CELEX: 62010CJ0190
EF-varemærker
definition og erhvervelse
ældre varemærke
nærmere bestemmelser om indgivelse
elektronisk indgivelse
form, der gør det muligt med bestemthed at fastslå dagen, timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 27 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (
EFT 1994 L 11, s. 1
).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en sag, der føres af Génesis Seguros Generales Sociedad Anónima de Seguros y Reaseguros (herefter »Génesis«) dels mod Boys Toys SA, der er indtrådt i Pool Angel Tomás SL’s rettigheder, dels mod Administración del Estado vedrørende en afgørelse truffet af Oficina Española de Patentes y Marcas (det spanske patent- og varemærkekontor) om forkastelse af den indsigelse, der var rejst af Génesis mod registrering af det spanske nationale varemærke Rizo’s.
Retsforskrifter
EU-retten
Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (
EFT 1989 L 40, s. 1
) er blevet ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (kodificeret udgave) (
EUT L 299, s. 25
). Under hensyntagen til tidspunktet for de faktiske omstændigheder er det imidlertid direktiv 89/104, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen.
Dette direktivs artikel 4 med overskriften »Yderligere registreringshindringer og ugyldighedsgrunde vedrørende konflikter med ældre rettigheder« bestemmer:
»1.   Et varemærke udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyldigt:
a)
såfremt det er identisk med et ældre varemærke, og de varer eller tjenesteydelser, for hvilke mærket er anmeldt eller registreret, er af samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre mærke er beskyttet
b)
såfremt der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med det ældre varemærke, fordi det yngre mærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og varerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art.
2.   Ved »ældre varemærker« efter stk. 1 forstås:
a)
mærker af følgende kategorier, hvis anmeldelsesdato ligger før varemærkets anmeldelsesdato, eventuelt under hensyntagen til den fortrinsret, der gøres gældende til støtte for disse mærker:
i)
EF-varemærker
[…]
[…]
c)
anmeldelser af de under litra a) og b) omhandlede mærker med forbehold af deres registrering
[…]«
Forordning nr. 40/94 er blevet ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (
EUT L 78, s. 1
), der trådte i kraft den 13. april 2009. Under hensyntagen til tidspunktet for de faktiske omstændigheder er den foreliggende tvist imidlertid omfattet af den førstnævnte forordning, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af 27. oktober 2003 (
EUT L 296, s. 1
, herefter »den ændrede forordning nr. 40/94«).
Artikel 8 i den ændrede forordning nr. 40/94 med overskriften »Relative hindringer for registrering« bestemmer i stk. 1 og 2:
»1.   Hvis indehaveren af et ældre varemærke rejser indsigelse, er det varemærke, der søges registreret, udelukket fra registrering:
a)
såfremt det er identisk med det ældre varemærke, og de varer eller tjenesteydelser, for hvilke mærket søges registreret, er af samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det ældre mærke er beskyttet
b)
såfremt der i offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet, er risiko for forveksling, fordi det yngre mærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og varerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art; risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at være en forbindelse med det ældre varemærke.
2.   Ved »ældre varemærker« efter stk. 1 forstås:
a)
varemærker af følgende kategorier, hvis ansøgningsdato ligger før datoen for EF-varemærkeansøgningen, i givet fald under hensyntagen til den prioritet, der gøres gældende til støtte for disse mærker:
i)
EF-varemærker
[…]
b)
de under litra a) omhandlede varemærkeansøgninger med forbehold af deres registrering
[…]«
Artikel 14 i den ændrede forordning nr. 40/94 med overskriften »Komplementær anvendelse af nationale retsregler om krænkelse« fastsætter i stk. 1, at EF-varemærkets retsvirkninger alene bestemmes af denne forordning, og at krænkelse af et EF-varemærke i øvrigt er underlagt den nationale lovgivning om krænkelse af et nationalt varemærke i overensstemmelse med bestemmelserne i afsnit X i forordning nr. 40/94.
Artikel 26 i den ændrede forordning nr. 40/94, der fastsætter kravene til ansøgningen om registrering af et EF-varemærke, bestemmer:
»1.   EF-varemærkeansøgningen skal indeholde:
a)
en anmodning om registrering af et EF-varemærke
b)
oplysninger, der gør det muligt at fastslå ansøgerens identitet
c)
en fortegnelse over de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der ansøges om registrering
d)
en gengivelse af mærket.
2.   Ved ansøgningen betales et ansøgningsgebyr og i givet fald et eller flere klassegebyrer.
3.   Ansøgningen skal opfylde betingelserne i den i artikel 157 nævnte gennemførelsesforordning.«
Artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 med overskriften »Ansøgningsdato« bestemmer:
»Datoen for ansøgning om registrering af et EF-varemærke er den dato, på hvilken ansøgeren har indgivet dokumenter, som indeholder de i artikel 26, stk. 1, omhandlede angivelser, til [Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)] eller til en medlemsstats centrale myndighed [for industriel ejendomsret] eller Beneluxlandenes Varemærkemyndighed, hvis ansøgningen indgives til en af disse, forudsat at ansøgningsgebyret indbetales inden en måned efter indgivelsen af nævnte dokumenter.«
Artikel 32 i den ændrede forordning nr. 40/94 med overskriften »EF-varemærkeansøgningens ligestilling med en national ansøgning« bestemmer, at »[e]n EF-varemærkeansøgning, for hvilken der er fastsat en ansøgningsdato, […] i medlemsstaterne [skal] ligestilles med en forskriftsmæssig national ansøgning, i givet fald med den prioritet, der påberåbes for EF-varemærkeansøgningen«.
Artikel 97 i den ændrede forordning nr. 40/94 med overskriften »Lovvalg« bestemmer:
»1.   EF-varemærkedomstolene anvender bestemmelserne i denne forordning.
2.   I alle spørgsmål, der ikke henhører under forordningens anvendelsesområde, anvender EF-varemærkedomstolen sin nationale ret, herunder sin internationale privatret.
3.   Medmindre andet er fastsat i denne forordning, anvender en EF-varemærkedomstol de retsplejeregler, der gælder for sager af samme art vedrørende et nationalt varemærke i den medlemsstat, hvor den er beliggende.«
Regel 5 med overskriften »Indgivelse af ansøgning« i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 (
EFT L 303, s. 1
) bestemmer:
»1.
[Harmoniseringskontoret] påfører ansøgningsdokumenterne modtagelsesdatoen og ansøgningens journalnummer. Det udsteder straks en kvittering for modtagelsen til ansøgeren indeholdende mindst journalnummeret, en gengivelse, beskrivelse eller anden identifikation af varemærket, dokumenternes art og antal samt modtagelsesdatoen.
2.
Hvis ansøgningen i medfør af forordningens artikel 25 indgives til en medlemsstats centrale myndighed for industriel ejendomsret eller til Beneluxlandenes Varemærkemyndighed, nummererer registreringskontoret alle siderne i ansøgningen med arabertal. Registreringskontoret anfører modtagelsesdatoen og antallet af sider på ansøgningsdokumenterne. Registreringskontoret udsteder straks en kvittering for modtagelsen til ansøgeren indeholdende mindst dokumenternes art og antal samt modtagelsesdatoen.
3.
Hvis [Harmoniseringskontoret] modtager en ansøgning gennem en medlemsstats centrale myndighed for industriel ejendomsret eller gennem Beneluxlandenes Varemærkemyndighed, skal det påføre ansøgningen modtagelsesdatoen og journalnummeret og dernæst straks i overensstemmelse med stk. 1, andet punktum, udstede en kvittering for modtagelsen til ansøgeren med angivelse af datoen for modtagelsen i [Harmoniseringskontoret].«
Nationale bestemmelser
Artikel 6, stk. 2, litra a) og c), i Ley 17/2001 de Marcas (lov nr. 17/2001 om varemærker) af 7. december 2001 (BOE nr. 294 af 8.12.2001, s. 45579) definerer, hvad der skal forstås ved ældre varemærker, således:
»[…]
a)
et registreret varemærke, hvor indgivelses- eller prioritetsdatoen for ansøgningen om registrering ligger forud for datoen for den ansøgning, der skal undersøges, og som henhører under følgende kategorier:
i)
spanske varemærker
ii)
varemærker, der er registreret internationalt med virkning for Spanien
iii)
EF-varemærker.
[…]
c)
ansøgningen om registrering af et varemærke som omhandlet i litra a) og b), med forbehold for, at registreringen bekræftes.
[…]«
Artikel 11 med overskriften »Indgivelse af ansøgningen« i lov nr. 17/2001 bestemmer i stk. 6:
»Den myndighed, der er kompetent til at modtage ansøgningen, registrerer på tidspunktet for dens modtagelse ansøgningens nummer samt dagen, timen og minuttet for dens indgivelse i en form, der fastsættes ved bekendtgørelse.«
Artikel 13 i lov nr. 17/2001 fastsætter:
»1.   Datoen for indgivelse af ansøgningen er det tidspunkt, hvor den kompetente myndighed i henhold til bestemmelserne i artikel 11 modtager de dokumenter, som indeholder de angivelser, der er fastsat i artikel 12, stk. 1.
2.   Datoen for indgivelse af ansøgninger, der indgives på et postkontor, er det tidspunkt, hvor det pågældende kontor modtager de dokumenter, som indeholder de angivelser, der er fastsat i artikel 12, stk. 1, forudsat at disse dokumenter indgives i en åben kuvert som rekommanderet brev med modtagelseskvittering og stiles til den myndighed, der er kompetent til at modtage ansøgningen. Postkontoret registrerer dag, time og minut for ansøgningens indgivelse.
3.   Såfremt en af de administrative myndigheder eller organer, som de foregående stykker henviser til, ikke på tidspunktet for modtagelsen af ansøgningen har noteret, i hvilken time den blev indgivet, angives dagens sidste time. Såfremt minuttet ikke er noteret, angives timens sidste minut. Såfremt hverken time eller minut er noteret, angives dagens sidste time og minut.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Génesis om morgenen den 12. december 2003, henholdsvis kl. 11.52 og 12.13, elektronisk indgav to EF-varemærkeansøgninger til Harmoniseringskontoret, nemlig ordmærket Rizo for varer i klasse 16, 28, 35 og 36 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 om international klassifikation af varer og tjenesteydelser med henblik på registrering af varemærker, som revideret og ændret, og ordmærket Rizo, El Erizo for varer i klasse 16, 35 og 36 i Nicearrangementet.
Det fremgår endvidere af forelæggelsesafgørelsen, at Pool Angel Tomás SL den samme dag, men kl. 17.45, ansøgte det spanske patent- og varemærkekontor om registrering af ordmærket Rizo’s for varer i klasse 28 i Nicearrangementet.
Génesis rejste indsigelse mod ansøgningen om registrering af det nationale varemærke, idet denne fandt, at EF-ordmærkerne Rizo og Rizo, El Erizo havde prioritet.
Idet de spanske patent- og varemærkekontor ved afgørelse af 9. december 2004 forkastede indsigelsen, indgav Génesis klage med henblik på, at det spanske patent- og varemærkekontor fastslog EF-varemærkernes prioritet – som denne var indehaver af – henset til den omstændighed, at ansøgningen om registrering af disse varemærker var blevet indgivet elektronisk den 12. december 2003, og at det var denne dato, der skulle tages i betragtning.
Ved afgørelse af 29. juni 2005 gav det spanske patent- og varemærkekontor afslag på klagen. Dette tog på ny i betragtning, at det i henhold til artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 måtte fastslås, at indgivelsen af ansøgningen om registrering af de i hovedsagen omhandlede EF-varemærker var foretaget den 7. januar 2004, der var datoen for den faktiske fremlæggelse af dokumentationen, og at denne dato lå efter datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af det spanske varemærke Rizo’s.
Idet Génesis anlagde sag til prøvelse af sidstnævnte afgørelse, afsagde Tribunal Superior de Justicia de Madrid, anden afdeling under afdelingen for forvaltningsretssager, den 7. februar 2008 dom i sagen og tiltrådte registreringen af det ansøgte spanske varemærke Rizo’s. Denne ret fandt, at ansøgningsdatoen for de omtvistede EF-varemærker var datoen for den faktiske indgivelse af dokumentationen og ikke den 12. december 2003, der var datoen for indgivelsen af den elektroniske ansøgning.
Génesis iværksatte herefter appel af denne dom ved den forelæggende ret. I denne forbindelse har Génesis anfægtet dels den fortolkning, der er foretaget af Tribunal Superior de Justicia de Madrid for så vidt angår datoen for indgivelsen af ansøgningen om EF-varemærkerne, og har anført, at den korrekte fortolkning af artikel 26 og 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 fører til den konklusion, at datoen for indgivelsen af ansøgningerne er den dato, hvor de blev oversendt til Harmoniseringskontoret. Således skal den 12. december 2003 lægges til grund i hovedsagen. Det er endvidere Génesis’ opfattelse, at Tribunal Superior de Justicia de Madrid har tilsidesat artikel 6, stk. 2, litra a) og c), i lov nr. 17/2001, idet denne ret ikke har anerkendt, at EF-varemærkerne Rizo og Rizo, El Erizo har prioritet.
Tribunal Supremo har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Kan artikel 27 i [den ændrede] forordning nr. 40/94 […] fortolkes således, at der kan tages hensyn til ikke alene dagen, men også timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke ved Harmoniseringskontoret, for så vidt som der er blevet henvist til en sådan omstændighed, med henblik på at bestemme den tidsmæssige prioritet i forhold til et nationalt varemærke, hvis registrering der er ansøgt om på samme dato, når den nationale bestemmelse, som regulerer registreringen af det sidstnævnte varemærke, anser ansøgningstimen for relevant?«
Om det præjudicielle spørgsmål
Formaliteten vedrørende anmodningen om præjudiciel afgørelse
Det bemærkes, at det af den forelæggende ret forelagte spørgsmål er baseret på den forudsætning, at ansøgningerne om EF-varemærkerne og det nationale varemærke er indgivet den samme dag.
Selv om det fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse, at det spanske patent- og varemærkekontor og den ret, der traf afgørelse i sagen, fandt, at datoen for indgivelsen af EF-varemærkeansøgningen lå efter datoen for indgivelsen af den nationale varemærkeansøgning, berører denne omstændighed imidlertid ikke spørgsmålet om, hvorvidt anmodningen om en præjudiciel afgørelse kan antages til behandling.
Det følger af fast retspraksis, at der foreligger en formodning for, at de spørgsmål om EU-rettens fortolkning, som den nationale ret har forelagt på det retlige og faktiske grundlag, som den har fastlagt inden for sit ansvarsområde, er relevante, hvorfor det ikke tilkommer Domstolen at efterprøve rigtigheden heraf (dom af 15.5.2003, sag
C-300/01, Salzmann, Sml. I, s. 4899
, præmis 29 og 31, af 7.6.2007, forenede sager
C-222/05 - C-225/05, van der Weerd m.fl., Sml. I, s. 4233
, præmis 22, og af 16.12.2008, sag
C-210/06, Cartesio, Sml. I, s. 9641
, præmis 67). Domstolen kan kun afslå at tage stilling til en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en national ret, såfremt det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål (Cartesio-dommen, præmis 67 og den deri nævnte retspraksis).
Idet Génesis såvel for retten i første instans som for den forelæggende ret har anfægtet antagelsen af, at datoen for indgivelsen af ansøgningen om EF-varemærker ligger efter datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et nationalt varemærke, indgår dette spørgsmål i sagens genstand ved appelretten. Følgelig fremgår det ikke, i det mindste ikke åbenlyst, at den ønskede fortolkning af EU-retten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand eller vedrører et problem af hypotetisk karakter.
Følgelig skal det præjudicielle spørgsmål besvares.
Om realiteten
Den forelæggende ret ønsker med sit spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 skal fortolkes således, at den tillader, at der ikke alene tages hensyn til dagen, men også timen og minuttet for indgivelsen af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke ved Harmoniseringskontoret med henblik på at bestemme et sådant varemærkes prioritet i forhold til et nationalt varemærke, hvis registrering der er ansøgt om samme dag, når ansøgningstimen og -minuttet ifølge den nationale lovgivning, som regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, i denne henseende er relevante forhold.
Det bemærkes indledningsvis, at beskyttelsen af varemærker i Den Europæiske Union er karakteriseret ved sameksistensen af flere beskyttelsesordninger.
Dels har direktiv 89/104 ifølge dettes første betragtning til formål at tilnærme nationale lovgivninger om varemærker indbyrdes med henblik på at fjerne de eksisterende forskelligheder, som kan hindre de frie varebevægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser samt fordreje konkurrencevilkårene i fællesmarkedet.
Selv om det i tredje betragtning til direktiv 89/104 anføres, at »det [...] for tiden ikke [forekommer] nødvendigt at foretage en fuldstændig tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om varemærker«, indeholder direktivet dog en harmonisering af de centrale materielle regler på området, nemlig, ifølge den samme betragtning, af reglerne vedrørende de nationale bestemmelser, der har den mest direkte indvirkning på det indre markeds funktion, og denne betragtning udelukker ikke, at harmoniseringen vedrørende disse regler er fuldstændig (dom af 16.7.1998, sag
C-355/96, Silhouette International Schmied, Sml. I, s. 4799
, præmis 23, af 11.3.2003, sag
C-40/01, Ansul, Sml. I, s. 2439
, præmis 27, og af 22.9.2011, sag
C-482/09, Budějovický Budvar, Sml. I, s. 8701
, præmis 30).
Imidlertid præciseres det bl.a. i femte betragtning til direktiv 89/104, at »medlemsstaterne [fuldt ud] bevarer […] deres frihed til at fastsætte procedureregler vedrørende registrering, udløb eller ugyldighed med hensyn til mærker, der er erhvervet ved registrering; det tilkommer dem f.eks. at fastsætte procedurerne for registrering og ugyldighedskendelse, at afgøre, om ældre rettigheder skal gøres gældende i forbindelse med registreringsproceduren eller proceduren for ugyldighedskendelse eller i begge tilfælde, eller, i tilfælde af at ældre rettigheder kan gøres gældende i forbindelse med registreringsproceduren, at fastsætte bestemmelser om en indsigelsesprocedure eller en automatisk undersøgelse eller eventuelt begge dele«.
Det må derfor fastslås, at direktiv 89/104 ikke indeholder bestemmelser vedrørende proceduren for indgivelse eller fastlæggelse af ansøgningsdatoen for nationale varemærker. Det står medlemsstaterne frit for på dette område at fastsætte egne bestemmelser herom, idet disse følgelig vil kunne være forskellige fra en medlemsstat til en anden.
Dels har den ændrede forordning nr. 40/94 til formål, således som det fremgår af dennes anden betragtning, at indføre en fællesskabsordning for varemærker, som nyder ensartet beskyttelse og har retsvirkning på hele Unionens område (jf. i denne retning dom af 12.4.2011, sag
C-235/09, DHL Express France, Sml. I, s. 2801
, præmis 41).
EF-varemærkesystemet er et selvstændigt system, der består af en helhed af regler, og som forfølger formål, som er særegne for systemet, og dets anvendelse er uafhængig af alle nationale systemer (jf. bl.a. dom af 25.10.2007, sag
C-238/06 P, Develey mod KHIM, Sml. I, s. 9375
, præmis 65, af 16.7.2009, forenede sager
C-202/08 P og C-208/08 P, American Clothing Associates mod KHIM og KHIM mod American Clothing Associates, Sml. I, s. 6933
, præmis 58, og af 30.9.2010, sag C-479/09 P, Evets mod KHIM, præmis 49).
Varemærkesystemet har, som et system, der er selvstændigt og uafhængigt af de nationale systemer, egne regler vedrørende proceduren for indgivelse af en ansøgning om et EF-varemærke, som fremgår af den ændrede forordning nr. 40/94 og forordning nr. 2868/95. Især indeholder artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 en særlig bestemmelse om datoen for indgivelse af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke, uden at der i denne forbindelse henvises til bestemmelser i national ret.
Herefter skal det med henblik på besvarelsen af det forelagte spørgsmål for det første afgøres, om begrebet »datoen for ansøgning om registrering af et EF-varemærke«, der er indeholdt i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94, skal fortolkes således, at det indebærer, at der ikke alene skal tages hensyn til dagen, men også til timen og minuttet for indgivelsen af denne ansøgning.
For det andet, hvis begrebet »datoen for ansøgning om registrering af et EF-varemærke« som omhandlet i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 skal fortolkes således, at det ikke indebærer, at der skal tages hensyn til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen, skal det efterprøves, om EU-retten er til hinder for, at der alligevel i henhold til national ret tages hensyn til disse forhold med henblik på at fastlægge et EF-varemærkes prioritet i forhold til en ansøgning om registrering af et nationalt varemærke, der er indgivet samme dag, såfremt den nationale lovgivning, der regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, anser ansøgningstimen og -minuttet for relevante forhold.
Om betydningen og rækkevidden af begrebet »datoen for ansøgning«, der er indeholdt i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94
Det bemærkes for det første, at det følger såvel af kravene om en ensartet anvendelse af EU-retten som af lighedsprincippet, at en bestemmelse i EU-retten, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med henblik på at fastlægge dens betydning og rækkevidde, normalt skal undergives en selvstændig og ensartet fortolkning i hele Unionen, som skal søges under hensyntagen til bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning (jf. bl.a. dom af 18.1.1984, sag
327/82, Ekro, Sml. s. 107
, præmis 11, af 19.9.2000, sag
C-287/98, Linster, Sml. I, s. 6917
, præmis 43, og af 21.10.2010, sag
C-467/08, Padawan, Sml. I, s. 10055
, præmis 32, samt dommen i sagen Budějovický Budvar, præmis 29).
Det følger dernæst af Domstolens praksis, at fastlæggelsen af betydningen og rækkevidden af udtryk, som ikke er defineret i EU-retten, skal ske efter deres normale betydning i sædvanlig sprogbrug, idet der tages hensyn til den generelle sammenhæng, hvori de anvendes, og de mål, der forfølges med den lovgivning, som de udgør en del af (jf. bl.a. dom af 10.3.2005, sag
C-336/03, easyCar, Sml. I, s. 1947
, præmis 21, af 22.12.2008, sag
C-549/07, Wallentin-Hermann, Sml. I, s. 11061
, præmis 17, og af 29.7.2010, sag
C-151/09, UGT-FSP, Sml. I, s. 7587
, præmis 39, samt dommen i sagen Budějovický Budvar, præmis 39).
Endelig kræver nødvendigheden af en ensartet fortolkning af forskellige sprogversioner af en EU-retlig bestemmelse ligeledes, at den pågældende bestemmelse i tilfælde af en sådan uoverensstemmelse fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i (dom af 24.10.1996, sag
C-72/95, Kraaijeveld m.fl., Sml. I, s. 5403
, præmis 28, af 19.4.2007, sag
C-63/06, Profisa, Sml. I, s. 3239
, præmis 14, og af 15.12.2011, sag
C-585/10, Møller, Sml. I, s. 13407
, præmis 26).
Det fremgår af en sammenlignende undersøgelse af de forskellige sprogversioner af artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94, at disse indeholder visse forskelle.
Således henviser den tjekkiske, tyske, ungarske, slovakiske, finske og svenske version af denne artikel, både for så vidt angår artiklens overskrift og indhold, til ansøgningsdagen (»Den podání«, »Anmeldetag«, »A bejelentés napja«, »Deň podania«, »Hakemispäivä«, »Ansökningsdag«), mens den litauiske og polske version af samme artikel præciserer, at ansøgningsdatoen (»Padavimo data«, »Data zgłoszenia«) er den dag (»diena«, »dzień«), hvor ansøgningen er blevet indgivet.
Derimod anvender de øvrige sprogversioner alene udtrykket »datoen for ansøgning« for ansøgningen om registrering af et EF-varemærke.
Ikke desto mindre bør disse forskelle mellem sprogversionerne relativiseres, for så vidt som ordet »dato« efter almindelig betydning almindeligvis betegner dagen i den pågældende måned, måneden og året, hvor en retsakt er blevet vedtaget, eller hvor en faktisk handling er foregået. Ligeledes indebærer angivelsen af dagen, hvor en retsakt er blevet vedtaget, eller hvor en faktisk handling er foregået, ifølge almindelig betydning nødvendigheden af at angive måneden og året.
Forpligtelsen til at angive datoen eller dagen indebærer imidlertid efter almindelig betydning ikke en forpligtelse til at angive timen og end mindre minuttet. I mangel af en udtrykkelig henvisning i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke fremgår det derfor, at sådanne angivelser ikke er blevet taget i betragtning af fællesskabslovgiver som værende nødvendige med henblik på at fastsætte det øjeblik, hvor ansøgningen om registrering af et EF-varemærke er indgivet, og følgelig dettes prioritet i forhold til et andet varemærke.
En sådan fortolkning fremgår ligeledes af den kontekst, hvori artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 indgår. Især indfører regel 5 i forordning nr. 2868/95, der præciserer de formkrav, som Harmoniseringskontoret, en medlemsstats centrale myndighed for industriel ejendomsret eller Beneluxlandenes Varemærkemyndighed skal opfylde, når der indgives en ansøgning om registrering af et EF-varemærke, alene en forpligtelse til på ansøgningen at angive datoen for modtagelsen af ansøgningen og ikke timen og minuttet den pågældende dag.
Det skal endvidere antages, at hvis fællesskabslovgiver havde fundet, at timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke skulle tages i betragtning som en grundlæggende bestanddel i »datoen for ansøgning« som omhandlet i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94, burde en sådan præcisering have været inkluderet i forordning nr. 2868/95.
Den omstændighed, at datoen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke ifølge oplysninger på Harmoniseringskontorets website er den, hvor de dokumenter, der er omhandlet i artikel 26 i den ændrede forordning nr. 40/94, indgives ved Harmoniseringskontoret, centraleuropæisk tid (GMT + 1), gør det imidlertid ikke muligt at konkludere, at ansøgningstimen og -minuttet er relevante med henblik på at fastlægge varemærkets prioritet. Således som generaladvokaten har anført i punkt 61 i forslaget til afgørelse, muliggør en sådan angivelse af klokkeslættet alene en fastlæggelse af datoen for ansøgningens indgivelse ved Harmoniseringskontoret.
Den omstændighed, der er anført af Génesis, hvorefter Harmoniseringskontoret i forbindelse med den elektroniske indgivelse af ansøgninger om registrering af EF-varemærker de facto bekræfter datoen og timen for indgivelsen af disse ansøgninger, er ligeledes uden relevans.
Ganske vist tilsendes afsenderen i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, i præsidenten for Harmoniseringskontorets afgørelse nr. EX-11-03 af 18. april 2011 om elektronisk kommunikation til og fra Harmoniseringskontoret (»Grundlæggende afgørelse om elektronisk kommunikation«) en elektronisk meddelelse, der bekræfter modtagelsen af den ligeledes elektroniske ansøgning om registrering af et EF-varemærke, hvoraf fremgår datoen og klokkeslættet for modtagelsen af ansøgningen. Det følger imidlertid af samme artikel 10, stk. 2, at den meddelelse, der bekræfter modtagelsen af den nævnte ansøgning, indeholder en angivelse, hvorefter datoen for modtagelsen anses for at være datoen for indgivelsen af ansøgningen med forbehold for betaling af en afgift inden for en fastsat frist, uden i denne forbindelse at henvise til klokkeslættet for modtagelsen af ansøgningen.
Under alle omstændigheder, hvis der skulle tages hensyn til timen og minuttet for indgivelsen af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke – eftersom ansøgningen om registrering i overensstemmelse med artikel 25, stk. 1, i den ændrede forordning nr. 40/94 efter eget valg kan indgives ved Harmoniseringskontoret, ved en medlemsstats centrale myndighed for industriel ejendomsret eller ved Beneluxlandenes Varemærkemyndighed – burde en sådan forpligtelse udtrykkeligt fremgå af gennemførelsesbestemmelserne og ikke af præsidenten for Harmoniseringskontorets afgørelse om elektronisk indgivelse af ansøgninger om registrering af EF-varemærker.
Det følger af ovenstående, at begrebet »datoen for ansøgning om registrering af et EF-varemærke« i artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 indebærer, at der tages hensyn til kalenderdagen for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke, men ikke ansøgningstimen og -minuttet.
Om hensyntagen til timen og minuttet for indgivelsen af en ansøgning i henhold til national ret
Efter denne præcisering skal det desuden undersøges, om EU-retten er til hinder for, at der ikke desto mindre i henhold til national ret tages hensyn til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke med henblik på at bestemme et EF-varemærkes prioritet i forhold til en ansøgning om registrering af et nationalt varemærke, der er indgivet samme dag, når den nationale lovgivning, der regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, anser ansøgningstimen og -minuttet for relevante forhold.
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, således som anført i denne doms præmis 37, at EF-varemærkesystemet som et selvstændigt system omfatter egne regler om datoen for indgivelse af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke, uden at foretage nogen henvisning til bestemmelser i national ret.
Følgelig kan datoen for indgivelse af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke alene fastlægges efter EU-rettens bestemmelser, uden at de løsninger, der fremgår af medlemsstaternes lovgivninger, i denne henseende kan have nogen som helst indflydelse.
Dels fremgår det, således som generaladvokaten har anført i punkt 63 i forslaget til afgørelse, af artikel 14, sammenholdt med artikel 97 i den ændrede forordning nr. 40/94, at anvendelsen af national ret skal begrænses til spørgsmål, der ikke henhører under anvendelsesområdet for den ændrede forordning nr. 40/94.
Dels ville antagelsen af – i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et EF-varemærke påberåbes med henblik på at rejse indsigelse mod registrering af et nationalt varemærke – at datoen for indgivelse af ansøgningen om registrering af dette EF-varemærke fastlægges under hensyn til nationale bestemmelser, svare til at rejse tvivl om den ensartede karakter af beskyttelsen af et EF-varemærke. For så vidt som det står medlemsstaterne frit for, således som anført i denne doms præmis 34, at fastsætte reglerne for indgivelse af ansøgninger om registrering af nationale varemærker, er der risiko for, at udstrækningen af den beskyttelse, som EF-varemærket nyder, vil være forskellig fra en medlemsstat til en anden.
Konklusionen om, at datoen for indgivelse af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke alene kan fastlægges efter EU-rettens bestemmelser, berøres ikke af artikel 32 i den ændrede forordning nr. 40/94, hvorefter en EF-varemærkeansøgning, for hvilken der er fastsat en ansøgningsdato, i medlemsstaterne skal ligestilles med en forskriftsmæssig national ansøgning, i givet fald med den prioritet, der påberåbes for EF-varemærkeansøgningen.
Som generaladvokaten har anført i punkt 65 i forslaget til afgørelse, ændrer denne bestemmelse nemlig ikke det fællesskabsretlige begreb »datoen for ansøgning«, og den forudsætter ikke en subsidiær anvendelse af national ret, men anerkender alene, at ansøgninger om registrering af EF-varemærker, der er indgivet ved Harmoniseringskontoret, har samme retlige værdi som dem, der indgives ved de nationale kontorer.
Det følger heraf, at EU-retten er til hinder for, at der i henhold til national ret tages hensyn til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke med henblik på at bestemme et EF-varemærkes prioritet i forhold til en ansøgning om registrering af et nationalt varemærke, der er indgivet samme dag, når den nationale lovgivning, der regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, i denne henseende anser ansøgningstimen og -minuttet for relevante forhold.
På dette grundlag skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 27 i den ændrede forordning nr. 40/94 skal fortolkes således, at den ikke tillader, at der ikke alene tages hensyn til dagen, men også til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke ved Harmoniseringskontoret med henblik på at bestemme et sådant varemærkes prioritet i forhold til et nationalt varemærke, hvis registrering der er ansøgt om samme dag, når ansøgningstimen og -minuttet ifølge den nationale lovgivning, der regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, i denne henseende er relevante forhold.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:

Artikel 27 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af 27. oktober 2003, skal fortolkes således, at den ikke tillader, at der ikke alene tages hensyn til dagen, men også til timen og minuttet for indgivelsen af ansøgningen om registrering af et EF-varemærke ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) med henblik på at bestemme et varemærkes prioritet i forhold til et nationalt varemærke, hvis registrering der er ansøgt om samme dag, når ansøgningstimen og -minuttet ifølge den nationale lovgivning, der regulerer registreringen af sidstnævnte varemærke, i denne henseende er relevante forhold.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: spansk.