CELEX: 62012TJ0073
Dempingas
Tam tikrų Kinijos kilmės kompresorių importas
Atsisakymas grąžinti dalį sumokėto antidempingo muito
Eksporto kainos nustatymas
Antidempingo muito atėmimas
Panaikinimo sukeliamų padarinių laiko atžvilgiu pakeitimas

Ginčo aplinkybės
Einhell Germany AG
,
Hans Einhell Nederlands BV
,
Einhell France SAS
ir
Hans Einhell Österreich GmbH
(toliau kartu – ieškovės) yra keturios
Einhell
grupei priklausančios bendrovės, importuojančios, be kita ko, Kinijoje pagamintus oro kompresorius. Konkrečiai kalbant, į Europos Sąjungą jos importuoja kompresorius, kuriuos perka iš
Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd
(toliau –
Nu Air Shanghai
arba eksportuojanti gamintoja), t. y.
Nu Air
grupei priklausančios Kinijoje įsteigtos bendrovės.
Europos Sąjungos Taryba 2008 m. kovo 17 d. Reglamentu (EB) Nr. 261/2008 nustatė galutinį antidempingo muitą tam tikriems importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės kompresoriams (
OL L 81, p. 1
). Reglamente Nr. 261/2008 nurodytiems
Nu Air Shanghai
pagamintiems kompresoriams (toliau – nagrinėjamasis produktas) pritaikytas 13,7 % antidempingo muitas.
Nuo 2009 m. birželio mėn. iki 2010 m. birželio mėn. ieškovės, remdamosi iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 56, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45) [pakeisto 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 343, p. 51
ir klaidų ištaisymas
OL L 7, 2010, p. 22
)] 11 straipsnio 8 dalimi, pateikė kelis prašymus grąžinti atitinkamai sumokėtą Reglamente Nr. 261/2008 nustatytą galutinį antidempingo muitą už
Nu Air Shanghai
pagamintų kompresorių importą, t. y 1067158,66 EUR sumą. Šie prašymai Europos Komisijai pateikti atitinkamai per Vokietijoje, Nyderlanduose, Prancūzijoje ir Austrijoje esančias kompetentingas nacionalines institucijas.
Be to,
Nu Air
grupei, kurią sudaro
Nu Air Compressors and Tools SpA
,
Nu Air Polska sp. z o.o
. ir
Mecafer Des
, priklausančios bendrovės (toliau kartu – susijusi importuotoja) Komisijai pateikė prašymus grąžinti sumokėtą antidempingo muitą už
Nu Air Shanghai
pagamintų kompresorių importą.
Komisija pradėjo tyrimą dėl sumokėto antidempingo muito už
Nu Air Shanghai
pagamintų kompresorių importą grąžinimo, kiek tai susiję su laikotarpiu nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. iki 2009 m. gruodžio 31 d. (toliau – tyrimo dėl grąžinimo laikotarpis).
2011 m. balandžio 6 d. Komisija ieškovėms išsiuntė keturis informacinius dokumentus su nurodytomis pagrindinėmis faktinėmis aplinkybėmis ir esminiais argumentais, kuriais remdamasi siūlė
Nu Air Shanghai
nustatyti 11,2 % koreguotą dempingo skirtumą ir taikyti dalinį grąžinimą.
2011 m. balandžio 26 d. ieškovės Komisiją informavo, kad mano, jog
Nu Air Shanghai
koreguotas dempingo skirtumas buvo mažesnis nei 11,2 %, ir Komisijai pasiūlė remtis susijusios importuotojos šiuo klausimu pateiktomis pastabomis.
Susijusiai importuotojai adresuotame 2011 m. liepos 19 d. rašte Komisija pritarė, kad tam tikros jos pateiktos pastabos pagrįstos, ir dempingo skirtumą sumažino iki 10,7 %.
2011 m. liepos 26 d. elektroniniame laiške susijusi importuotoja Komisijai pateikė naujas pastabas, kuriose ginčijo Komisijos taikytą dempingo skirtumo apskaičiavimo metodą. Konkrečiai kalbant, remdamasi Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalimi ji ginčijo tai, kad apskaičiuojant eksporto kainą atimtas antidempingo muitas. Galiausiai ji Komisijos prašė atsiųsti skaičiavimus, kuriuos ši atliko iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, atimdama antidempingo muitą. Šie skaičiavimai susijusiai importuotojai buvo atsiųsti tos pačios dienos elektroniniame laiške.
2011 m. liepos 28 d. susijusi importuotoja Komisijai išsiuntė elektroninį laišką, prašydama paaiškinimų apie tai, kaip ji aiškino tų skaičiavimų rezultatus; Komisija pateikė atsakymą tos pačios dienos elektroniniame laiške.
2011 m. spalio 17 d. Komisija ieškovėms išsiuntė keturis dokumentus su galutine informacija dėl pagrindinių faktinių aplinkybių ir esminių argumentų, kuriais remdamasi ketino peržiūrėti nagrinėjamajam produktui taikytiną dempingo skirtumą ir grąžinti dalį sumokėto antidempingo muito.
2011 m. spalio 20 ir 21 d. elektroniniuose laiškuose susijusi importuotoja Komisijos paprašė papildomų paaiškinimų apie metodą, kurį ji taikė vertindama antidempingo muito poveikio nustatytai nagrinėjamojo produkto perpardavimo pirmajam Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui kainai egzistavimą. Komisija netenkino šio prašymo ir susijusiai importuotojai pasiūlė remtis ankstesniame 2011 m. liepos 28 d. elektroniniame laiške pateiktais paaiškinimais.
2011 m. gruodžio 6 d. Komisija priėmė sprendimus C(2011) 8831
final
, C(2011) 8825
final
, C(2011) 8828
final
ir C(2011) 8810
final
(toliau kartu – ginčijami sprendimai), kuriuose nustatė, pirma,
Nu Air Shanghai
10,7 % koreguotą dempingo skirtumą ir, antra, ieškovėms grąžintiną nepagrįstai sumokėto antidempingo muito dalį, apskaičiuotą iš pradinio dempingo skirtumo (13,7 %) atėmus koreguotą dempingo skirtumą (10,7 %).
Koreguotam dempingo skirtumui apskaičiuoti normalioji nagrinėjamojo produkto vertė nustatyta pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalį.
Be to, eksporto į Sąjungą pardavimo tiesiogiai nepriklausomiems pirkėjams arba per ne Sąjungoje įsisteigusią susijusią bendrovę kaina nustatyta remiantis faktiškai sumokėta arba mokėtina už nagrinėjamąjį produktą kaina pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalį.
Eksporto į Sąjungą per Sąjungoje įsisteigusias susijusias bendroves, atlikusias visas nagrinėjamojo produkto importuotojo, t. y. su eksportuojančiu gamintoju susijusio importuotojo funkcijas, kaina nustatyta pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, remiantis kaina, už kurią importuoti produktai buvo pirmą kartą perparduoti Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui. Siekiant nustatyti patikimą eksporto kainą, ji buvo koreguojama, kad būtų atsižvelgta į visas sąnaudas, patirtas nuo importavimo iki perpardavimo, ir į gautą pelną.
Konkrečiai kalbant, pagal Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį sumokėtas antidempingo muitas buvo atimtas iš apskaičiuotos kainos, nes susijusi importuotoja neįrodė, kad šis muitas padarė tinkamą poveikį visoms perpardavimo kainoms. Be to, susijusios importuotojos argumentas, kad visas jos apyvartos, gautos iš nagrinėjamojo produkto perpardavimo, augimas viršijo visą už šio produkto importą sumokėto muito sumą, buvo atmestas, nes ji neginčijo išvados, kad antidempingo muitas tinkamai nepaveikė daugumos nagrinėjamojo produkto rūšių perpardavimo kainų, todėl kainų politika nebuvo pakeista taip, kad atspindėtų visą sumokėtą antidempingo muitą.
Galiausiai 10,70 % dempingo skirtumas apskaičiuotas palyginus kiekvienos rūšies produkto normaliąją vidutinę vertę su kiekvienos nagrinėjamojo produkto rūšies eksporto kainos svertiniu vidurkiu.
Todėl Sprendime C(2011) 8831
final
Komisija tenkino
Einhell Germany
prašymą gražinti muitą, t. y. 157950,76 EUR, o likusią dalį dėl 734777,06 EUR sumos atmetė; Sprendime C(2011) 8825
final
Komisija tenkino
Hans Einhell Nederlands
prašymą grąžinti muitą, t. y. 21113,52 EUR, o likusią dalį dėl 92502,22 EUR atmetė; Sprendime C(2011) 8828
final
Komisija tenkino
Einhell France
prašymą grąžinti muitą, t. y. 11517,09 EUR, o likusią dalį dėl 41077,62 EUR sumos atmetė; galiausiai Sprendime C(2011) 8810
final
Komisija tenkino
Hans Einhell Österreich
prašymą grąžinti muitą, t. y. 1800,09 EUR, o likusią dalį dėl 6420,30 EUR sumos atmetė.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla buvo pradėta 2012 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu ieškiniu.
Teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnį, šalims pateikė klausimus raštu ir nurodė pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys įvykdė šias proceso organizavimo priemones.
2014 m. lapkričio 27 d. dokumente šalys pateikė naujų įrodymų. 2014 m. gruodžio 5 d. Bendrojo Teismo pirmosios kolegijos pirmininko nutartimi šie dokumentai buvo prijungti prie bylos medžiagos.
2014 m. gruodžio 12 d. posėdyje buvo išklausytos šalys ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:
—
pripažinti ieškinį priimtinu,
—
panaikinti ginčijamų sprendimų 1 straipsnius tiek, kiek juose nurodyta grąžinti tik dalį jų sumokėto antidempingo muito,
—
nurodyti palikti galioti ginčijamų sprendimų sukeliamus padarinius, kol Komisija imsis priemonių, būtinų Bendrojo Teismo sprendimui, kuris bus priimtas, įvykdyti,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
—
priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl priimtinumo
Dėl 2014 m. lapkričio 27 d. ieškovių pateiktų įrodymų priimtinumo
Pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalį:
„Dublike arba triplike bylos šalys gali papildomai pateikti įrodymų, kad paremtų savo argumentus. Tačiau tuo atveju šalys turi nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė juos pateikti.“
Šiame straipsnyje leidžiama pateikti įrodymus kitu nei 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 46 straipsnio 1 dalyje konkrečiai nurodytu atveju. Pagal analogiją Bendrasis Teismas pripažįsta, kad galima pateikti tam tikrų įrodymų po tripliko, jeigu įrodymus teikiantis asmuo iki rašytinės proceso dalies pabaigos negalėjo gauti aptariamų įrodymų arba jeigu pavėluotu kitos šalies įrodymų pateikimu galima pateisinti bylos medžiagos papildymą, kad būtų užtikrintas rungimosi principo laikymasis (2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas
, C‑243/04 P,
EU:C:2005:238
, 32 punktas).
Kiek tai susiję su įrodymų pateikimo taisyklių išimtimi, 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalyje šalys įpareigojamos nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti įrodymų. Tokia pareiga reiškia, kad Teismui suteikiami įgaliojimai kontroliuoti priežasčių, dėl kurių buvo uždelsta pateikti įrodymų, pagrįstumą ir, atsižvelgiant į situaciją, tų įrodymų turinį, taip pat įgaliojimai juos atmesti, jeigu prašymas teisiniu požiūriu nepakankamai pagrįstas.
A fortiori
tas pats pasakytina apie įrodymų pateikimą po tripliko (27 punkte minėto Sprendimo
Gaki-Kakouri / Teisingumo Teismas
,
EU:C:2005:238
, 33 punktas).
Šiuo atveju 2014 m. lapkričio 27 d. rašto priede ieškovės pateikė 9 Komisijos sprendimus, priimtus per kitas procedūras dėl antidempingo muito grąžinimo; 8 iš jų priimti nesibaigus proceso rašytinei daliai, o vienas – jai pasibaigus. Grįsdamos šių įrodymų pavėluotą pateikimą ieškovės nurodė būtent tai, kad tie sprendimai nebuvo paskelbti ir jos Komisijai turėjo teikti kelis prašymus leisti susipažinti su šiais dokumentais, kuriuos Komisija tenkino po to, kai buvo pateiktas dublikas.
Komisija nepateikė prieštaravimų šiuo klausimu.
Šiomis aplinkybėmis 2014 m. lapkričio 27 d. rašto priede ieškovių pateiktus įrodymus reikia pripažinti priimtinais.
Dėl D.5 priedo priimtinumo
Tripliko D.5 priede Komisija pateikė dokumentą, kurį gavo dėl atsakovės statuso bylose
Mecafer / Komisija
(T‑74/12),
Nu Air Polska / Komisija
(T‑75/12) ir
Nu Air Compressors and Tools / Komisija
(T‑76/12). Be to, tripliko 86 punkte Komisija rėmėsi D.5 priedo turiniu, kad paneigtų ieškovių nurodytų argumentų pagrįstumą.
Tačiau D.5 priede esantį dokumentą kiekviena iš ieškovių pateikė bylose T‑74/12, T‑75/12 ir T‑76/12 kaip jų procesinių dokumentų Bendrajame Teisme priedą.
Atsakydama į Bendrojo Teismo per posėdį žodžiu pateiktą klausimą Komisija nurodė, kad neprašė ieškovių bylose T‑74/12, T‑75/12 ir T‑76/12 leisti naudoti D.5 priede esantį dokumentą šioje byloje.
Teismo posėdyje ieškovės pareiškė prieštaravimą dėl D.5 priedo priimtinumo.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, pirma, kiekvienoje Bendrajame Teisme iškeltoje byloje yra atskira bylos medžiaga, kuri apima būtent tuos procesinius dokumentus, kuriuos šalys pateikė atitinkamoje byloje, ir kad kiekvienos bylos medžiaga yra visiškai atskira. Tai matyti iš Nurodymų Bendrojo Teismo kancleriui 5 straipsnio 6 dalies, pagal kurią „į byloje pateiktą ir prie bylos medžiagos pridėtą procesinį dokumentą negali būti atsižvelgta rengiant kitą bylą“.
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, remiantis bylų nagrinėjimą Bendrajame Teisme reglamentuojančiomis normomis, šalims suteikiama apsauga nuo netinkamo procesinių dokumentų naudojimo, todėl tiek pagrindinės bylos šalys, tiek įstojusios į bylą šalys turi teisę naudoti kitų šalių procesinius dokumentus, su kuriais joms buvo leista susipažinti, tik savo pozicijos gynimo nagrinėjant šią bylą tikslais (2009 m. spalio 15 d. Nutarties
Hangzhou Duralamp Electronics / Taryba
, T‑459/07, Rink.,
EU:T:2009:403
, 13 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Vis dėlto bylos šalys gali atskleisti savo pareiškimus tretiesiems šios bylos atžvilgiu asmenims, išskyrus išimtinius atvejus, kai dokumento atskleidimas galėtų pažeisti gerą teisingumo vykdymą (žr. 37 punkte minėtos Nutarties
Hangzhou Duralamp Electronics / Taryba
,
EU:T:2009:403
, 14 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Taip pat bylos šalis gali laikydamasi to paties apribojimo kitai bylos šaliai leisti nagrinėjant kitą bylą naudotis pirmojoje byloje jos pateiktu pareiškimu (37 punkte minėtos Nutarties
Hangzhou Duralamp Electronics / Taryba
,
EU:T:2009:403
, 14 punktas).
Pirma, šiuo atveju pažymėtina, kad D.5 priede esančiame dokumente pateiktos dvi lentelės su ieškovių atliktais skaičiavimais bylose T‑74/12, T‑75/12 ir T‑76/12, kuriais jos siekia įrodyti, kad
Nu Air Shanghai
taikytas koreguotas dempingo skirtumas turėjo būti mažesnis nei Komisijos apskaičiuotasis.
Antra, nustatyta, kad šioje byloje Komisija neturėjo teisės pateikti D.5 priede esančio dokumento.
Todėl, remiantis šio sprendimo 37 ir 38 punktuose priminta teismo praktika, D.5 priedą reikia pripažinti nepriimtinu.
Šios išvados nepaneigia per teismo posėdį Komisijos pateikti argumentai.
Visų pirma Komisija teigia, kad prieš teismo posėdį ieškovės nepareiškė prieštaravimų dėl D.5 priedo, nors joms atstovavo tas pats advokatas kaip ieškovėms bylose T‑74/12, T‑75/12 ir T‑76/12. Vis dėlto ši aplinkybė nepaneigia to, kad D.5 priedas pateiktas be jų leidimo.
Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti kaip netinkamą.
Be to, Komisija iš esmės teigia, kad šioje byloje D.5 priede esančiame dokumente nurodytus duomenis ieškovės pateikė dalimis A.15 ir A.16 prieduose. Tačiau pažymėtina, kad A.15 ir A.16 prieduose pateikti ne tokie patys duomenys kaip pateiktieji D.5 priede.
Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nurodyti, pirma, išimti iš bylos medžiagos D.5 priedą ir, antra, iš bylos medžiagos pašalinti visas nuorodas į tą priedą ir jo turinį.
Dėl esmės
Visų pirma ieškovės prašo iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus pagal SESV 263 straipsnį ir, antra, laikinai palikti galioti tų sprendimų sukeliamus padarinius pagal SESV 264 straipsnį.
Dėl pirmos reikalavimų dalies – iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus
Iš esmės pirmoje reikalavimų dalyje ieškovės prašo iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus, nes Komisija juose tik iš dalies tenkino jų prašymus grąžinti antidempingo muitą, todėl nusprendė grąžinti ne didesnes kaip tų sprendimų 1 straipsniuose nurodytas sumas.
Grįsdamos pirmą reikalavimų dalį ieškovės remiasi dviem ieškinio pagrindais. Pirmajame ieškinio pagrinde jos Komisiją kaltina tuo, kad ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nustatydama pelno dydį, kurį atėmė iš eksporto kainos, apskaičiuotos remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalimi, ir pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį ir 18 straipsnio 3 dalį. Antrajame pagrinde jos Komisiją iš esmės kaltina tuo, kad ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes susijusio importuotojo sumokėtą antidempingo muitą atėmė iš apskaičiuotos eksporto kainos, todėl nenustatė patikimų eksporto kainos ir dempingo skirtumo, pažeisdama Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį.
Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia tikslinga nagrinėti antrąjį ieškinio pagrindą, pateiktą pirmai reikalavimų daliai pagrįsti, paskui – pirmąjį ieškinio pagrindą.
Grįsdamos antrąjį ieškinio pagrindą ieškovės nurodo penkias dalis, kurių atitinkamai pirma susijusi su Komisijos padaryta klaida dėl Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies aiškinimo, nes ji nusprendė, kad antidempingo muito mokesčio atsispindėjimas turėjo būti konstatuotas dėl kiekvienos oro kompresorių rūšies; antra – su šio požiūrio neigiamu poveikiu nustatant patikimą eksporto kainos ir dempingo skirtumo svertinį vidurkį; trečia – su Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) apeliacinės institucijos ir Teisingumo Teismo praktikos pažeidimu; ketvirta – su šiam požiūriui suteikta pernelyg didele reikšme analizuojant perpardavimo kainas ir galiausiai, penkta, su šio požiūrio savavališku pobūdžiu.
Bendrasis Teismas mano, kad pirmiausia tikslinga nagrinėti ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, paskui trečią, ketvirtą, penktą ir antrą dalis.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies
Iš esmės ieškovės teigia, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir teisės klaidas, nes vertindama, ar antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo Sąjungoje įsisteigusiam pirmajam nepriklausomam pirkėjui kainai, ji taikė analizės pagal kiekvieną produkto kontrolės numerį metodą (toliau – kiekvieno PKN metodas), kuris negrindžiamas nei reglamentu, nei teismų praktika. Tačiau, anot ieškovių, šis metodas prieštarauja Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistiniam ir teleologiniam aiškinimui, pagal kurį antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas pagal tas pačias taisykles ir metodus kaip nurodytieji Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje, į kurį daroma aiški nuoroda to reglamento 11 straipsnio 10 dalyje, t. y. bendrai dėl nagrinėjamojo produkto, o ne dėl kiekvieno produkto kontrolės numerio (toliau – PKN). Be to, jos teigia, kad kiekvieno PKN metodas sudaro papildomą kliūtį apskaičiuojant eksporto kainą neatimti antidempingo muito, todėl prieštarauja Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 daliai, kaip ji išaiškinta atsižvelgiant į PPO Steigimo sutarties (
OL L 336
, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 82) 1A priede esančios Sutarties dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (GATT) (
OL L 336, p. 103
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189; toliau – Antidempingo sutartis), 9.3.3 straipsnį, kuris yra perkeliamas Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalimi.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia iš teismo praktikos matyti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Taryba ir Komisija (toliau kartu – institucijos) naudojasi didele diskrecija dėl ekonominių, politinių ir teisinių situacijų, kurias jos turi nagrinėti, sudėtingumo (1998 m. liepos 17 d. Sprendimo
Thai Bicycle / Taryba
, T‑118/96, Rink.,
EU:T:1998:184
, 32 punktas ir 2011 m. spalio 25 d. Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
, T‑190/08, Rink.,
EU:T:2011:618
, 38 punktas). Todėl Sąjungos teismo vykdoma šio institucijų atliekamo vertinimo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos ir ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (1990 m. kovo 14 d. Sprendimo
Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija
, C‑156/87, Rink.,
EU:C:1990:116
, 63 punktas; minėto Sprendimo
Thai Bicycle / Taryba
,
EU:T:1998:184
, 33 punktas ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo
EuroChem MCC / Taryba
, T‑84/07, Rink.,
EU:T:2013:64
, 32 punktas).
Pirma, primintina, jog Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalyje numatyta, kad eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui iš eksportuojančios valstybės į Sąjungą. Vis dėlto pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies pirmą pastraipą tais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai ji atrodo nepatikima dėl eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies tarpusavio saitų ar kompensacinių susitarimų, ta kaina gali būti apskaičiuota pagal kainą, už kurią importuoti produktai yra pirmą kartą perparduodami nepriklausomam pirkėjui, arba ‐ jeigu produktai nėra perparduodami nepriklausomam pirkėjui arba nėra perparduodami tokiomis sąlygomis, kokiomis buvo importuoti, – bet kuriuo kitu priimtinu būdu (56 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 25 punktas).
Taigi iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies matyti, kad institucijos gali manyti, jog eksporto kaina yra nepatikima dviem atvejais: kai yra saitai tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies arba dėl kompensacinio susitarimo tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies. Kitu atveju, jei eksporto kaina yra, institucijos privalo ja remtis, kad nustatytų dempingą (56 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 26 punktas).
Antra, reikia pažymėti, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antrą pastraipą, kai eksporto kaina apskaičiuojama remiantis kaina, už kurią produktai perparduoti pirmam nepriklausomam pirkėjui, arba kitu priimtinu būdu, norint nustatyti patikimą eksporto kainą prie Sąjungos muitų sienų, ji koreguojama pagal visas išlaidas, įskaitant muitus ir mokesčius, patirtus nuo importavimo iki perpardavimo, taip pat priaugantį pelną. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, kad išlaidos, pagal kurias atliekamas koregavimas, apima pagrįstą pardavimo, bendrųjų ir administracinių išlaidų skirtumą bei pelną (56 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 27 punktas).
Be to, Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytus koregavimus savo iniciatyva atlieka institucijos (pagal analogiją žr. 1987 m. gegužės 7 d. sprendimų
Nachi Fujikoshi / Taryba
, 255/84, Rink.,
EU:C:1987:203
, 33 punktą;
Minebea / Taryba
, 260/84, Rink.,
EU:C:1987:206
, 43 punktą ir 1995 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
Descom Scales / Taryba
, T‑171/94, Rink.,
EU:T:1995:164
, 66 punktą).
Trečia, iš Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies matyti, kad jeigu atliekant bet kuriuos peržiūros ar muito grąžinimo tyrimus nuspręsta apskaičiuoti eksporto kainą pagal 2 straipsnio 9 dalį, Komisija apskaičiuoja ją neatimdama sumokėtų antidempingo muitų sumos, kai pateikiama galutinių [įtikinamų] įrodymų, kad šis muitas deramai atsispindi perpardavimo kainose ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainose.
Šiuo atveju primintina, jog ieškovės Komisiją iš esmės kaltina tuo, kad antidempingo muito atsispindėjimą ji vertino pagal kiekvieno PKN metodą, o ne bendrai, t. y. atsižvelgdama į susijusios importuotojos visų nagrinėjamojo produkto modelių pardavimo apyvartos padidėjimą, konstatuotą nuo pradinio tyrimo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio. Anot ieškovių, jeigu Komisija būtų atlikusi šią analizę, ji būtų konstatavusi, kad susijusios importuotojos apyvarta išaugo didesne suma nei už to produkto importą sumokėto antidempingo muitas, išreikštas importo kainos, sąnaudų, draudimo ir krovinių vežimo vertės per tyrimo dėl grąžinimo laikotarpį procentine išraiška.
Atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus reikia išnagrinėti ieškovių pateiktų argumentų, kuriais jos grindžia ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, pagrįstumą.
Visų pirma ieškovės remiasi teisės akto tekstu grindžiamu argumentu dėl šio sprendimo 62 punkte aprašyto metodo, pagal kurį Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 punkte vartojami žodžiai „deramai atsispindi“ iš esmės reiškia, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas pagal tai, kas yra reikalinga ar tinkama, t. y. anot jų, taikant Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje nurodytus taisykles ir metodus, kuriais siekiama kiekvienam eksportuojančiam gamintojui nustatyti individualų ir vieną dempingo skirtumą, neatsižvelgiant į tai, ar nagrinėjamojo produkto yra vienas, ar keli modeliai.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Visų pirma šiuo klausimu pažymėtina, jog, nepaisant to, kad Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje du kartus daroma nuoroda į šio reglamento 2 straipsnį, prieveiksmis „tinkamai“ susijęs ne su Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje nurodytais tyrimo metodu ar taisyklėmis, o su tikslu, kad antidempingo muitas paveiktų su eksportuojančiais gamintojais susijusių bendrovių pirmajam Sąjungoje įsisteigusiam nepriklausomam pirkėjui taikomą perpardavimo kainą, t. y. kad nustačius antidempingo muitą pasikeistų tų bendrovių elgesys arba galiausiai būtų pašalintas iš pradžių konstatuotas dempingo skirtumas (šiuo klausimu žr. 1996 m. birželio 5 d. Sprendimo
NMB France ir kt. / Komisija
, T‑162/94, Rink.,
EU:T:1996:71
, 76–81 punktus).
Antra, Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nenustatytas metodas, pagal kurį turi būti vertinama, ar grąžinti antidempingo muitą prašančių importuotojų pateikti įrodymai „galutiniai“ [įtikinantys] ir ar antidempingo muitas „tinkamai atsispindi“ pirmajam nepriklausomam pirkėjui Sąjungoje nustatytoje pardavimo kainoje.
Todėl reikia nuspręsti, kad yra ne vienas, o keli metodai, kuriuos taikant galima nagrinėti, ar tenkinamos Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliamos sąlygos.
Tačiau iš teismų praktikos matyti, kad renkantis skirtingus apskaičiavimo metodus reikia vertinti sudėtingas ekonomines situacijas, o tai dar labiau riboja Sąjungos teismo vykdomą tokio vertinimo kontrolę (pagal analogiją žr. 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo
NTN Toyo Bearing ir kt. / Taryba
, 240/84, Rink.,
EU:C:1987:202
, 19 punktą; 60 punkte minėto Sprendimo
Nachi Fujikoshi / Taryba
,
EU:C:1987:203
, 21 punktą ir 66 punkte minėto Sprendimo
NMB France ir kt. / Komisija
,
EU:T:1996:71
, 72 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nuspręsti, kad Komisija naudojasi didele diskrecija pasirinkti metodą, pagal kurį reikia tikrinti, ar tenkinami Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai, todėl šioje srityje Bendrasis Teismas vykdo tik ribotą teisminę kontrolę (šio sprendimo 56 punktas).
Taigi, priešingai, nei tvirtina ieškovės, iš Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies teksto negalima daryti išvados, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti vertinamas bendrai.
Todėl šį ieškovių argumentą reikia atmesti.
Antra, ieškovės iš esmės teigia, kad bendru apyvartos padidėjimu grindžiamą metodą pateisina aplinkybė, kad yra vienintelis nagrinėjamas produktas, kuris turi būti vertinamas kaip visuma. Iš tikrųjų šiuo atveju, nepaisant to, kad yra keli galiojančiu antidempingo muitu apmokestinti oro kompresorių modeliai, Reglamento Nr. 261/2008 19 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad šiame pradiniame antidempingo tyrime šie kompresoriai yra vienas produktas. Beje, tai, kad nagrinėjamas produktas yra vienas produktas, anot ieškovių, patvirtina Pagrindinio reglamento 20 konstatuojamoji dalis ir 2012 m. kovo 21 d. Sprendimas
Marine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk / Taryba
(T‑113/06,
EU:T:2012:135
).
Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
Pirmiausia šiuo klausimu pažymėtina, kad antidempingo muito atsispindėjimo vertinimas pagal kiekvieno PKN metodą nedaro įtakos tam, kad nagrinėjamas produktas yra vienas produktas, nes Komisija dempingo skirtumą nustatė ne kiekvienam PKN; ji nustatė vieną dempingo skirtumą nagrinėjamajam produktui.
Taip pat šiuo atveju nustatyta, kad nagrinėjamas produktas yra sudėtingas produktas, kurio skirtingi modeliai turi skirtingas technines savybes ir kainos gali labai skirtis. Todėl kiekvieno PKN metodas, skirtas palyginti PKN, kurių savybės ir perpardavimo kainos panašios, atrodo tinkamesnis tiriant nagrinėjamojo produkto perpardavimo kainos kaitą nuo pradinio tiriamojo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio.
Pažymėtina, kad bendru apyvartos augimu grindžiamas tyrimo metodas neleidžia nustatyti, ar susijęs importuotojas iš tikrųjų pakeitė savo elgesį rinkoje, ar, priešingai, taikė mažiausiai perkamų ir daugiausiai perkamų modelių kompensacinę kainų politiką, leidusią daryti poveikį susidariusiam skirtumui.
Be to, Pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, nustatyta, kad „perskaičiuojant dempingą, dėl ko tenka pakartotinai apskaičiuoti eksporto kainas, muitai neturi būti laikomi išlaidomis, patirtomis nuo importo iki perpardavimo, jei jie atsispindi produktų, kuriems [Sąjungoje] taikomos priemonės, kainose“.
Taigi, priešingai, nei teigia ieškovės, Pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje vartojami žodžiai „produkt[ai], kuriems <...> taikomos priemonės,“ nereiškia, kad tai, ar atsispindi antidempingo muitas, vertinama pagal nagrinėjamąjį produktą kaip visumą. Iš tikrųjų Pagrindinio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje ir to reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nurodomos „perpardavimo kainos“, „tolesnio pardavimo <...> kainos“ ir „produktų, kuriems [Sąjungoje] taikomos priemonės, kainos“ daugiskaitos forma. Taigi, remiantis tų nuostatų lingvistiniu aiškinimu, antidempingo atsispindėjimą reikia nagrinėti pagal kiekvieną pardavimo kainą, todėl veikiau taikant kiekvieno sandorio metodą arba prireikus kiekvieno modelio ar kiekvieno PKN metodą.
Galiausiai ieškovių nuoroda į 73 punkte minėtą Sprendimą
Marine Harvest Norway ir Alsaker Fjordbruk / Taryba
(
EU:T:2012:135
) šiuo atveju neturi reikšmės, nes byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, į Bendrąjį Teismą kreiptasi dėl ginčo, nesusijusio su eksporto kainos nustatymu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nuspręsti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai priėjo prie išvados, kad šiuo atveju buvo labiau tinkama antidempingo muito atsispindėjimą nagrinėti pagal kiekvieno PKN metodą, o ne bendrą metodą, grindžiamą apyvartos padidėjimu nuo pradinio tyrimo iki tyrimo dėl grąžinimo.
Todėl ieškovių argumentą reikia atmesti.
Trečia, ieškovės iš esmės teigia, kad Komisijos nustatytas kiekvieno PKN metodas prieštarauja Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies, kaip ji išaiškinta atsižvelgiant į Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį, tikslui.
Pirmiausia iš teismų praktikos matyti, kad Pagrindinio reglamento nuostatas reikia aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į atitinkamas Antidempingo sutarties nuostatas (šiuo klausimu žr. 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
, C‑76/00 P, Rink.,
EU:C:2003:4
, 57 punktą ir 2014 m. gegužės 22 d. Sprendimo
Guangdong Kito Ceramics ir kt. / Taryba
, T‑633/11,
EU:T:2014:271
, 38 punktą).
Sąjunga priėmė Pagrindinį reglamentą, kad įvykdytų tarptautinius įsipareigojimus, kylančius iš Antidempingo susitarimo [sutarties] (84 punkte minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
,
EU:C:2003:4
, 56 punktas). Be to, pagal Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį Sąjunga siekė vykdyti konkrečius įsipareigojimus pagal Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį. Todėl Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalį reikia aiškinti atsižvelgiant į šią nuostatą.
Šiuo klausimu primintina, kad Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje nustatyta: „[s]pręsdamos, ar turi būti kompensuota ir kiek, kai eksporto kaina nustatoma pagal [Antidempingo sutarties] 2 straipsnio 3 dalį, institucijos turėtų atsižvelgti į bet kokį normaliosios vertės pokytį, bet kokį sąnaudų, patirtų tarp [nuo] importavimo ir [iki] perpardavimo momento, pokytį ir bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą, kuris atitinkamai [tinkamai] atsispindi tolesnėse pardavimo kainose, ir, kai pateikiamas aukščiau paminėtų faktų sprendžiamasis įrodymas, turėtų apskaičiuoti eksporto kainą, neatimdamos sumokėto antidempingo muito“.
Be to, Antidempingo sutarties 2.3 straipsnyje nustatyta: „[t]ais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai atitinkamoms institucijoms atrodo, kad eksporto kaina yra nepatikima dėl asociatyvaus ar kompensuojančio susitarimo tarp eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies, eksporto kainą galima nustatyti remiantis kaina, kuria importuotos prekės perparduodamos pirmajam nepriklausomam pirkėjui, arba, jeigu prekės neperparduodamos nepriklausomam pirkėjui arba neperparduodamos tokiu pat pavidalu, kokiu jos buvo importuotos, bet kuriuo kitu pagrįstu būdu, kurį nustato pačios institucijos“.
Galiausiai Antidempingo sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje nustatyta, kad „[š]io straipsnio 3 dalyje aprašytais atvejais taip pat turėtų būti atsižvelgta į sąnaudas (išlaidas), įskaitant muitus bei mokesčius, apmokėtus tarp [nuo] įvežimo ir [iki] perpardavimo momentų, ir į besikaupiantį pelną <...>“.
Iš to, kas nurodyta, matyti, kad Antidempingo sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje, kaip Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje, nustatytas „muito prilyginimo sąnaudoms“ principas, pagal kurį nuo importo iki perpardavimo sumokėti muitai ir mokesčiai, tarp jų ir sumokėtas antidempingo muitas, yra sąnaudos, kurios turi būti atimtos apskaičiuojant eksporto kainą (66 punkte minėto Sprendimo
NMB France ir kt. / Komisija
,
EU:T:1996:71
, 104 punktas).
Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad antidempingo muito neatėmimas pagal Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį yra šios sutarties 2.4 straipsnio ketvirtame sakinyje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis. Taip pat Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito neatėmimas yra to reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis.
Taigi kaip bet kuri bendrosios taisyklės išimtis antidempingo muito neatėmimas iš apskaičiuotos eksporto kainos turi būti aiškinama siaurai (pagal analogiją žr. 2009 m. kovo 18 d. Sprendimo
Shanghai Excell M&E Enterprise ir Shanghai Adeptech Precision / Taryba
, T‑299/05, Rink.,
EU:T:2009:72
, 82 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šiuo atveju pažymėtina, kad pritaikius ieškovių siūlytą apyvartos padidėjimu grindžiamą metodą reikėtų konstatuoti, kad antidempingo muitas bendrai padarė poveikį susijusios importuotojos klientams. Vis dėlto taikydama kiekvieno PKN metodą Komisija galėjo įrodyti, kad tokio poveikio nebuvo, kiek tai susiję su keliais nagrinėjamo produkto modeliais.
Todėl kiekvieno PKN metodas, pagal kurį, kaip šioje byloje, tiksliau įvertintas antidempingo muito atsispindėjimas, geriau atitinka Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistinį ir teleologinį aiškinimą, todėl jam turi būti teikiamas pirmumas, palyginti su metodu, grindžiamu bendru apyvartos padidėjimu nuo pradinio tyrimo laikotarpio iki tyrimo dėl grąžinimo laikotarpio.
Ieškovių pateikti argumentai nepaneigia šios išvados.
Visų pirma ieškovės teigia, kad Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje žodžiai „bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą“, vartojami vienaskaitos forma, reiškia tai, kad antidempingo muito atsispindėjimas turi būti nagrinėjamas bendrai.
Tačiau po žodžių „bet kokį perpardavimo kainos pasikeitimą“ iš karto vartojami žodžiai daugiskaitos forma: „atitinkamai [tinkamai] atsispindi tolesnėse pardavimo kainose“. Maža to, Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnyje vartojami žodžiai „bet kokį <...> pokytį“ ir „bet kokį <...> pasikeitimą“ yra neapibrėžti.
Toliau ieškovės iš esmės teigia, kad kiekvieno PKN metodas prieštarauja Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnio tikslui, t. y. riboti antidempingo muito neatėmimo kliūtis. Iš tikrųjų šis metodas sustiprina „double jump“ kliūtį, dėl kurios susijęs importuotojas gali susigrąžinti visą sumokėtą importo muitą tik jeigu įrodo, kad padidino perpardavimo Sąjungoje kainą suma, kuri lygi dvigubam dempingo skirtumo dydžiui, arba mėginama įteisinti naują kliūtį, t. y. „triple jump“.
Šiuo aspektu, pirma, iš šio sprendimo 89–91 punktų matyti, kad pardavimų per susijusio importuotojo tarpininką atveju eksporto kaina turi būti apskaičiuojama atimant sumokėtą antidempingo muitą pagal „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklę. Be to, Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito neatėmimas yra šios pagrindinės taisyklės išimtis, todėl ji turi būti aiškinama siaurai (šio sprendimo 91 punktas). Tačiau ieškovių nurodyta „double jump“ kliūtis yra neišvengiamas padarinys to, kad netenkinami Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai, todėl netaikoma ir „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklė.
Antra, pažymėtina, kad kiekvieno PKN metodo taikymas, jeigu jis nuosekliai taikomas visuose prašymo grąžinti tyrimo etapuose, reiškia ne papildomų reikalavimų kėlimą dėl viso sumokėto dempingo muito grąžinimo, o tik tai, kad patikrinamas Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytų reikalavimų laikymasis atsižvelgiant į kiekvieną PKN, o ne apskritai dėl nagrinėjamo produkto.
Šiomis aplinkybėmis ieškovės klaidingai teigia, kad kiekvieno PKN metodas sustiprina „double jump“ kliūtį, o gal netgi juo mėginama įteisinti naują antidempingo muito neatėmimo kliūtį.
Vadinasi, reikia nuspręsti, kad kiekvieno PKN metodas neprieštarauja Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies lingvistiniam ir teleologiniam aiškinimui.
Taigi ieškovių argumentą reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija nepadarė klaidos, kai nusprendė, kad, pirma, šiuo atveju ieškovių siūlytas bendru apyvartos padidėjimu grindžiamas metodas neleido įtikinamai nustatyti, kad susijusi importuotoja tinkamai atspindėjo antidempingo muitą nustatydama kainas Sąjungoje įsisteigusiems jos klientams ir, antra, kad kiekvieno PKN metodas buvo tinkamesnis atsižvelgiant į bylos aplinkybes, būtent į tai, kad nagrinėjamasis produktas yra sudėtingas.
Todėl reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo trečios dalies
Ieškovės teigia, kad antidempingo muito atsispindėjimo tyrimas pagal kiekvieną PKN labai panašus į „sumažinimo iki nulio“ praktiką, todėl prieštarauja 2001 m. kovo 1 d. priimtai PPO apeliacinės tarybos ataskaitai „Europos Bendrijos. Antidempingo muitai iš Indijos importuojamai medvilninei patalynei“ (WT/DS141/AB/R) ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimui
Ikea Wholesale
(C‑351/04, Rink.,
EU:C:2007:547
).
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia primintina, kad PPO apeliacinės tarybos ir Teisingumo Teismo uždraustą „sumažinimo iki nulio“ praktiką Komisija taikė tik apskaičiuodama bendrą dempingo skirtumą. Iš esmės ji tai darė, kai nagrinėjamasis produktas apėmė kelis modelius, viena vertus, pridėdama tik tų modelių, dėl kurių nustatytas teigiamas dempingo skirtumas, dempingo sumą ir, antra vertus, sumažindama iki nulio visus neigiamus dempingo skirtumus. Paskui taip apskaičiuota bendra dempingo suma buvo pateikta procentais nuo visų eksporto sandorių bendros vertės visų modelių atžvilgiu, nepaisant to, ar jie buvo dempingo objektas.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad šioje byloje ieškovės ginčija ne dempingo skirtumo apskaičiavimo metodą, o Komisijos taikytą metodą, siekiant patikrinti, ar buvo tenkinami dempingo muito atėmimui iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, keliami reikalavimai. Taigi ieškovių ginčijamas kiekvieno PKN metodas taikytas, ankstesniame etape, palyginti su dempingo skirtumo apskaičiavimu, ir jo tikslas kitoks.
Be to, ieškovės nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių jų teiginį dėl „sumažinimo iki nulio“ praktikos ir kiekvieno PKN metodo panašumo.
Vadinasi, jos neįrodė, kad egzistuoja „sumažinimo iki nulio“ praktikos ir kiekvieno PKN metodo panašumas.
Galiausiai atsakydamos į posėdyje Bendrojo Teismo žodžiu pateiktą klausimą ieškovės patikslino savo argumentus ir iš esmės nurodė, kad būtent „sumažinimo iki nulio“ praktikos poveikis, t. y. eksporto kainos pakeitimas, todėl ir dempingo skirtumo pakeitimas, anot jų, panašus į kiekvieno PKN metodą.
Tačiau jau nurodyta, kad Komisija nepadarė klaidos, kai antidempingo muito atsispindėjimą vertino pagal kiekvieno PKN metodą, kuris, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, leido tiksliausiai nustatyti, ar buvo tenkinami Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai (šio sprendimo 76, 92 ir 93 punktai).
Todėl ieškovės nepagrįstai teigia, kad dėl Komisijos taikyto kiekvieno PKN metodo iškraipyta eksporto kaina ir galiausiai koreguotas dempingo skirtumas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo trečią dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo ketvirtos dalies
Ieškovės teigia, kad analizės pagal kiekvieną PKN taikymas neturi teisinio pagrindo.
Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
Tačiau aplinkybė, kad kiekvieno PKN vertinimas visai nepaminėtas Pagrindiniame reglamente, nereiškia, kad jis neteisėtas ar akivaizdžiai klaidingas.
Šiuo klausimu pažymėtina, jog ieškinyje pačios ieškovės pripažino, kad nagrinėjimas pagal kiekvieną PKN yra administracinis metodas, pateisinamas apskaičiuojant dempingo skirtumo svertinį vidurkį pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 12 dalį, nes jis leidžia užtikrinti tinkamą skirtingas savybes turinčių skirtingų modelių ar rūšių prekių, dėl kurių atliekamas tyrimas, palyginimą.
Vis dėlto jos nepaaiškino, kodėl vertinimas pagal kiekvieną PKN ar pagal kiekvieną modelį tinkamas dempingo skirtumui apskaičiuoti, o ne nagrinėti antidempingo muito atsispindėjimui.
Bet kuriuo atveju, priešingai, nei teigia ieškovės, praktikoje institucijos minėtą metodą taiko ne tik dempingo skirtumui apskaičiuoti. Teisingumo Teismas, be kita ko, patvirtino vertinimo pagal kiekvieną modelį metodą, apskaičiuojant ribą, iki kurios neatsižvelgiama į panašaus produkto, skirto eksportuojančios šalies vartojimui vidaus rinkoje, pardavimus (šiuo klausimu žr. 1988 m. spalio 5 d. Sprendimo
Canon ir kt. / Taryba
, 277/85 et 300/85, Rink.,
EU:C:1988:467
, 14 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo ketvirtą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo penktos dalies
Iš esmės ieškovės teigia, kad Komisija savavališkai taikė kiekvieno PKN metodą, nes kitose bylose ji nusprendė, kad Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai buvo tenkinami, sutikdama atsižvelgti į perpardavimo kainų svertinį vidurkį Sąjungoje ar net priimti mažiau svarius įrodymus, nei reikalaujama šiuo atveju.
Komisija ginčija šio argumento pagrįstumą.
Pirma, primintina, kad per grąžinimo procedūrą Komisija naudojasi didele diskrecija nagrinėdama, ar tenkinami antidempingo muito neatėmimo iš apskaičiuotos eksporto kainos reikalavimai (šio sprendimo 70 punktas). Ši diskrecija turi būti įgyvendinama kiekvienu atveju atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes (pagal analogiją žr. 56 punkte minėto Sprendimo
Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija
,
EU:C:1990:116
, 43 punktą).
Antra, antidempingo muito neatėmimo apskaičiuojant eksporto kainą reikalavimai turi būti vertinami atsižvelgiant į neatimti antidempingo muito prašančių importuotojų pateiktus įrodymus ir kiekvienos bylos faktines aplinkybes.
Todėl negalima priimti ieškovių argumento dėl ginčijamuose sprendimuose Komisijos taikyto savavališko požiūrio, palyginti su ankstesne ar vėlesne jos praktika (pagal analogiją žr. 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo
Nakajima / Taryba
, C‑69/89, Rink.,
EU:C:1991:186
, 119 punktą; 2010 m. gruodžio 17 d. Sprendimo
EWRIA ir kt. / Komisija
, T‑369/08, Rink.,
EU:T:2010:549
, 93 punktą ir 2012 m. spalio 10 d. Sprendimo
Ningbo Yonghong Fasteners / Taryba
, T‑150/09,
EU:T:2012:529
, 119 ir 120 punktus).
Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškovės neįrodė, jog šioje byloje nagrinėjamos aplinkybės visiškai tapačios toms, kurios nagrinėtos kitose bylose dėl antidempingo muito grąžinimo ar peržiūros procedūrų, kurias jos nurodė grįsdamos argumentą, susijusį su kiekvieno PKN metodo savavališku pobūdžiu.
Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, kad šioje byloje nagrinėjamos aplinkybės skiriasi nuo nagrinėjamųjų bylose dėl 2012 m. sausio 16 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 60/2012, kuriuo baigiama importuojamam,
inter alia
, Rusijos kilmės ferosiliciui taikomų antidempingo priemonių dalinė tarpinė peržiūra pagal Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 11 straipsnio 3 dalį (
OL L 22, p. 1
), ieškovių pateikto ieškinio priede, ir dėl 2012 m. rugpjūčio 10 d. Komisijos sprendimų dėl prašymų grąžinti sumokėtą antidempingo muitą už Rusijos kilmės ferosilicio importą, ieškovių pateiktų 2014 m. lapkričio 24 d. rašto priede (toliau – vadinamosios Rusijos kilmės ferosilicio bylos). Triplike ir per teismo posėdį Komisija paaiškino, kad vadinamosiose Rusijos kilmės ferosilicio bylose nagrinėjamąjį produktą ji suskirstė į keturias PKN grupes, todėl nagrinėjo, ar tenkinami Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje keliami reikalavimai pagal kiekvieną PKN. Be to, ji konstatavo, kad antidempingo muitas atsispindėjo vienu iš keturių PKN atvejų, kuris sudarė daugiau nei 80 % nagrinėjamų sandorių, o to, jos nuomone, pakako, kad būtų tenkinamas prašymas iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, neatimti antidempingo muito.
Tačiau šiuo atveju nustatyta, jog dėl penkių iš dešimties perkamiausių PKN neįrodyta, kad susijusios importuotojos antidempingo muitą atspindėjo nustatydamos klientams taikytą kainą.
Šiomis aplinkybėmis bet kuriuo atveju ieškovės negali kaltinti Komisijos, kad ji nepriėmė tokio pat sprendimo kaip vadinamosiose Rusijos kilmės ferosilicio bylose.
Todėl reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo penktą dalį.
– Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies
Iš esmės ieškovės teigia, kad viso antidempingo muito atėmimas apskaičiuojant eksporto kainą yra neproporcingas, nes ji apima ir už tuos modelius ar PKN sumokėtus muitus, kurie padarė poveikį tolesnėms perpardavimo kainoms. Todėl Komisija nenustatė patikimų eksporto kainos ir dempingo skirtumo svertinio vidurkio.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia primintina, kad Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalis yra šio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antroje pastraipoje nustatytos „muito prilyginimo sąnaudoms“ taisyklės išimtis. Todėl galimybė neatimti antidempingo muito iš apskaičiuotos eksporto kainos turi būti aiškinama siaurai (šio sprendimo 90 ir 91 punktai).
Be to, išnagrinėjusi antidempingo muito atsispindėjimą pagal kiekvieną PKN Komisija nustatė, jog dėl daugumos PKN neįrodyta, kad antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo ir pardavimo Sąjungoje kainoms.
Vis dėlto Komisijos atlikta kiekvieno PKN analizė parodė ir tai, kad penkių iš dešimties perkamiausių PKN atveju sumokėtas antidempingo muitas padarė poveikį susijusio importuotojo Sąjungoje įsisteigusiems nepriklausomiems pirkėjams taikytoms perpardavimo kainoms. Taigi, kaip matyti iš Komisijos parengtos skaičiavimo lentelės, pridėtos prie jos 2011 m. liepos 26 d. elektroninio laiško ir ieškovių pateiktos ieškinio A. 15 priede, penki nurodyti PKN, pirma, apima 119523 parduotus oro kompresorius iš visų 229239 oro kompresorių, kuriuos Sąjungoje įsisteigusios su eksportuojančiais gamintojais susijusios importuojančios bendrovės pardavė per tyrimo dėl grąžinimo laikotarpį, ir, antra, sudaro daugiau nei 50 % visos tų pardavimų kainos, sąnaudų, draudimo ir krovinių vežimo vertės.
Atsižvelgiant būtent į šias primintas aplinkybes ir patikslinimus reikia nagrinėti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, todėl pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį, nes susijusios importuotojos sumokėtą antidempingo muitą atėmė iš apskaičiuotos eksporto kainos, nors šis muitas atsispindėjo tik tam tikrų PKN atveju.
Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip teisingai teigia ieškovės, Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalis ir 11 straipsnio 10 dalis neginčijamai susijusios.
Iš tikrųjų Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje aiškiai padarytos dvi nuorodos į šio reglamento 2 straipsnį ir 2 straipsnio 9 dalį.
Be to, per peržiūros ar antidempingo muito grąžinimo procedūrą Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito atsispindėjimo nustatant susijusio importuotojo klientams taikytą kainą nagrinėjimas yra pagal to reglamento 2 straipsnio 9 dalį nustatomos eksporto kainos apskaičiavimo etapas. Atsižvelgiant į šio nagrinėjimo rezultatą, antidempingo muitas atimamas iš apskaičiuotos eksporto kainos, todėl daro tiesioginį poveikį jos dydžiui, taigi ji neišvengiamai bus mažesnė tik jeigu antidempingo muitas neatimtas.
Dar pažymėtina, kad kuo mažesnė eksporto kaina, tuo didesnis skirtumas, palyginti su normaliąja verte, ir tuo didesnis koreguotas dempingo skirtumas.
Taigi Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalis turi reikšmės apskaičiuojant eksporto kainą ir netiesiogiai daro įtaką koreguoto dempingo skirtumo apskaičiavimui.
Šiomis aplinkybėmis taikydama Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį Komisija turi nustatyti nuoseklius metodus.
Dėl šio aspekto primintina, kad apskaičiuodama eksporto kainą, kai nagrinėjamasis produktas parduotas Sąjungoje per susijusio importuotojo tarpininką, Komisija nusprendė, kad, atsižvelgiant būtent į nagrinėjamojo produkto pobūdį, yra tinkamiau patikrinti, ar antidempingo muitas atsispindėjo kiekvieno PKN atveju.
Be to, Komisija taikė šią kiekvieno PKN analizę apskaičiuodama, pirma, vieną eksporto kainos svertinį vidurkį ir vieną normaliosios vertės svertinį vidurkį kiekvienam PKN ir, antra, apskaičiuodama kiekvienam PKN taikomą dempingo skirtumą, paskui nagrinėjamajam produktui apskaičiuodama vieną dempingo skirtumą.
Vis dėlto Komisija nesiėmė visų priemonių dėl kiekvieno PKN metodo, kurį pati nusprendė taikyti, sukeliamų padarinių, nes nusprendė atimti antidempingo muitą iš eksporto kainų dėl tų PKN, už kuriuos sumokėtas antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo kainoms ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainoms. Dėl šios priežasties ji atėmė visą sumokėtą antidempingo muitą iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, ir taip dirbtinai sumažino kiekvienam PKN nustatytą vieną eksporto kainos svertinį vidurkį, todėl nustatė didesnę
Nu Air Shanghai
taikytiną koreguoto dempingo skirtumo procentinę išraišką.
Atsižvelgiant į šią konstatuotą aplinkybę, reikia nuspręsti, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, paveikusią koreguoto dempingo skirtumo procentinę išraišką, todėl ir ieškovėms grąžintino antidempingo muito dydį, kurį, primintina, lemia skirtumas tarp pradinio dempingo skirtumo ir koreguoto dempingo skirtumo (šio sprendimo 13 punktas).
Komisijos pateikti argumentai nepaneigia padarytos išvados.
Pirma, Komisija iš esmės teigia, kad, remiantis Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies išaiškinimu, sumokėto antidempingo muito negalima atimti tik dėl dalies sandorių, modelių ar PKN, o dėl kitų – neatimti, nes tai neleistų užkirsti kelio muito išvengimo ir manipuliacijos kainomis grėsmei, todėl prieštarautų Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalies tikslui, t. y. užkirsti kelią bet kokiai galimybei dėl dempingo praktikos iškraipyti perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo kainas. Jeigu būtų leidžiama atimti dalį antidempingo muito, susijęs importuotojas galėtų nustatyti vidaus kompensacinius mechanizmus, pavyzdžiui, antidempingo muitą atspindėti nustatydamas tų PKN, kurių paklausa mažai kinta, bet ne kitų PKN, kurių paklausa labai kinta, kainas.
Šiuo klausimu primintina, kad, pirma, Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nenustatytas metodas, skirtas vertinti, ar antidempingo muitas tinkamai atspindėtas nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas, todėl Komisija šioje srityje naudojasi didele diskrecija (šio sprendimo 67–70 punktai). Be to, priešingai, nei iš esmės teigia Komisija, Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje jai nenustatyta pareiga sistemingai atimti visą sumokėtą antidempingo muitą, jeigu, kaip šiuo atveju, atlikus tyrimą dėl antidempingo muito atsispindėjimo pagal kiekvieno PKN metodą, negalima daryti išvados, kad jis atsispindi ne kiekvieno PKN atveju, o tik tam tikrais iš jų atvejais.
Antra, Komisija neįrodė, kad šioje byloje susijęs importuotojas išvengė muito nustatydamas perkamiausių PKN ir mažiau perkamų PKN ar PKN, kurių paklausa mažai kinta ir kurių paklausa labai kinta, kompensacinius mechanizmus.
Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti.
Toliau Komisija teigia, kad dalies antidempingo muito neatėmimas negalimas, nes realiai jis netaikytinas naujiems produktams. Iš tikrųjų, kadangi pradinio tyrimo laikotarpiu neparduota panašių produktų, neįmanoma prikrinti, ar jų perpardavimo kaina padidėjo tiek, kad būtų atspindėtas sumokėtas antidempingo muitas.
Vis dėlto Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 10 dalyje nustatyta vienintelė sąlyga, t. y. susijęs importuotojas turi pateikti galutinių [įtikinamų] įrodymų, kad antidempingo muitas deramai atsispindi perpardavimo kainose ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainose.
Šiomis aplinkybėmis, įrodymas, jeigu jis yra „galutinis“ [įtikinamas], kad antidempingo muitas deramai atsispindi perpardavimo kainose ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainose, gali būti pateiktas naudojantis bet kokiomis priemonėmis, o ne vien pardavimo kainų, taikytų iki apmokestinimo antidempingo muitu, ir vėliau taikytų pardavimo kainų palyginimu.
Todėl Komisijos argumentą reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes antidempingo muitą atėmė bendrai, o ne vien iš tų PKN eksporto kainų, dėl kurių, atlikusi kiekvieno PKN analizę, konstatavo, kad muitai neatspindėti nustatant perpardavimo kainas ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainas, todėl pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį.
Tačiau nebuvo ginčijama, kad, jeigu Komisija nebūtų padariusi klaidos, ieškovėms turėtų būti grąžinta didesnė antidempingo muito suma nei nurodytoji ginčijamų sprendimų 1 straipsniuose.
Taigi reikia priimti ieškinio antrojo pagrindo antrą dalį, todėl ir pirmą reikalavimų dalį, t. y. iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus tiek, kiek juose Komisija nusprendė ieškovėms negrąžinti nepagrįstai sumokėto antidempingo muito dalies, viršijančios tų sprendimų 1 straipsniuose nurodytas sumas, ir tam nereikia nagrinėti pirmai reikalavimų daliai pagrįsti pateikto pirmojo ieškinio pagrindo.
Dėl antros reikalavimų dalies – laikinai palikti galioti ginčijamų sprendimų sukeliamus padarinius, remiantis SESV 264 straipsniu
Iš esmės ieškovės Bendrojo Teismo prašo tuo atveju, jeigu jis tenkins pirmą reikalavimų dalį, pasinaudoti pagal SESV 264 straipsnį suteiktais įgaliojimais ir nurodyti palikti galioti ginčijamų sprendimų sukeliamus padarinius, kol Komisija imsis priemonių, būtinų Bendrojo Teismo sprendimui, kuris bus priimtas, įvykdyti. Visų pirma ieškovės šiuo klausimu teigia, kad, jeigu ginčijami sprendimai būtų panaikinti, jos turėtų pareigą kompetentingoms institucijoms pervesti visas sumas, kurios joms buvo grąžintos pagal tuos sprendimus. Antra, jos patikslina, kad prašo tik ištaisyti, o ne visai panaikinti ginčijamus sprendimus, nes juose dalis reikalavimų tenkinti.
Komisija nepateikė prieštaravimų dėl reikalavimų antros dalies.
Šiuo klausimu primintina, kad ginčijamus sprendimus reikia panaikinti tiek, kiek Komisija netenkino dalies ieškovių pateiktų reikalavimų grąžinti antidempingo muitą ir nusprendė grąžinti tik tų sprendimų 1 straipsniuose nurodytas sumas, o tikslias grąžintinas sumas Komisija turės apskaičiuoti.
Šiomis aplinkybėmis dalinis ginčijamų sprendimų panaikinimas nereiškia, kad ieškovės turės pervesti kompetentingoms institucijoms pagal tuos sprendimus joms grąžintas sumas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškovių argumentus reikia atmesti kaip netinkamus, todėl reikia atmesti ir reikalavimų antrą dalį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš bylą iš esmės pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovių pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2011 m. gruodžio 6 d. Komisijos sprendimų C(2011) 8831
final
, C(2011) 8825
final
, C(2011) 8828
final
ir C(2011) 8810
final
dėl prašymų grąžinti už tam tikrų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės kompresorių importą sumokėtą importo muitą 1 straipsnius tiek, kiek juose nenurodyta
Einhell Germany AG
,
Hans Einhell Nederlands BV
,
Einhell France SAS
ir
Hans Einhell Österreich GmbH
grąžinti didesnes nei tuose straipsniuose nustatytas nepagrįstai sumokėto antidempingo muito sumas.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Europos Komisija padengia bylinėjimosi išlaidas.

Kanninen
Pelikánová
Buttigieg
Paskelbta 2015 m. lapkričio 18 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.