottság köteles az EÉBH szakvéleményét követni. Márpedig véleményük szerint a jelen
ügyben az EÉBH – a referens tagállamhoz hasonlóan – a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételét ajánlotta,
mivel az e hatóanyag jelentette kockázatok – bizonyos feltételek tiszteletben tartása mellett – elfogadhatók. A Bizottság
azt javasolta, hogy a trifluralint ne vegyék fel a 91/414 irányelv I. mellékletébe, javaslatát tehát nem az EÉBH szakvéleményére
alapozta, ekként pedig megsértette a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdését.
A felperesek egyebekben lényegében azzal érvelnek, hogy a Bizottság azért nyitotta meg újból az értékelési eljárást, hogy
a 850/2004 rendeletben előírt POP‑kritériumok tekintetében elemezze a trifluralint. Mivel semmiféle jogalap nem volt arra,
hogy a Bizottság a 91/414 irányelvben előírt értékelés keretében ily módon járjon el, nem rendelkezett hatáskörrel az értékelési
eljárás újbóli megnyitásának elrendelésére, ekként pedig – a felperesek szerint – beavatkozott az EÉBH általi értékelésbe.
Ily módon a Bizottság hatáskörrel való visszaélést követett el.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági
Hatóság létrehozásáról és az élelmiszer‑biztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i 178/2002/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o.) 22. cikkének
(6) bekezdése előírja, hogy a Hatóság feladata az olyan szakvélemények elkészítése, amelyek figyelembe veendő tudományos alapként
szolgálnak a Hatóság küldetésébe tartozó területeken a közösségi intézkedések kidolgozásakor és elfogadásakor. Ugyanezen rendelet
23. cikkének c) pontja értelmében egyébként az EÉBH feladata tudományos és szakmai segítség nyújtása a Bizottság számára a
Hatóság küldetéséhez tartozó területeken, illetve – felkérés esetén – a kockázatértékelési szakvélemények értelmezése és vizsgálata.
A 451/2000 rendelet 8. cikkének (7) bekezdése értelmében az EÉBH felméri a referens tagállam értékelési jelentéstervezetét,
és legkésőbb egy évvel azután, hogy azt a referens tagállamtól megkapta, közli szakvéleményét a Bizottsággal arról, hogy a
hatóanyag várhatóan teljesíti‑e a 91/414 irányelv biztonsági követelményeit. Ha indokolt, az EÉBH ezenfelül véleményt mond
a biztonsági követelményeket minden bizonnyal teljesítő rendelkezésre álló lehetőségekről.
Végül a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdése előírja, hogy a Bizottság – legkésőbb hat hónappal a 7. cikkben említett
EÉBH vélemény beérkezése után – benyújt egy áttekintő jelentéstervezetet, és a végleges áttekintő jelentés alapján vagy a
hatóanyagnak az irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvtervezetet, vagy pedig a tagállamoknak címzett, a
hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerekkel kapcsolatos engedélyek visszavonásáról szóló, indokolással ellátott határozattervezetet
nyújt be a Bizottságnak. A Bizottság irányelvét vagy határozatát a komitológiai határozatban megállapított, ellenőrzéssel
történő szabályozási bizottsági eljárásnak megfelelően fogadják el.
Ily módon a forgalombahozatal engedélyezése megtagadásának a rendelkezésre álló, leginkább megbízható tudományos adatok, valamint
a nemzetközi kutatás legfrissebb eredményei alapján megállapított, a közegészségügyi kockázatra vonatkozó mélyreható értékelésén
kell alapulnia (a Bíróság C‑95/01. sz., Greenham és Abel ügyben 2004. február 5‑én hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑1333. o.]
50. pontja).
Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy a 91/414 irányelv célja – amint az az ötödik, hatodik és kilencedik preambulumbekezdéséből
kitűnik – a növényvédő szerek Közösségen belüli kereskedelmében fennálló akadályok megszüntetése az emberek és állatok egészségének,
valamint a környezetnek a magas szintű védelme mellett. E körben a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a számára
meghatározott célok hatékony megvalósítása érdekében, és tekintettel az általa elvégzendő összetett műszaki értékelésekre
(lásd a Bíróság C‑326/05. P. sz., Industrias Químicas del Vallés kontra Bizottság ügyben 2007. július 18‑án hozott ítéletének
[EBHT 2007., I‑6557. o.] 74. és 75. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben a Törvényszék több alkalommal kimondta, hogy a 451/2000 rendelet 8. cikkének rendelkezéseivel összefüggésben
a Bizottságot nem köti az EÉBH szakvéleménye. Ugyanis – noha igaz, hogy a Bizottság a szóban forgó hatóanyag 91/414 irányelv
I. mellékletébe való felvételének megtagadásáról vagy annak felvételéről szóló határozatát az EÉBH szakvéleményének beszerzését
követően fogadja el – meg kell állapítani, hogy a 451/2000 rendelet nem tartalmaz semmiféle olyan értelmű utalást, hogy a
Bizottság köteles lenne követni az EÉBH szakvéleményét annak tartalmát illetően, valamint hogy ennélfogva nem rendelkezik
semmiféle mérlegelési jogkörrel (a Törvényszék T‑312/06. sz., FMC Chemical kontra ÉEBH ügyben 2008. június 17‑én hozott végzésének
[az EBHT‑ban nem tették közzé] 52–54. pontja, a Törvényszék T‑397/06. sz., Dow AgroSciences kontra ÉEBH ügyben 2008. június
17‑én hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 49. pontja, valamint a Törvényszék T‑311/06. sz., FMC Chemical és Arysta
Lifesciences kontra ÉEBH ügyben 2008. június 17‑én hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 52. pontja).
Mivel az EÉBH szakvéleménye nem köti a Bizottságot, a felperesek tévesen hivatkoznak arra, hogy a Bizottság nem térhetett
el az EÉBH e szakvéleményétől anélkül, hogy meg ne sértse a 451/2000 rendelet 8. cikkét.
Ezen túlmenően meg kell állapítani, hogy az EÉBH következtetéseiből nem tűnik ki, hogy a jelen ügyben kifejezetten ajánlotta
a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe történő felvételét, ahogyan azt a felperesek előadják.
Az EÉBH szakvéleményében ugyanis a trifluralin jelentette kockázatokat értékeli az ezen értékelés időpontjában rendelkezésre
álló tudományos ismeretek alapján, és lényegében a hatóanyag ártalmatlanságát illetően néhány el nem oszlatott bizonytalanság
fennállását jelzi.
Az EÉBH ezután – arra az esetre, ha a Bizottság a hatóanyag engedélyezése mellett döntene – a 451/2000 rendelet 8. cikke (7) bekezdése
rendelkezéseinek megfelelően olyan mechanizmusokat irányoz elő, amelyek lehetővé tehetik az értékelési eljárás során feltárt
kockázatok kezelését.
Következésképpen nem lehet a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételére irányuló ajánlásnak tekinteni
azt, hogy az EÉBH ilyen kockázatkezelési módokat irányoz elő.
Következésképpen a felperesek erre a kérdésre vonatkozó érvelését el kell utasítani.
Másodsorban – a 451/2000 rendelet 8. cikkének megfelelően – a referens tagállam csak azokról a hatóanyagokról készít értékelést
és dolgoz ki jelentést, amelyekre vonatkozóan az említett rendelet 6. cikke (2) és (3) bekezdésének megfelelően legalább egy
dossziét teljesnek nyilvánítottak. Jelentésében a referens tagállam a Bizottságnak vagy azt ajánlja, hogy a hatóanyagot vegyék
fel az irányelv I. mellékletébe, és kifejti a felvétel feltételeit, vagy azt ajánlja, hogy a hatóanyagot ne vegyék fel az
irányelv I. mellékletébe, és kifejti a felvétel megtagadásának okait. Az EÉBH ezután értékeli a referens tagállam értékelési
jelentéstervezetét, a Bizottságnak pedig megküldi a hatóanyag 91/414 irányelv biztonsági követelményeinek való megfelelésére
vonatkozó szakvéleményt. A Bizottság – a végleges áttekintő jelentés alapján – vagy a hatóanyagnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvételéről szóló irányelvtervezetet, vagy a hatóanyagot tartalmazó növényvédő szerekkel kapcsolatos engedélyek visszavonásáról,
következésképpen pedig e hatóanyag említett mellékletbe való felvételének megtagadásáról szóló határozattervezetet nyújt be
a hatáskörrel rendelkező bizottságnak.
A jogi háttérből tehát egyértelműen megállapítható, hogy a referens tagállam értékelési eljárás során kialakított álláspontja
nem döntő (lásd analógia útján a Törvényszék T‑75/06. sz., Bayer CropScience és társai kontra Bizottság ügyben 2008. szeptember
9‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑2081. o.] 164. pontját).
Következésképpen a felperesek nem hivatkozhatnak hasznosan a részükre a referens tagállam által az eljárás esetleges kimenetelére
vonatkozóan adott információkra (lásd analógia útján a fenti 95. pontban hivatkozott, Bayer CropScience és társai kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 164. pontját).
Harmadsorban, amennyiben a felperesek arra kívánnak hivatkozni, hogy a Bizottság nem vette figyelembe az EÉBH szakvéleményét,
meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat (4)–(6) preambulumbekezdése egyértelműen tanúsítja, hogy a Bizottság az
említett határozat elfogadásakor ezt a szakvéleményt figyelembe vette. Következésképpen ennek az érvelésnek nem lehet helyt
adni.
Végül negyedsorban az arra alapított kifogást illetően, hogy a hatóanyag értékelését a 850/2004 rendelet szerinti POP‑kritériumokra
tekintettel végezték el, meg kell állapítani, hogy az egybeesik a második jogalap negyedik részével. Ezt a kifogást tehát
ezzel összefüggésben kell majd megvizsgálni.
Következésképpen az első jogalapot el kell utasítani.
A második jogalap nyilvánvaló értékelési hibákra alapított első és második részéről, amennyiben a Bizottság egyrészről nem
tett eleget a rendelkezésre álló valamennyi tudományos bizonyíték – pontosabban a bejelentőktől kért vizsgálat – figyelembevételére
irányuló kötelezettségnek, másrészről pedig hogy meg kellett volna hosszabbítania az alkalmazandó határidőket azért, hogy
e további információk a rendelkezésére álljanak
Második jogalapjuk első részét illetően a felperesek lényegében azt adják elő, hogy a referens tagállam és az EÉBH azt kérte
tőlük, hogy szolgáltassanak vizsgálatot a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásról. E tekintetben az EÉBH 2004. június
22‑i üléséről készült jegyzőkönyvben szereplő táblázatokra, valamint a referens tagállam 2004. október 6‑i elektronikus levelére
hivatkoznak, amelyben a referens tagállam közölte velük ezeket a táblázatokat. A felperesek szerint többek között az EÉBH
szakvéleményének 30. és 33. oldalán található annak megerősítése, hogy a bejelentőktől ezt kérték.
A felperesek azzal érvelnek, hogy a Bizottsággal a kért vizsgálatot közölték akkor, amikor az rendelkezésre állt, és e tekintetben
vitatják, hogy bármiféle gondatlanság történt volna. Véleményük szerint tehát – a 91/414 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének
a 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében szereplő rendelkezésekkel együttesen értelmezett rendelkezései értelmében –
a Bizottság feladata volt az ekként benyújtott új adatok vizsgálata. Márpedig a Bizottság szerint ezt a vizsgálatot a határidő
lejárta után nyújtották be, és úgy vélte, hogy ennélfogva azt nem tudja figyelembe venni, ezt pedig tudatta az Élelmiszerlánc‑
és Állategészségügyi Állandó Bizottság tagjaival is.
A felperesek szerint a Bizottság ily módon – a 91/414 irányelv 5. cikke (1) bekezdésének megsértésével – nem vette figyelembe
a rendelkezésre álló legfrissebb tudományos ismereteket, valamint a tudományos és technikai ismeretek állását. A megtámadott
határozat tehát nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz. Mindebből a jogbiztonság elvének és a bizalomvédelem elvének a megsértése
is következik.
Második jogalapjuk második részét illetően a felperesek lényegében azt adják elő, hogy az értékelési eljárás tekintetében
megállapított eljárási határidőkön belül lehetetlen volt az új vizsgálatra vonatkozó, a bejelentőkhöz intézett kérelemre válaszolni.
A felperesek szerint azonban – mivel ezeket a határidőket sem az EÉBH, sem a Bizottság nem tartotta tiszteletben a trifluralinra
vonatkozó értékelés keretében – a Bizottság feladata volt az, hogy új határidőket állapítson meg azzal a céllal, hogy a vizsgálatot
figyelembe vegye, ahelyett hogy annak állítólagos késedelme mögé rejtőzzön. A felperesek egyrészről azt állítják, hogy az
említett határidők meghosszabbítását tulajdonképpen megengedi az az ítélkezési gyakorlat, amely a határidők meghosszabbításának
megtagadását a nyilvánvaló értékelési hibához hasonlónak tekinti (a fenti 86. pontban hivatkozott, Industrias Químicas del
Vallés kontra Bizottság ügyben hozott ítélet), másrészről pedig hogy a Bizottság más növényvédő szerek értékelése során élt
ezzel a lehetőséggel. A felperesek e tekintetben a ciflufenamid, a FEN 560 és a flonikamid új hatóanyagokra vonatkozó ideiglenes
engedélyek tagállamok által történő meghosszabbításának engedélyezéséről szóló, 2008. április 29‑i 2008/353/EK bizottsági
határozatra (HL L 117., 45. o.) utalnak.
Márpedig – a felperesek szerint – úgy tűnik, hogy a vizsgálatnak a trifluralin értékelése tekintetében meglévő relevanciája
egyértelműen bebizonyosodott, mivel az azt vizsgáló referens tagállam arra a következtetésre jutott, hogy az abban szereplő
további adatok választ jelentenek az értékelési eljárás során felmerült aggályokra.
A felperesek ezen túlmenően úgy vélik, hogy a Bizottságnak azért is meg kellett volna hosszabbítania a határidőket, mert a
TC‑NES alcsoportot bízta meg a hatóanyag POP‑kritériumok tekintetében történő vizsgálatával azért, hogy a bejelentők számára
lehetővé váljon az e vizsgálat során esetlegesen kifejtett aggályokra való válaszadás, és – adott esetben – az e vizsgálat
szempontjából releváns adatok és vizsgálatok benyújtása.
A felperesek úgy vélik, hogy a Bizottság ily módon nem tett eleget az annak biztosítását szolgáló, megfelelő eljárási garanciák
életbeléptetésére irányuló kötelezettségének, hogy a felperesek előterjeszthessék észrevételeiket, és bejelentői minőségükben
megvédhessék magukat.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 451/2000 rendelet 6. cikkének (1) és (3) bekezdése előírja, hogy a bejelentőknek minden egyes
meghatározott hatóanyag esetében be kell nyújtaniuk a referens tagállam kijelölt hatóságának azt a teljes dossziét, amely
ténylegesen tartalmazza a (2) bekezdés c) pontjában előírt valamennyi információra vonatkozó egyes kísérleti és vizsgálati
jelentéseket, illetve – amennyiben munka van folyamatban – a 2. cikk c) pontjában említett jegyzőkönyveket és vállalásokat.
A 451/2000 rendelet 6. cikke (2) bekezdésének c) pontjában szereplő információk a következők:
–        az irányelv II. mellékletének minden egyes pontja esetében a vizsgálatok és kísérletek összefoglalása és eredményei, valamint
a kísérleteket lefolytató személy vagy intézet neve;
–        ugyanez az információ az irányelv III. mellékletének egyes pontjai esetében, az irányelv 5. cikkében említett kritériumokra
vonatkozó értékelés egy vagy több olyan készítmény esetében, amely reprezentatív a 6. cikk (2) bekezdésének b) albekezdésében
említett felhasználások tekintetében;
–        a még nem teljesen elvégzett vizsgálatoknál annak a bizonyítása, hogy ezeket a vizsgálatokat legkésőbb három hónappal a rendelet
hatálybalépését követően megrendelték, és azokat legkésőbb a 6. cikkben említett dossziék referens tagállamnak történő benyújtására
vonatkozó határidőt követő 12 hónapon belül benyújtják.
Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy a 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése akként rendelkezik, hogy – a 91/414
irányelv 7. cikkének sérelme nélkül – új vizsgálatok benyújtását nem fogadják el. A referens tagállam az EÉBH hozzájárulásával
azonban felkérheti a bejelentőket, hogy meghatározott határidőn belül nyújtsanak be olyan további adatokat, amelyek a referens
tagállam vagy az EÉBH szerint a dosszié tisztázásához szükségesek.
Következésképpen a további adatok közlésének mindössze a bejelentők által benyújtandó teljes dossziéban már ismertetett információk
pontosítása képezheti tárgyát.
Az új vizsgálatok benyújtása – ami kizárt – tehát e rendelkezés értelmében nem hasonló a további adatok közléséhez, ami viszont
lehetséges.
További vizsgálat – mint olyan – benyújtása csak akkor lehetséges, ha az a teljes dosszié benyújtásakor már folyamatban volt,
ha annak közlését az említett dosszié benyújtásakor bejelentették, valamint ha azt legkésőbb az e dosszié benyújtását követő
egy éven belül továbbították.
Következésképpen a teljes dosszié benyújtása után csak a további adatokra vonatkozó kérelem megengedett, és csak akkor, ha
e kérelemmel összefüggésben tiszteletben tartják a 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdésében előírt feltételeket, amely
lényegében azt mondja ki, hogy a kérelmet a referens tagállam az EÉBH hozzájárulásával bocsátja ki, valamint hogy a kérelem
meghatározza azt a határidőt, amelyen belül ezeket az adatokat közölni kell.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben e feltételek egyike sem teljesül.
Természetesen nem vitatott, hogy az EPCO szakértői az EPCO 2004. június 22‑i ülésén rámutattak arra, hogy a hatóanyagnak a
halak tekintetében fennálló krónikus toxicitására vonatkozóan további vizsgálatokkal kell rendelkezni, amire az EÉBH szakvéleményében
emlékeztetett („[a] bejelentő köteles a különböző expozíciós időtartamokat magukban foglaló és – legérzékenyebb halfajként –
a fürgecselle
(pimephales promelas)
alkalmazásával végzett expozíciós vizsgálatokat benyújtani”), valamint hogy ezt az információt a referens tagállam 2004.
október 6‑i elektronikus levelében a bejelentők tudomására hozta.
Ez az elektronikus levél azonban nem foglalja magában azt, hogy a 451/2000 rendelet szerinti, további adatok iránti kérelemmel
fordultak a bejelentőkhöz, amint ők azt állítják.
Először is, az EPCO, a referens tagállam és az EÉBH rámutat arra, hogy további vizsgálatokkal kell rendelkezni. Az EPCO jegyzőkönyve,
a referens tagállam elektronikus levele, valamint az EÉBH szakvéleménye alapján tehát ki lehet zárni azt az elgondolást, hogy
a bejelentőktől a dosszié egyértelművé tételére vonatkozó további adatokat kértek.
Egyébiránt meg kell állapítani, hogy maguk a felperesek állítják azt, hogy a bejelentők által 2006. május 17‑én bejelentett
munkák valóban új vizsgálatot képeznek.
Másodszor, még annak feltételezése esetére is, hogy a további vizsgálatokkal való rendelkezés szükségessége további adatok
iránti kérelemnek minősülhetne, meg kell állapítani, hogy a dosszié nem tartalmaz semmiféle arra utaló jelet, hogy az EÉBH
az ehhez hasonló kérelemre vonatkozóan egyetértését jelezte volna. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy következésképpen
az EPCO – az EÉBH szakvéleményének kidolgozása céljából különleges értékelési munkát végző szakértői csoport – nem azonos
az EÉBH‑val, ekként pedig részvételére az EÉBH kifejezett jóváhagyása nélkül nem kerülhet sor.
Harmadszor meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben semmilyen határidőt nem írtak elő az EPCO, majd pedig a referens tagállam
által említett vizsgálatok benyújtására.
Márpedig – a felperesek állításával ellentétben – a határidőnek ez a hiánya arra utaló további jelzés, amely alapján úgy lehet
vélni, hogy nem kértek további adatokat.
Ha ugyanis – elmaradása okán – semmilyen határidőt nem írnak elő további adatok benyújtására, a bejelentők a szakértői értékelési
eljárást meghatározatlan ideig elnyújthatják, ekként pedig indokolatlanul késleltetik a szakvélemény EÉBH általi elfogadását.
Következésképpen nincs olyan tényező, amely alapján úgy lehetne vélni, hogy további adatokra vonatkozó, az alkalmazandó rendelkezéseknek
megfelelő kérelmet közöltek volna a bejelentőkkel.
A felperesek által állításaik alátámasztására előterjesztett ténybeli elemek viszont azt sugallják, hogy az EPCO és a referens
tagállam, majd pedig az EÉBH megállapította, és jelezte is a bejelentőknek, hogy a hatóanyag ártalmatlanságának értékeléséhez
még új vizsgálatokra van szükség, miközben teljes mértékben tudatában voltak annak, hogy az eljárásnak ebben a szakaszában
ilyen vizsgálatokat már nem fognak tudni közölni.
Ezt az értékelést az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság jogalkotási munkacsoportja 2007. március 15–16‑i
ülésének jegyzőkönyve is megerősíti, amelybe a referens tagállam Görög Köztársaság olyan nyilatkozat felvételét kérte, amelynek
értelmében kész arra, hogy a trifluralin felvételének megtagadására irányuló javaslat mellett szavazzon azért, hogy a bejelentők
kihasználhassák a következő 18 hónapot arra, hogy hivatalosan benyújthassák a halakra vonatkozó vizsgálatot, valamint hogy
– referens tagállamként – lehetővé váljon számára annak hivatalos értékelése.
Végül, negyedszer, a teljesség kedvéért meg kell jegyezni, hogy a felperesek soha nem állították azt, hogy a referens tagállamnak
2006. május 17‑én továbbított vizsgálatot a bejelentők – a 451/2000 rendelet 6. cikke (2) bekezdése c) pontjának megfelelően –
teljes dossziéjuk közlésekor nyújtották volna be.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy új vizsgálatra irányuló semmiféle kérelemmel nem fordultak a bejelentőkhöz.
Következésképpen nem lehet a Bizottság terhére róni, hogy megtagadta a bejelentők által 2006 májusában közölt vizsgálat figyelembevételét.
A bizalomvédelem elvének megsértésére alapított kifogás vizsgálatára a hatodik jogalappal összefüggésben kerül sor.
Mivel a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot, és nyilvánvaló értékelési hibát sem vétett, a második jogalap első részét
el kell utasítani.
A felperesek azon kifogását illetően, amelyre második jogalapjuk második részével összefüggésben hivatkoznak, és amely szerint
a kért vizsgálat figyelembevétele céljából a határidőket meg kellett volna hosszabbítani, meg kell állapítani, hogy az megalapozatlan,
mivel a bejelentőkhöz semmiféle ilyen irányú kérelemmel nem fordultak.
Ezen túlmenően emlékeztetni kell arra, hogy az EÉBH értékeléssel foglalkozó munkacsoportjának 2004. január 15‑i ülésén többek
között azt állapították meg, hogy szükség van különböző adatokra és vizsgálatokra, köztük az olajos magvak anyagcsere‑vizsgálatára
is. Ez a vizsgálat nem azonos a felperesek által 2006 májusában benyújtottal. Márpedig 2004. március 3‑án a bejelentő vállalkozás
egyik képviselője elektronikus levélben fordult az EÉBH‑hez, amelyben többek között azt kérte, hogy pontosítsák azt az határidőt,
amelyen belül ezt a vizsgálatot be kell nyújtani. Az EÉBH 2004. március 5‑én válaszolt erre az elektronikus levélre, és jelezte
egyrészről azt, hogy a bejelentő vállalkozás feladata ezt a vizsgálatot benyújtani, illetve jelezni, hogy mikor tudja azt
benyújtani, másrészről pedig azt, hogy a szakértői értékelés továbbra is a 91/414 irányelv 8. cikkének (2) bekezdésében említett
munkaprogram harmadik szakaszának végrehajtásáról szóló további részletes szabályok megállapításáról és a 451/2000 rendelet
módosításáról szóló, 2002. augusztus 14‑i 1490/2002/EK bizottsági rendeletben (HL L 224., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás
3. fejezet, 36. kötet, 524. o.) előírt határidők tiszteletben tartásával folyik.
Következésképpen a felpereseket akkor egyértelműen tájékoztatták arról, hogy semmilyen további határidőt nem biztosítanak
számukra dossziéjuk kiegészítésére, és meg kell állapítani, hogy továbbra sem tudják bizonyítani, hogy a halak tekintetében
fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálatot illetően ezzel ellentétes értelmű, kifejezett, pontos ígéreteket kaptak
volna.
Mivel a Bizottság nem alkalmazta tévesen a jogot és nyilvánvaló értékelési hibát sem vétett azzal, hogy megtagadta az eljárási
határidők azzal a céllal történő meghosszabbítását, hogy a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásról szóló vizsgálatot
figyelembe lehessen venni, a második jogalap második részét is el kell utasítani.
A második jogalap negyedik részével összefüggésben kerül sor az arra alapított kifogás vizsgálatára, hogy a Bizottságnak meg
kellett volna hosszabbítania a határidőket, mivel a trifluralint a POP‑kritériumok tekintetében értékelte.
A védelemhez való jog megsértésére alapított kifogás vizsgálatára a hatodik jogalap második részével összefüggésben kerül
sor.
A második jogalap azon nyilvánvaló értékelési hibára alapított harmadik részéről, hogy a Bizottság megállapításait semmilyen
tudományos bizonyíték nem támasztja alá
A felperesek szerint a 91/414 irányelv szerinti kockázatértékeléssel összefüggésben értelmetlen a Bizottság által tett és
a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében tükröződő azon megállapítás, hogy a trifluralin nagy krónikus toxicitású
a vízi élőlényekre nézve. A felperesek szerint ugyanis a kockázatértékelés a döntő annak meghatározása céljából, hogy – a
megállapított különös veszély ellenére – ez a kockázat elfogadható‑e valamely meghatározott felhasználás tekintetében. Márpedig
a felperesek által benyújtott, a krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálat egyértelművé tette, hogy a kockázat elfogadható,
amit a referens tagállam elismert.
Az EÉBH ugyanerre a következtetésre jutott, mivel úgy vélte, hogy a trifluralin – bizonyos feltételek tiszteletben tartása
mellett – megfelel a 91/414 irányelvben előírt biztonsági követelményeknek. Az EÉBH ugyanis úgy vélte, hogy a halak tekintetében
fennálló krónikus toxicitás kockázata megfelelő felhasználási feltételek előírása révén kezelhető, valamint hogy a meghatározott
kockázatok nem képezik akadályát a trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének. Az EÉBH és a referens tagállam
egyaránt arra a következtetésre jutott, hogy a trifluralin elfogadható kockázatot képvisel a talajban való perzisztenciát,
az akkumulációs potenciált, valamint a levegőben való terjedést illetően.
Ezen túlmenően a Németországi Szövetségi Köztársaság további tíz évre engedélyezte a felperesek által forgalmazott, trifluralin
alapú termékeket, elhárítva ezzel az elfogadhatatlan kockázat fennállását.
A felperesek úgy vélik, hogy a megtámadott határozatban megfogalmazott megállapítások tehát veszélyeken, nem pedig kockázatokon
alapulnak, ami alapvető módszertani hiba. Mivel a Bizottság megállapításainak alátámasztására nem létezik semmiféle tudományos
bizonyíték, a Bizottság nyilvánvaló értékelési hibát vétett.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Emlékeztetni kell arra, hogy az EK 152. cikk (1) bekezdése szerint valamennyi közösségi politika és tevékenység meghatározása
és végrehajtása során biztosítani kell az emberi egészségvédelem magas szintjét. A közegészségnek ez a védelme elsőbbséget
élvez a gazdasági megfontolásokkal szemben, mivel olyan jellegű, amely igazolja az egyes gazdasági szereplőket érő hátrányos
gazdasági következményeket, még ha azok jelentős mértékűek is (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑158/03. sz., Industrias
Químicas del Vallés kontra Bizottság ügyben 2005. június 28‑án hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑2425. o.] 134. pontját).
Az elővigyázatosság elve a közösségi jognak az EK 3. cikk p) pontjából, az EK 6. cikkből, az EK 152. cikk (1) bekezdéséből,
az EK 153. cikk (1) és (2) bekezdéséből, valamint az EK 174. cikk (1) és (2) bekezdéséből eredő általános elvét képezi, amely
arra kötelezi az érintett hatóságokat, hogy a releváns szabályozásban a részükre biztosított hatáskörök gyakorlására szolgáló
pontos kereten belül oly módon tegyenek megfelelő intézkedéseket a közegészségre, a biztonságra és a környezetre nézve meglévő,
bizonyos potenciális kockázatok elkerülése céljából, hogy a gazdasági érdekekkel szemben elsőbbséget biztosítanak az említett
érdekek védelmével összefüggő követelményeknek (lásd a Törvényszék T‑74/00., T‑76/00., T‑83/00–T‑85/00., T‑132/00., T‑137/00.
és T‑141/00. sz., Artegodan és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. november 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑4945. o.]
183. és 184. pontját, valamint a T‑392/02. sz., Solvay Pharmaceuticals kontra Tanács ügyben 2003. október 21‑én hozott ítéletének
[EBHT 2003., II‑4555. o.] 133. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A valamely jelenségből eredő, esetlegesen kedvezőtlen hatásokkal szembesülő közösségi intézmény számára a kockázatértékelés
abból áll, hogy a kockázatok tudományos értékelése alapján mérje fel azt, hogy a kockázatok meghaladják‑e a társadalom számára
elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjét. Ily módon annak érdekében, hogy a közösségi intézmények el tudják végezni a kockázatértékelést,
egyrészről rendelkezniük kell a kockázatok tudományos értékelésével, másrészről pedig meg kell határozniuk a társadalom számára
elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjét (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑13/99. sz., Pfizer Animal Health kontra
Tanács ügyben 2002. szeptember 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3305. o.] 145. pontját, valamint a T‑70/99. sz., Alpharma
kontra Tanács ügyben 2002. szeptember 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑3495. o.] 162. pontját).
A kockázatok tudományos értékelése olyan tudományos eljárás, amely köztudottan abból áll, hogy – amennyire csak lehetséges –
meghatározzon és jellemezzen valamely veszélyt, értékelje a kitettséget, és jellemezze a kockázatot (a fenti 145. pontban
hivatkozott, Pfizer Animal Health kontra Tanács ügyben hozott ítélet 156. pontja, valamint a fenti 145. pontban hivatkozott,
Alpharma kontra Tanács ügyben hozott ítélet 169. pontja).
Ezzel összefüggésben a „kockázat” fogalma ezért a valószínűség azon fokára utal, hogy bizonyos intézkedések vagy bizonyos
gyakorlatok alkalmazása a jogrend által védett javakra kedvezőtlen hatással jár. A „veszély” fogalmát – mint olyat – általában
tágabb értelemben használják, és minden olyan termék vagy eljárás leírására szolgál, amely az emberi egészségre kedvezőtlen
hatást gyakorolhat (lásd ebben az értelemben a fenti 145. pontban hivatkozott, Pfizer Animal Health kontra Tanács ügyben hozott
ítélet 147. pontját).
A társadalom számára elfogadhatatlannak ítélt kockázat szintjének – az alkalmazandó jogszabályok tiszteletben tartása révén
történő – meghatározása az olyan politikai döntésekkel megbízott közösségi intézmények feladata, mint amilyen a társadalom
számára megfelelő védelmi szint meghatározása. Ezek azok az intézmények, amelyeknek meg kell határozniuk az emberi egészségre
gyakorolt kedvezőtlen hatások és ezen esetleges hatások súlyossága valószínűségének azon kritikus küszöbét, amely véleményük
szerint már nem elfogadható a társadalom számára, és amely – meghaladása esetén – a fennálló tudományos bizonytalanság ellenére
az emberi egészség védelme érdekében megelőző intézkedések alkalmazását teszi szükségessé (lásd ebben az értelemben a Bíróság
C‑473/98. sz. Toolex‑ügyben 2000. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑5681. o.] 45. pontját, valamint a fenti 145. pontban
hivatkozott, Pfizer Animal Health kontra Tanács ügyben hozott ítélet 150. és 151. pontját).
E kockázati szint meghatározásakor a közösségi intézmények – az EK 152. cikk (1) bekezdésének első albekezdése alapján – kötelesek
biztosítani az emberi egészségvédelem magas szintjét. Ahhoz, hogy ez a magas szintű védelem összeegyeztethető legyen ezzel
a rendelkezéssel, nem szükséges, hogy az technikailag a legmagasabb szintű legyen (a Bíróság C‑284/95. sz. Safety Hi‑Tech
ügyben 1998. július 14‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑4301. o.] 49. pontja).
Emlékeztetni kell arra, hogy a 91/414 irányelv célja – amint az az ötödik, hatodik és kilencedik preambulumbekezdéséből kitűnik –
a növényvédő szerek Közösségen belüli kereskedelmében fennálló akadályok megszüntetése az emberek és állatok egészségének,
valamint a környezetnek a magas szintű védelme mellett. E körben a Bizottság széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik a reá
ruházott célok hatékony megvalósítása érdekében, és tekintettel az általa elvégzendő összetett technikai értékelésekre (lásd
a fenti 86. pontban hivatkozott, Industrias Químicas del Vallés kontra Bizottság ügyben 2007. július 18‑án hozott ítélet 74.
és 75. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Ez a széles mérlegelési jogkör és ezek az összetett értékelések magukban foglalják azt, hogy a Bizottság által elvégzett mérlegelés
megalapozottsága bírósági felülvizsgálatának annak vizsgálatára kell korlátozódnia, hogy a közösségi intézmények hatásköreinek
gyakorlása nem volt‑e nyilvánvalóan hibás, vagy nem követtek‑e el hatáskörrel való visszaélést, illetve hogy e hatóságok nem
lépték‑e nyilvánvalóan túl a mérlegelési jogkörük határait (a Bíróság C‑236/01. sz., Monsanto Agricoltura Italia és társai
ügyben 2003. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑8105. o.] 135. pontja, valamint a C‑425/08. sz. Enviro Tech [Europe]
ügyben 2009. október 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., I‑10035. o.] 47. pontja).
A nyilvánvaló értékelési hiba fennállásának közösségi bíróság általi értékelését illetően pontosítani kell, hogy annak megállapításához,
hogy a Bizottság elkövetett‑e a tények mérlegelésekor olyan nyilvánvaló hibát, amely indokolttá tenné a megtámadott határozat
megsemmisítését, a felperes által felhozott bizonyítékoknak elégségesnek kell lenniük ahhoz, hogy a szóban forgó határozatban
elfogadott tények értékelését hihetőségétől megfosszák (a Törvényszék T‑380/94. sz., AIUFFASS és AKT kontra Bizottság ügyben
1996. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑2169. o.] 59. pontja, valamint a T‑308/00. sz., Salzgitter kontra Bizottság
ügyben 2004. július 1‑jén hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1933. o.] 138. pontja). A hihetőség e felülvizsgálatára is figyelemmel,
a Törvényszéknek nem feladata az, hogy az összetett tényekre vonatkozó megállapításaival helyettesítse a határozatot kibocsátó
intézmény megállapításait (a fenti 151. pontban hivatkozott Enviro Tech [Europe] ügyben hozott ítélet 47. pontja).
A bírósági felülvizsgálat fent felhozott korlátai azonban nem érintik a felhozott bizonyítékok tárgyi valószerűségének, megbízhatóságának
és következetességének vizsgálatára, valamint az annak ellenőrzésére irányuló feladatát, hogy a bizonyítékok képezik-e annak
összességét az adott összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő valamennyi adatot, valamint hogy e bizonyítékok alátámasztják‑e
a belőlük levont következtetéseket (a Bíróság C‑525/04. P. sz., Spanyolország kontra Lenzing ügyben 2007. november 22‑én hozott
ítéletének [EBHT 2007., I‑9947. o.] 57. pontja, valamint a C‑405/07. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2008. november
6‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑8301. o.] 55. pontja).
Ezenkívül meg kell jegyezni, hogy ha valamely közösségi intézmény széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, akkor a közigazgatási
eljárásban a közösségi jogrend által biztosított garanciák tiszteletben tartásának ellenőrzése alapvető fontosságú. A Bíróság
így kifejtette, hogy e garanciák között szerepel az adott eset valamennyi lényegi elemének a hatáskörrel rendelkező intézmény
által elvégzendő gondos és pártatlan vizsgálatára, valamint a határozatának megfelelő indokolására vonatkozó kötelezettség
(a Bíróság C‑269/90. sz. Technische Universität München ügyben 1991. november 21‑én hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑5469. o.]
14. pontja, a C‑258/90. és C‑259/90. sz., Pesquerias De Bermeo és Naviera Laida kontra Bizottság egyesített ügyekben 1992.
május 7‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., I‑2901. o.] 26. pontja, valamint a fenti 153. pontban hivatkozott Spanyolország
kontra Lenzing ügyben hozott ítéletének 58. pontja és a fenti 153. pontban hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott
ítéletének 56. pontja).
A jelen ügyben elsősorban azt kell megállapítani, hogy az EÉBH szakvéleménye a kockázatelemzést különböző állatfajokra és
makroorganizmusokra vonatkozóan végzi el (5. szakasz: kockázatok a szárazföldi gerincesekre, a vízi élőlényekre, méhekre,
más ízeltlábú fajokra, földigilisztára, a hatóanyag által nem célzott, a talajban lévő makroorganizmusokra, a hatóanyag által
nem célzott, a talajban lévő mikroorganizmusokra, a hatóanyag által nem célzott, a talajban lévő egyéb szervezetekre, valamint
a szennyvízkezelés biológiai módszereire), megállapítja, hogy a trifluralint a talaj nagymértékben elnyeli, valamint hogy
azt szilárdnak kell minősíteni, biológiailag nem könnyen lebontható, magas fokú illékonysága lehetővé teszi, hogy az anyag
jelen legyen a levegőben, és ott terjedjen, valamint hangsúlyozza a vízi élőlények tekintetében fennálló magas fokú kockázatot
(lásd a szakvélemény összefoglalásának 3. oldalát, valamint – különösen az utóbbi problémakört illetően – az 5.4. szakaszt
és a szakvélemény következtetését). Végül az EÉBH intézkedéseket javasol az azonosított kockázatok kezelése céljából a trifluralinnak
a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételére vonatkozó határozat esetére (a vélemény „Ajánlások” című része).
Az EÉBH szakvéleményéből tehát az következik, hogy az nyilvánvalóan a trifluralin által jelentett kockázatok értékelésén alapul,
nem csupán az általa jelentett veszélyeken.
Ezen túlmenően a vélemény megcáfolja a felperesek azon állításait is, amelyek értelmében a trifluralin – a talajban való perzisztenciáját,
valamint akkumulációs potenciálját és levegőben való terjedését illetően – elfogadható kockázatot jelent.
Egyebekben az, hogy az EÉBH – a 451/2000 rendelet 8. cikke (7) bekezdése rendelkezéseinek megfelelően – az értékelési eljárás
során nyilvánvalóvá vált kockázatok kezelését lehetővé tevő bizonyos mechanizmusokat irányzott elő arra az esetre, ha a Bizottság
a hatóanyag engedélyezése mellett döntene, semmilyen módon nem eredményezi azt, hogy úgy kellene vélni, hogy az EÉBH a trifluralinnak
a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételét ajánlotta volna (lásd a fenti 91. és 92. pontot). Ezen túlmenően emlékeztetni
kell arra, hogy az EÉBH szakvéleménye nem köti a Bizottságot (lásd a fenti 87. és 88. pontot), valamint hogy a Bizottság széles
mérlegelési jogkörrel rendelkezik a számára meghatározott célok hatékony megvalósítása érdekében, és tekintettel az általa
elvégzendő összetett műszaki értékelésekre (lásd a fenti 86. pontot). A Bizottság tehát jogszerűen határozhatott úgy, hogy
– az EÉBH által leírt kockázatok mérséklésére irányuló lehetőségek ellenére – az ehhez hasonló kockázat igazolja a trifluralin
91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételének megtagadását.
Egyebekben meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat az EÉBH által azonosított kockázatokon alapul. Emlékeztetni kell
ugyanis arra, hogy a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdése a következőket pontosítja:
„(5) E hatóanyag értékelése során több aggály is felmerült. A trifluralin nagy toxicitású a vízi szervezetekre, különösen
a halakra nézve. Emellett a talajban nagyon perzisztens és biológiailag nem könnyen lebomló anyag. Hajlandóságot mutat ezenkívül
az akkumulációra is. Jelentősen túllépi ugyanis a 91/414[...] irányelvben a vízi szervezetekre vonatkozóan meghatározott maximális
biokoncentrációs tényezőt (BCF), ami azt jelzi, hogy az ilyen szervezeteknél bioakkumuláció léphet fel. Jelentős illékonysága
miatt nem lehet kizárni a levegőn keresztül történő terjedést sem, és gyors fotokémiai lebomlása ellenére a monitoringprogramok
kimutatták, hogy az anyag az alkalmazás helyétől eltérő helyeken jelent meg. Ezek az aggályok nyilvánvalóvá teszik [helyesen:
Ezen aggályok vizsgálata nyilvánvalóvá teszi], hogy a trifluralin nem felel meg a 91/414[...] irányelv I. mellékletébe történő
felvétel követelményeinek.”
A megtámadott határozat tehát nem kizárólag a trifluralin jelentette veszélyek elemzésén, hanem valójában a kockázatok elemzésén,
azaz azon kedvezőtlen hatások valószínűségi fokának elemzésén alapul, amelyek a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvételéből a jogrend által védett javakra nézve keletkeznének.
Következésképpen el kell utasítani a felperesek érvelését, akik – anélkül, hogy állításaik alátámasztására egyéb bizonyítékokat
előterjesztenének – annak előadására szorítkoznak, hogy a Bizottság a megtámadott határozatot a veszélyekre, és nem a kockázatokra
alapozta.
Másodsorban a felperesek nem hivatkozhatnak érvényesen arra, hogy a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozóan
általuk benyújtott vizsgálat módosíthatta volna a kockázatok Bizottság által elvégzett értékelését, amennyiben ez utóbbi hozzájárult
volna annak figyelembevételéhez.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy – amellett, hogy a vizsgálatot késedelmesen közölték a Bizottsággal – az semmi esetre sem
nyújtott választ a korábban azonosított kockázatokra, és különösen a trifluralin talajban való perzisztenciájára, biológiailag
nehezen lebomló természetére, akkumulációs potenciáljára, valamint levegőben való terjedésének kockázataira vonatkozóan.
Harmadsorban a német hatóságok által megadott engedélyt illetően, az engedély – még akkor is, ha ugyanazokon a kritériumokon
és ugyanazokon a mérlegelési tényezőkön alapul – nem sértheti a közösségi hatóságok által hozott határozatot. E tekintetben
helytállónak tűnik a Bizottság azon érvelése, amely szerint a szakértői értékelés a közösségi szinten elvégzett értékelést
jellemzi, a nemzeti szinten elvégzett értékelés esetében pedig nem ez a helyzet.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a felperesek nem terjesztettek elő semmiféle olyan tényezőt, amely alapján meg
lehetne állapítani a trifluralin által hordozott kockázatok értékelése tekintetében a Bizottság által vétett nyilvánvaló értékelési
hiba fennállását.
Következésképpen a második jogalap harmadik részét el kell utasítani.
Egyrészről a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésével kapcsolatos jogellenességi kifogásról, másrészről pedig a második
jogalap arra alapított negyedik részéről, hogy a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel a trifluralinnak a 850/2004 rendelet
tekintetében történő értékelésére, és hogy ezenfelül az ugyanezen rendeletben megállapított kritériumok alkalmazása során
értékelési hibát vétett
A felperesek által a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésére vonatkozóan felhozott jogellenességi kifogás alátámasztására
lényegében azt adják elő, hogy ez a rendelkezés módosította jogaikat, és megsértette a jogos bizalmat, amelyre a Bizottsággal
szemben hivatkozhatnának. A felperesek előadják, hogy a Bizottság tulajdonképpen jogellenesen alkalmazta visszaható hatállyal
ezt a rendeletet, és jogellenesen vetette a trifluralin folyamatban lévő vizsgálatát a Stockholmi Egyezmény D. mellékletében
meghatározott POP‑kritériumok alá.
A felperesek előadják, hogy következésképpen egyáltalán nem igazolt az, hogy a Bizottság a megtámadott határozat meghozatalához
– a 91/414 irányelvben előírt kritériumoktól eltérve és valamely, hivatalosan még meg nem állapított eljárást alkalmazva –
a 850/2004 rendeletre, illetve a Stockholmi Egyezmény D. mellékletében megfogalmazott kritériumokra hivatkozott.
A felperesek hozzáfűzik, hogy a POP vizsgálat keretében előírt kritérium, a nagy távolságra való átvitel tekintetében meglévő
kockázat olyan kritérium, amelyet a 91/414 irányelv alapján végzett értékelés keretében nem írnak elő.
A felperesek egyebekben azzal érvelnek, hogy a Bizottság azért nyitotta meg újból az értékelési eljárást, hogy a trifluralint
a POP‑kritériumok tekintetében elemezze, valamint hogy – mivel semmilyen jogalap nem volt arra, hogy a 91/414 irányelvben
előírt értékelés keretében ekként eljárjon – a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel arra, hogy ily módon járjon el, következésképpen
pedig hatáskörrel való visszaélést követett el.
A második jogalap másodlagosan előterjesztett negyedik részét illetően a felperesek azzal érvelnek, hogy amennyiben a 850/2004
rendeletet kell alkalmazni, a Bizottság ez esetben is figyelmen kívül hagyta a „veszély” és a „kockázat” fogalmai közötti
különbséget. A TC‑NES alcsoport ugyanis igen rövid időszak után zárta le vizsgálatát, és jutott arra a következtetésre, hogy
a trifluralin esetében teljesülnek a POP‑kritériumok. A felperesek szerint a Bizottság – a kockázatértékelés elvégzésének
mellőzésével – ily módon megelégedett a trifluralin veszélyességének puszta vizsgálatával.
A felperesek azzal érvelnek, hogy a Bizottság – mivel ily módon nem teljesítette az annak értékelésére irányuló kötelezettségét,
hogy a trifluralin állítólagos POP‑tulajdonságaira tekintettel a feltételezett veszélyek elfogadhatatlan kockázatot eredményeznek‑e,
azaz mivel figyelmen kívül hagyta a kockázatok és a veszélyek közötti különbséget – megsértette a 91/414 irányelvet és a közösségi
ítélkezési gyakorlatot is. Véleményük szerint ebből az következik, hogy a megtámadott határozat alapvető módszertani hibán
alapul, és hogy az – következésképpen – nyilvánvaló értékelési hibát tartalmaz.
A felperesek végül lényegében azzal érvelnek, hogy a Bizottságnak meg kellett volna hosszabbítania a határidőket azért, hogy
reagálhassanak a TC‑NES alcsoport aggályaira, valamint hogy a Bizottság – mivel ezt nem tette meg – megsértette védelemhez
való jogukat.
A Bizottság vitatja ezt az érvelést.
Meg kell állapítani, hogy a 850/2004 rendelet a 91/414 irányelvben és a 451/2000 rendeletben bevezetett rendszertől független
értékelési rendszert hoz létre.
A Bizottság természetesen nem vitatja, hogy sor került a trifluralin POP‑kritériumok tekintetében történő – legalábbis tömör –
értékelésére.
Az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2006. január 26–27‑i és 2006. április 3–4‑i üléseinek jegyzőkönyveiből
azonban kitűnik, hogy ezt a vizsgálatot nem a trifluralin 91/414 irányelv tekintetében történő értékelése keretében, hanem
egy olyan párhuzamos vizsgálat keretében végezték el, amelyről különösen a Bizottság úgy vélte, hogy nem lehet hatással a
folyamatban lévő eljárásra.
Ezenfelül meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat nem a hatóanyagnak a 850/2004 rendelet kritériumai tekintetében
elvégzett értékelésén, hanem kizárólag a hatóanyagnak a 91/414 irányelv kritériumai tekintetében elvégzett értékelésén alapul,
amint azt a megtámadott határozat (4)–(7) preambulumbekezdése igazolja.
E tekintetben nem lehet sikeres a felperesek azon érvelése, amely szerint a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében
említett, talajban való perzisztenciának, a hatóanyag biológiai lebonthatóságának, a bioakkumulációnak, valamint a hatóanyag
levegőben való terjedésének kritériumai valójában azt bizonyítják, hogy a hatóanyagot annak POP‑tulajdonságai miatt nem engedélyezték.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy a 91/414 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének c) pontja értelmében valamely hatóanyagnak az
I. mellékletbe való felvételekor különösen – ahol jelentősége van – a hatóanyag sorsára és környezetben való eloszlására vonatkozó
becsléseket kell figyelembe venni.
Ezen túlmenően, a 91/414 irányelv II. melléklete A. részének 7. pontja kifejezetten a hatóanyag környezetbeli sorsára és viselkedésére
vonatkozik, továbbá a hatóanyag talajbeli, vízbeli és levegőbeli sorsával és viselkedésével, valamint a hatóanyag bioakkumulációjával
és biológiai lebonthatóságával foglalkozik.
Következésképpen a hatóanyag e kritériumok tekintetében történő értékelésére szükség van ahhoz, hogy valamely hatóanyagot
fel lehessen venni az irányelv I. mellékletébe.
Következésképpen el kell utasítani a felperesek azon érvelését, amely szerint a megtámadott határozat alapjául a trifluralinnak
a 850/2004 rendelet tekintetében történő értékelése szolgált.
Mindebből az következik, hogy a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdését illetően felhozott jogellenességi kifogás – még
megalapozottságának feltételezése mellett is – hatástalan, és azt el kell utasítani.
Ugyanez érvényes a második jogalap arra alapított negyedik részére is, hogy a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel a trifluralin
850/2004 rendelet tekintetében történő értékelésére, amelyet – mint hatástalant – szintén el kell utasítani.
Ugyanez érvényes a 850/2004 rendelet értékelési kritériumainak alkalmazásakor vétett nyilvánvaló értékelési hibára alapított
kifogásra, valamint ezzel összefüggésben a védelemhez való jog megsértésére alapított kifogásra is, mivel nem az említett
értékelés képezi a megtámadott határozat alapját.
Az arra alapított harmadik jogalapról, hogy a megtámadott határozatot nem az alkalmazandó jogalkotási eljárásnak megfelelően
fogadták el, ekként pedig sérti az EK 5. cikket és 7. cikket, valamint a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdését és a
komitológiai határozat 5. cikkét
A felperesek lényegében előadják, hogy a Bizottság az EÉBH jelentését – annak kézhezvételétől számított hat hónapon belül,
azaz a jelen ügyben 2005. szeptember 13‑ig – köteles benyújtani az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottságnak,
a hatóanyagnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvtervezettel vagy a piacról való kivonásról
szóló határozattervezettel együtt. A felperesek úgy vélik, hogy a Bizottság e tekintetben semmiféle mérlegelési jogkörrel
nem rendelkezik.
Márpedig a Bizottság nem teljesítette az irányelv‑ vagy határozattervezet előírt határidőn belüli előterjesztésére irányuló
kötelezettségét.
A Bizottság egyébként nem terjesztette szavazásra irányelvre irányuló javaslatát sem az Élelmiszerlánc- és Állategészségügyi
Állandó Bizottság 2005. július 14–15‑i ülésén, sem pedig az Élelmiszerlánc- és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2005. szeptember
22–23‑i ülésén. Ezután több alkalommal is – 2006 júliusában, szeptemberében és novemberében, majd pedig 2007 januárjában –
így járt el.
A felperesek lényegében úgy vélik, hogy a Bizottság ily módon megsértette a komitológiai határozatban előírt eljárást. Ha
ugyanis az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság nem ért egyet a Bizottság javaslatával, úgy az javaslatot
köteles a Tanács elé terjeszteni. A Bizottság – azzal, hogy így járt el – megakadályozta, hogy a Tanács ellássa a jogalkotási
munkában betöltendő szerepét, és túllépte a felhatalmazáson alapuló jogkörök hatályát, megsértve ezzel az EK 5.cikket és EK 7. cikket,
valamint a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdését.
A Bizottság vitatja ezt az érvelést.
A 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdése értelmében a Bizottság – legkésőbb hat hónappal az EÉBH véleményének beérkezése
után – áttekintő jelentéstervezetet nyújt be. A végleges áttekintő jelentés alapján a bizottságnak benyújt a hatóanyagnak
az irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvtervezetet, adott esetben meghatározva e felvétel feltételeit,
beleértve annak határidejét, vagy a 91/414 irányelv 8. cikke (2) bekezdése negyedik albekezdésének megfelelően a hatóanyagot
tartalmazó növényvédő szerekkel kapcsolatos engedély visszavonásáról, ekként pedig a hatóanyag említett irányelv I. mellékletébe
való felvételének megtagadásáról szóló, a tagállamoknak címzett, indokolással ellátott határozattervezetet.
A 451/2000 rendelet 8. cikkének (9) bekezdése előírja, hogy amennyiben a Bizottság a (8) bekezdéssel összhangban irányelvtervezetet
vagy határozattervezetet nyújt be, akkor azzal egyidejűleg végleges áttekintő jelentés formájában benyújtja a bizottság vizsgálatának
következtetéseit is, amit fel kell jegyezni az ülés összefoglaló jegyzőkönyvében.
Meg kell tehát állapítani, hogy a 451/2000 rendelet 8. cikke két szakaszt különböztet meg: az áttekintő jelentéstervezet benyújtásának
szakaszát – amelynek az EÉBH véleményének beérkezése után legkésőbb hat hónapon belül sorra kell kerülnie –, valamint a végleges
áttekintő jelentés alapján irányelv‑ vagy határozattervezet benyújtásának szakaszát, amelyre nem vonatkozik e határidő tiszteletben
tartása.
Következésképpen nem lehet helyt adni a felperesek azon érvelésének, amelyben arra hivatkoznak, hogy a Bizottság a bizottság
első ülésekor köteles volt egyidejűleg az áttekintő jelentéstervezetet, valamint a határozat‑ vagy irányelvtervezetet benyújtani.
Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyben az EÉBH szakvéleményét 2005. március 14‑én fogadták el.
Nem vitatott, hogy az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság jogalkotási munkacsoportjában a Bizottságnak
a trifluralin 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvére irányuló javaslat előzetes tervére vonatkozó
első eszmecserére annak 2005. július 14–15‑i ülésén került sor.
Az sem vitatott, hogy (a 2005. június 21‑i dokumentumban szereplővel azonos hivatkozást tartalmazó) irányelvre irányuló javaslat
előzetes terve és a 2005. szeptember 15‑i keltezésű előzetes áttekintő jelentéstervezet – amelyeket tehát a Bizottság láthatóan
a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) és (9) bekezdésében előírt hat hónapos határidőn belül fogadott el – szerepelt a jogalkotási
munkacsoport Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság 2005. szeptember 22–23‑i ülésének keretében megtartott
ülésének napirendjén.
A Bizottság jelzi, hogy nem tartotta tiszteletben az áttekintő jelentéstervezet benyújtására vonatkozó hat hónapos határidőt,
valamint hogy e dokumentumnak csupán az értékelés keretében felhasznált vizsgálatok listáját tartalmazó mellékletét nyújtották
be a jogalkotási munkacsoport ezen ülésén. A Törvényszék azonban megállapítja, hogy az általa feltett kérdésekre adott válaszokban
a Törvényszék számára mellékletben közölt áttekintő jelentéstervezetet ezen ülést követően módosították, ami alapján azt lehet
gondolni, hogy ez alkalommal ezt a tervezetet is a munkacsoport elé terjesztették.
Mindazonáltal, még akkor is, ha – a Bizottság érvelését követve – úgy kellene vélni, hogy áttekintő jelentéstervezetének előterjesztésekor
a hat hónapos határidő már lejárt, meg kell állapítani, hogy e határidő túllépése – amihez a 451/2000 rendelet semmilyen szankciót
nem rendel – nem érintette a megtámadott határozatban foglaltakat.
Elsősorban arra kell figyelemmel lenni, hogy a komitológiai határozatban előírt eljárás a jogalkotási munkacsoport keretében
2005. július 14–15‑én lezajlott eszmecsere alkalmával indult.
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság és annak jogalkotási munkacsoportja
között a Bizottság által alkalmazni kívánt mesterséges különbségtétel nem releváns a komitológiával, valamint a 451/2000 rendelet
8. cikkének (8) és (9) bekezdésében előírt eljárással kapcsolatos szabályok alkalmazhatóságát illetően, mivel – amint azt
a Bizottság beismerte – a bizottság és a jogalkotási munkacsoport ugyanazokból a személyekből áll.
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy olyan rendelkezés hiányában, amely kifejezetten vagy hallgatólagosan előírná az ügyben
szereplőhöz hasonló eljárási határidő túllépésének következményeit, az ilyen túllépés csak akkor vonhatja maga után azon jogi
aktus teljes vagy részleges megsemmisítését, amelynek az elfogadására irányuló eljárásban irányadó a szóban forgó határidő,
ha bizonyításra került, hogy e feltételezett szabálysértés hiányában ezen jogi aktus tartalma eltérő lehetett volna (lásd
a Törvényszék T‑299/05. sz., Shanghai Excell M & E Enterprise és Shanghai Adeptech Precision kontra Tanács ügyben 2009. március
18‑án hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑565. o.] 138. pontját, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A felperesek e tekintetben lényegében azzal érvelnek, hogy ha a megtámadott határozatot az előírt határidőn belül elfogadták
volna, akkor a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételére vonatkozó döntés született volna, mivel az
EÉBH annak felvételét ajánlotta.
Először is, emlékeztetni kell arra, hogy az EÉBH szakvéleménye nem ajánlotta a trifluralin I. mellékletbe való felvételét
(lásd a fenti 89. és 92. pontot). Következésképpen nem lehet azt állítani, hogy kétségkívül kedvező lett volna a felperesek
számára az a határozat, amelyet el kellett volna fogadni.
Továbbá mindenesetre, a Bizottság eredetileg a felvételt javasolta. Ugyanis csak a bizottság keretében folytatott viták során
módosították a határozatban foglaltakat, amint azzal maguk a felperesek is egyetértenek.
Végül pedig – a felperesek állításával ellentétben – a megtámadott határozat nem vette figyelembe a POP‑kritériumokat (lásd
a fenti 175–185. pontot).
Következésképpen meg kell állapítani, hogy a felperesek továbbra sem tudják bizonyítani, hogy az áttekintő jelentéstervezet
benyújtására vonatkozó hat hónapos határidő tiszteletben tartása megváltoztathatta volna a megtámadott határozatban foglaltakat.
Következésképpen a felperesek e kérdésre vonatkozó érvelését el kell utasítani.
Másodszor – mivel az áttekintő jelentéstervezet az egyetlen olyan aktus, amelyet a Bizottságnak a 451/2000 rendelet 8. cikke
(8) bekezdésének megfelelően a hat hónapos határidőn belül elő kell terjesztenie – el kell utasítani a felperesek azon érvelését
is, amely szerint az irányelvre irányuló javaslatot szintén hat hónapos határidőn belül kellett volna előterjeszteni.
Harmadszor, a komitológiai határozat 5. cikkének (4) bekezdéséből az következik, hogy amennyiben a tervezett intézkedések
nincsenek összhangban a bizottság véleményével, vagy a bizottság nem nyilvánított véleményt, a Bizottság a meghozandó intézkedésekről
haladéktalanul javaslatot terjeszt a Tanács elé, és erről tájékoztatja az Európai Parlamentet.
Emlékeztetni kell arra, hogy a jelen ügyben a Törvényszék által feltett kérdésekre a Bizottság által adott válaszokban nyújtott
információkból, valamint a különböző ülések jegyzőkönyv‑kivonataiból kitűnik, hogy a trifluralin sorsát az Élelmiszerlánc‑
és Állategészségügyi Állandó Bizottság jogalkotási munkacsoportjának 2005. július 14–15‑i, szeptember 22–23‑i és november
17–18‑i, 2006. január 26–27‑i, április 3–4‑i, május 22–23‑i, július 13–14‑i, szeptember 25–26‑i és november 23–24‑i, végül
pedig 2007. január 22–23‑i és március 15–16‑i ülésein megvitatták azelőtt, hogy azt 2007. március 16‑án – 23 tagállam szavazatának
többsége mellett – megszavazták volna.
A felvétel megtagadásáról szóló határozatra irányuló javaslatot tehát – a felperesek állításával ellentétben – csak egyetlen
alkalommal, 2007. március 16‑án bocsátották szavazásra, amely szavazás lezárásakor a javaslat megkapta az elfogadásához szükséges
minősített többséget.
Következésképpen nem lehet a Bizottság terhére róni, hogy – mivel nem terjesztett haladéktalanul javaslatot a meghozandó intézkedésekről
a Tanács elé – megsértette a komitológiai határozat 5. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseit.
Meg kell ugyanis állapítani, hogy a bizottság nem fogadott el a javasolt intézkedésekkel ellentétes véleményt, és nem is volt
olyan helyzetben, hogy ne tudja megszerezni az akár a javasolt intézkedések melletti, akár azok elleni minősített többséget.
Márpedig kizárólag ebben a két esetben feladata a Bizottságnak az, hogy e rendelkezés értelmében haladéktalanul a Tanácshoz
forduljon.
Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy a Bizottság terhére róható‑e az, hogy a jelen ügyben 20 hónapig nem terjesztette
szavazásra az intézkedésre irányuló javaslatot.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a C‑151/98. P. sz., Pharos kontra Bizottság ügyben 1999. november 18‑án
hozott ítéletében (EBHT 1999., I‑8157. o.) megerősítette, hogy az állati eredetű élelmiszerekben található állatgyógyászati
készítmények maximális maradékanyag‑határértékeinek megállapítására szolgáló közösségi eljárás kialakításáról szóló, 1990.
június 26‑i 2377/90/EGK tanácsi rendelet (HL L 224., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 10. kötet, 111. o.) 8. cikke
(3) bekezdésének b) pontja nem határozza meg pontosan azt a határidőt, amelyen belül a Bizottságnak a meghozandó intézkedésekre
vonatkozó javaslatot a Tanács elé kell terjesztenie, valamint hogy – éppen ellenkezőleg – a közösségi jogalkotó a „haladéktalanul”
kifejezés alkalmazásával amellett, hogy kötelezi a Bizottságot, hogy gyorsan járjon el, bizonyos mérlegelési mozgásteret biztosít
számára (a fent hivatkozott ítélet 25. pontja).
A Bíróság ezenfelül kimondta, hogy a Bizottság számára nyitva álló különféle cselekvési lehetőségek vizsgálata tekintetében
a számára rendelkezésre álló határidőt az érintett ügy összetettsége alapján kell felmérni. Márpedig a fenti 218. pontban
említett, a Pharos kontra Bizottság ügyben hozott ítélet alapjául szolgáló ügyben a szóban forgó anyag használata által jelentett
kockázat első alkalommal a szabályozási bizottság szintjén merült fel, amelynek keretében négy küldöttség ellenezte a Bizottság
tervezetét, hat küldöttség pedig tartózkodott a szavazástól. E körülmények között a Bíróság szerint az a tizenegy hónapos
időtartam, amely idő alatt a Bizottság először hat hónapig felülvizsgálta a dossziét, majd második tudományos szakvéleményt
kért, nem tekinthető túlzottan hosszú időszaknak (a fenti 218. pontban hivatkozott, Pharos kontra Bizottság ügyben hozott
ítélet 30–32. pontja).
Egyebekben, a Bíróság a C‑244/95. sz. Moskof‑ügyben 1997. november 20‑án hozott ítéletében (EBHT 1997., I‑6441. o.) – valamely
irányítóbizottsági, nem pedig szabályozási bizottsági eljárás tiszteletben tartása kapcsán – kimondta, hogy a kompromisszumos
lehetőségek feltárása nem értelmezhető a minden más küldöttség által már jóváhagyott eredeti szöveg hallgatólagos visszavonásaként.
Az ettől eltérő döntés eredményeként a bizonyos küldöttségek által tapasztalt problémák megoldására irányuló kompromisszumra
tett minden kísérlet nehezebbé válna, mivel a Bizottság már nem merné vállalni annak kockázatát, hogy ne fogadjon el haladéktalanul
egy jóváhagyott szöveget. Az ehhez hasonló megoldás több kárt okozna az irányítóbizottsági eljárások megfelelő lefolytatásában,
mint annak eltűrése, hogy valamely szöveg irányítóbizottság általi megszavazása és e szövegnek a Bizottság által rendeletként
való elfogadása között a bizonyos küldöttségek által felvetett problémák megfelelőbb megoldására alkalmas kompromisszumos
lehetőségek megvizsgálásához szükséges ésszerű idő teljen el (a fent hivatkozott Moskof‑ügyben hozott ítélet 40. pontja).
Ebből az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy kedvezőtlen szavazást követően, illetve amennyiben a javasolt intézkedés
mellett vagy ellen való szavazáshoz szükséges minősített többség nem érhető el, a Bizottság törekedhet a kompromisszumra a
bizottságon belül, ennek megtétele céljából pedig – a dosszié bonyolultságának, összetettségének és érzékenységének függvényében –
bizonyos idővel rendelkezik az előtt, hogy a Tanácshoz fordulna.
Más szóval, annak értékelése céljából, hogy a Bizottság haladéktalanul járt‑e el, azt kell ellenőrizni, hogy a Bizottság – figyelemmel
az ügy körülményeire – ésszerű időn belül cselekedett‑e, és széles mérlegelési mozgásteret kell számára biztosítani ahhoz,
hogy kompromisszum születhessen.
Következésképpen, és lévén szó szabályozási bizottságról, még inkább az a helyzet, hogy a Bizottságnak – az ügy bonyolultságának,
összetettségének és titkosságának függvényében – az időt tekintve széles mérlegelési mozgástérrel kell tudnia rendelkezni
ahhoz, hogy mielőtt valamely intézkedéstervezetet szavazásra bocsát, a bizottságon belül kompromisszumra törekedhessen.
A jelen ügyben nyilvánvalóan ez a helyzet, mivel a trifluralin sorsát az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság
jogalkotási munkacsoportjának 2005 júliusa és 2007 márciusa között tartott ülésein rendszeresen megvitatták (lásd a fenti
212. pontot).
Ily módon nem lehet a Bizottság terhére róni, hogy nem tartotta be a komitológiai határozatban meghatározott eljárással kapcsolatos
szabályokat. Következésképpen a jogalapot el kell utasítani.
Az arra alapított negyedik jogalapról, hogy az alkalmazandó eljárási határidőket – a 451/2000 rendelet 8. cikke (7) és (8) bekezdésének
megsértésével – nem tartották tiszteletben
A felperesek lényegében előadják, hogy a 91/414 irányelv az értékelési eljárás keretében betartandó eljárási határidőket ír
elő. Ezeket a határidőket többek között az EÉBH‑val és a Bizottsággal szemben határozták meg. A felperesek arra hivatkoznak,
hogy több ilyen határidőt sem tartottak tiszteletben, amit végeredményben a Bizottság sem vitat.
Ily módon az EÉBH – azzal, hogy szakvéleményét 2005. március 14‑én továbbította a Bizottságnak – nem tartotta be a szakvéleményének
meghozatalára vonatkozóan vele szemben meghatározott határidőt, ami a jelen esetben 2004. július 10‑én járt le. A Bizottság
– a maga részéről – csupán 2007 márciusának közepén bocsátotta szavazásra irányelvre irányuló javaslatát. Márpedig a felvételre
vagy a felvétel megtagadására vonatkozó javaslattervezetet főszabályként az EÉBH véleményének beérkezését követő hat hónapos
határidőn belül, azaz a jelen esetben 2005. szeptember 13‑án kellett volna előterjeszteni, a Bizottság pedig csak 2007. szeptember
20‑án – azaz több mint két évvel az EÉBH szakvéleményének beérkezése után – hozta meg a megtámadott határozatot.
Márpedig ez a 451/2000 rendelet 8. cikke (7) és (8) bekezdése megsértésének, azaz lényeges eljárási szabály megsértésének
minősül, ami azzal a következménnyel járt, hogy a megtámadott határozat nem az értékelés időpontjában meglévő tudományos ismereteken
alapult. A felperesek szerint ugyanis az EÉBH véleményét 2004. július 10‑én kellett volna meghozni. Márpedig a POP‑ok kérdése
– ami, véleményük szerint, végső soron meghatározta a felvétel megtagadását – csupán az utolsó értékelő ülésen, 2005 februárjában
– azaz hét hónappal később – merült fel. Következésképpen a megtámadott határozat ettől eltérő lett volna, ha az EÉBH szakvéleményét
megfelelő időben hozták volna meg.
A felperesek ezenfelül lényegében előadják, hogy semmi nem gátolta a Bizottságot abban, hogy részükre további határidőket
biztosítson, mivel maga a Bizottság és az EÉBH sem tartotta be a velük szemben meghatározott határidőket.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Először is, mivel az áttekintő jelentéstervezet az egyetlen olyan aktus, amelyet a Bizottságnak a 451/2000 rendelet 8. cikke
(8) bekezdésének megfelelően a hat hónapos határidőn belül elő kell terjesztenie, el kell utasítani a felperesek azon érvelését,
amely szerint az irányelvre irányuló javaslatot szintén hat hónapos határidőn belül kellett volna előterjeszteni (lásd a fenti
210. pontot).
Másodszor, meg kell jegyezni, hogy nem vitatott az, hogy az EÉBH nem tartotta be a jelentésének előterjesztésére vonatkozóan
meghatározott határidőt.
Egyebekben emlékeztetni kell arra, hogy ezen eljárási határidő túllépésének következményeit az alkalmazandó rendelet sem kifejezetten,
sem pedig hallgatólagosan nem írja elő.
Következésképpen azt kell megvizsgálni, hogy e szabálysértés hiányában helytállók‑e a felperesek azon állításai, amelyek szerint
az említett aktus más tartalommal rendelkezhetett volna, mivel a hatóanyagnak a 850/2004 rendelet tekintetében történő mérlegelését
nem vették volna figyelembe, ha a szakvéleményt megfelelő időben elfogadják (lásd a fenti 228. pontot).
Márpedig egyrészről az EÉBH szakvéleményéből kifejezetten az következik (lásd a fenti 28. pontot), hogy a hatóanyagnak a POP‑kritériumok
tekintetében történő értékelését az EÉBH nem vette figyelembe.
Másrészről a megtámadott határozat nem a hatóanyagnak a POP‑kritériumok tekintetében történő értékelésén alapul (lásd a fenti
183. pontot).
Következésképpen a felperesek egyáltalán nem bizonyítják, hogy az aktus tartalma más lett volna, ha az EÉBH szakvéleményét
megfelelő időben fogadták volna el. A negyedik jogalapot tehát el kell utasítani.
A megtámadott határozattal kapcsolatos indokolási kötelezettség megsértésére alapított ötödik jogalapról
A felperesek lényegében előadják, hogy a Bizottság nem fejti ki azokat az indokokat, amelyeknél fogva a trifluralin – véleménye
szerint – a krónikus toxicitást illetően elfogadhatatlan kockázatot jelent. A trifluralin vízi élőlények tekintetében fennálló
magas fokú toxicitásának puszta megállapítása ugyanis adott esetben – a felperesek szerint – veszély megállapítását jelenti,
azonban ezt kockázatértékelésnek kellett volna követnie.
A Bizottság azt sem fejti ki, hogy miért nem vette figyelembe a felperesek által a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra
vonatkozó további vizsgálatok keretében felhozott bizonyítékokat, holott a referens tagállam – ezek vizsgálatát követően –
arra a következtetésre jutott, hogy nem áll fenn a krónikus toxicitás elfogadhatatlan kockázata.
Egyébiránt, mivel a referens tagállam és az EÉBH arra a következtetésre jutott, hogy a trifluralin esetében a bejelentett
felhasználásokat illetően nem áll fenn kockázat az emberi egészségre nézve, a Bizottságnak ki kellett volna fejtenie, hogy
miért tért el ezektől a következtetésektől, ezt pedig – a felperesek szerint – elmulasztotta megtenni.
A felperesek továbbá azzal érvelnek, hogy a megtámadott határozat egyáltalán nem említi sem a 850/2004 rendeletet, sem a POP‑kritériumokat,
sem pedig a TC‑NES alcsoport által végzett vizsgálatot, holott – véleményük szerint – a megtámadott határozatban felhozott
bizonyítékok arra engednek következtetni, hogy ezek azok a tényezők, amelyek alapján a Bizottság megváltoztatta véleményét,
és amelyek eredményeként az a felvétel megtagadására irányuló döntést javasolt.
A felperesek azt is a Bizottság terhére róják, hogy nem fejtette ki azt, hogy a 850/2004 rendelet visszaható hatállyal való
alkalmazása mennyiben volt igazolt, illetve hogy az mennyiben nem sérti a felperesek jogos bizalmát.
A felperesek végül úgy vélik, hogy – mivel a Bizottság eredetileg a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való
felvételét javasolta – különösen fontos volt azon okok megismerése, amelyek alapján a Bizottság az eljárás során megváltoztatta
véleményét.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikk megsértésére alapított jogalap önálló,
és elkülönül a nyilvánvaló mérlegelési hibára alapítottól. Ugyanis míg az előbbi, amely az indokolás hiányát vagy elégtelenségét
célozza, az EK 230. cikk értelmében a lényeges eljárási szabályok megsértését, és olyan eljárásgátló jogalapot képez, amelyet
a közösségi bíróságnak hivatalból kell figyelembe vennie, az utóbbi, amely a határozat érdemi jogszerűségével kapcsolatos,
az ugyanazon EK 230. cikk értelmében a Szerződés alkalmazására vonatkozó jogi rendelkezés megsértését jelenti, amelyet a közösségi
bíróság csak a felperes indítványára vehet figyelembe. Az indokolási kötelezettség tehát az indokolás megalapozottságához
képest különálló kérdés (a Bíróság C‑367/95. P. sz., Bizottság kontra Sytraval és Brink’s France ügyben 1998. április 2‑án
hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1719. o.] 67. pontja; a C‑159/01. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 2004. április 29‑én
hozott ítéletének [EBHT 2004., I‑4461. o.] 65. pontja; a Törvényszék T‑158/99. sz., Thermenhotel Stoiser Franz és társai kontra
Bizottság ügyben 2004. január 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑1. o.] 97. pontja, valamint a T‑445/05. sz., Associazione
italiana del risparmio gestito és Fineco Asset Management kontra Bizottság ügyben 2009. március 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2009.,
II‑289. o.] 66. pontja).
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 253. cikkben előírt indokolásnak igazodnia kell az adott jogi aktus természetéhez,
és az indokolásban világosan és egyértelműen ki kell fejteni a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelését, hogy az érdekeltek
megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a hatáskörrel rendelkező bíróság gyakorolhassa felülvizsgálati jogkörét.
Az indokolási kötelezettséget az adott eset körülményei alapján kell megítélni. Az indokolásban nem kell ismertetni az összes
ténybeli és jogi jelentőséggel bíró elemet, mivel azt a kérdést, hogy valamely jogi aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk
követelményeinek, nemcsak annak szövege alapján kell megítélni, hanem összefüggései és az érintett területre vonatkozó összes
jogi rendelkezés alapján is. Különösen a Bizottságnak nem kell állást foglalnia az érdekeltek által elé terjesztett minden
érvet illetően, hanem elég, ha a határozat rendszerét illetően alapvető fontossággal bíró tényeket és jogi érveket ismerteti
(lásd a fenti 245. pontban hivatkozott Associazione italiana del risparmio gestito és Fineco Asset Management kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 67. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Emlékeztetni kell arra, hogy az EÉBH szakvéleményében lényegében kifejti megállapításait, de amelyben – a szakértői értékelés
elvégzésekor rendelkezésre álló tudományos ismeretekre tekintettel – a trifluralin ártalmatlanságával kapcsolatos bizonytalanságainak
is hangot ad.
A kérdés tehát az, hogy egyrészről az EÉBH szakvéleményének tartalma, másrészről pedig a megtámadott határozat tartalma és
indokolása elégségesen megfelel‑e egymásnak.
Márpedig meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat kifejti azokat a tudományos indokokat, amelyek alapján a Bizottság
– az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság egyetértésével – úgy vélte, hogy a szóban forgó hatóanyagot nem
szabad felvenni a 91/414 irányelv I. mellékletébe.
Ezen indokolás alapján továbbá azt is meg lehet érteni, hogy a Bizottság – tekintettel széles mérlegelési jogkörére – miért
nem választotta az EÉBH által előirányzott azon lehetőséget, hogy a trifluralint – bizonyos feltételek tiszteletben tartása
mellett – vegyék fel a 91/414 irányelv I. mellékletébe.
Ezen túlmenően meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozat indokolása elegendő volt ahhoz, hogy a Törvényszék számára
lehetővé tegye a felülvizsgálat elvégzését, valamint hogy foglalkozzon a felperesek által a keresetükben előadott különféle
jogalapokkal.
Következésképpen a megtámadott határozat nem sérti az indokolási kötelezettséget.
Ezt a következtetést a felperesek által jogalapjuk alátámasztására előterjesztett érvek sem kérdőjelezik meg.
A felperesek elsősorban nem megalapozottan érvelnek azzal, hogy a megtámadott határozat mindössze a trifluralinból eredő veszélyek,
és nem a kockázatok mérlegelésén alapul (lásd különösen a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdését; lásd a fenti 159. pontot).
A felperesek másodsorban nem hivatkozhatnak érvényesen arra, hogy a Bizottság nem vette figyelembe a halak tekintetében fennálló
krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálat keretében az általuk felhozott bizonyítékokat, amely vizsgálat alapján a referens
tagállam arra a következtetésre jutott, hogy nem áll fenn a krónikus toxicitás elfogadhatatlan kockázata. Ezt a vizsgálatot
ugyanis nem kérték a bejelentőktől (lásd a fenti 128. pontot), és azt semmi esetre sem nyújthatták be a teljes dosszié előterjesztése
után, amelyet a 451/2000 rendelet 6. cikke (1) és (3) bekezdésének megfelelően be kellett nyújtaniuk. Ezen túlmenően meg kell
állapítani, hogy az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság jogalkotási munkacsoportjának 2007. március 15–16‑i
ülését követően a referens tagállam Görög Köztársaság jegyzőkönybe vetette, hogy hajlandó a trifluralin felvételének megtagadására
irányuló javaslat mellett szavazni azért, hogy a bejelentők kihasználhassák a következő 18 hónapot, és hivatalosan benyújthassák
a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálatot, valamint hogy – referens tagállamként – lehetővé
váljon számára annak hivatalos értékelése.
Harmadsorban – mivel a megtámadott határozat nem a trifluralinnak 850/2004 rendelet tekintetében történő értékelésén, hanem
kizárólag az anyagnak a 91/414 irányelv kritériumai tekintetében történő értékelésén alapul, amint azt a megtámadott határozat
(4)–(7) preambulumbekezdése tanúsítja – a felperesek nem róhatják fel a Bizottságnak, hogy nem fejtette ki azt, hogy a megtámadott
határozat miért az ehhez hasonló értékelésen alapul.
Negyedsorban igaz az, hogy a Bizottság az Élelmiszerlánc- és Állategészségügyi Állandó Bizottság – még közelebbről a jogalkotási
munkacsoport – keretében a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételéről szóló irányelvre irányuló javaslat
előterjesztésével kezdte meg a vitát. Mindazonáltal ugyanúgy igaz, hogy az ehhez hasonló javaslat –
per definitionem
– változhat az Élelmiszerlánc- és Állategészségügyi Állandó Bizottság keretében lezajló viták során (lásd a fenti 221. pontot).
Márpedig a jelen esetben a megtámadott határozat indokolása lehetővé teszi az elfogadását igazoló tudományos indokok megértését.
Nem lehet azonban megkövetelni azt, hogy ez az indokolás az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság keretében
lezajlott szövevényes vitákat visszaadja.
Következésképpen az ötödik jogalapot el kell utasítani.
A közösségi jog alapelveinek megsértésére alapított hatodik jogalapról, valamint a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek
megsértésére alapított, a második jogalap első részének alátámasztására előterjesztett kifogásról
–       A hatodik jogalap jogbiztonság, visszaható hatály tilalma és a bizalomvédelem elveinek megsértésére alapított első részéről,
valamint a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek megsértésére alapított, a második jogalap első részének alátámasztására
előterjesztett kifogásról
Elsősorban, a felperesek szerint az, hogy a referens tagállam és az EÉBH további vizsgálatot kért tőlük, jogosan keltette
bennük azt a hitet, hogy ezt a vizsgálatot értékelni fogják és figyelembe fogják venni a trifluralin értékelése céljából.
A Bizottság véleménye szerint azonban ezt a vizsgálatot a határidő lejárta után nyújtották be, továbbá úgy vélte, hogy emiatt
azt nem tudja figyelembe venni, és ezt az Élelmiszerlánc‑ és Állategészségügyi Állandó Bizottság tudomására is hozta – ezzel
pedig megsértette a felperesek jogos bizalmát.
Másodsorban a felperesek azt állítják, hogy a Bizottság ily módon – a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek megsértésével –
nem vette figyelembe a rendelkezésre álló legfrissebb tudományos ismereteket, valamint a tudományos és technikai ismeretek
állását.
Harmadsorban a felperesek előadják, hogy a 451/2000 rendelet vonatkozó rendelkezéseire tekintettel jogosan hitték azt, hogy
a megtámadott határozat az EÉBH véleményén fog alapulni, amely – véleményük szerint – a hatóanyagnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvételét ajánlotta. Lévén, hogy a megtámadott határozat nem ezen a következtetésen alapult, ezért – a felperesek szerint –
megsértették jogos bizalmukat.
Negyedsorban, a Bizottság visszaható hatállyal alkalmazta a 850/2004 rendeletet, ekként pedig módosította az értékelés során
alkalmazandó rendelkezéseket. Ily módon a felperesek nem tudták jogaikat egyértelműen meghatározni, illetve nem tudták megállapítani
az e jogok fenntartásához megfelelő intézkedéseket. Az egyértelműség és az előreláthatóság e hiánya miatt a Bizottság a jogbiztonság
és a bizalomvédelem elveit is megsértette.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jogbiztonság elve, amely a közösségi jog általános
elvei közé tartozik, különösen azt követeli meg, hogy a jogi rendelkezések egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre
láthatók legyenek, különösen olyankor, amikor a magánszemélyekre és a vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek
(lásd a Bíróság C‑158/07. sz. Förster‑ügyben 2008. november 18‑án hozott ítéletének [EBHT 2008., I‑8507. o.] 67. pontját és
az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében egyébként a bizalomvédelemhez való jog minden olyan magánszemélyre kiterjed, akinek
a helyzete akként jellemezhető, hogy a közösségi közigazgatás egyértelmű biztosítékok adásával jogos bizalmat keltett benne
(a Bíróság C‑37/02. és C‑38/02. sz., Di Lenardo és Dilexport egyesített ügyekben 2004. július 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2004.,
I‑6911. o.] 70. pontja, a Törvényszék T‑203/96. sz., Embassy Limousines & Services kontra Parlament ügyben 1998. december
17‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., II‑4239. o.] 74. pontja; ebben az értelemben lásd szintén a fenti 95. pontban hivatkozott
Bayer CropScience és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 153. pontját). Ilyen biztosítéknak minősül a közlés formájától
függetlenül a feljogosított és megbízható forrásból származó pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatás (lásd ebben az
értelemben a Bíróság C‑82/98. P. sz., Kögler kontra Bíróság ügyben 2000. május 25‑én hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑3855. o.]
33. pontját). Azonban a közigazgatás nyújtotta biztosíték hiányában senki nem hivatkozhat ezen elv megsértésére (a Bíróság
C‑506/03. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 2005. november 24‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 58. pontja,
valamint a C‑182/03. és C‑217/03. sz., Belgium és Forum 187 kontra Bizottság egyesített ügyekben 2006. június 22‑én hozott
ítéletének [EBHT 2006., I‑5479. o.] 147. pontja). Ezen túlmenően kizárólag az alkalmazandó szabályokkal összhangban álló biztosítékok
kelthetnek jogos bizalmat (a Törvényszék T‑347/03. sz., Branco kontra Bizottság ügyben 2005. június 30‑án hozott ítéletének
[EBHT 2005., II‑2555. o.] 102. pontja, a T‑282/02. sz., Cementbouw Handel & Industrie kontra Bizottság ügyben 2006. február
23‑án hozott ítéletének [EBHT 2006., II‑319. o.] 77. pontja, valamint T‑334/07. sz., Denka International kontra Bizottság
ügyben 2009. november 19‑én hozott ítéletének [EBHT 2009., II‑4205. o.] 132. pontja).
Először is – anélkül, hogy ellenőrizni kellene azt, hogy a felperesek a jelen ügy körülményei között kaphattak‑e pontos biztosítékokat
arra, hogy a referens tagállam vagy az EÉBH kérelmére vizsgálatot nyújthatnak be – ezek a biztosítékok semmilyen módon nem
keletkeztethetnek jogos bizalmat számukra, mivel a 451/2000 rendelet 8. cikkének (5) bekezdése kifejezetten előírja, hogy
új vizsgálatok már nem nyújthatók be akkor, ha az EÉBH már megkezdte a hatóanyag vizsgálatát, valamint hogy csak az alkalmazandó
szabályoknak megfelelő biztosítékok keletkeztethetnek jogos bizalmat.
Másodszor, mivel a bejelentőktől semmilyen további vizsgálatot nem kértek, nem lehet a Bizottság terhére róni, hogy nem vette
figyelembe azt a vizsgálatot, amelyet a felperesek a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozóan késedelmesen
benyújtottak.
Harmadszor, mivel a 451/2000 rendelet nem tartalmaz semmiféle utalást arra vonatkozóan, hogy a Bizottságot kötné az EÉBH szakvéleményeinek
tartalma, ekként pedig ne rendelkezne semmilyen mérlegelési jogkörrel (lásd a fenti 87. és 88. pontot), a felperesek nem hivatkozhatnak
érvényesen arra, hogy megsértették jogos bizalmukat amiatt, hogy ez a rendelet azt a hitet kelthette bennük, hogy a Bizottság
szükségszerűen követni fogja az EÉBH szakvéleményét, amely a hatóanyagnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe történő felvételét
ajánlotta, ami – mindent egybevetve – nem igaz (lásd a fenti 89. pontot).
Negyedszer, mivel a megtámadott határozat nem a trifluralinnak a 850/2004 rendelet tekintetében történő értékelésén alapult,
a felperesek nem hivatkozhatnak érvényesen arra, hogy a hatóanyag 91/414 irányelv tekintetében történő értékelésének keretében
az e rendelet visszaható hatályú alkalmazása miatt sérült volna a jogbiztonság elve. Ugyanez érvényes a felperesek azon állítására,
amely szerint ily módon jogos bizalmukat is megsértették.
Következésképpen a hatodik jogalap első részét, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek megsértésére alapított, a második
jogalap első részének alátámasztására előterjesztett kifogáshoz hasonlóan el kell utasítani.
–       A hatodik jogalapnak a védelemhez való jog és a tisztességes meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított második részéről
A felperesek lényegében előadják, hogy amennyiben a Bizottság jogosan alkalmazta a 850/2004 rendeletet, akkor az alkalmazandó
határidők meghosszabbításával és – védelmük biztosítása céljából – észrevételek előterjesztésének lehetővé tételével megfelelő
lehetőséget kellett volna biztosítania számukra jogaik védelmére.
A Bizottság ily módon megsértette a tisztességes meghallgatáshoz való jogot, amely a gondos ügyintézés elvének elválaszthatatlan
részét képezi.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Mivel a megtámadott határozat nem a trifluralinnak a 850/2004 rendelet tekintetében történő értékelésén alapult, a felperesek
érvelése hatástalan, következésképpen pedig el kell utasítani.
–       A hatodik jogalap arányosság elvének megsértésére alapított harmadik részéről
A felperesek mindenekelőtt előadják, hogy a trifluralin teljes körű betiltása aránytalan, mivel az EÉBH – véleményük szerint –
úgy vélte, hogy a trifluralinnal kapcsolatos veszélyek a megfelelő felhasználási feltételek előírása révén kezelhetők.
Ezután előadják, hogy a Bizottság aránytalanul járt el, mivel nem vette figyelembe a halak tekintetében fennálló krónikus
toxicitásra vonatkozó vizsgálatot és nem hosszabbította meg az alkalmazandó határidőket azért, hogy azt megfelelően figyelembe
lehessen venni.
Végezetül azzal érvelnek, hogy a megtámadott határozat következtében szűkül a gyomirtó szerek kínálata, ami viszont súlyos
következményekkel jár a gyomokkal és betegségekkel szemben folytatott küzdelemre nézve. A felperesek ebben a terméshozam csökkenésének,
az élelmiszertermelés ebből következő csökkenésének, az Európai Unióban importok igénybevételének, végül pedig az áremelkedésnek
a kockázatát látják. E tekintetben a megtámadott határozat a globális élelmiszerhiány kontextusában szintén aránytalan.
A Bizottság vitatja ezeket az állításokat.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az arányosság elve a közösségi jog általános jogelve, amely megköveteli, hogy a közösségi
intézmények aktusai ne haladják meg a szóban forgó szabályozás által kitűzött, jogos cél elérésére alkalmas és ahhoz szükséges
mértéket, azaz több megfelelő intézkedés közül a kevésbé korlátozó jellegűt kell választani, és az okozott hátrányok nem lehetnek
aránytalanok az elérendő céllal (a Bíróság C‑137/85. sz., Maizena és társai ügyben 1987. november 18‑án hozott ítéletének
[EBHT 1987., 4587. o.] 15. pontja, a fenti 145. pontban hivatkozott Pfizer Animal Health kontra Tanács ügyben hozott ítélet
411. pontja, és a fenti 95. pontban hivatkozott Bayer CropScience és társai kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 223. pontja).
Emlékeztetni kell arra, hogy a Bizottság számára széles mérlegelési jogkört kell elismerni, amikor valamely anyagnak a 91/414
irányelv I. mellékletébe történő felvétele eljárásának keretében kockázatkezelési intézkedéseket fogad el. Ez a terület ugyanis
többek között politikai választást, továbbá összetett értékelést követel meg (lásd a fenti 86. pontot). Kizárólag valamely
intézkedésnek a hatáskörrel rendelkező intézmény által elérni kívánt célkitűzéshez képest nyilvánvaló alkalmatlansága érintheti
az említett intézkedés jogszerűségét (a Bíróság C‑189/01. sz., Jippes és társai ügyben 2001. július 12‑én hozott ítéletének
[EBHT 2001., I‑5689. o.] 82. pontja, a fenti 145. pontban hivatkozott, Pfizer Animal Health kontra Tanács ügyben hozott ítéletének
412. pontja, valamint a fenti 145. pontban hivatkozott Alpharma kontra Tanács ügyben hozott ítélet 177–180. pontja).
A jelen ügyben – mivel helytelen azt állítani, hogy az EÉBH szakvéleménye a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe
való felvételét ajánlotta (lásd a fenti 89. pontot) – meg kell állapítani, hogy a felperesek által a trifluralin teljes betiltásának
aránytalan jellegére vonatkozó érvelésük alátámasztására előadott kifogás ténybeli hibában szenved.
Igaz az, hogy az EÉBH szakvéleménye – arra az esetre, ha a Bizottság a trifluralin felvételét javasolná – az értékelési eljárás
során nyilvánvalóvá vált kockázatok kezelését lehetővé tevő ajánlásokat tartalmaz.
Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy megfelel a 451/2000 rendelet 8. cikkének (7) bekezdésében szereplő rendelkezéseknek
az, hogy abból, hogy az EÉBH ilyen ajánlásokat terjesztett elő, nem lehet azt a következtetést levonni, hogy az EÉBH a trifluralinnak
a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételét ajánlotta, valamint hogy a Bizottság mindenesetre széles mérlegelési jogkörrel
rendelkezett a számára meghatározott célok hatékony megvalósítása érdekében, tekintettel az ezen a területen általa elvégzendő
összetett műszaki értékelésekre (lásd a fenti 87. pontot és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fenti 92.
és 93. pontot).
Ezen túlmenően meg kell állapítani, hogy a Bizottság beadványaiban és a tárgyaláson lényegében azzal érvelt – anélkül, hogy
a felperesek ezt cáfolták volna –, hogy a trifluralinnak a 91/414 irányelv I. mellékletébe való korlátozott felvételét azért
nem irányozták elő, mert a hatóanyagot puszta kockázatcsökkentő intézkedésekkel nem lehetett volna ellenőrzés alatt tartani,
különösen a levegőben nagy távolságokra való terjedésére tekintettel és figyelemmel a szóban forgó anyag ártalmatlanságára
vonatkozóan számos, még hiányzó adatra.
Következésképpen nem lehet nyilvánvalóan aránytalannak tekinteni azt, hogy a Bizottság nem javasolta a trifluralinnak – az
EÉBH által vázolt feltételek melletti – a 91/414 irányelv I. mellékletébe való felvételét.
A Bizottságnak egyébiránt nem kellett figyelembe vennie a halak tekintetében fennálló krónikus toxicitásra vonatkozó vizsgálatot,
és nem kellett meghosszabbítania a határidőket sem azért, hogy azt figyelembe lehessen venni (lásd a fenti 128. és 132. pontot).
A megtámadott határozat állítólagosan aránytalan jellege tehát nem következhet abból, hogy ezt a vizsgálatot nem vették figyelembe,
vagy hogy nem hosszabbították meg a határidőket azért, hogy azt figyelembe lehessen venni.
A felperesek továbbá nem terjesztenek elő egyetlen bizonyítékot sem azon állításaik alátámasztására, hogy a megtámadott határozat
az általuk ismertetett hátrányos következményekkel jár, amelyek bizonyítanák a megtámadott határozat aránytalan jellegét.
Végül emlékeztetni kell arra, hogy az EÉBH véleményében a trifluralin jelentette számos kockázatot határozott meg.
Figyelemmel arra a széles mérlegelési jogkörre, amelyet a Bizottság részére biztosítani kell a számára meghatározott célok
hatékony megvalósítása érdekében, tekintettel az általa elvégzendő összetett műszaki értékelésekre, meg kell állapítani, hogy
a megtámadott határozat nem tűnik nyilvánvalóan aránytalannak.
A hatodik jogalap harmadik része tehát teljes mértékben megalapozatlan, és azt – ebből adódóan – el kell utasítani.
Következésképpen a hatodik, egyben utolsó jogalapot, ennélfogva pedig a keresetet teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes feleket kötelezi a költségek viselésére, ha
a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperesek pervesztesek lettek, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell őket
a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
A Dow AgroSciences Ltd, és az a 20 másik felperes, amely nevét a melléklet tartalmazza, saját költségein felül az Európai
Bizottságnál felmerült költségeket is viseli.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. szeptember 9‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Az alapügy tényállása
Eljárás és a felek kérelmei
A jogkérdésről
A –  A jogvita tárgyáról
B –  Az ügy érdeméről
Az arra alapított első jogalapról, hogy a megtámadott határozat – a 451/2000 rendelet 8. cikke (8) bekezdésének megsértésével –
nem az EÉBH jelentésén alapult, valamint hogy azt az alkalmazandó eljárási szabályok megsértésével fogadták el
A második jogalap nyilvánvaló értékelési hibákra alapított első és második részéről, amennyiben a Bizottság egyrészről nem
tett eleget a rendelkezésre álló valamennyi tudományos bizonyíték – pontosabban a bejelentőktől kért vizsgálat – figyelembevételére
irányuló kötelezettségnek, másrészről pedig hogy meg kellett volna hosszabbítania az alkalmazandó határidőket azért, hogy
e további információk a rendelkezésére álljanak
A második jogalap azon nyilvánvaló értékelési hibára alapított harmadik részéről, hogy a Bizottság megállapításait semmilyen
tudományos bizonyíték nem támasztja alá
Egyrészről a 850/2004 rendelet 3. cikkének (3) bekezdésével kapcsolatos jogellenességi kifogásról, másrészről pedig a második
jogalap arra alapított negyedik részéről, hogy a Bizottság nem rendelkezett hatáskörrel a trifluralinnak a 850/2004 rendelet
tekintetében történő értékelésére, és hogy ezenfelül az ugyanezen rendeletben megállapított kritériumok alkalmazása során
értékelési hibát vétett
Az arra alapított harmadik jogalapról, hogy a megtámadott határozatot nem az alkalmazandó jogalkotási eljárásnak megfelelően
fogadták el, ekként pedig sérti az EK 5. cikket és 7. cikket, valamint a 451/2000 rendelet 8. cikkének (8) bekezdését és a
komitológiai határozat 5. cikkét
Az arra alapított negyedik jogalapról, hogy az alkalmazandó eljárási határidőket – a 451/2000 rendelet 8. cikke (7) és (8) bekezdésének
megsértésével – nem tartották tiszteletben
A megtámadott határozattal kapcsolatos indokolási kötelezettség megsértésére alapított ötödik jogalapról
A közösségi jog alapelveinek megsértésére alapított hatodik jogalapról, valamint a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek
megsértésére alapított, a második jogalap első részének alátámasztására előterjesztett kifogásról
– A hatodik jogalap jogbiztonság, visszaható hatály tilalma és a bizalomvédelem elveinek megsértésére alapított első részéről,
valamint a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek megsértésére alapított, a második jogalap első részének alátámasztására
előterjesztett kifogásról
– A hatodik jogalapnak a védelemhez való jog és a tisztességes meghallgatáshoz való jog megsértésére alapított második részéről
– A hatodik jogalap arányosság elvének megsértésére alapított harmadik részéről
A költségekről
Melléklet
Dow AgroSciences Ltd
(székhelye: Hitchin [Egyesült Királyság]),
Makhteshim-Agan Holding BV
(székhelye: Rotterdam [Hollandia]),
Makhteshim Agan International Coordination Center (székhelye: Brüsszel [Belgium]),
Dintec Agroquímica – ProdutosQuímicos, L
da
(székhelye: Funchal [Portugália]),
Finchimica SpA
(székhelye: Manerbio (Olaszország),
Dow Agrosciences BV
(székhelye: Rotterdam),
Dow AgroSciences Hungary kft
(székhelye: Budapest [Magyarország]),
Dow AgroSciences Italia Srl
(székhelye: Milánó [Olaszország]),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.
(székhelye: Varsó [Lengyelország]),
Dow AgroSciences Iberica, SA
(székhelye: Madrid [Spanyolország]),
Dow AgroSciences s.r.o.
(székhelye: Prága [Cseh Köztársaság]),
Dow AgroSciences LLC
(székhelye: Indianapolis, Indiana [Amerikai Egyesült Államok]),
Dow AgroSciences GmbH
(székhelye: Stade [Németország]),
Dow AgroSciences Export
(székhelye: Mougins [Franciország]),
Dow AgroSciences
(székhelye: Mougins),
Dow AgroSciences Danmark A/S
(székhelye: Lyngby‑Taarbæk [Dánia]),
Makhteshim‑Agan, Poland sp. z o.o. (székhelye: Varsó),
Makhteshim‑Agan (UK) Ltd
(székhelye: London [Egyesült Királyság]),
Makhteshim‑Agan France
(székhelye: Sèvres [Franciország]),
Makhteshim‑Agan Italia Srl
(székhelye: Bergamo [Olaszország]),
Alfa Agricultural Supplies SA
(székhelye: Halardri [Görögország]).
*
Az eljárás nyelve: angol.