CELEX: 62010CJ0187
ETY:n ja Turkin välinen assosiaatiosopimus
Assosiaationeuvoston päätös N:o 1/80
6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta
Turkin kansalainen
Oleskelulupa
Perheiden yhdistäminen
Avoliiton päättyminen
Oleskeluluvan peruuttaminen
Taannehtiva vaikutus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 (jäljempänä
päätös N:o 1/80) 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan tulkintaa. Assosiaationeuvosto perustettiin Euroopan talousyhteisön
ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella, jonka allekirjoittivat Ankarassa 12.9.1963 yhtäältä Turkin tasavalta sekä toisaalta
ETY:n jäsenvaltiot ja yhteisö ja joka tehtiin, hyväksyttiin ja vahvistettiin yhteisön puolesta 23.12.1963 tehdyllä neuvoston
päätöksellä 64/732/ETY (EYVL 1964, 217, s. 3685; jäljempänä assosiaatiosopimus).
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Baris Unal, joka on Turkin kansalainen, ja Staatssecretaris van Justitie
(oikeusministeriön valtiosihteeri, jäljempänä Staatssecretaris) ja joka koskee viimeksi mainitun päätöksiä evätä Unalin hakemus
määräaikaiselle oleskeluluvalleen asetetun rajoituksen muuttamiseksi ja peruuttaa häneltä kyseinen lupa.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Assosiaatiosopimus
Assosiaatiosopimuksen tarkoituksena on sen 2 artiklan 1 kohdan mukaan edistää sopimuspuolten välisten kaupallisten ja taloudellisten
suhteiden jatkuvaa ja tasapainoista vahvistumista, myös työvoiman alalla, toteuttamalla asteittain työntekijöiden vapaa liikkuvuus
sekä poistamalla sijoittautumisvapautta ja palvelujen tarjoamisen vapautta koskevat rajoitukset Turkin kansan elintason parantamiseksi
ja myöhemmin Turkin tasavallan Euroopan yhteisöön liittymisen helpottamiseksi.
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Jollei hänen perheenjäsentensä vapaata oikeutta työskentelyyn koskevista 7 artiklan määräyksistä muuta johdu, turkkilaisella
työntekijällä, joka kuuluu laillisille työmarkkinoille tietyssä jäsenvaltiossa, on oikeus
–        työskenneltyään säännönmukaisesti yhden vuoden saada työlupansa uudistetuksi tässä jäsenvaltiossa samaa työnantajaa varten,
jos hänellä on työpaikka
–        työskenneltyään säännönmukaisesti kolme vuotta vastaanottaa tässä jäsenvaltiossa valitsemaltaan saman ammattialan työnantajalta
työtarjous, joka on tehty tavanomaisin ehdoin ja joka on rekisteröity tämän valtion työvoimaviranomaisissa, jollei yhteisön
jäsenvaltioiden työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu
–        työskenneltyään säännönmukaisesti neljä vuotta tehdä tässä jäsenvaltiossa vapaasti minkälaista tahansa valitsemaansa palkattua
työtä.”
Päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätään, että jäsenvaltion laillisille työmarkkinoille
kuuluvan turkkilaisen työntekijän perheenjäsenillä, joille on annettu lupa muuttaa tämän työntekijän luokse, on oikeus, asuttuaan
tässä jäsenvaltiossa säännönmukaisesti vähintään kolme vuotta, vastaanottaa mikä tahansa työtarjous, jollei yhteisön jäsenvaltioiden
työntekijöille annettavasta etusijasta muuta johdu.

Kansallinen säännöstö
Ulkomaalaislain yleisestä muuttamisesta 23.11.2000 annetun lain (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet; Stb.
2000, nro 495; jäljempänä Vw 2000) 8 §:n a kohdan mukaan ulkomaalainen voi oleskella laillisesti Alankomaissa, jos hänellä
on hänelle kyseisen lain 14 §:n nojalla myönnetty määräaikainen oleskelulupa.
Vw 2000:n 14 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Määräaikainen oleskelulupa myönnetään rajoituksin, jotka liittyvät tarkoitukseen, jota varten oleskelu on sallittu. Lupaan
voidaan sisällyttää ehtoja. – –”
Kyseisen lain 16 §:n 1 momentin g kohdassa annetaan Alankomaiden viranomaisille mahdollisuus hylätä määräaikaista oleskelulupaa
koskeva hakemus silloin, kun hakija ei noudata rajoitusta, joka liittyy tarkoitukseen, jota varten hän haluaa oleskella Alankomaissa.
Vw 2000:n 16a §:n 1 momentissa säädetään, että hakemus määräaikaisen oleskeluluvan muuttamiseksi voidaan hylätä mainitun lain
16 §:n 1 momentin b–g kohdassa tarkoitetuilla perusteilla.
Vw 2000:n 18 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Edellä 14 §:ssä tarkoitettu hakemus määräaikaisen oleskeluluvan voimassaoloajan pidentämiseksi voidaan hylätä, jos
– –
f)      luvan myöntämisessä asetettua rajoitusta tai lupaan liitettyä ehtoa ei noudateta
– –”
Vw 2000:n 19 §:n mukaan määräaikainen oleskelulupa voidaan peruuttaa saman lain 18 §:n 1 momentin f kohdassa tarkoitetulla
perusteella.
Vuoden 2000 ulkomaalaisasetuksen (Vreemdelingenbesluit 2000; Stb. 2000, nro 497; jäljempänä Vb 2000) 3.51 §:n 1 momentissa
säädetään seuraavaa:
”[Vw 2000:n] 14 §:ssä tarkoitettu määräaikainen oleskelulupa voidaan oleskelun jatkamiseen liittyvin rajoituksin myöntää ulkomaalaiselle,
joka on oleskellut Alankomaissa oleskeluluvalla kolme vuotta rajoituksin, jotka liittyvät
a)      perheen yhdistämiseen tai muodostamiseen sellaisen henkilön kanssa, jolla on pysyvä oleskeluoikeus
– –”
Vb 2000:n 3.51 §:n 2 momentin mukaan oleskelulupa voidaan myöntää silloin, kun saman pykälän 1 momentissa tarkoitettuna ajanjaksona
alkuperäisen oleskeluluvan voimassaoloajan pidentämistä koskevat edellytykset ovat täyttyneet.
Vb 2000:n 4.43 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Ulkomaalainen, joka oleskelee maassa laillisesti [Vw 2000:n] 8 §:n a kohdassa tarkoitetulla tavalla eikä enää täytä oleskeluluvan
myöntämiselle asetettua rajoitusta, ilmoittaa tästä välittömästi sen alueellisen poliisiviranomaisen päällikölle, jonka alaisuuteen
kuuluu kunta, jossa ulkomaalainen oleskelee.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Unal tuli Alankomaihin 24.2.2004 tilapäisellä oleskeluluvalla. Hänelle myönnettiin 2.9.2004 tehdyllä päätöksellä 29.3.2004
alkaen määräaikainen oleskelulupa, jotta hän voisi oleskella ”avopuolisonsa A. M. De Sousa van der Molenin luona”. Tässä luvassa
oli myös maininta ”vapaa työskentely sallittu; työhönottolupa ei tarpeen”.
Unal meni asumaan van der Molenin luo ’t Zandtin kuntaan (Alankomaat).
Unalin oleskeluluvan voimassaoloa pidennettiin 26.7.2005 21.4.2006 saakka ja 4.5.2006 1.3.2009 saakka. Uusissa luvissa oli
edelleen ehtona Unalin asuminen avopuolisonsa luona ja maininta ”vapaa työskentely sallittu; työhönottolupa ei tarpeen”.
Unal teki 8.5.2006 vuokratyösopimuksen työskennelläkseen tuotantotyöntekijänä eräässä yrityksessä Nunspeetissä (Alankomaat),
joka sijaitsee noin 150 kilometrin päässä hänen ’t Zandtissa sijaitsevasta asuinpaikastaan. Uusi 21.11.2008 saakka voimassa
ollut sopimus tehtiin saman vuokratyötoimiston kanssa 21.11.2007. Tämän sopimuksen perusteella Unal jatkoi työtään samassa
yrityksessä Nunspeetissä.
Unal teki 4.6.2007 hakemuksen oleskeluluvassaan olleen rajoituksen ”jotta hän voi oleskella avopuolisonsa A. M. De Sousa van
der Molenin luona” muuttamiseksi siten, että kyseinen rajoitus korvattaisiin maininnalla ”jatkettu oleskelu”.
Staatssecretaris hylkäsi 28.12.2007 kyseisen hakemuksen sillä perusteella, ettei Unal ollut 2.4.2007 alkaen enää täyttänyt
määräaikaiselle oleskeluluvalleen asetetusta rajoituksesta johtuneita edellytyksiä. Staatssecretarisin mielestä Unalin ja
van der Molenin välinen suhde oli päättynyt 2.4.2007, koska Unal oli kyseisenä päivänä muuttanut Lelystadissa (Alankomaat)
sijaitsevaan asuntoon, kun taas van der Molen oli edelleen kirjoilla ’t Zandtin kunnan väestörekisterissä.
Toisessa 7.2.2008 tehdyssä päätöksessä Staatssecretaris totesi, että koska Unal oli 2.4.2007 työskennellyt säännönmukaisesti
alle vuoden saman työnantajan palveluksessa, hänen oleskelulupansa voimassaoloaikaa ei päätöksen N:o 1/80 perusteella voitu
pidentää. Siksi hänen oleskelulupansa peruutettiin, millä oli taannehtiva vaikutus 2.4.2007 alkaen.
Staatssecretaris hylkäsi 31.7.2008 tekemällään päätöksellä oikaisuvaatimukset, jotka Unal oli esittänyt 28.12.2007 ja 7.2.2008
tehdyistä päätöksistä. Staatssecretaris katsoi erityisesti, ettei hän objektiivisesti tarkistettavissa olleiden tietojen puuttuessa
voinut luottaa Unalin ilmoituksiin, joiden mukaan hän oli asettunut asumaan entisen avopuolisonsa kanssa Lelystadiin, koska
van der Molen oli säilyttänyt asuntonsa ’t Zandtissa siltä varalta, ettei hän viihtyisi Lelystadissa. Unalin esittämää entisen
avopuolisonsa laatimaa kirjallista ilmoitusta, jossa vahvistettiin heidän suhteensa päättyneen vasta myöhemmin, ei pidetty
riittävänä todisteena.
Rechtbank ’s-Gravenhage (Haagin aluetuomioistuin) totesi 6.7.2009 antamallaan tuomiolla perusteettomaksi kanteen, jonka Unal
oli nostanut päätöksestä, jolla hänen oikaisuvaatimuksensa oli hylätty. Unal valitti sitten tuomiosta Raad van Stateen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa olevansa epävarma siitä, voiko se ratkaista pääasian nojautumalla asiassa C-337/07,
Altun, 18.12.2008 annettuun tuomioon (Kok., s. I-10323). Sen mukaan yhteisöjen tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa, ettei
oleskeluluvan peruuttaminen vaikuttanut mitenkään kyseessä olleen työntekijän perheenjäsenten oleskeluoikeuteen sovellettaessa
päätöksen N:o 1/80 7 artiklan ensimmäisen kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa, jos perheenjäsenet olivat mainitun peruuttamisen
ajankohtana jo saaneet kyseisen oleskeluoikeuden. Muunlainen tulkinta olisi vastoin oikeusvarmuuden periaatetta.
Raad van State pohtii kyseisen oikeuskäytännön sovellettavuutta turkkilaisen työntekijän oleskeluluvan taannehtivan peruuttamisen
seurauksiin, kun mainittu työntekijä ei myöskään ole syyllistynyt tässä asiassa mihinkään vilpilliseen menettelyyn.
Näin ollen Raad van State on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Estääkö – – päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäinen luetelmakohta, tarkasteltuna yhdessä oikeusvarmuuden periaatteen
kanssa, toimivaltaisia kansallisia viranomaisia peruuttamasta tilanteessa, jossa ei ole kyse vilpillisestä menettelystä, turkkilaisen
työntekijän oleskeluluvan edellä mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun yhden vuoden määräajan
päättymisen jälkeen taannehtivin oikeusvaikutuksin siten, että oleskelulupa katsotaan peruutetuksi päivänä, jolloin oleskeluluvan
myöntämistä koskeva kansallisen lainsäädännön mukainen peruste ei enää täyttynyt?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko päätöksen N:o 1/80 6 artiklan
1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa tulkittava siten, että se on esteenä sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset
peruuttavat turkkilaisen työntekijän oleskeluluvan taannehtivasti siitä päivästä alkaen, jona hänen lupansa myöntämistä koskeva
kansallisen oikeuden mukainen peruste ei enää täyty, kun kyseinen työntekijä ei ole syyllistynyt mihinkään vilpilliseen menettelyyn
ja kun kyseinen peruuttaminen tapahtuu mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn säännönmukaisen
yhden vuoden työskentelyjakson päätyttyä.
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan määräyksillä turkkilaisille työntekijöille myönnetyt oikeudet laajenevat asteittain
säännönmukaisen palkkatyön keston mukaan, ja niiden tarkoituksena on vahvistaa vähitellen asianomaisten henkilöiden asemaa
vastaanottavassa jäsenvaltiossa (ks. mm. asia C-230/03, Sedef, tuomio 10.1.2006, Kok., s. I-157, 34 kohta).
Kuten päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta ilmenee, säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyn
jälkeen turkkilaisella työntekijällä on oikeus jatkaa palkkatyötä saman työnantajan palveluksessa.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämän oikeuden tehokas vaikutus edellyttää välttämättä, että asianomaisella
henkilöllä on kyseistä oikeutta vastaava oleskeluoikeus (ks. mm. asia C-383/03, Dogan, tuomio 7.7.2005, Kok., s. I-6237, 14
kohta).
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu Turkin kansalaisen säännönmukainen työskentely
vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää vakiintunutta ja varmaa asemaa kyseisen jäsenvaltion työmarkkinoilla ja tämän perusteella
riidatonta oleskeluoikeutta (asia C-237/91, Kus, tuomio 16.12.1992, Kok., s. I-6781, Kok. Ep. XIII, s. I-255, 22 kohta ja
em. asia Altun, tuomion 53 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on riidatonta, että päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu
säännönmukainen yhden vuoden työskentelyjakso alkoi 8.5.2006, jolloin Unal aloitti työnsä palkkatyöntekijänä. Staatssecretarisin
päätös, jolla häneltä evättiin muutos hänen oleskeluluvassaan olleeseen rajoitukseen ”jotta hän voi oleskella avopuolisonsa
A. M. De Sousa van der Molenin luona”, tehtiin 28.12.2007 eli yli puolitoista vuotta sen jälkeen, kun Unalin palkkatyö oli
alkanut saman työnantajan palveluksessa. Epäämisen perusteena oli kuitenkin se, että koska Unalin ja van der Molenin suhde
oli päättynyt 2.4.2007, pääasian valittaja ei enää kyseisestä päivästä alkaen täyttänyt oleskeluluvalleen asetettuja edellytyksiä.
Sekä 28.12.2007 tehdyllä päätöksellä että 7.2.2008 tehdyllä päätöksellä, jolla Unalin oleskelulupa peruutettiin, oli siten
taannehtiva vaikutus 2.4.2007 alkaen, jolloin Unal ei vielä ollut työskennellyt Alankomaissa säännönmukaisesti yhtä vuotta.
Alankomaiden hallitus väittää, ettei Unal voi saada päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä luetelmakohdasta
johtuvia oikeuksia.
Kyseisen hallituksen mielestä on niin, että jos turkkilainen työntekijä ei ensimmäisenä työskentelyvuotena enää täytä oleskelulupansa
edellytyksiä, hänen oleskeluoikeutensa menettää riidattoman oikeuden luonteensa. Siten tästä hetkestä lähtien kyseisen työntekijän
työskentelyjaksoja ei voida ottaa huomioon päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettujen
oikeuksien hankkimiseksi. Alankomaiden hallituksen mukaan Unal ei siis täytä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetun
säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyn edellytystä.
Tällaista argumenttia ei voida hyväksyä.
On muistutettava, että edellä mainitussa asiassa Kus antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuimen oli lausuttava siitä,
oliko Turkin kansalaisella, joka oli saanut oleskeluluvan jäsenvaltion alueella solmiakseen siellä avioliiton kyseisen valtion
kansalaisen kanssa ja joka oli työskennellyt siellä yli vuoden saman työnantajan palveluksessa voimassa olleen työluvan perusteella,
oikeus saada työlupansa uudistetuksi päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla, vaikka hänen
avioliittonsa oli jo purettu silloin, kun työluvan uudistamista koskenut hakemus ratkaistiin.
Yhteisöjen tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa ensinnäkin, että mainitun 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan
nojalla turkkilaisella työntekijällä on oikeus työlupansa uusimiseen samaa työnantajaa varten pelkästään sillä perusteella,
että hän on työskennellyt säännönmukaisesti yli vuoden, koska mainitussa määräyksessä ei aseteta kyseisen oikeuden tunnustamiselle
mitään muuta edellytystä eikä etenkään edellytyksiä, joilla maahantulo- ja oleskeluoikeus on saatu (em. asia Kus, tuomion
21 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi kyseisen toteamuksen perusteella, että turkkilaisen työntekijän, joka on voimassa olevan työluvan
turvin tehnyt työtä yli vuoden, on katsottava täyttävän mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa asetetut
edellytykset, vaikka hänen oleskelulupansa olisi alun perin myönnetty hänelle muuhun tarkoitukseen kuin palkkatyön tekemiseen
(em. asia Kus, tuomion 23 kohta).
On siis tarkistettava, voidaanko katsoa Unalin 8.5.2006–7.5.2007 tekemän työskentelyjakson perusteella, että hän täyttää päätöksen
N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyn edellytyksen,
vaikka Unalin ja van der Molenin välisen suhteen väitetään päättyneen 2.4.2007.
Unionin oikeuden nykytilassa on niin, että päätöksellä N:o 1/80 ei ole mitään vaikutusta jäsenvaltioiden toimivaltaan evätä
Turkin kansalaiselta oikeus saapua niiden alueelle ja työskennellä siellä ensimmäisessä työsuhteessaan. Päätös N:o 1/80 ei
myöskään lähtökohtaisesti ole esteenä sille, että jäsenvaltiot sääntelevät hänen työskentelynsä edellytyksiä kyseisen päätöksen
6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun yhden vuoden loppuun asti (ks. asia C-36/96, Günaydin, tuomio
30.9.1997, Kok., s. I-5143, 36 kohta).
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohtaa ei voida kuitenkaan tulkita siten, että jäsenvaltio voisi yksipuolisesti muuttaa järjestelmän,
joka koskee Turkin kansalaisten asteittaista integroitumista vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille, sisältöä siten,
että työntekijältä, jonka on annettu saapua maan alueelle ja joka on tehnyt siellä laillisesti aitoa ja todellista työtä keskeytyksettä
yli vuoden ajan saman työnantajan palveluksessa, evätään hänelle palkkatyön tekemisen keston mukaan kyseisen määräyksen kolmessa
luetelmakohdassa asteittain tunnustetut oikeudet (ks. asia C-1/97, Birden, tuomio 26.11.1998, Kok., s. I-7747, 37 kohta).
Tällainen tulkinta johtaisi siihen, että päätöksellä N:o 1/80 ei olisi mitään merkitystä eikä minkäänlaista tehokasta vaikutusta
(ks. asia C-188/00, Kurz, tuomio 19.11.2002, Kok., s. I-10691, 55 kohta).
Päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan sanamuoto on yleinen ja ehdoton siltä osin kuin siinä ei anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta
rajoittaa niitä oikeuksia, joita määräyksessä annetaan suoraan turkkilaisille työntekijöille (ks. mm. em. asia Birden, tuomion
38 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut tästä, että työskentelyjaksot, jotka Turkin kansalainen on suorittanut hänelle yksinomaan
vilpillisen menettelyn, joka on johtanut hänen tuomitsemiseensa, johdosta myönnetyn oleskeluluvan perusteella, eivät perustu
vakiintuneeseen asemaan, ja ne on katsottava suoritetun ainoastaan epävarmassa asemassa sen vuoksi, että asianomaiselle ei
kyseisinä ajanjaksoina lain mukaan kuulunut oleskeluoikeutta (ks. mm. asia C-285/95, Kol, tuomio 5.6.1997, Kok., s. I-3069,
27 kohta ja asia C-37/98, Savas, tuomio 11.5.2000, Kok., s. I-2927, 61 kohta).
Turkkilainen työntekijä ei myöskään täytä edellytystä säännönmukaisesta työskentelystä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos
hän on työskennellyt sellaisen oleskeluoikeuden perusteella, joka on myönnetty hänelle ainoastaan sellaisen kansallisen säännöstön
nojalla, jossa sallitaan tilapäinen oleskelu kyseisessä valtiossa oleskeluluvan myöntämismenettelyn ajan (ks. vastaavasti
asia C-192/89, Sevince, tuomio 20.9.1990, Kok., s. I-3461, Kok. Ep. X, s. 529, 31 kohta ja em. asia Kus, tuomion 18 kohta).
Tämän tuomion 45 ja 46 kohdasta ilmenee, että Turkin kansalaisen työskentely vilpillisen menettelyn, joka on johtanut tuomitsemiseen,
johdosta myönnetyn oleskeluluvan perusteella tai sellaisen tilapäisen oleskeluluvan perusteella, joka on voimassa vain hänen
odottaessaan lopullista päätöstä oleskeluoikeudestaan, ei voi synnyttää tällaiselle kansalaiselle päätöksen N:o 1/80 6 artiklan
1 kohtaan perustuvia oikeuksia.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa on kuitenkin niin, että ennakkoratkaisupyynnön ja jo ennakkoratkaisukysymyksen
sanamuodon mukaan Unal ei ole syyllistynyt mihinkään vilpilliseen menettelyyn.
Hänellä ei myöskään ollut Alankomaissa tilapäistä oleskelulupaa vaan oleskelulupa, jonka perusteella hänellä oli mahdollisuus
tehdä vapaasti palkkatyötä. On nimittäin riidatonta, että Unal noudatti vastaanottavan jäsenvaltion säännöksiä ja määräyksiä
maahantulosta ja työskentelystä.
On siis niin, kuten julkisasiamieskin totesi ratkaisuehdotuksensa 52 kohdassa, että jos Unalin ei katsottaisi työskennelleen
Alankomaissa säännönmukaisesti yli yhtä vuotta, loukattaisiin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettua saavutettujen
oikeuksien kunnioittamisen yleistä periaatetta. Tämän periaatteen mukaan on niin, että kun Turkin kansalainen voi pätevästi
vedota päätöksen N:o 1/80 jonkin määräyksen mukaisiin oikeuksiin, nämä oikeudet eivät enää riipu niiden syntymiseen johtaneiden
olosuhteiden jatkumisesta, koska kyseisessä päätöksessä ei ole asetettu tällaista edellytystä (ks. asia C-303/08, Bozkurt,
tuomio 22.12.2010, 41 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Lisäksi tällainen päätelmä saa tukea unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, sellaisena kuin se ilmenee edellä mainitussa
asiassa Altun annetusta tuomiosta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi kyseisessä tuomiossa, että kun otetaan huomioon yhteys,
joka vallitsee turkkilaisen työntekijän päätökseen N:o 1/80 perustuvien oikeuksien ja niiden kyseisen päätöksen 7 artiklaan
perustuvien oikeuksien välillä, joihin voivat vedota hänen perheenjäsenensä, jotka ovat saaneet luvan muuttaa hänen luokseen,
kyseisen työntekijän vilpillisellä menettelyllä voi olla vaikutuksia hänen perheenjäsentensä oikeusasemaan. Yhteisöjen tuomioistuin
kuitenkin täsmensi, että näitä vaikutuksia on arvioitava sinä ajankohtana, jolloin vastaanottavan jäsenvaltion kansalliset
viranomaiset tekivät päätöksen kyseisen työntekijän oleskeluluvan peruuttamisesta (em. asia Altun, tuomion 56 ja 57 kohta).
Kuten kyseisen tuomion 59 kohdasta ilmenee, toimivaltaisten viranomaisten on tällöin tarkistettava, ovatko perheenjäsenet
saaneet mainittuna ajankohtana oman oikeuden päästä vastaanottavan jäsenvaltion työmarkkinoille ja vastaavasti oikeuden oleskella
tässä valtiossa. Yhteisöjen tuomioistuin lisäsi kyseisen tuomion 60 kohdassa, että muunlainen ratkaisu olisi vastoin oikeusvarmuuden
periaatetta.
Näin ollen työskentelyjaksojen, jotka pääasian valittaja suoritti oleskeluluvan saatuaan, on katsottava täyttävän päätöksen
N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyn edellytyksen.
Esitettyyn kysymykseen on vastattava edellä esitetyn perusteella, että päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä
luetelmakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset peruuttavat turkkilaisen
työntekijän oleskeluluvan taannehtivasti siitä päivästä alkaen, jona hänen lupansa myöntämistä koskeva kansallisen oikeuden
mukainen peruste ei enää täyty, kun kyseinen työntekijä ei ole syyllistynyt mihinkään vilpilliseen menettelyyn ja kun lupa
peruutetaan mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa määrätyn säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyjakson
päätyttyä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Assosiaation kehittämisestä 19.9.1980 tehdyn, Euroopan talousyhteisön ja Turkin välisellä assosiaatiosopimuksella perustetun
assosiaationeuvoston päätöksen N:o 1/80 6 artiklan 1 kohdan ensimmäistä luetelmakohtaa on tulkittava siten, että se on esteenä
sille, että toimivaltaiset kansalliset viranomaiset peruuttavat turkkilaisen työntekijän oleskeluluvan taannehtivasti siitä
päivästä alkaen, jona hänen lupansa myöntämistä koskeva kansallisen oikeuden mukainen peruste ei enää täyty, kun kyseinen
työntekijä ei ole syyllistynyt mihinkään vilpilliseen menettelyyn ja kun lupa peruutetaan mainitussa 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä
luetelmakohdassa määrätyn säännönmukaisen yhden vuoden työskentelyjakson päätyttyä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.