CELEX: 62011CJ0401
Lauksaimniecība
ELVGF
Regula (EK) Nr. 1257/1999
Atbalsts lauku attīstībai
Atbalsts saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos
Saimniecību citam nododoša persona, kas nav jaunāka par 55 gadiem, bet nodošanas brīdī vēl nav sasniegusi parasto pensijas vecumu
Jēdziens “parastais pensijas vecums”
Valsts tiesību akti, kuros atšķirīgs pensionēšanās vecums ir noteikts atkarībā no dzimuma, kā arī sievietēm atkarībā no izaudzināto bērnu skaita
Vispārējie principi par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1257/99 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu (
OV L 160, 80. lpp.
; OV Īpašais izdevums latviešu valodā, 3. nod., 25. sēj., 391. lpp., un labojums
OV 2000, L 302, 72. lpp.
) 11. pantu, kā arī Savienības tiesību vispārējos principus par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp lauksaimnieci
B. Soukupová
un
Ministerstvo zemědělství
[Lauksaimniecības ministriju] jautājumā par to, ka tika noraidīts viņas pieteikums dalībai programmā saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu darbības izbeigšanu sniedzamajam atbalstam.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesiskais regulējums
Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvas 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (
OV 1979, L 6, 24. lpp.
; OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 5. nod., 1. sēj., 215. lpp.) 3. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šī direktīva attiecas uz:
a)
tiesību aktos noteiktajām sistēmām, kas nodrošina aizsardzību šādos gadījumos:
[..]
—
vecums,
[..]
b)
sociālo palīdzību, ciktāl ar to paredzēts papildināt vai aizstāt a) apakšpunktā minētās sistēmas.”
Šīs direktīvas 7. panta redakcija ir šāda:
“1.   Šī direktīva neskar dalībvalstu tiesības izslēgt no tās darbības jomas:
a)
pensionēšanās vecuma noteikšanu, lai piešķirtu vecuma vai izdienas pensijas, un iespējamās sekas attiecībā uz citiem pabalstiem;
b)
priekšrocības attiecībā uz tādas vecuma pensijas sistēmām, kas piešķirta personām, kuras izaudzinājušas bērnus; tiesību iegūšanu uz pabalstiem pēc pārtraukuma darbā, kas radies sakarā ar bērna audzināšanu;
[..]
2.   Dalībvalstis regulāri pārbauda 1. punktā uzskaitītos neietvertos jautājumus, lai pārliecinātos, vai atbilstīgi attiecīgo jautājumu sociālajai attīstībai ir lietderīgi joprojām saglabāt attiecīgos izņēmumus.”
Regulas Nr. 1257/1999 preambulas 23. apsvērumā ir teikts, ka būtu jāveicina lauksaimnieku priekšlaicīga aiziešana pensijā, lai uzlabotu lauku saimniecību dzīvotspēju.
Šīs regulas preambulas 40. apsvērumā ir teikts, ka būtu tostarp jāatbalsta pasākumi, kas vērsti uz nevienlīdzības izskaušanu un sieviešu un vīriešu vienlīdzīgu iespēju veicināšanu.
Minētās regulas 2. panta vienpadsmitajā ievilkumā ir paredzēts, ka atbalsts lauku attīstībai saistībā ar lauksaimniecisko darbību un tās pārveidi var attiekties uz nevienlīdzības izskaušanu un vīriešu un sieviešu vienlīdzīgu iespēju veicināšanu, jo īpaši atbalstot sieviešu ierosinātos un īstenotos projektus.
Regulas Nr. 1257/1999 IV nodaļā ar virsrakstu “Priekšlaicīga aiziešana pensijā” esošā 10. panta 1. punkta redakcija ir šāda:
“Atbalsts priekšlaicīgai aiziešanai pensijā no darbības lauksaimniecībā palīdz sasniegt šādus mērķus:
—
nodrošināt ienākumu gados vecākiem lauksaimniekiem, kas nolemj pārtraukt lauksaimniecisko darbību,
—
veicināt šādu gados vecāku lauksaimnieku nomaiņu ar lauksaimniekiem, kas vajadzības gadījumā spēj uzlabot palikušo lauku saimniecību ekonomisko dzīvotspēju,
—
piešķirt lauksaimniecībā izmantojamo zemi nelauksaimnieciskiem mērķiem, ja tās izmantošana lauksaimniecībā nenodrošina nosacījuma par [ekonomisko] dzīvotspēju apmierinošu izpildi.”
Minētās regulas 11. panta 1. punktā ir noteikts:
“Persona, kas nodod saimniecību citai personai:
—
noteikti pārtrauc jebkādu komerciālu lauksaimniecisko darbību, taču tā var turpināt nodarboties ar nekomerciālo lauksaimniecību un paturēt lietošanā ēkas,
—
nav jaunāka par 55 gadiem, bet brīdī, kad saimniecība tiek nodota citai personai, vēl nav sasniegusi parasto pensijas vecumu, un
—
pirms saimniecības nodošanas citai personai ir desmit gadus nodarbojusies ar lauksaimniecību.”
Tās pašas regulas 12. panta 2. punktā ir noteikts:
“Personai, kas ir nodevusi savu saimniecību citai personai, priekšlaicīgās pensijā aiziešanas atbalsta ilgums kopā nepārsniedz 15 gadus, bet laukstrādniekam – 10 gadus. Tas neturpinās ilgāk par personas, kas nodevusi saimniecību citai personai, septiņdesmit piekto dzimšanas dienu un neturpinās pēc tam, kad laukstrādnieks ir sasniedzis parasto pensijas vecumu.
Ja personai, kas ir nodevusi savu saimniecību citai personai, parasto pensiju maksā dalībvalsts, priekšlaicīgās pensijā aiziešanas atbalstu piešķir kā papildinājumu, ņemot vērā attiecīgās valsts pensijas summu.”
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums
Saskaņā ar Regulu Nr. 1257/1999 Čehijas Republika 2005. gada 26. janvārī pieņēma Valdības dekrētu Nr. 69/2005, kurā ir izklāstīti nosacījumi subsīdijas piešķiršanai saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu lauksaimnieciskās darbības izbeigšanu (
nařízení vlády Č. 69/2005 Sb., o stanovení podmínek pro poskytování dotace v souvislosti s předčasným ukončením provozování zemědělské činnosti zemědělského podnikatele
). Šā valdības dekrēta mērķis, kā noteikts tā 1. pantā, ir piešķirt subsīdijas atbilstoši saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu lauksaimnieciskās darbības izbeigšanu sniedzamā atbalsta programmai.
Saskaņā ar minētā valdības dekrēta 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu dalība šajā programmā ir pakārtota nosacījumam, ka pieteikuma iesniegšanas dienā pieprasītājam ir jābūt vismaz 55 gadus vecam un nav jābūt sasniegušam vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu.
Likuma Nr. 155/1995 par pensijas apdrošināšanu (
zákon č. 155/1995 Sb., o důchodovém pojištění
), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 32. panta 1. un 2. punktā, uz kuru ir izdarīta atsauce minētajā 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā, bija paredzēts:
“(1)   Ir noteikts šāds pensionēšanās vecums
a)
vīriešiem 60 gados;
b)
sievietēm
1.
ja tās ir uzaudzinājušas vismaz 5 bērnus – 53 gados,
2.
ja tās ir uzaudzinājušas 3 vai 4 bērnus – 54 gados,
3.
ja tās ir uzaudzinājušas 2 bērnus – 55 gados,
4.
ja tās ir uzaudzinājušas vienu bērnu – 56 gados, vai
5.
57 gados, ja apdrošinātās personas ir sasniegušas šo vecumu 1995. gada 31. decembrī.
(2)   To apdrošināto personu gadījumā, kuras 1. punktā noteiktās vecuma robežas ir sasniegušas laikā no 1996. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim, pensionēšanās vecumu nosaka, mēnesim, kurā apdrošinātā persona ir sasniegusi šo robežu, pieskaitot 2 mēnešus vīriešu gadījumā un 4 mēnešus sieviešu gadījumā par katru, arī nepilnu, kalendāro gadu laikā no 1995. gada 31. decembra līdz dienai, kad tiek sasniegtas 1. punktā noteiktās vecuma robežas, un par pensionēšanās vecumu uzskata vecumu, kas sasniegts tajā mēneša dienā, kas atbilst apdrošinātās personas dzimšanas datumam; ja šādi aprēķinātajā mēnesī nav šādas dienas, par pensionēšanās vecumu uzskata vecumu, kas sasniegts šādi aprēķinātā mēneša pēdējā dienā.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
B. Soukupová
ir 1947. gada 24. janvārī dzimusi un divus bērnus uzaudzinājusi lauksaimniece. 2004. gada 24. maijā viņa sasniedza vecumu, kurā viņai radās tiesības saņemt vecuma pensiju saskaņā ar Likuma Nr. 155/1995 32. panta 1. un 2. punktu.
2006. gada 3. oktobrī
B. Soukupová
Valsts Lauksaimniecības intervences fondā iesniedza pieteikumu dalībai saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu lauksaimnieciskās darbības izbeigšanu sniedzamā atbalsta programmā.
Ar 2006. gada 20. decembra lēmumu šis pieteikums saskaņā ar Valdības dekrēta Nr. 69/2005 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu tika noraidīts tāpēc, ka šā pieteikuma iesniegšanas dienā
B. Soukupová
bija sasniegusi vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu.
Par šo lēmumu
B. Soukupová
iesniedza sūdzību
Ministerstvo zemědělství
, kura 2007. gada 12. aprīļa lēmumā šo sūdzību noraidīja.
Šo lēmumu
B. Soukupová
apstrīdēja
Městský soud v Praze
(Prāgas pilsētas tiesa). Savā prasībā viņa apgalvoja, ka Valdības dekrēta Nr. 69/2005 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts esot pretrunā Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrajam ievilkumam, jo šajā regulā ir norāde uz “parasto pensijas vecumu”, savukārt minētajā valdības dekrētā – uz “vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu”. Apgalvodama, ka šajā 3. pantā paredzētais nosacījums esot diskriminējošs tāpēc, ka vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu minētā 3. panta izpratnē vīriešiem un sievietēm nosaka atšķirīgi un sievietēm tas vēl atšķiras atkarībā no izaudzināto bērnu skaita,
B. Soukupová
lūdza minētās regulas jēdzienu “parastais pensijas vecums” interpretēt tādējādi, lai netiktu diskriminēti kādi pieprasītāji. Tālab viņa norāda, ka saskaņā ar Čehijas Republikas tiesisko regulējumu laikposms, kurā pieteikumu dalībai šajā saistībā ar darbības priekšlaicīgu izbeigšanu sniedzamā atbalsta programmā var iesniegt sievietes, kuras ir izaudzinājušas vairāk bērnu, objektīvi ir īsāks par to, kurā to var darīt vīrieši vai tās sievietes, kuras ir izaudzinājušas mazāk bērnu.
Ar 2009. gada 30. aprīļa spriedumu
Městský soud v Praze
atcēla minēto
Ministerstvo zemědělství
lēmumu, uzskatot, ka nav leģitīma iemesla, kas lauksamniecības subsīdiju saņemšanas iespēju ziņā ļautu attaisnot atšķirīgu attieksmi pret lauksaimnieku vīrieti un lauksaimnieci sievieti. Tādēļ tā nepieļāva nevienu tādu interpretāciju, kuras dēļ varētu būt nepamatotas atšķirības attieksmē pret dažādiem pieprasītājiem. Turklāt tā nosprieda, ka par vecumu, līdz kuram var piedalīties saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu lauksaimnieciskās darbības izbeigšanu sniedzamā atbalsta programmā, ir uzskatāms parastais pensijas vecums, kas visiem pieprasītājiem tiek noteikts vienādi.
Par šo spriedumu
Ministerstvo zemědělství
iesniedza kasācijas sūdzību
Nejvyšší správní soud
(Augstākā administratīvā tiesa). Savā sūdzībā šī ministrija norāda, ka Regulā Nr. 1257/1999 ir rodami konkrēti noteikumi tikai par pieprasītāju zemāko vecuma robežu. Tā uzskata, ka vārdkopu “parastais pensijas vecums” šīs regulas 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē un “pensionēšanās vecums” Likuma Nr. 155/1995 32. panta izpratnē nozīme esot vienāda. Minētā ministrija apgalvo, ka, lai precīzi un objektīvi noteiktu parasto pensijas vecumu šā 11. panta izpratnē, šo vecumu ir ticis nolemts noteikt valsts tiesiskajā regulējumā saskaņā ar minēto 32. pantu.
Ministerstvo zemědělství
vienlīdz norāda, ka tāda pati metode parastā pensijas vecuma noteikšanai ir tikusi noteikta programmēšanas dokumentā ar virsrakstu “Horizontālais Čehijas Republikas lauku attīstības plāns 2004.–2006. gadam”, kas apstiprināts gan ar šīs dalībvalsts valdības 2003. gada 9. jūlija Lēmumu Nr. 671, gan ar Eiropas Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmumu 2004 CZ 06G DO 001.
Šaubīdamās par
B. Soukupová
tiesībām piedalīties Valdības dekrētā Nr. 69/2005 paredzētajā saistībā ar lauksaimnieka priekšlaicīgu darbības izbeigšanu sniedzamā atbalsta programmā un uzskatīdama par vajadzīgu tālab saņemt atbildi gan par Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrajā ievilkumā rodamā jēdziena “parastais pensijas vecums” interpretāciju, gan par to, vai Savienības tiesībās ir ļauts, izskatot pieteikumu dalībai šajā programmā, pret dažādiem pieprasītājiem attiekties atšķirīgi atkarībā no viņu dzimuma un izaudzināto bērnu skaita,
Nejvyšší správní soud
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [..] Regulas [Nr. 1257/1999] 11. pantā rodamo jēdzienu “parastais pensijas vecums” [brīdī, kad saimniecība tiek nodota citai personai,] konkrēta pieprasītāja gadījumā var interpretēt kā “vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu” valsts tiesību aktu izpratnē?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir apstiprinoša, vai tas, ka “parastais pensijas vecums” brīdī, kad saimniecība tiek nodota citai personai, katram pieprasītājam tiek noteikts atšķirīgi atkarībā no dzimuma un izaudzināto bērnu skaita, atbilst Eiropas Savienības tiesībām un vispārējiem Eiropas Savienības tiesību principiem?
3)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, kādi kritēriji valsts tiesai būtu jāņem vērā, interpretējot [..] Regulas [Nr. 1257/1999] 11. pantā rodamo jēdzienu “parastais pensijas vecums” brīdī, kad saimniecība tiek nodota citai personai?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Ar kopā izskatāmajiem pirmo un otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Savienības tiesībām un to vispārējiem principiem par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu ir atbilstoši, ka saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts pensiju sistēmas noteikumiem par vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu “parastais pensijas vecums” Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē tiek noteikts atšķirīgi atkarībā no atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā pieprasošās personas dzimuma un sieviešu dzimuma pieprasītāju gadījumā – atkarībā no pieprasītājas izaudzināto bērnu skaita.
Šajā ziņā uzreiz jānorāda, kā redzams no Regulas Nr. 1257/1999 10. panta 1. punkta, ka ar šajā regulā paredzēto saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā sniedzamā atbalsta mehānismu ir iecerēts tostarp nodrošināt ienākumus lauksaimniecisko darbību izbeigt nolēmušajiem gados vecākajiem lauksaimniekiem un veicināt šādu gados vecāko lauksaimnieku nomaiņu ar lauksaimniekiem, kas vajadzības gadījumā spēj uzlabot palikušo lauku saimniecību saimniecisko dzīvotspēju. Šis pēdējais minētais mērķis ir norādīts arī šis regulas preambulas 23. apsvērumā.
No tā izriet, ka šis atbalsts saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos ir saimniecisks pamudinājums, ar kuru gados vecākie lauksaimnieki ir jāmudina pavisam izbeigt savu lauksaimniecisko darbību agrāk, nekā viņi to būtu darījuši parastos apstākļos, un šādi jāatvieglo lauksaimniecības nozares strukturālā pārveide, lai varētu labāk nodrošināt lauku saimniecību dzīvotspēju.
Tātad ir jākonstatē, kā savu secinājumu 47. punktā ir norādījis arī ģenerāladvokāts, ka atbalsts, kas Regulā Nr. 1257/1999 ir paredzēts saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā, ir Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) finansētās kopējās lauksamniecības politikas instruments lauku saimniecību dzīvotspējas nodrošināšanai, nevis Direktīvas 79/7 piemērojamības jomā ietilpstošs sociālā nodrošinājuma pabalsts.
Šajos apstākļos, lai arī noteikt “parasto pensijas vecumu” Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē patiešām ir dalībvalstu kompetencē, jo Savienības tiesībās šis jautājums nav saskaņots, šīs regulas piemērošanā šīs valstis nedrīkst atsaukties uz to, ka Direktīvas 79/7 7. panta 1. punktā tām ir ļauts atšķirīgi attiekties, nosakot pensijas vecumu sociālā nodrošinājuma jomā. Nav uzskatāms, ka Savienības likumdevējs, šādi atsaukdamies uz kādu nesaskaņotu jēdzienu, būtu pilnvarojis minētās valstis šīs regulas īstenošanā pieņemt pasākumus, kas aizskar Savienības tiesību vispārējos principus, kā arī pamattiesības (šajā ziņā skat. 2006. gada 27. jūnija spriedumu lietā
C-540/03 Parlaments/Padome, Krājums, I-5769. lpp.
, 22. un 23. punkts).
Turklāt jānorāda, ka Regulas Nr. 1257/1999 preambulas 40. apsvērumā ir ieteikts atbalstīt pasākumus, kas domāti, lai izskaustu nevienlīdzību un veicinātu vienlīdzīgas iespējas sievietēm un vīriešiem. Šīs regulas 2. panta vienpadsmitajā ievilkumā ir arī paredzēts, ka lauku attīstībai piešķirtais atbalsts var tikt domāts nevienlīdzības izskaušanai un vīriešu un sieviešu vienlīdzīgu iespēju veicināšanai. Tādējādi no šīm tiesību normām ir redzams, ka, saskaņā ar minēto regulu piešķirot atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā, ir jānodrošina, lai attieksme gan pret sievietēm, gan pret vīriešiem būtu vienlīdzīga, un tādējādi jāaizliedz jebkāda diskriminācija dzimuma dēļ.
Tādēļ, īstenojot Regulu Nr. 1257/1999, dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punktu ir jāievēro minētās Hartas 20. pantā, 21. panta 1. punktā un 23. pantā noteiktie principi par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru principi par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu prasa, lai attieksme pret līdzīgām situācijām nebūtu atšķirīga un lai attieksme pret atšķirīgām situācijām nebūtu tāda pati, ja vien šāda attieksme nav objektīvi pamatota (skat. tostarp 1997. gada 17. jūlija spriedumu lietā
C-354/95
National Farmers’ Union
u.c.,
Recueil
, I-4559. lpp.
, 61. punkts; 2010. gada 11. novembra spriedumu lietā
C-152/09
Grootes
, Krājums, I-11285. lpp.
, 66. punkts, kā arī 2011. gada 1. marta spriedumu lietā
C-236/09
Association belge des Consommateurs Test-Achats
u.c., Krājums, I-773. lpp.
, 28. punkts).
Šajā lietā jākonstatē, ka, ņemot vērā saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos Regulas Nr. 1257/1999 10. panta 1. punktā paredzētā atbalsta mērķi lauksaimniekus neatkarīgi no viņu dzimuma un uzaudzināto bērnu skaita mudināt priekšlaicīgi pavisam izbeigt savu lauksaimniecisko darbību, lai, kā izriet no šā sprieduma 24. punkta, varētu labāk nodrošināt lauku saimniecību dzīvotspēju, šie gados vecākie gan sieviešu, gan vīriešu dzimuma lauksaimnieki atrodas līdzīgās situācijās. Šie lauksaimnieki – gan vīrieši, gan sievietes – var pretendēt uz šādu atbalstu, ja vien viņi, kā prasīts šīs regulas 11. panta 1. punktā, ir pavisam izbeiguši visu komerciālo lauksaimniecisko darbību, ar kuru viņi bija nodarbojušies pēdējos desmit gados pirms attiecīgās darbības izbeigšanas, un darbības izbeigšanas brīdī ir vismaz 55 gadus veci, bet nav sasnieguši parasto pensijas vecumu.
Šajos apstākļos Savienības tiesībām un to vispārējiem principiem par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu būtu pretrunā, ja attieksme pret šīm situācijām bez objektīva pamatojuma būtu atšķirīga tāpēc, ka saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts pensiju sistēmas noteikumiem “parastais pensijas vecums” Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē tiek noteikts atšķirīgi atkarībā no atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā pieprasošās personas dzimuma un sieviešu dzimuma pieprasītāju gadījumā – atkarībā no pieprasītājas izaudzināto bērnu skaita.
Proti, šīs tiesības un šie principi netiktu ievēroti, ja bez objektīva pamatojuma pieļautu mazāk labvēlīgu attieksmi pret šā saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos saņemamā atbalsta pieprasītājiem, kuri sava dzimuma dēļ un sieviešu dzimuma pieprasītāju gadījumā – atkarībā no viņu izaudzināto bērnu skaita – ietilpst to lauksaimnieku kategorijā, kuru gadījumā šis minētajās valsts tiesību normās noteiktais vecums ir sasniegts agrāk nekā citai lauksaimnieku kategorijai piederīgajiem pieprasītājiem. Šajā gadījumā otrajā kategorijā ietilpstošajiem pieprasītajiem būtu ilgāks laiks, lai pieteiktos atbalstam, un tādējādi viņi bez objektīva pamatojuma tiktu privileģēti salīdzinājumā ar pirmajā kategorijā ietilpstošajiem, kuriem saistībā ar tāda paša veida pieteikumu tiktu izvirzīti ierobežojošāki atbilstības nosacījumi.
Pamatlietā aplūkotā valsts tiesiskā regulējuma dēļ tādai personai kā
B. Soukupová
, kura savu lauksaimniecisko darbību izbeidz vecumā starp parasto pensijas vecumu, kas šajā tiesiskajā regulējumā ir noteikts atbilstoši viņas dzimumam un uzaudzināto bērnu skaitam, un parasto pensijas vecumu, kas minētajā tiesiskajā regulējumā noteikts lauksaimniekiem vīriešiem, nav tiesību saņemt atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos un visu atlikušo mūžu ir tiesības saņemt vienīgi vecuma pensiju, kas ir mazāka par minēto atbalstu, ja turpretim lauksaimnieks vīrietis, kas lauksaimniecisko darbību izbeidz tajā pašā vecumā kā šī persona, atbilstoši Regulas Nr. 1257/1999 12. panta 2. punktam šo atbalstu, no tā atskaitot dalībvalsts maksāto vecuma pensiju, var saņemt 15 gadus vai līdz savai 75. dzimšanas dienai.
Pretēji Čehijas Republikas un Polijas valdību apgalvotajam, tāda atšķirīga attieksme kā pamatlietā aplūkotajā tiesiskajā regulējumā paredzētā nevar tikt objektīvi pamatota. Proti, kā savu secinājumu 61. punktā norādījis arī ģenerāladvokāts, lauksaimniecības nozares strukturālās pārveides mērķi, kurus ir gribēts sasniegt ar atbalstu, kas atbilstoši Regulai Nr. 1257/1999 sniedzams saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā, ir noteikti sasniedzami, dalībvalstīm arī neīstenojot diskriminējošu attieksmi.
Jautājumā par vienlīdzīgas attieksmes principa neievērošanas sekām tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā ir jāatgādina, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai gadījumos, kad tiek konstatēta Savienības tiesībām pretrunā esoša diskriminācija un tikmēr, kamēr nav veikti pasākumi, kas atjaunotu vienlīdzīgu attieksmi, vienlīdzības principa ievērošanu var nodrošināt, vienīgi piešķirot mazāk labvēlīgo attieksmi saņēmušās kategorijas personām tās pašas priekšrocības, kādas ir privileģētajai kategorijai piederīgajām personām (skat. 1999. gada 26. janvāra spriedumu lietā
C-18/95
Terhoeve
,
Recueil
, I-345. lpp.
, 57. punkts, un 2011. gada 22. jūnija spriedumu lietā
C-399/09
Landtová
, Krājums, I-5573. lpp.
, 51. punkts). Netik labvēlīgu attieksmi saņēmušajai personai tādējādi ir jārada tāda pati situācija, kādā atrodas attiecīgo priekšrocību baudošā persona.
Ievērojot visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka Savienības tiesībām un to vispārējiem principiem par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu nav atbilstoši, ka saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts pensiju sistēmas noteikumiem par vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu “parastais pensijas vecums” Regulas Nr. 1257/1999 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē tiek noteikts atšķirīgi atkarībā no atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā pieprasošās personas dzimuma un sieviešu dzimuma pieprasītāju gadījumā – atkarībā no pieprasītājas izaudzināto bērnu skaita.
Par trešo jautājumu
Ņemot vērā uz pirmo un otro jautājumu sniegto atbildi, uz iesniedzējtiesas uzdoto trešo jautājumu nav jāatbild.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

Savienības tiesībām un to vispārējiem principiem par vienlīdzīgu attieksmi un diskriminācijas aizliegumu nav atbilstoši, ka saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts pensiju sistēmas noteikumiem par vecuma pensijas saņemšanas tiesību iegūšanai vajadzīgo vecumu “parastais pensijas vecums” Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma izpratnē tiek noteikts atšķirīgi atkarībā no atbalstu saistībā ar priekšlaicīgu pensionēšanos lauksaimniecībā pieprasošās personas dzimuma un sieviešu dzimuma pieprasītāju gadījumā – atkarībā no pieprasītājas izaudzināto bērnu skaita.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.