CELEX: 62013CJ0277
Valsts pienākumu neizpilde
Direktīva 96/67/EK
11. pants
Gaisa transports
Lidlauka sniegtie pakalpojumi
Pakalpojumu sniedzēju atlase

Ar savu prasības pieteikumu Eiropas Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai sarīkotu atlases procedūru pakalpojumu sniedzējiem, kuriem ir atļauts sniegt lidlauka sniegtos pakalpojumus “bagāžas”, “rampas apkalpošanas”, kā arī “kravas un pasta sūtījumu” kategorijās Lisabonas, Porto un Faro lidostās atbilstoši Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (
OV L 272, 36. lpp.
) 11. pantam, Portugāle nav izpildījusi šajā 11. pantā paredzētos pienākumus.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 96/67 preambulas 5. apsvērumā ir paredzēts:
“[..] pieejas atvēršanai lidlauka sniegtajiem pakalpojumiem vajadzētu palīdzēt samazināt lidsabiedrību darbības izdevumus un uzlabot to pakalpojumu kvalitāti, ko saņem lidostu lietotāji”.
Šīs direktīvas preambulas 16. apsvērumā ir noteikts:
“[..] lai saglabātu efektīvu un godīgu konkurenci tādos apstākļos, kad lidlauka pakalpojumu sniedzēju skaits ir ierobežots, šie pakalpojumu sniedzēji jāizvēlas saskaņā ar atklātu un objektīvu procedūru; [..] tā kā par lidlauka pakalpojumu sniedzēju izvēli būtu jāapspriežas ar lidostas lietotājiem, jo tos ļoti interesē tiem vajadzīgo lidlauka sniegto pakalpojumu kvalitāte un cena”.
Direktīvas 96/67 2. panta e) punktā, kurā ir definēti “lidlauka sniegtie pakalpojumi”, saistībā ar šajā jēdzienā ietverto pakalpojumu kategorijām ir atsauce uz šīs direktīvas pielikumu. Atbilstoši minētajam pielikumam lidlauka sniegtajos pakalpojumos ietilpst šādi pakalpojumi:
“[..]
3.
Bagāžas apstrāde [..]
[..]
4.
Kravas un pasta apstrāde [..]
[..]
5.
Perona dienesti [..]
[..].”
Minētās direktīvas 6. pantā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis saskaņā ar 1. panta noteikumiem veic visus vajadzīgos pasākumus, nodrošinot lidlauka pakalpojumu sniedzējiem brīvu pieeju tirgum, lai tie varētu sniegt lidlauka pakalpojumus trešām pusēm.
[..]
2.   Dalībvalstis var ierobežot to lidlauka pakalpojumu sniedzēju skaitu, kam atļauts sniegt šādu kategoriju lidlauka pakalpojumus:
—
bagāžas apstrāde,
—
perona dienesti,
[..]
—
kravas un pasta apstrāde attiecībā uz ienākošas, izejošas vai tranzītā esošas kravas un pasta fizisko pārkraušanu starp lidostas terminālu un gaisa kuģi.
Tomēr minimālais skaits ir divi pakalpojumu sniedzēji katrā lidlauka pakalpojumu kategorijā.
3.   Turklāt no 2001. gada 1. janvāra vismaz vienu apstiprināto pakalpojumu sniedzēju nedrīkst tieši vai netieši kontrolēt:
—
lidostas vadības dienests,
—
kāds lidostas lietotājs, kas pārvadājis vairāk nekā 25 % pasažieru vai kravas, kas reģistrēta lidostā gadā pirms tā gada, kad pakalpojumu sniedzēji izvēlēti,
—
organizācija, ko tieši vai netieši kontrolē lidostas vadības dienests vai tāds lietotājs [..].
Tomēr 2000. gada 1. jūlijā dalībvalstis var lūgt atlikt šīs prasības piemērošanu līdz 2002. gada 31. decembrim.
Komisija, kam palīdz 10. pantā minētā komiteja, izskata šo lūgumu un, ņemot vērā nozares attīstību un, jo īpaši, salīdzināmo situāciju lidostās attiecībā uz apgrozījumu un tā veidu, var izlemt lūgumu apmierināt.
4.   Ja atbilstīgi 2. punktam dalībvalstis ierobežo apstiprināto pakalpojumu sniedzēju skaitu, tās nevar nepiedāvāt lidostas lietotājam, neatkarīgi no tā, kādā lidostas daļā tas darbojas, attiecībā uz katru lidlauka sniegto pakalpojumu kategoriju, uz ko attiecas ierobežojums, faktisku izvēli starp vismaz diviem lidlauka pakalpojumu sniedzējiem atbilstīgi 2. un 3. punkta noteikumiem.”
Šīs pašas direktīvas 11. pantā ir paredzēts:
“1.   Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai izveidotu to pakalpojumu sniedzēju izvēles procedūru, kam būtu atļauts sniegt lidlauka pakalpojumus lidostā, kur to skaits ir ierobežots 6. panta 2. punktā vai 9. pantā noteiktajos gadījumos. Šai procedūrai jāatbilst turpmāk minētajiem principiem:
a)
ja dalībvalstis nosaka, ka lidlauka pakalpojumu sniedzējiem jāatbilst standarta nosacījumiem vai tehniskajām specifikācijām, šos nosacījumus vai specifikācijas nosaka pēc apspriešanās ar Lidostas lietotāju komiteju. Izvēles kritērijiem, kas noteikti standarta nosacījumos vai tehniskajās specifikācijās, jābūt atbilstīgiem, objektīviem, atklātiem un nediskriminējošiem;
[..]
b)
jāsastāda uzaicinājums uz konkursu, uz kuru var atsaukties visi ieinteresētie lidlauka pakalpojumu sniedzēji, un tas jāpublicē
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
;
c)
lidlauka pakalpojumu sniedzējus izvēlas:
i)
lidostas vadības dienests pēc apspriešanās ar Lidostas lietotāju komiteju, ar nosacījumu, ka dienests:
—
nesniedz līdzīgus lidlauka pakalpojumus,
—
tam nav tiešas vai netiešas kontroles pār uzņēmumiem, kas šos pakalpojumus sniedz,
—
tas nav iesaistīts nevienā šādā uzņēmumā;
ii)
visos pārējos gadījumos – dalībvalstu kompetentās iestādes, kas ir neatkarīgas no attiecīgā lidostas vadības dienesta, pēc apspriešanās ar Lidostas lietotāju komiteju un vadības dienestu;
d)
lidlauka pakalpojumu sniedzējus izvēlas, ilgākais, uz septiņiem gadiem;
e)
ja lidlauka pakalpojumu sniedzējs beidz savu darbību pirms tā laikposma beigām, uz kuru tas izvēlēts, to aizvieto, izmantojot tādu pašu procedūru.
2.   Ja lidlauka pakalpojumu sniedzēju skaits ir ierobežots saskaņā ar 6. panta 2. punktu vai 9. pantu, lidotas vadības dienests pats var sniegt lidlauka pakalpojumus, neveicot 1. punktā noteikto izvēles procedūru. Tas arī, neveicot minēto procedūru, var atļaut uzņēmumam sniegt lidlauka pakalpojumus attiecīgajā lidostā:
—
ja dienests tieši vai netieši kontrolē šo uzņēmumu vai
—
ja šis uzņēmums tieši vai netieši kontrolē lidostas vadības dienestu.
3.   Lidostas vadības dienests informē Lidostas lietotāju komiteju par lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar šo pantu.”
Direktīvas 96/67 18. pantā “Sociālā un vides aizsardzība” ir paredzēts:
“Neskarot šīs direktīvas piemērošanu un ievērojot citus Kopienas tiesību aktu noteikumus, dalībvalstis var veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu darba ņēmēju tiesību aizsardzību un ievērotu apkārtējās vides aizsardzību.”
Minētās direktīvas 23. panta “Īstenošana” 1. punktā ir paredzēts:
“Ne vēlāk kā vienu gadu pēc šīs direktīvas publicēšanas
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šo direktīvu. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.
[..]”
Šī direktīva, kas tika publicēta 1996. gada 25. oktobrī, tādējādi bija jātransponē, vēlākais, 1997. gada 25. oktobrī.
Portugāles tiesības
Portugāles Republika Direktīvu 96/67 transponēja ar 1999. gada 23. jūlija Dekrētlikumu Nr. 275/99. Šī dekrētlikuma preambulā ir noteikts:
“Tiek ņemta vērā arī nepieciešamība, cik vien iespējams, nodrošināt tūlītēju pāreju uz jauno sistēmu, nodrošinot pakalpojumu nepārtrauktības saglabāšanu, kā arī nepieciešamība aizsargāt darba vietas un nozares darba ņēmēju intereses.”
Minētā dekrētlikuma 27. pantā “Pakalpojumu sniedzēju izvēle” ir noteikts:
“1.   Ja 22. panta 2. punktā un 24. panta 1. punkta a) un b) norādītajos gadījumos pakalpojumu sniedzēju skaits ir ierobežots, apstiprināto pakalpojuma sniedzēju atlase notiek konkursa procedūrā, kas tiek publicēta
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
.
[..]
7.   Pakalpojumu sniedzējus izvēlas uz laiku, kas nav mazāks par četriem gadiem un nepārsniedz septiņus gadus.”
Šī paša dekrētlikuma 39. pantā “Pārejas režīms” ir noteikts:
“1.   Neietekmējot 2. punktu, uzņēmumiem, kuriem šī likuma spēkā stāšanās brīdī ir vadības dienesta vai atbilstoši likumam piešķirta atļauja veikt pašpakalpojumus vai sniegt lidlauka pakalpojumus, automātiski tiek piešķirta atļauja izmantot lidostas publiski pieejamo teritoriju attiecīgajā lidlaukā uzdevumu veikšanai līdz spēkā esošās atļaujas likumā noteiktā termiņa beigām vai uz četru gadu laikposmu, ja spēkā esošajai atļaujai nav noteikts beigu termiņš vai arī tas ir ilgāks par četriem gadiem.
[..]
2.   Gada laikā, skaitot no šī likuma publicēšanas brīža, 1. punktā minētajiem uzņēmumiem ir jāsaņem licence savu darbību veikšanai atbilstoši II nodaļai, pretējā gadījumā attiecīgās atļaujas tiks atsauktas, vai arī jāsaņem īpašas atļaujas, kas ir spēkā, sākot no šī datuma.”
Pirmstiesas procedūra
Saskaņā ar Komisijas iegūto informāciju “bagāžas”, “rampas apkalpošanas”, kā arī “kravas un pasta sūtījumu” pakalpojumu operatori Portugālē ir
Portway - Handling de Portugal, SA
(turpmāk tekstā –“
Portway
”) un
Serviços Portugueses de Handling, SA
, kuras preču zīme kopš 2005. gada ir
Groundforce Portugal
(turpmāk tekstā –“
Groundforce
”).
Portway
ir sabiedrība, kuras daļas pilnībā pieder
ANA, SA
, kuras darījumdarbības mērķis ir lidostas infrastruktūras pārvaldība un lidostas pakalpojumu sniegšana Lisabonas, Porto un Faro lidostās saskaņā ar administratīvu koncesijas līgumu.
Groundforce
ir sabiedrība, kuras daļas 50,1 % apmērā pieder
Urbanos
grupai. Pirms tā iegādājās
Groundforce
sabiedrības kapitāldaļas, šī sabiedrība piederēja sabiedrībai
Transportes Aéreos Portugueses
(turpmāk tekstā – “
TAP
”). 2003. gadā saskaņā ar Portugāles tiesisko regulējumu
TAP
tika atļauts nodot
Groundforce
kapitāldaļu kontrolpaketi, izmantojot starptautisku atklātu konkursa procedūru, kura adresāti bija ieguldītāji, kuri atbilst konkursa specifikācijās norādītajām prasībām. Par visizdevīgākā piedāvājuma iesniedzēju tika izraudzīta
Globalia
,
Corporación Empresarial SA
(turpmāk tekstā – “
Globalia
”), kas 2004. gada laikā iegādājās
Groundforce
vairākuma akcijas. Veicot vairākus darījumus,
Urbanos
grupa ieguva minēto akciju vairākumu, un tas tai joprojām pieder.
2010. gada 25. novembrī Komisija Portugāles Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, norādot, ka šī dalībvalsts nav izpildījusi Direktīvā 96/67 noteiktos pienākumus, jo tā nav rīkojusi lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju izvēles procedūru atbilstoši šīs direktīvas 11. pantam.
Portugāles Republika atbildēja ar 2011. gada 31. janvāra vēstuli, apstrīdot norādīto pārkāpumu.
2011. gada 20. maijā Komisija nosūtīja Portugāles Republikai argumentēto atzinumu, apstiprinot savus iebildumus. Īpaši par to, ka laikā no 1999. līdz 2003. gadam minētā valsts esot ieviesusi automātisku atļaujas piešķiršanas pagaidu režīmu, kas ļāva
Portway
, kuru kontrolē
ANA, SA
, lidostas pārvaldītājs, un tajā pašā laikā arī
Groundforce
, kuru kontrolē
TAP
, galvenais Portugāles [gaisa] pārvadātājs, turpināt sniegt attiecīgos pakalpojumus. 2004. gadā pēc starptautiskas atklātas konkursa procedūras
Groundforce
tika iekļauta
Globalia
grupā, vienlaicīgi saglabājot atļauju sniegt lidlauka pakalpojumus.
Portugāles Republika atbildēja ar 2011. gada 27. jūlija vēstuli un informēja Komisiju, ka tikuši izsludināti divi konkursi, viens attiecībā uz Faro lidostu un otrs – attiecībā uz Lisabonas un Porto lidostām. Tā norādīja, ka abi šie konkursi ilga līdz 2011. gada attiecīgi oktobra un novembra beigām. Runājot par attiecīgajām izmantotāju komitejām, tās esot tikušas informētas par konkursa procedūrām, bet vēstule, kas tika nosūtīta Faro lidostas izmantotāju komitejai, tikusi atsūtīta atpakaļ.
2012. gada 22. jūnijā Komisija nosūtīja Portugāles Republikai papildu argumentēto atzinumu, kurā tā norādīja, ka šī dalībvalsts nav izvēlējusies jaunos pakalpojumu sniedzējus, bet, izmantojot 2012. gada 27. janvāra Dekrētlikumu Nr. 19/2012, ir piemērojusi ārkārtas režīmu ar atpakaļejošu datumu no 2011. gada 31. decembra, lai pagarinātu
Groundforce
piekļuves atļauju līdz jaunu atļauju izsniegšanai. Tāpat Komisija ir novērojusi, ka, neraugoties uz to, ka tika norādīti datumi, kad tiks atvērti un izskatīti lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju piedāvājumi, Portugāles Republika darīja zināmu, ka nav iespējams noteikt precīzu pēdējā piedāvājuma iesniegšanas termiņu. Attiecībā uz izmantotāju komitejām tā piebilda, ka nav notikušas konsultācijas par pakalpojumu sniedzēju izvēli.
2012. gada 3. oktobrī Portugāles Republika atbildēja, ka uzskata pārejas režīmu par nepieciešamu pakalpojumu nepārtrauktības nodrošināšanai, kā arī, lai aizsargātu darba vietas un darba ņēmēju tiesības šajā tirgū. Šī dalībvalsts uzskata, ka automātiskās atļauju piešķiršanas mērķis bija aizsargāt uzņēmumu, kuri jau veica lidlauka sniegto pakalpojumu darbības attiecīgajās lidostās, leģitīmo tiesisko paļāvību.
Attiecībā uz konkursa procedūrām, kas šobrīd norit, Portugāles Republika norādīja, ka 2012. gada oktobrī konkursa komisijas darbs bija piedāvājumu izvērtēšanas posmā, bet šo piedāvājumu izvērtēšanas process esot ļoti sarežģīts. Šī dalībvalsts uzskata, ka konkursa komisija nevarēja pabeigt piedāvājumu izvērtēšanas sākotnējo ziņojumu. Tomēr tā pauda savu nolūku pirms lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases konsultēties ar izmantotāju komitejām.
Tā kā Komisiju Portugāles Republikas sniegtās atbildes neapmierināja, tā cēla šo prasību sakarā ar pienākumu neizpildi.
Par prasību
Lietas dalībnieku argumenti
Jānorāda, ka Portugāles Republika pirmo reizi tiesas sēdē cēla iebildi par prasības nepieņemamību, norādot, ka Komisija tai neesot sniegusi precīzas instrukcijas, kas tai ļautu pareizi transponēt Direktīvu 96/67.
Pēc būtības Komisija norāda, ka Portugāles Republika, pēc tam, kad tā bija ierobežojusi piekļuvi atsevišķām lidlauka sniegto pakalpojumu kategorijām, to atļaujot veikt tikai diviem pakalpojumu sniedzējiem – no kuriem vienu,
Portway
, neskāra atlases procedūra, jo viņu pilnībā kontrolē Lisabonas, Porto un Faro lidostu pārvaldītājs, – nav veikusi vajadzīgos pasākumus, lai izvēlētos otru lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju minētajās lidostās atbilstoši Direktīvas 96/67 11. panta 1. punktam.
Komisija norāda, ka pārejas režīms, kuru Portugāles Republika ieviesa ar Dekrētlikuma Nr. 275/99 39. pantu, automātiski ļāva saglabāt
Groundforce
izsniegto atļauju lidlauka sniegto pakalpojumu sniegšanai. Šajā laikposmā šī dalībvalsts neesot rīkojusi citu pakalpojuma sniedzēju atlases procedūru. Kopš
Groundforce
restrukturizācijas un
TAP
akciju nodošanas
Globalia
2004. gadā
Groundforce
joprojām saglabājot šo atļauju.
Attiecībā uz starptautisko atklāto konkursu saistībā ar minēto nodošanu Komisija norāda, ka lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēji nevarēja saņemt atļauju, neiegādājoties
Groundforce
akcijas. Šī iestāde uzskata, ka tādējādi šis konkurss nebija pakalpojumu sniedzēju atlases procedūra, bet gan ieguldītāju atlases procedūra. Katrā ziņā šī procedūra neatbilda Direktīvas 96/67 11. pantā norādītajiem principiem. Tostarp piešķirtajām atļaujām nebija noteikts maksimālais septiņu gadu termiņš. Tāpat arī nenotika konsultācijas ar attiecīgo lidostu izmantotāju komitejām.
Komisija, piekrītot, ka Portugāles Republika 2011. gadā ir rīkojusi trīs jaunas procedūras otra lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēja atlasei, norāda, ka tās joprojām nav pabeigtas. Turklāt Portugāles Republika 2012. gadā ar Dekrētlikumu Nr. 19/2012 esot ieviesusi ārkārtas režīmu ar atpakaļejošu datumu, lai pagarinātu
Groundforce
piešķirto atļauju.
Portugāles Republika iebilst, ka Direktīvā 96/67 nekas nav teikts par iespēju ieviest vai neieviest pārejas režīmu, tādēļ šī režīma ieviešana neesot pretrunā šīs direktīvas noteikumiem. Šis režīms esot ieviests, lai aizsargātu to uzņēmumu tiesības, kuriem Dekrētlikuma Nr. 275/99 spēkā stāšanās brīdī bija atļauja sniegt lidlauka sniegtos pakalpojumus atsevišķās pakalpojumu kategorijās. Tāpat ar minēto režīmu esot nodrošināta pakalpojumu nepārtrauktība, aizsargātas darba vietas un darba ņēmēju tiesības atbilstoši Eiropas Parlamenta 1995. gada 14. februāra Rezolūcijai par civilo aviāciju Eiropā, kurā Parlaments norādīja uz nepieciešamību ņemt vērā ietekmi, ko piekļuve lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum rada uz darba vietām un lidostu drošību Eiropas Savienībā.
Šī dalībvalsts piebilst, ka attiecīgās atļaujas automātiski tika atjaunotas līdz spēkā esošās atļaujas likumā noteiktā termiņa beigām vai uz četru gadu laikposmu, ja spēkā esošajai atļaujai nebija noteikts beigu termiņš vai arī tas bija ilgāks par četriem gadiem.
Portugāles Republika norāda, ka
Groundforce
darbības nodošanas mērķis bija izvēlēties lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju, ņemot vērā iepirkuma procedūras specifikācijās ietvertās un valsts tiesībās un Savienības tiesībās noteiktās prasības. Procedūra esot organizēta atbilstoši Direktīvas 96/67 11. pantā paredzētajiem atbilstīgajiem, objektīvajiem, atklātajiem un nediskriminējošajiem atlases kritērijiem.
Portugāles Republika uzskata, ka darbību nodošana ļāva izvairīties no lidlauka sniegto pakalpojumu darbības normālas funkcionēšanas traucējumiem attiecībā uz pakalpojumu pieejamību un kvalitāti, kā arī šīs darbības cenu. Gadījumā, ja
Groundforce
piešķirtā atļauja netiktu atjaunota, otrajam pakalpojumu sniedzējam –
Portway
būtu monopols lidlauka sniegto pakalpojumu tirgū līdz brīdim, kad beigtos citu pakalpojuma sniedzēju atlases procedūra.
Attiecībā uz 2011. gadā uzsāktajām konkursa procedūrām saistībā ar attiecīgajām lidostām Portugāles Republika norāda, ka tās atbilst Direktīvas 96/67 11. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Atļauju izsniegšanas laikposms esot ierobežots līdz septiņiem gadiem, un pirms konkursa procedūru uzsākšanas esot veiktas konsultācijas ar izmantotāju komitejām. Tā piebilst, ka konsultācijas ar šīm komitejām esot veiktas arī saistībā ar otra pakalpojumu sniedzēja izraudzīšanu.
Atlases procedūras sarežģītība esot izskaidrojama ar grozījumiem, kas veikti valsts tiesiskajā regulējumā cilvēkresursu jomā saistībā ar darbā pieņemšanas plānu un atlīdzību, kas izriet no budžeta ierobežojumiem, kuru rezultātā 2011. gada 17. maijā starp Portugāles Republiku, Komisiju, Eiropas Centrālo banku (ECB) un Starptautisko Valūtas fondu (SVF) tika parakstīts vienošanās protokols. Kompetentās atlases komisijas attiecīgo piedāvājumu izvērtēšanai darbību esot pārtraukusi vairāku tās dalībnieku demisija pēc tam, kad tika būtiski samazināts viņu atalgojums, kas būtiski ietekmēja visu atlases komisijas veikto izvērtēšanas procesu. Šī dalībvalsts norāda, ka kompetentā iestāde ir izmantojusi visus iespējamos centienus, lai atlases komisija varētu pabeigt minēto piedāvājumu izvērtēšanu.
Portugāles Republika piebilst, ka Savienības tiesiskais regulējums saistībā ar lidlauka sniegto pakalpojumu tirgu, ja tiks pieņemti jauni grozījumi, drīzumā būs jāgroza un tas ietekmēšot Lisabonas, kā arī, iespējams, citas attiecīgās lidostas. Šī dalībvalsts uzskata, ka šādi grozījumi, ja tie būtu jāveic, nenovēršami padarītu neiespējamu notiekošo publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Savā replikas rakstā Komisija norāda, ka Direktīvā 96/67 nav izlaista neviena tiesību norma un tajā nav nekādu trūkumu, kas Portugāles Republikai ļautu ieviest pārejas režīmu. Tā norāda, ka šī dalībvalsts četrpadsmit gadu laikā pēc Direktīvas 96/67 spēkā stāšanās nav to pareizi transponējusi. Tā piebilst, ka pārejas režīma mērķis esot aizsargāt to valsts uzņēmumu pozīciju, kuri jau darbojas attiecīgajā tirgū. Komisija uzskata, ka gadījumā, ja
Groundforce
būtu zaudējusi savu pakalpojumu sniedzējas statusu, tas neizslēgtu iespēju tās darbiniekiem meklēt darbu citos uzņēmumos, tostarp uzņēmumā, kurš ir ieguvis lidostas pakalpojumu sniegšanas tirgu.
Attiecībā uz jaunajām pakalpojumu sniedzēju atlases procedūrām Komisija uzskata, ka no Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalsts, lai pamatotu Savienības tiesībās paredzētu saistību neievērošanu, nevar aizbildināties ar savas iekšējās tiesību sistēmas situāciju. Tādējādi pārmaiņas saistībā ar personāla organizāciju vai cilvēkresursu trūkumu nevarot attaisnot Savienības tiesību neievērošanu. Komisija piebilst, ka iespējama Savienības tiesiskā regulējuma maiņa nekādi neietekmē dalībvalstu faktisko pienākumu.
Visbeidzot, Komisija uzskata, ka Direktīvas 96/67 11. pantā paredzētā pakalpojumu sniedzēju, kam būtu atļauts sniegt lidlauka sniegtos pakalpojumus, izvēles procedūras rīkošana ir saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu. Tādējādi, ja dalībvalsts ir rīkojusi atlases procedūru bez rezultāta, esot jāuzskata, ka šī dalībvalsts nav panākusi atbilstību šai direktīvai. Ja dalībvalstij būtu tikai pienākums rīkot šādu atlases procedūru bez saistībām attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, minētajai direktīvai nebūtu nekādas lietderīgās iedarbības.
Portugāles Republika atbildes rakstā uz repliku piebilst, ka tiktāl, ciktāl
Globalia
, kas ieguva
Groundforce
akcijas, ir lidostas pakalpojumu sniedzēja, šo akciju nodošana ir jāuzskata par cita pakalpojumu sniedzēja atlases procedūru.
Attiecībā uz jaunajām lidostas pakalpojumu sniedzēju atlases procedūrām Portugāles Republika norāda, ka Komisija nevar ignorēt finansiālās palīdzības Portugālei procedūru un faktu, ka viens no nosacījumiem saskaņā ar vienošanās protokolu, kas noslēgts starp Portugāles Republiku, Komisiju, ECB un SVF, attiecas tieši uz attiecīgo lidostu pārvaldītāja –
Aeroportos de Portugal SA
– privatizāciju. Portugāles Republikas finanšu problēmas neesot vienkāršas administratīvas vai birokrātiska rakstura problēmas.
Tiesas vērtējums
Par pieņemamību
Attiecībā uz iebildi par nepieņemamību, kuru Portugāles Republika pirmo reizi izvirzīja tiesas sēdes laikā un ar kuru šī dalībvalsts pārmet, ka Komisija pirmstiesas procedūras laikā tai nav sniegusi precīzas instrukcijas attiecībā uz pareizu Direktīvas 96/67 transponēšanu, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas Reglamenta 127. panta 1. punktu tiesvedības laikā nav atļauts izvirzīt jaunus pamatus, izņemot gadījumus, kad tie ir saistīti ar tādiem tiesiskiem vai faktiskiem apstākļiem, kas ir kļuvuši zināmi iztiesāšanas laikā.
Šajā gadījumā Komisijai bija iespēja uzrādīt norādītos iebildumus Portugāles Republikai un tai bija iespēja iesniegt tās ieskatā būtiskos apsvērumus. Ņemot vērā, ka šī dalībvalsts zināja par apgalvoto Komisija instrukciju neesamību pirmstiesas procedūras laikā un ka tās iebildumi nav pamatoti ar tiesību un faktiskajiem apstākļiem, kas būtu norādīti tiesvedības laikā, šis pieteikums par šķērsli tiesas procesam nav pieņemams.
Par lietas būtību
Lai lemtu par šo prasību, ir jāatgādina, ka direktīvā ietvertie noteikumi, lai tiktu nodrošināta tiesiskā noteiktība, ir izpildāmi ar neapstrīdamu saistošu spēku un ar prasīto specifiskumu, precizitāti un skaidrību (spriedums
Dillenkofer
u.c., C‑[1]78/94, C‑179/94 un no C‑188/94 līdz C‑190/94,
EU:C:1996:375
, 48. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt, būtībā paredzot, ka dalībvalstīm ir jāīsteno vajadzīgie pasākumi, lai panāktu atbilstību direktīvai, vēlākais, līdz 1997. gada 25. oktobrim, minētās direktīvas 23. pantā šīm valstīm bija noteikts pienākums noteikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu Direktīvas 96/67 noteikumu pilnu efektivitāti un tādējādi nodrošinātu tajā noteiktā rezultāta sasniegšanu (pēc analoģijas skat. spriedumu
Dillenkofer
u.c.,
EU:C:1996:375
, 49. punkts).
No tā izriet, ka fakts, ka Direktīvā 96/67 nav minēta iespēja dalībvalstīm ieviest pārejas režīmu, neļauj secināt, kā to vēlas darīt Portugāles Republika, ka šajā direktīvā būtu trūkumi un ka šīs dalībvalstis brīvi un turklāt pēc transponēšanai paredzētā laikposma beigām, kā tas ir šajā gadījumā, varētu ieviest šādu pārejas režīmu. Faktiski tādējādi dalībvalstij tiktu ļauts sev piešķirt jaunu transponēšanas laikposmu.
Attiecībā uz Portugāles Republikas izvirzīto tēzi, ka sabiedrības akciju nodošanas procedūra var tikt uzskatīta par līdzvērtīgu citu lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases procedūrai, jo šajā procedūrā tiek izpildīti Direktīvas 96/67 11. pantā paredzētie nosacījumi, vienlaicīgi ļaujot realizēt darba ņēmēju tiesību aizsardzības un to uzņēmumu, kuri darbības jau veica, tiesiskās paļāvības leģitīmo mērķi, kā arī minēto lidostu pakalpojumu nepārtrauktību un kvalitāti, ir jākonstatē, ka šāda minētā 11. panta interpretācija nevar tikt atbalstīta.
Direktīvas 96/67 11. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka atlases procedūrai ir jābūt pieejamai ikvienam ieinteresētajam pakalpojumu sniedzējam.
Taču ar akciju nodošanas procedūru tiek izslēgti visi tie pakalpojumu sniedzēji, kuri vienlaicīgi nav ieguldītāji, kas būtu ieinteresēti iegūt agrākās sabiedrības akcijas. Kā tiesas sēdes laikā atzina Portugāles Republika,
Groundforce
, pēc tam, kad to pārpirka
Globalia
, saglabāja tai izsniegto atļauju sniegt lidlauka sniegtos pakalpojumus, tādējādi lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzējam nebija iespējams saņemt atļauju, ja tas vienlaicīgi nepārpirka
Groundforce
akcijas.
No tā izriet, ka
Groundforce
akciju nodošanas procedūra nebija pieejama ikvienam ieinteresētajam pakalpojumu sniedzējam un ka šīs procedūras rezultātā tika pārkāpts Direktīvas 96/67 mērķis, proti, atvērt attiecīgo, šīs direktīvas preambulas 5. apsvērumā minēto lidlauka sniegto pakalpojumu tirgu.
Šis apstāklis pats par sevi ir pietiekams, lai secinātu, ka šāda procedūra nevar tikt uzskatīta par lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases procedūru Direktīvas 96/67 11. panta izpratnē. Tādējādi nav jāpārbauda, vai ir izpildīti citi šajā pantā minētie nosacījumi.
Turklāt šis secinājums nevar tikt apstrīdēts ar Portugāles Republikas izvirzīto argumentu, saskaņā ar kuru uz šādu procedūru attiecoties Direktīvas 96/67 18. pants, kurā ļauts dalībvalstīm veikt vajadzīgos pasākumus darba ņēmēju darba vietu un tiesību saglabāšanai.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka Tiesa jau ir nospriedusi, ka, lai arī dalībvalstīm joprojām ir tiesības nodrošināt lidlauka sniegto pakalpojumu jomā nodarbinātajiem darbiniekiem zināmu sociālās drošības līmeni, šīs tiesības nenozīmē, ka tām ir neierobežota normatīvā kompetence, un tādēļ tās ir izmantojamas tā, lai tas neietekmētu direktīvas efektivitāti un tās mērķus (skat. spriedumu Komisija/Vācija, C‑386/03,
EU:C:2005:461
, 28. punkts un tajā minētā judikatūra).
Jāpiebilst, ka, atbildot uz jautājumu, kas tai tika uzdots tiesas sēdē, Portugāles Republika norādīja, ka
Groundforce
licences saglabāšana dienā, kad tās kontrole tika nodota
Globalia
, ļāva saglabāt visas darba vietas
Groundforce
. Tā piebilda, ka konkursa procedūrā tika noteikts pienākums aizsargāt darba ņēmējus un darba vietas, tomēr neprecizējot šāda pienākuma būtību.
Šajā saistībā ir jānorāda, ka, pirmkārt, ja uzņēmums ir ieguvis lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēja licenci, iegādājoties pārpirktās sabiedrības kapitālu, tas neļauj secināt, ka šāda uzņēmuma turpmākā rīcība nemainīsies pēc licences saņemšanas un, it īpaši, ka tas saglabās visas pārpirktās sabiedrības esošās darba vietas.
Otrkārt, nav strīda par to, ka pienākums uzņēmumam pārņemt iepriekšējā pakalpojumu sniedzēja personālu nostāda jaunos, potenciālos konkurentus nelabvēlīgākā stāvoklī attiecībā pret jau nodibinātiem uzņēmumiem un apdraud lidlauka sniegto pakalpojumu tirgus atvēršanu, tādējādi kaitējot Direktīvas 96/67 lietderīgai iedarbībai (it īpaši skat. spriedumu Komisija/Itālija, C‑460/02,
EU:C:2004:780
, 34. punkts).
Attiecībā uz citiem Portugāles Republikas norādītajiem argumentiem, saskaņā ar kuriem režīms tika ieviests, lai aizsargātu uzņēmumu, kuri darbības jau veica, leģitīmo tiesisko paļāvību un nodrošinātu minēto lidostu pakalpojumu nepārtrauktību un kvalitāti, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesības pamatoties uz tiesiskās paļāvības principu ir ikvienam, kam kāda Savienības iestāde ir devusi pamatotas cerības, taču nav iespējams apgalvot, ka šis princips ir pārkāpts, ja administrācija nav devusi konkrētus solījumus (skat. spriedumu Beļģija un
Forum 187
/Komisija, C‑182/03 un C‑217/03,
EU:C:2006:416
, 147. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tā kā LESD 288. panta 3. punktā ir paredzēts, ka direktīvas tām dalībvalstīm, kurām tās adresētas, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, tā kā termiņš Direktīvas 96/67 transponēšanai beidzās 1997. gada 25. oktobrī un tā kā šajā ziņā nav nekādu Komisijas vai kādas citas Savienības iestādes norāžu, ka Portugāles Republika būtu atbrīvota no pienākuma savā valsts tiesību sistēmā transponēt minēto direktīvu noteiktajā termiņā vai ka šī direktīva šajā dalībvalstī nebūtu piemērojama, ne šis, ne kāds cits uzņēmums, kurš dalībvalstī sniedz lidlauka sniegtos pakalpojumus, nevar pamatoties uz tiesisko paļāvību, lai saglabātu pastāvošo sistēmu šajā dalībvalstī.
Jānorāda, ka, ciktāl tas attiecas uz lidostās sniegto pakalpojumu nepārtrauktības un kvalitātes aizsardzību, Portugāles Republika Tiesai nav darījusi zināmus nekādus pierādījumus, ar kuriem varētu tikt atbalstīta argumentācija, saskaņā ar kuru Direktīvas 96/67 transponēšana, ja tā būtu notikusi noteiktajā termiņā, būtu varējusi apdraudēt attiecīgo pakalpojumu nepārtrauktību vai kvalitāti.
Attiecībā uz pamatojumu, ko Portugāles Republika izvirza saistībā ar to, ka 2011. gadā rīkotās lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases procedūras nav tikušas pabeigtas, pietiek atgādināt, ka no pastāvīgās judikatūras izriet, ka dalībvalsts nevar atsaukties uz valsts tiesību normām, praksi vai situāciju, lai pamatotu Savienības tiesībās noteikto pienākumu un termiņu neievērošanu (skat. spriedumus Komisija/Portugāle, C‑150/97,
EU:C:1999:15
, 21. punkts; Komisija/Luksemburga, C‑69/05,
EU:C:2006:32
, 10. punkts, kā arī Komisija/Itālija, C‑161/05,
EU:C:2006:762
, 12. punkts).
Attiecībā uz Portugāles Republikas argumentu, ka iespējamie grozījumi attiecīgajā tiesiskajā regulējumā varētu padarīt nelietderīgu otra pakalpojumu sniedzēja izraudzīšanos, jāatgādina, ka Tiesa atkārtoti ir spriedusi, ka jautājums, vai pastāv pienākumu neizpilde, ir jāizvērtē, ņemot vērā Savienības tiesību normas, kas ir spēkā tā termiņa beigās, kuru Komisija ir noteikusi attiecīgajai dalībvalstij argumentētā atzinuma prasību izpildei (it īpaši skat. spriedumus Komisija/Beļģija, C‑377/03,
EU:C:2006:638
, 33. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī Komisija/Francija, C‑170/09,
EU:C:2010:97
, 6. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi iespējamas izmaiņas tiesiskajā regulējumā neatbrīvo dalībvalsti no tās pienākuma transponēt spēkā esošu direktīvu tās tiesību sistēmā šādai transponēšanai noteiktajā termiņā.
No visa iepriekš minētā izriet, ka, neveicot vajadzīgos pasākumus, lai tiktu rīkota lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases procedūra “bagāžas”, “rampas apkalpošanas”, kā arī “kravas un pasta sūtījumu” kategorijās Lisabonas, Porto un Faro lidostās atbilstoši Direktīvas 96/67 11. pantam, Portugāles Republika nav izpildījusi šajā pantā paredzētos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 138. panta 1. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai šis spriedums nav labvēlīgs, jāpiespriež Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
neveicot vajadzīgos pasākumus, lai tiktu rīkota lidlauka sniegto pakalpojumu sniedzēju atlases procedūra “bagāžas”, “rampas apkalpošanas”, kā arī “kravas un pasta sūtījumu” kategorijās Lisabonas, Porto un Faro lidostās atbilstoši Padomes 1996. gada 15. oktobra Direktīvas 96/67/EK par pieeju lidlauka sniegto pakalpojumu tirgum Kopienas lidostās (
OV L 272, 36. lpp.
) 11. pantam, Portugāle nav izpildījusi šajā pantā paredzētos pienākumus;

2)
Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.