CELEX: 62011CJ0213
Notranji trg
Direktiva 98/34/ES
Tehnični standardi in tehnični predpisi
Postopek za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov
Igralni avtomati z nizkimi dobitki
Prepoved spremembe, podaljšanja in izdaje dovoljenj za opravljanje dejavnosti
Pojem ‚tehnični predpis‘

Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na razlago člena 1, točka 11, Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 20, str. 337), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/96/ES z dne 20. novembra 2006 (
UL L 363, str. 81
, v nadaljevanju: Direktiva 98/34).
Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med družbami Fortuna sp. z o.o. (v nadaljevanju: Fortuna), Grand sp. z o.o. (v nadaljevanju: Grand) in Forta sp. z o.o. (v nadaljevanju: Forta) ter Dyrektor Izby Celnej w Gdyni (direktor carinskega urada v Gdynii, v nadaljevanju: DICG), ker je ta zavrnil spremembo, podaljšanje oziroma glede na primer izdajo dovoljenj za organiziranje in opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 1, točke od 1 do 5, Direktive 98/34 določa:
„V tej direktivi naslednji izrazi pomenijo:
1.
‚proizvod‘ je kateri koli industrijsko izdelan proizvod in kateri koli kmetijski proizvod, vključno z ribjimi proizvodi;
2.
‚storitev‘, katera koli storitev informacijske družbe ali katera koli storitev, ki se običajno opravi odplačno, na daljavo, elektronsko in na zahtevo prejemnika storitev.
3.
‚tehnična specifikacija‘ je v dokumentu vsebovana specifikacija, ki določa zahtevane lastnosti proizvoda, kakor so stopnja kakovosti, zmogljivost, varnost ali mere, vključno z zahtevami v zvezi s proizvodom glede imena, pod katerim se prodaja, izrazoslovjem, simboli, preskušanjem in preskusnimi postopki, embalažo, označevanjem ali etiketiranjem in postopki za ugotavljanje skladnosti.
[…]
4.
‚druge zahteve‘ je zahteva za proizvode, ki ni tehnična specifikacija in ki se nanaša na proizvod zaradi varovanja zlasti potrošnikov ali okolja ter vpliva na njegov življenjski cikel, potem ko je bil dan v promet, kakor so pogoji uporabe, predelave, vnovične uporabe ali odlaganja, kadar lahko taki pogoji znatno vplivajo na sestavo ali značilnost proizvoda ali na njegovo trženje;
5.
‚predpis o storitvah‘ je splošna zahteva v zvezi z začetkom in nadaljevanjem storitvenih dejavnosti v skladu s točko 2, zlasti določbe, ki se nanašajo na dobavitelja storitev, storitve in prejemnika storitve, razen vseh predpisov, ki niso posebej namenjeni storitvam, opredeljenim v zgoraj navedeni točki.
[…]
11.
‚tehnični predpis‘ tehnične specifikacije in druge zahteve ali predpisi o storitvah, skupaj z ustreznimi upravnimi določbami, katerih upoštevanje je formalno in dejansko obvezno pri trženju, zagotavljanju storitve, ustanovitvi dobavitelja storitve ali uporabi v državi članici ali njenem večjem delu, pa tudi zakoni in drugi predpisi držav članic, razen tistih, ki so določeni v členu 10 in prepovedujejo proizvodnjo, uvoz, trženje ali uporabo izdelka ali ki prepovedujejo opravljanje ali uporabo storitve ali ustanovitev dobavitelja storitve.
[…]“
Člen 8(1), prvi in tretji odstavek, te direktive določa:
„Države članice v skladu s členom 10 takoj sporočijo Komisiji vsak osnutek tehničnega predpisa, razen kadar gre le za prenos celotnega besedila mednarodnega ali evropskega standarda, ko zadostujejo podatki v zvezi z ustreznim standardom. Komisiji navedejo tudi razloge, na podlagi katerih je uzakonitev takega tehničnega predpisa potrebna, če ti niso že jasno razvidni v osnutku.
[…]
Države članice ponovno sporočijo osnutek po zgoraj navedenih pogojih, če ga spremenijo tako, da znatno spremenijo njegovo področje uporabe, skrajšajo prvotno predvidene roke za izvajanje, dodajajo specifikacije ali zahteve ali poostrijo sedanje specifikacije in zahteve.“
Nacionalno pravo
Organiziranje in opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki je do 31. decembra 2009 urejal zakon o igrah in vzajemnih stavah (ustawa o grach i zakĺadach wzajemnych) z dne 29. julija 1992 (Dz. U. iz leta 2004, št. 4, pozicija 27), kakor je bil spremenjen (v nadaljevanju: zakon o igrah in vzajemnih stavah).
Člen 2(2b) tega zakona določa:
„Igre na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki so igre na mehanskih, elektromehanskih ali električnih napravah, pri katerih enkratni denarni ali stvarni dobitek ne sme presegati protivrednosti 15 [EUR], vložek za sodelovanje v eni igri pa 0,07 [EUR].“
V skladu z določbami navedenega zakona morajo lastniki teh naprav, da lahko opravljajo dejavnosti na področju teh iger na igralnih avtomatih, pridobiti dovoljenja krajevno pristojnega davčnega organa. Dovoljenja se lastnikom teh naprav izdajo za obdobje šest let in jih je mogoče na predlog njihovega imetnika podaljšati za nadaljnjih šest let.
Člen 7(1a) te direktive je določal:
„Organiziranje iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki je dovoljeno le na točkah z igralnimi avtomati z nizkimi dobitki.“
Člen 30 zakona o igrah in vzajemnih stavah je določal:
„Točke z igralnimi avtomati z nizkimi dobitki je mogoče namestiti v gostinskih, trgovskih in storitvenih lokalih, ki so od šol, izobraževalno-vzgojnih in negovalnih ustanov ter središč opravljanja verskih dejavnosti oddaljeni vsaj 100 metrov.“
Zakon o igrah na srečo (ustawa o grach hazardowich) z dne 19. novembra 2009 (Dz. U. št. 201, pozicija 1540, v nadaljevanju: zakon o igrah na srečo), ki je nadomestil zakon o igrah in vzajemnih stavah, je začel veljati 1. januarja 2010.
Člen 14(1) zakona o igrah na srečo določa:
„Rulete, igre z igralnimi kartami, igre s kockami in igre na igralnih avtomatih se smejo prirejati le v igralnicah.“
Člen 129 tega zakona določa:
„1.   Dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki ali iger na igralnih avtomatih v salonih z igralnimi avtomati, ki se opravljajo na podlagi dovoljenj, izdanih pred uveljavitvijo tega zakona, subjekti, ki so jim bila ta dovoljenja izdana, v skladu s prejšnjimi določbami opravljajo do izteka veljavnosti teh dovoljenj, razen če ta zakon ne določa drugače.
2.   Postopki za izdajo dovoljenja za opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki ali iger na igralnih avtomatih v salonih z igralnimi avtomati, ki so se pred uveljavitvijo tega zakona začeli, ne pa tudi končali, se ustavijo.
3.   Za igre na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki se štejejo igre na mehanskih, elektromehanskih ali električnih napravah za denarni ali stvarni dobitek, pri katerih vrednost enkratnega dobitka ne sme presegati 60 PLN, vrednost vložka za sodelovanje v eni igri pa 0,50 PLN.“
Člen 135 zakona o igrah na srečo še določa:
„1.   Organ, ki je bil dan pred uveljavitvijo tega zakona pristojen za izdajo dovoljenja, lahko dovoljenja iz člena 129(1) spremeni ob pogojih, ki so v zakonu določeni za spremembo koncesij in dovoljenj, izdanih subjektom, ki opravljajo dejavnost na področju, opredeljenem v členu 6, od (1) do (3), ob upoštevanju izjem iz odstavkov 2 in 3. Ustrezno se uporabita člena 56 in 57.
2.   Zaradi spremembe dovoljenja ne more priti do spremembe mest prirejanja igre, z izjemo zmanjšanja števila točk z igrami na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki.
[…]“
V skladu s členom 138(1) tega zakona dovoljenj iz člena 129(1) ni mogoče podaljšati.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Tožeči stranki iz postopka v glavni stvari sta družbi, katerih gospodarska dejavnost je med drugim organiziranje in opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih. Družbe Fortuna, Grand in Forta v ta namen kupujejo igralne avtomate na trgu Unije.
Družba Fortuna ima za opravljanje take dejavnosti z zakonodajo zahtevano dovoljenje, ki ji je bilo izdano 1. novembra 2003 za obdobje šest let in nato podaljšano z odločbo z dne 14. septembra 2009. To dovoljenje se nanaša na več točk prirejanja iger. Družba Fortuna je vložila predlog za spremembo svojega dovoljenja v delu, ki se nanaša na določitev enega od mest prirejanja iger. DICG je z odločbo z dne 3. februarja 2010, ki je bila potrjena z nadaljnjo odločbo z dne 14. aprila 2010, zavrnil ta predlog, pri čemer se je skliceval na člen 135(2) zakona o igrah na srečo, na podlagi katerega je prepovedano, da bi zaradi spremembe odločbe o dovoljenju prišlo do spremembe mesta prirejanja iger, razen če gre za zmanjšanje števila točk z igralnimi avtomati z nizkimi dobitki.
Družba Grand ima za organiziranje in opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z zakonodajo zahtevano dovoljenje, ki ji je bilo izdano 6. avgusta 2004 za obdobje šest let. Dovoljenje se nanaša na več točk prirejanja iger. Družba Grand je vložila predlog za podaljšanje dovoljenja za nadaljnje obdobje šest let. DICG je z odločbo z dne 24. februarja 2010, ki je bila potrjena z nadaljnjo odločbo z dne 18. maja 2010, zavrnil ta predlog, pri čemer se je skliceval na člen 138(1) zakona o igrah na srečo, na podlagi katerega je prepovedano podaljšanje dovoljenj za opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki.
Družba Forta je 10. decembra 2008 vložila vlogo za dovoljenje organiziranja in opravljanja dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki na ozemlju Pomorjanskega vojvodstva. Ta predlog, ki se je prvotno nanašal na 112 točk z igralnimi avtomati z nizkimi dobitki, se je nazadnje nanašal na 80 točk. DICG je z odločbo z dne 12. februarja 2010, ki je bila potrjena z nadaljnjo odločbo z dne 19. aprila 2010, na podlagi člena 129(2) zakona o igrah na srečo ugotovil, da zadevnega postopka ni treba nadaljevati. Po tej določbi se namreč ustavijo postopki, ki so se začeli, ne pa tudi končali, pred začetkom veljavnosti tega novega zakona, ki se nanaša na vloge za dovoljenja za opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobički ali iger na igralnih avtomatih v salonih z igralnimi avtomati, vložene na podlagi zakona o igrah in vzajemnih stavah.
Vsaka od tožečih strank iz postopka v glavni stvari je pri Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku (upravno sodišče vojvodstva v Gdansku) vložila tožbo zoper odločbe, ki jih zadevajo, v katerih navajajo, da se upravni organ v podporo svojim odločbam ne more sklicevati na določbe zakona o igrah na srečo, saj ta zakon ni bil sporočen Evropski komisiji, čeprav vsebuje „tehnične predpise“ v smislu Direktive 98/34. Tožeče stranke iz postopka v glavni stvari so prav tako zatrjevale, da omejitve glede opravljanja dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, ki izhajajo iz tega zakona, pomenijo veliko omejitev za trgovino s temi napravami v Evropski uniji. S prepovedjo spremembe in podaljšanja prejšnjih dovoljenj kot tudi prepovedjo izdaje novih dovoljenj za prirejanje iger s takimi napravami bi te postale dejansko popolnoma neuporabne.
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da mu sodna praksa Sodišča v zvezi s prostim pretokom blaga in storitev glede iger na srečo omogoča neodvisno presojo skladnosti ureditve, ki izhaja iz zakona o igrah na srečo, s tema svoboščinama. Po drugi strani pa se to sodišče sprašuje, ali je določbe tega zakona mogoče uveljavljati proti posamezniku, čeprav niso bile sporočene Komisiji v skladu s postopkom, določenim v Direktivi 98/34.
V teh okoliščinah je Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
V zadevi C-213/11:
„Ali je treba člen 1, točka 11, Direktive [98/34] razlagati tako, da zakonska določba, s katero se prepove spreminjanje dovoljenj za opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, v delu, ki se nanaša na spremembo mesta prirejanja iger, spada med ‚tehnične predpise‘, katerih osnutke je treba v skladu s členom 8(1) te direktive sporočiti Komisiji?“
V zadevi C-214/11:
„Ali je treba člen 1, točka 11, Direktive [98/34] razlagati tako, da zakonska določba, s katero se prepove spreminjanje dovoljenj za opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, spada med ‚tehnične predpise‘, katerih osnutke je treba v skladu s členom 8(1) te direktive sporočiti Komisiji?“
V zadevi C-217/11:
„Ali je treba člen 1, točka 11, Direktive [98/34] razlagati tako, da zakonska določba, s katero se prepove spreminjanje dovoljenj za opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, spada med ‚tehnične predpise‘, katerih osnutke je treba v skladu s členom 8(1) te direktive sporočiti Komisiji?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 9. junija 2011 so bile zadeve C-213/11, C-214/11 in C-217/11 združene za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1, točka 11, Direktive 98/34 razlagati tako, da nacionalne določbe, kot so te iz zakona o igrah na srečo, ki bi lahko omejevale ali celo postopoma onemogočale prirejanje iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki drugje kot v igralnicah in igralnih salonih, v smislu te določbe pomenijo tehnične predpise, katerih osnutke je treba sporočiti v skladu s členom 8(1), prvi pododstavek, te direktive.
Uvodoma je treba opozoriti, da je Sodišče že odločilo, da morajo biti ukrepi, ki prepovedujejo uporabo vseh električnih, elektromehanskih in elektronskih iger, v vseh javnih in zasebnih prostorih, razen v igralnicah, opredeljeni kot tehnični predpisi v smislu člena 1, točka 11, Direktive 98/34 (sodba z dne 26. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Grčiji,
C-65/05, ZOdl., str. I-10341
, točka 61).
V teh okoliščinah je treba ukrep, kot je člen 14(1) zakona o igrah na srečo, ki organiziranje iger na igralnih avtomatih omejuje le na igralnice, opredeliti kot „tehnični predpis“ v smislu člena 1, točka 11, Direktive 98/34.
Ob tem uvodnem pojasnilu je treba opozoriti, da je v sodni praksi določeno, da je namen Direktive 98/34 s preventivnim nadzorom varovati prosti pretok blaga, ki je eden izmed temeljev Unije, in da je ta nadzor koristen, če tehnični predpisi iz te direktive lahko pomenijo ovire pri menjavi blaga med državami članicami, te ovire pa so sprejemljive le, če so potrebne za zadovoljitev nujnih zahtev, ki so v splošnem interesu (glej sodbe z dne 30. aprila 1996 v zadevi CIA Security International,
C-194/94, Recueil, str. I-2201
, točki 40 in 48; z dne 8. septembra 2005 v zadevi Lidl Italia,
C-303/04, ZOdl., str. I-7865
, točka 22, in z dne 9. junija 2011 v zadevi Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz,
C-361/10, ZOdl., str. I-5079
, točka 10).
V tem okviru je treba opozoriti, da je v skladu s sodno prakso Sodišča iz člena 1, točka 11, Direktive 98/34 razvidno, da pojem „tehnični predpis“ – poleg skupine predpisov o storitvah informacijske družbe v smislu tega člena 1, točki 2 in 5, na katero pa se zadeve iz postopka v glavni stvari ne nanašajo, ker se zadevne nacionalne določbe v postopku v glavni stvari nanašajo na igralne avtomate z nizkimi dobitki kot na „proizvode“ v smislu navedenega člena 1, točka 1 – združuje tri skupine, prvič, „tehnične specifikacije“ v smislu člena 1, točka 3, te direktive, drugič, „druge zahteve“, kot so opredeljene v členu 1, točka 4, navedene direktive, in tretjič, prepoved proizvodnje, uvoza, trženja ali uporabe izdelka, določeno v členu 1, točka 11, iste direktive (glej sodbo z dne 21. aprila 2005 v zadevi Lindberg,
C-267/03, Recueil, str. I-3247
, točka 54; sodbo z dne 8. novembra 2007 v zadevi Schwibbert,
C-20/05, ZOdl., str. I-9447
, točka 34, in zgoraj navedeno sodbo Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz, točka 11).
Najprej je treba pojasniti, da ker nacionalni ukrep spada v prvo skupino tehničnih predpisov iz člena 1, točka 11, Direktive 98/34, to je pod pojem „tehnična specifikacija“, se ta ukrep nujno nanaša na proizvod ali na njegovo embalažo kot tako in zato opredeljuje eno od zahtevanih značilnosti proizvoda (glej zgoraj navedeno sodbo Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz, točka 15).
Treba pa je ugotoviti, da se prehodne določbe zakona o igrah na srečo nanašajo na dovoljenja za opravljanje dejavnosti na področju iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki. Ne nanašajo se na igralne avtomate z nizkimi dobitki ali na njihovo embalažo kot tako ter zato ne določajo njihovih značilnosti.
Nacionalne določbe iz postopka v glavni stvari zato ne vsebujejo tehničnih specifikacij v smislu Direktive 98/34.
Dalje, iz sodne prakse je razvidno, da tretja skupina tehničnih predpisov iz člena 1, točka 11, Direktive 98/34, ki se nanaša predvsem na prepoved uporabe, predpostavlja, da obseg zadevnih nacionalnih določb očitno presega omejitev določenih mogočih uporab zadevnega proizvoda in da te niso omejene le na prepoved njegove uporabe (glej zgoraj navedeno sodbo Lindberg, točka 76).
Ta tretja skupina se namreč nanaša predvsem na nacionalne ukrepe, ki dovoljujejo izključno obrobno uporabo, ki se lahko razumno pričakuje od zadevnega proizvoda (zgoraj navedena sodba Lindberg, točka 77).
V zvezi s tem, čeprav se prehodne določbe zadevnega zakona o igrah na srečo iz postopka v glavni stvari res nanašajo na prepovedi glede izdaje, podaljšanja in spremembe dovoljenj za opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, je treba navesti, da v skladu s členom 129(1) tega zakona vsako dejavnost s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki, ki se opravlja na podlagi dovoljenj, izdanih pred začetkom veljavnosti navedenega zakona, opravljajo subjekti, katerim so bila ta dovoljenja izdana na podlagi prejšnjih določb, do izteka njihove veljavnosti.
Tako je na podlagi take določbe mogoče nadaljevati opravljanje dejavnosti s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki in torej naprave za take igre uporabljati po začetku veljavnosti zakona o igrah na srečo. Ugotoviti je treba, da prehodnih določb tega zakona v takem okviru ni mogoče šteti za nacionalne ukrepe, ki dovoljujejo izključno obrobno uporabo igralnih avtomatov z nizkimi dobitki.
Nazadnje, Sodišče je presodilo, da morajo zadevni nacionalni ukrepi, da bi jih bilo mogoče opredeliti kot „druge zahteve“ v smislu člena 1, točka 4, Direktive 98/34, pomeniti „pogoje“, ki lahko občutno vplivajo na sestavo, značilnost ali trženje zadevnega proizvoda (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Lindberg, točka 72, in Intercommunale Intermosane in Fédération de l’industrie et du gaz, točka 20).
V zvezi s tem je treba navesti, da prehodne določbe zakona o igrah na srečo vsebujejo pogoje, ki lahko vplivajo na trženje igralnih avtomatov z nizkimi dobitki. Prepoved izdaje, podaljšanja ali spremembe dovoljenj v zvezi z dejavnostmi s področja iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki zunaj igralnic namreč neposredno vpliva na trgovino z igralnimi avtomati z nizkimi dobitki.
V tem okviru mora predložitveno sodišče preveriti, ali lahko take prepovedi, katerih spoštovanje je
de jure
obvezno za uporabo igralnih avtomatov z nizkimi dobitki, znatno vplivajo na naravo ali trženje teh avtomatov (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Lindberg, točka 78).
Pri preverjanjih, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, mora le-to upoštevati zlasti dejstvo, da je zmanjšanje dovoljenih točk za igre na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki povezano z omejitvijo največjega števila igralnic in igralnih avtomatov, ki se lahko uporabljajo v njih.
Poleg tega bo moralo predložitveno sodišče preveriti, ali je igralne avtomate za igre z nizkimi dobitki mogoče programirati ali ponovno programirati, da bi se lahko v igralnicah uporabljali kot naprave za igre na srečo, ki bi omogočale višje dobitke in bi tako pomenile večje tveganje odvisnosti igralca (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Lindberg, točka 79), kar bi lahko občutno vplivalo na njihovo naravo.
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 1, točka 11, Direktive 98/34 razlagati tako, da nacionalne določbe, kot so te iz zakona o igrah na srečo, ki bi lahko omejevale ali celo postopoma onemogočale prirejanje iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki drugje kot v igralnicah in igralnih salonih, v smislu te določbe pomenijo „tehnične predpise“, katerih osnutke je treba sporočiti v skladu s členom 8(1), prvi pododstavek, te direktive, če se ugotovi, da navedene določbe pomenijo pogoje, ki bi lahko občutno vplivali na naravo ali trženje zadevnega proizvoda, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

Člen 1, točka 11, Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2006/96/ES z dne 20. novembra 2006, je treba razlagati tako, da nacionalne določbe, kot so te iz zakona o igrah na srečo (ustawa o grach hazardowich) z dne 19. novembra 2009, ki bi lahko omejevale ali celo postopoma onemogočale prirejanje iger na igralnih avtomatih z nizkimi dobitki drugje kot v igralnicah in igralnih salonih, v smislu te določbe pomenijo „tehnične predpise“, katerih osnutke je treba sporočiti v skladu s členom 8(1), prvi pododstavek, te direktive, če se ugotovi, da navedene določbe pomenijo pogoje, ki bi lahko občutno vplivali na naravo ali trženje zadevnega proizvoda, kar mora preveriti predložitveno sodišče.

Podpisi
(
*1
)   Jezik postopka: poljščina.