CELEX: 62010CJ0187
EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas
Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80
6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka
Turkijos pilietis
Leidimas gyventi
Šeimos susijungimas
Sugyventinių gyvenimas skyrium
Leidimo gyventi panaikinimas
Galiojimas atgaline data

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos
plėtros (toliau – Sprendimas Nr. 1/80) 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos išaiškinimo. Asociacijos taryba įsteigta susitarimu,
įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociaciją, kurį 1963 m. rugsėjo 12 d. Ankaroje pasirašė Turkijos Respublika
bei Europos ekonominės bendrijos valstybės narės ir Bendrija ir kuris pastarosios vardu buvo sudarytas, aprobuotas bei patvirtintas
1963 m. gruodžio 23 d. Tarybos sprendimu 64/732/EEB (OL 217, 1964, p. 3685; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk.,
11 t., p. 10, toliau – Asociacijos susitarimas).
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Turkijos piliečio B. Unal ir
Staatssecretaris van Justitie
(valstybės teisingumo reikalų sekretorius, toliau – sekretorius) ginčą dėl pastarojo sprendimų atmesti prašymą pakeisti leidimo
laikinai gyventi sąlygą ir panaikinti leidimą.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Asociacijos susitarimas
Pagal Asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalį šio susitarimo tikslas – skatinti nuolatinį ir subalansuotą susitariančiųjų
šalių prekybinių ir ekonominių santykių stiprinimą, taip pat ir darbo jėgos srityje, laipsniškai tarpusavyje įgyvendinant
laisvą darbuotojų judėjimą bei panaikinant įsisteigimo laisvės ir paslaugų teikimo laisvės apribojimus tam, kad pagerėtų Turkijos
žmonių gyvenimo lygis ir vėliau tai padėtų Turkijos Respublikai įstoti į Europos Bendriją.
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Išskyrus atvejus, numatytus su darbuotojo šeimos narių teise laisvai įsidarbinti susijusiame 7 straipsnyje, valstybėje narėje
teisėtai dirbantis darbuotojas turkas turi teisę:
–        teisėtai išdirbęs vienus metus prašyti šioje valstybėje narėje atnaujinti jo leidimą dirbti pas tą patį darbdavį, jei pastarasis
turi laisvą darbo vietą,
–        teisėtai išdirbęs trejus metus, išskyrus atvejus, kai Bendrijos valstybių narių darbuotojams teikiama pirmenybė, šioje valstybėje
narėje priimti kitą tos pačios profesijos jo pasirinkto darbdavio pasiūlymą įsidarbinti, pateiktą įprastomis sąlygoms ir įregistruotą
šios valstybės narės įdarbinimo įstaigose,
–        teisėtai išdirbęs ketverius metus, laisvai dirbti šioje valstybėje narėje bet kurį pasirinktą samdomą darbą.“
Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje nustatyta, kad valstybėje narėje teisėtai dirbančio darbuotojo
turko šeimos nariai, kuriems buvo suteikta teisė atvykti pas jį, turi teisę, išskyrus atvejus, kai pirmenybė teikiama Bendrijos
valstybių narių darbuotojams, priimti bet kokį pasiūlymą įsidarbinti, jeigu jie bent trejus metus teisėtai gyveno šioje valstybėje
narėje.

Nacionalinės teisės aktai
Remiantis 2000 m. lapkričio 23 d.
Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet
(Įstatymas dėl bendros Užsieniečių įstatymo reformos,
Stb. 2000,
Nr. 495; toliau –
Vw 2000
) 8 straipsnio a punktu, užsienietis Nyderlanduose gyvena teisėtai, jeigu turi leidimą laikinai gyventi, išduotą pagal šio
įstatymo 14 straipsnį.

Vw 2000
14 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Leidimas laikinai gyventi suteikiamas nustatant tam tikras sąlygas, susijusias su priežastimi, dėl kurios leidžiama apsigyventi.
Išduodant leidimą gali būti nustatomos kitos sąlygos <...>.“
Remiantis šio įstatymo 16 straipsnio 1 dalies g punktu, Nyderlandų valdžios institucijos gali atsisakyti suteikti leidimą
laikinai gyventi, jeigu prašytojas nevykdo dėl sąlygos, susijusios su jo gyvenimo Nyderlanduose tikslu, kylančių pareigų.

Vw 2000
16bis straipsnio 1 dalyje numatyta, kad galima atmesti prašymą pakeisti leidimą laikinai gyventi remiantis vienu iš šio įstatymo
16 straipsnio 1 dalies b–g punktuose nurodytų pagrindų.
Pagal
Vw 2000
18 straipsnio 1 dalį:
„Prašymas pratęsti leidimo laikinai gyventi, kaip jis suprantamas pagal 14 straipsnį, galiojimo laiką gali būti atmestas,
jei:
<...>
f)      nebuvo įvykdyta sąlyga arba įpareigojimas, nustatytas suteikiant leidimą gyventi;
<...>“
Pagal
Vw 2000
19 straipsnį leidimas laikinai gyventi gali būti panaikintas dėl šio įstatymo 18 straipsnio 1 dalies f punkte nurodyto pagrindo.

Vreemdelingenbesluit 2000
(2000 m. Nutarimas dėl užsieniečių,
Stb. 2000
, Nr. 497, toliau –
Vb 2000
) 3.51 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Leidimas laikinai gyventi, kaip jis suprantamas pagal [
Vw 2000
] 14 straipsnį, nustatant su pasilikimu susijusią sąlygą, gali būti suteikiamas užsieniečiui, trejus metus gyvenančiam Nyderlanduose
su leidimu gyventi, šiais atvejais:
a)      dėl šeimos susijungimo arba sukūrimo su asmeniu, turinčiu neterminuotą teisę apsigyventi;
<...>“
Pagal
Vb 2000
3.51 straipsnio 2 dalį leidimas gyventi gali būti išduotas, jei to paties straipsnio 1 dalyje numatytu laikotarpiu įvykdytos
pradinio leidimo gyventi galiojimo pratęsimo sąlygos.

Vb 2000
4.43 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Užsienietis, kuris gyvena teisėtai, kaip tai suprantama pagal [
Vw 2000
] 8 straipsnio a punktą, ir kuris nebeatitinka išduodant leidimą nustatytos sąlygos, apie tai turi nedelsdamas pranešti regioninio
policijos padalinio, kurio kompetencijai priklauso savivaldybė, kurioje užsienietis gyvena, vadovui.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
B. Unal atvyko į Nyderlandus 2004 m. vasario 24 d. turėdamas išankstinį laikiną leidimą gyventi. 2004 m. rugsėjo 2 d. jam
buvo išduotas leidimas laikinai gyventi šalyje tam, kad galėtų „gyventi su sugyventine A. M. de Sousa van der Molen“, kuris
įsigaliojo 2004 m. kovo 29 dieną. Be to, leidime gyventi šalyje buvo įrašas: „Isidarbinimas neribojamas; darbo leidimas nereikalingas.“
B. Unal apsigyveno pas A. M. de Sousa van der Molen Zandt savivaldybėje (Nyderlandai).
B. Unal leidimo gyventi šalyje galiojimo terminas 2005 m. liepos 26 d. sprendimu buvo pratęstas iki 2006 m. balandžio 21 d.,
vėliau 2006 m. gegužės 4 d. sprendimu – iki 2009 m. kovo 1 dienos. Naujuose leidimuose liko įrašyta sąlyga gyventi su sugyventine
ir įrašas „įsidarbinimas neribojamas; darbo leidimas nereikalingas“.
2006 m. gegužės 8 d. B. Unal sudarė laikinojo darbo sutartį, pagal kurią jis pradėjo dirbti gamybos darbuotoju įmonėje Niunspete
(Nyderlandai), nuo jo gyvenamosios vietos Zandt nutolusiame apie 150 kilometrų. 2007 m. lapkričio 21 d. su ta pačia laikinojo
įdarbinimo agentūra buvo pasirašyta nauja sutartis ir ji galiojo iki 2008 m. lapkričio 21 dienos; pagal šią sutartį B. Unal
toliau dirbo toje pačioje įmonėje Niunspete.
2007 m. birželio 4 d. B. Unal pateikė prašymą pakeisti sąlygą, kuri nustatyta jam išduodant leidimą gyventi šalyje, „gyventi
kartu su sugyventine A. M. de Sousa van der Molen“ į tiesiog „toliau gyventi“.
2007 m. gruodžio 28 d. sprendimu valstybės sekretorius šį prašymą atmetė, nes manė, kad nuo 2007 m. balandžio 2 d. B. Unal
nebeatitiko sąlygos, nustatytos išduodant leidimą laikinai gyventi šalyje. Valstybės sekretorius konstatavo, kad B. Unal ir
A. M. de Sousa van der Molen santykiai faktiškai nutrūko 2007 m. balandžio 2 d., nes nuo to laiko B. Unal persikraustė į butą
Lelistade (Nyderlandai), o A. M. de Sousa van der Molen tebebuvo įrašyta Zandt savivaldybės gyventojų registre.
Kitame, 2008 m. vasario 7 d., sprendime valstybės sekretorius pripažino, jog nuo 2007 m. balandžio 2 d. B. Unal pas tą patį
darbdavį buvo teisėtai išdirbęs mažiau nei vienus metus, todėl jo leidimas gyventi nebegalėjo būti pratęstas remiantis Sprendimu
Nr. 1/80. Tad jam išduoto leidimo gyventi šalyje galiojimas buvo panaikintas atgaline data nuo 2007 m. balandžio 2 dienos.
2008 m. liepos 31 d. sprendimu valstybės sekretorius atmetė B. Unal skundus dėl 2007 m. gruodžio 28 d. ir 2008 m. vasario
7 d. sprendimų. Konkrečiau kalbant, jis pripažino, kad neturėdamas duomenų, kuriuos objektyviai galėtų patikrinti, negalėjo
pasitikėti B. Unal pareiškimais, kad jis ir jo buvusi sugyventinė apsigyveno Lelistade, o A. M. de Sousa van der Molen išsaugojo
savo butą Zandt tam atvejui, jeigu jai nebūtų patikę gyventi Lelistade. B. Unal pateiktas buvusios sugyventinės rašytinis
pareiškimas, kad jų santykiai nutrūko vėliau, nebuvo pripažintas pakankamu įrodymu.
2009 m. liepos 6 d. sprendimu
Rechtbank’s‑Gravenhage
(Hagos apylinkės teismas) B. Unal pareikštą ieškinį dėl sprendimo atmesti jo skundą pripažino nepagrįstu, todėl B. Unal dėl
šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą
Raad van State
.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jis abejoja, jog gali išspręsti pagrindinę bylą remdamasis
2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimu
Altun
(C‑337/07, Rink. p. I‑10323). Šioje byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad leidimo gyventi panaikinimas neturėjo jokių
pasekmių darbuotojo šeimos narių teisei gyventi šalyje pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką, jeigu
šie šeimos nariai tuo metu, kai minėtas leidimas gyventi šalyje buvo panaikintas, buvo įgiję minėtą teisę gyventi šalyje.
Bet kuris kitas sprendimas prieštarautų teisinio saugumo principui.

Raad van State
kyla klausimas, ar jis gali taikyti šią teismo praktiką darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje galiojimo panaikinimui atgaline
data pasekmėms, papildomai atsižvelgdamas į tai, kad nagrinėjamu atveju darbuotojas turkas nepripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų
veiksmų.
Šiomis aplinkybėmis
Raad van State
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal Sprendimo Nr. 1/80 <...> 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką, atsižvelgiant į teisinio saugumo principą, kompetentingoms
nacionalinėms institucijoms draudžiama pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam vienų metų terminui panaikinti
darbuotojo turko, nepripažinto kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų, leidimo gyventi šalyje galiojimą atgaline data nuo tos
dienos, kai nebeliko nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje?“

Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio
1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, jog pagal ją neleidžiama kompetentingoms nacionalinėms institucijoms panaikinti
darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje galiojimą atgaline data nuo tos dienos, kai nebeliko nacionalinėje teisėje numatyto
pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje, jeigu toks darbuotojas turkas nepripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų ir
leidimas panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų  darbo terminui.
Teisės, suteiktos turkų kilmės darbuotojams pagal nuostatas, įtvirtintas Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies nuostatose,
palaipsniui plečiamos atsižvelgiant į teisėtos darbinės veiklos laikotarpį ir jų tikslas – progresyviai sustiprinti suinteresuotųjų
asmenų situaciją priimančiojoje valstybėje narėje (žr., be kita ko, 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
Sedef
, C‑230/03, Rink. p. I‑157, 34 punktą).
Kaip matyti iš Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos, darbuotojas turkas, teisėtai išdirbęs vienus metus,
turi teisę toliau dirbti pas tą patį darbdavį.
Pagal Teisingumo Teismo praktiką šios teisės veiksmingumas reiškia ir iš jos kildinamą suinteresuotojo asmens teisę gyventi
šalyje (žr., be kita ko, 2005 m. liepos 7 d. Sprendimo
Dogan
, C‑383/03, Rink. p. I‑6237, 14 punktą).
Turkijos piliečio teisėtas darbas priimančiojoje valstybėje narėje, kaip jis suprantamas pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio
1 dalies pirmą įtrauką, reiškia stabilią ir saugią situaciją šios valstybės narės darbo rinkoje ir, tuo remiantis, neginčytiną
teisę gyventi šalyje (1992 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Kus
, C‑237/91, Rink. p. I‑6781, 22 punktas ir minėto Sprendimo
Altun
53 punktas).
Nagrinėjamu atveju aišku, kad teisėto vienų metų darbo laikotarpis, numatytas Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje
įtraukoje, prasidėjo 2006 m. gegužės 8 d., t. y. kai B. Unal pradėjo dirbti samdomą darbą. Valstybės sekretoriaus sprendimas
atmesti jo prašymą pakeisti sąlygą „gyventi kartu su A. M. De Sousa van der Molen“, esančią jo leidime gyventi šalyje, priimtas
2007 m. gruodžio 28 d., t. y. po pusantrų metų nuo B. Unal darbo pas tą patį darbdavį pradžios. Tačiau šis atsisakymas pagrįstas
tuo, kad, atsižvelgiant į tai, kad B. Unal ir A. M. De Sousa van der Molen santykiai nutrūko 2007 m. balandžio 2 d., nuo šios
dienos ieškovas pagrindinėje byloje nebeatitiko leidimo gyventi šalyje sąlygų.
2007 m. gruodžio 28 d. sprendimas, kaip ir 2008 m. vasario 7 d. sprendimas, kuriuo buvo panaikintas jo leidimas gyventi šalyje,
įsigaliojo atgaline data nuo 2007 m. balandžio 2 d., t. y. iki teisėto B. Unal vienų metų darbo Nyderlanduose laikotarpio
pabaigos.
Nyderlandų vyriausybė tvirtina, kad B. Unal negali pasinaudoti teisėmis, numatytomis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies
pirmoje įtraukoje.
Šios vyriausybės nuomone, jeigu darbuotojas turkas per pirmuosius darbo metus nebeatitinka sąlygų, kurios jam buvo nustatytos
išduodant leidimą gyventi šalyje, jo teisė gyventi šalyje tampa nuginčijama. Tad nuo šio momento nebegali būti atsižvelgiama
į šio darbuotojo darbo laikotarpius siekiant įgyti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytas teises.
Tad B. Unal neatitinka teisėto vienų metų darbo sąlygos, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo praktiką.
Šis argumentas nepriimtinas.
Reikia priminti, kad byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas
Kus
, Teisingumo Teismui reikėjo spręsti klausimą, ar darbuotojas turkas, kuris gavo leidimą gyventi valstybės narės teritorijoje
tam, kad susituoktų su šios valstybės piliete, ir kuris pagal galiojantį darbo leidimą joje pas tą patį darbdavį dirbo ilgiau
nei vienus metus, turėjo teisę, kad jo leidimas dirbti būtų atnaujintas pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą
įtrauką, nors priimant sprendimą dėl prašymo atnaujinti leidimą jo santuoka jau buvo nutrūkusi.
Šiame sprendime Teisingumo Teismas visų pirma pripažino, kad tam, kad darbuotojas turkas turėtų teisę, kad jo leidimas dirbti
pas tą patį darbdavį būtų atnaujintas, pagal šio 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką pakanka, kad šis darbuotojas turkas teisėtai
būtų išdirbęs daugiau nei vienus metus, turint omenyje tai, kad šioje nuostatoje nenumatyta jokia kita šios teisės pripažinimo
sąlyga ir, konkrečiai kalbant, sąlygos, kuriomis buvo įgyta teisė atvykti ir gyventi šalyje (minėto Sprendimo
Kus
21 punktas).
Remdamasis tuo, Teisingumo Teismas nurodė, kad kai tik turėdamas galiojantį leidimą dirbti darbuotojas turkas išdirba ilgiau
nei vienus metus, turi būti pripažinta, kad jis įvykdo šio 6 straipsnio 1 dalies pirmos įtraukos sąlygas, net jeigu leidimas
gyventi iš pradžių jam buvo suteiktas kitiems tikslams, nei vykdyti darbinę veiklą (minėto Sprendimo
Kus
23 punktas).
Tad reikia patikrinti, ar B. Unal darbo laikotarpis nuo 2006 m. gegužės 8 d. iki 2007 m. gegužės 7 d. leidžia pripažinti,
kad jis atitinka teisėto vienų metų darbo sąlygą, kaip ji suprantama pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą
įtrauką, nors B. Unal ir A. M. De Sousa van der Molen santykiai tariamai nutrūko 2007 m. balandžio 2 d.
Pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę Sprendimas Nr. 1/80 nedaro poveikio valstybių narių kompetencijai atsisakyti leisti
Turkijos piliečiui atvykti į jų teritoriją ir pirmą kartą įsidarbinti. Pagal šį sprendimą iš esmės nedraudžiama, kad valstybės
reglamentuotų jo įsidarbinimo sąlygas iki pirmųjų darbo metų, numatytų Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje,
pabaigos (žr. 1997 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Günaydin
, C‑36/96, Rink. p. I‑5143, 36 punktą).
Tačiau Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies negalima aiškinti taip, kad valstybei narei leidžiama vienašališkai keisti
progresyvaus darbuotojų turkų integravimo į priimančiosios valstybės narės darbo rinką sistemos apimtį užkertant kelią darbuotojui,
kuriam į jos teritoriją buvo leista atvykti ir kuris ilgiau nei metus pas tą patį darbdavį nepertraukiamai teisėtai vykdė
realią ir veiksmingą ūkinę veiklą, pasinaudoti teisėmis, kurios pagal šios nuostatos tris įtraukas jam suteikiamos palaipsniui
atsižvelgiant į darbo laikotarpį (žr. 1998 m. lapkričio 26 d. Sprendimo
Birden
, C‑1/97, Rink. p. I‑7747, 37 punktą).
Dėl tokio aiškinimo Sprendimas Nr. 1/80 netektų savo prasmės ir taptų neveiksmingas (žr. 2002 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Kurz
, C‑188/00, Rink. p. I‑10691, 55 punktą).
Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies formuluotė yra bendro pobūdžio ir besąlyginė, nes joje nenumatyta galimybė valstybėms
narėms apriboti teises, kurios pagal šią nuostatą tiesiogiai suteikiamos darbuotojams turkams (žr., be kita ko, minėto Sprendimo
Birden
38 punktą).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Turkijos piliečio darbo, pagrįsto leidimu gyventi šalyje, išduotu vien
dėl jo apgaulingo elgesio, už kurį jis buvo pripažintas kaltu, laikotarpiai nėra pagrįsti stabilia padėtimi ir toks darbas
gali būti laikomas atliekamu tik laikinai, nes nagrinėjamais laikotarpiais suinteresuotasis asmuo teisėtai nesinaudojo teise
gyventi šalyje (žr., be kita ko, 1977 m. birželio 5 d. Sprendimo
Kol
, C‑285/95, Rink. p. I‑3069, 27 punktą ir 2000 m. gegužės 11 d. Sprendimo
Savas
, C‑37/98, Rink. p. I‑2927, 61 punktą).
Be to, darbuotojas turkas neįvykdo šios sąlygos teisėtai dirbti priimančiojoje valstybėje narėje, jeigu jis dirbo tik turėdamas
teisę gyventi šalyje, kuri jam pripažinta nacionalinės teisės aktais, pagal kuriuos laikinai leidžiama gyventi šioje šalyje,
kol vyksta leidimo gyventi šalyje išdavimo procedūra (šiuo klausimu žr. 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Sevince
, C‑192/89, Rink. p. I‑3461, 31 punktą ir minėto Sprendimo
Kus
18 punktą).
Iš šio sprendimo 45–46 punktų matyti, kad Turkijos piliečio darbas, pagrįstas leidimu gyventi šalyje, išduotu dėl apgaulingų
veiksmų, dėl kurių jis buvo pripažintas kaltu, arba leidimu laikinai gyventi šalyje, kuris galioja tik iki galutinio sprendimo
dėl jo teisės gyventi šalyje priėmimo, nelaikomas pagrindu įgyti Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalyje numatytas teises.
Tačiau pagrindinėje byloje, kaip matyti iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir paties prejudicinio
klausimo formuluotės, B. Unal nebuvo pripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų.
Be to, Nyderlanduose jis naudojosi ne išankstiniu leidimu laikinai gyventi šalyje, o leidimu gyventi šalyje, pagal kurį jis
galėjo laisvai dirbti samdomą darbą. Iš tikrųjų, aišku, kad B. Unal atitiko priimančiosios valstybės narės įstatymuose ir
kituose teisės aktuose, reglamentuojančiuose atvykimą į jos teritoriją ir darbą joje, numatytas nuostatas.
Šiomis aplinkybėmis, kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 52 punkte, nepripažinus, kad B. Unal Nyderlanduose teisėtai
dirbo ilgiau nei metus, būtų pažeistas Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtintas bendras įgytų teisių gerbimo principas. Pagal
šį principą, jei Turkijos pilietis gali teisėtai remtis teisėmis pagal Sprendimo Nr. 1/80 nuostatą, šios teisės nebėra siejamos
su aplinkybėmis, lėmusiomis jų atsiradimą, nes tokia sąlyga nėra numatyta šiame sprendime (žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
Bozkurt
, C‑303/08, Rink. p. I‑0000, 41 punktą).
Be to, šią išvadą patvirtina ir Teisingumo Teismo praktika, išplėtota minėtame Sprendime
Altun
. Šiame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į ryšį tarp darbuotojo turko pagal Sprendimą Nr. 1/80 turimų
teisių ir jo šeimos narių, kuriems buvo leista pas jį atvykti, pagal šio sprendimo 7 straipsnį turimų teisių, šio darbuotojo
apgaulingas elgesys gali paveikti jo šeimos narių teisinę padėtį. Vis dėlto Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šis poveikis
turi būti vertinamas atsižvelgiant į priimančiosios valstybės narės nacionalinių valdžios institucijų sprendimo panaikinti
minėto darbuotojo leidimą gyventi šalyje priėmimo datą (minėto Sprendimo
Altun
56 ir 57 punktai). Kaip matyti iš to sprendimo 59 punkto, kompetentingos valdžios institucijos turi patikrinti, ar iki šios
datos šie šeimos nariai įgijo atskirą teisę įsidarbinti priimančiojoje valstybėje narėje ir kartu teisę gyventi. Aptariamo
sprendimo 60 punkte Teisingumo Teismas papildomai nurodė, kad jei ši situacija būtų sprendžiama kitaip, tai reikštų, kad būtų
pažeistas teisinio saugumo principas.
Taigi ieškovo pagrindinėje byloje darbo laikotarpiai įgijus leidimą gyventi šalyje turi būti pripažįstami atitinkantys teisėto
vienų metų darbo sąlygą, kaip tai suprantama pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies pirma
įtrauka turi būti aiškinama taip, kad pagal ją kompetentingoms nacionalinėms institucijoms neleidžiama panaikinti darbuotojo
turko leidimo gyventi šalyje galiojimo atgaline data nuo tos dienos, kai nebelieka nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo
išduoti leidimą gyventi šalyje, jeigu šis darbuotojas turkas nebuvo pripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų ir leidimas
panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų darbo terminui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1980 m. rugsėjo 19 d. EEB ir Turkijos asociacijos tarybos, įsteigtos susitarimu, įsteigiančiu Europos ekonominės bendrijos
ir Turkijos asociaciją, sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka turi būti aiškinama
taip, kad pagal ją kompetentingoms nacionalinėms institucijoms neleidžiama panaikinti darbuotojo turko leidimo gyventi šalyje
galiojimo atgaline data nuo tos dienos, kai nebelieka nacionalinėje teisėje numatyto pagrindo išduoti leidimą gyventi šalyje,
jeigu šis darbuotojas turkas nepripažintas kaltu dėl jokių apgaulingų veiksmų ir leidimas panaikinamas pasibaigus 6 straipsnio
1 dalies pirmoje įtraukoje numatytam teisėto vienų metų darbo terminui.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.