CELEX: 62014CJ0018
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Teisės aktų derinimas
Tiesioginis draudimas, išskyrus gyvybės draudimą
Direktyva 92/49/EEB
15, 15a ir 15b straipsniai
Akcijų paketo įsigijimo ir jo didinimo riziką ribojantis vertinimas
Galimybė nustatyti siūlomo akcijų paketo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, iš dalies keičiančios direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (Trečioji ne gyvybės draudimo direktyva) (
OL L 228, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 346), iš dalies pakeistos 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/44/EB (
OL L 247, p. 1
; toliau – Direktyva 92/49), 15, 15a ir 15b straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
CO Sociedad de Gestión y Participación SA
,
Depsa 96 SA
, INOC SA,
Corporación Catalana Occidente SA
,
La Previsión 96 SA
,
Grupo Catalana Occidente SA
,
Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL
,
Atradius NV
,
Atradius Insurance Holding NV
, J. M. Serra Farré, M. A. Serra Farré ir J. Serra Farré (toliau –
CO Sociedad de Gestión y Participación
ir kt.) ginčą su
De Nederlandsche Bank NV
(Nyderlandų centrinis bankas, toliau – DNB) dėl sąlygų, su kuriomis pastarasis susiejo siūlomo
Atradius NV
(toliau – ATNV) akcijų paketo įsigijimo patvirtinimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 92/49
Direktyvos 92/49 1 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„kadangi yra būtina užbaigti vidaus tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, rinkos formavimą įsisteigimo teisės ir laisvės teikti paslaugas požiūriu, kad draudimo įmonėms, kurių pagrindinės buveinės yra Bendrijos teritorijoje, būtų sudarytos geresnės sąlygos drausti Bendrijoje esančias rizikas“.
Direktyvos 92/49 1 straipsnio g punkte sąvoka „akcijų paketas“ apibrėžta kaip tiesiogiai ar netiesiogiai valdomos įmonės akcijos, sudarančios 10 % ar daugiau jos kapitalo ar balsavimo teisių arba leidžiančios daryti didelę įtaką įmonės, kurioje turimas tas akcijų paketas, valdymui.
Direktyvos 92/49, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/44, 15 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės reikalauja, kad visi fiziniai arba juridiniai asmenys arba kartu veikiantys tokie asmenys (toliau – siūlomas įsigyjantis asmuo), nusprendę tiesiogiai ar netiesiogiai įsigyti draudimo įmonės akcijų paketą arba tiesiogiai ar netiesiogiai padidinti tokį valdomą draudimo įmonės akcijų paketą tiek, kad jų turimų balsavimo teisių arba kapitalo dalis pasiektų ar viršytų 20 %, 30 % ar 50 % arba tiek, kad ta draudimo įmonė taptų jų dukterine įmone (toliau – siūlomas įsigijimas), pirmiausia apie tai raštu praneštų draudimo įmonę, kurioje jie ketina įsigyti ar padidinti valdomą akcijų paketą, prižiūrinčioms kompetentingoms institucijoms, nurodydami planuojamo įsigyti akcijų paketo dydį ir pateikdami <...> svarbią informaciją <...>“
Direktyvos 92/49, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/44, 15a straipsnyje numatyta:
„1.   <...>
Kompetentingos institucijos per ne ilgesnį kaip šešiasdešimt darbo dienų nuo pranešimo ir visų dokumentų, kuriuos valstybė narė reikalauja pateikti kartu su pranešimu remiantis 15b straipsnio 4 punkte nurodytu sąrašu gavimo rašytinio patvirtinimo dienos (toliau – vertinimo laikotarpis) atlieka 15b straipsnio 1 dalyje numatytą vertinimą (toliau – vertinimas).
<...>
5.   Jei kompetentingos valdžios institucijos vertinimo laikotarpiu raštu nepareiškė prieštaravimo siūlomam įsigijimui, siūlomas įsigijimas laikomas patvirtintu.
<...>
7.   Valstybės narės negali nustatyti griežtesnių nei nustatyta šioje direktyvoje reikalavimų dėl pranešimo kompetentingoms institucijoms apie tiesioginį ar netiesioginį balsavimo teisių ar kapitalo įsigijimą ir dėl kompetentingų institucijų suteikiamo patvirtinimo.“
Direktyvos 92/49, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/44, 15b straipsnyje nustatyta:
„1.   Vertindamos 15 straipsnio 1 dalyje nustatytą pranešimą ir 15a straipsnio 2 dalyje minimą informaciją kompetentingos institucijos, siekdamos užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį draudimo įmonės, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, valdymą ir atsižvelgdamos į galimą siūlomo įsigyjančio asmens įtaką draudimo įmonei, vertina siūlomo įsigyjančio asmens tinkamumą ir siūlomo įsigijimo finansinį patikimumą pagal visus šiuos kriterijus:
a)
siūlomo įsigyjančio asmens reputaciją;
b)
bet kokio asmens, kuris vadovaus draudimo įmonės verslui po siūlomo įsigijimo, reputaciją ir patirtį;
c)
siūlomo įsigyjančio asmens finansinį patikimumą, ypač draudimo įmonėje, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, vykdomos ir numatomos vykdyti veiklos rūšies atžvilgiu;
d)
tai, ar draudimo įmonė galės nuolat laikytis šia direktyva grindžiamų riziką ribojančių reikalavimų ir atitinkamais atvejais kitomis direktyvomis <...> grindžiamų riziką ribojančių reikalavimų, visų pirma, ar grupės, kurios dalimi ji taps, struktūra sudaro sąlygas veiksmingai priežiūrai vykdyti, kompetentingoms institucijoms veiksmingai keistis informacija ir apibrėžti kompetentingų institucijų atsakomybės pasiskirstymą;
<...>
2.   Kompetentingos valdžios institucijos gali pareikšti prieštaravimą siūlomam įsigijimui tik esant tinkamam pagrindui remiantis 1 dalyje nurodytais kriterijais arba jei siūlomo įsigyjančio asmens pateikta informacija yra neišsami.
<…>“
Direktyva 2007/44
Direktyvos 2007/44 2 3, 6 ir 7 konstatuojamosiose dalyse numatyta:
„(2)
Teisinis pagrindas iki šiol nenustatė nei išsamių siūlomo akcijų paketo įsigijimo kriterijų, nei jų taikymo tvarkos. Siekiant vertinimo eigai ir jo rezultatams būtino teisinio tikrumo, aiškumo ir nuspėjamumo, reikia tiksliai apibrėžti kriterijus ir riziką ribojančio vertinimo procesą.
(3)
Tiek vidaus, tiek tarpvalstybiniais atvejais kompetentingų institucijų vaidmuo turėtų būti riziką ribojantis vertinimas pagal aiškią ir skaidrią procedūrą bei pagal riboto skaičiaus aiškius griežtai riziką ribojančio pobūdžio vertinimo kriterijus. Todėl būtina nustatyti priežiūros institucijų atliekamo akcininkų ir vadovų vertinimo, susijusio su siūlomu akcijų paketo įsigijimu ar didinimu, kriterijus ir aiškią jų taikymo tvarką. <…> Šia direktyva neturėtų būti užkertamas kelias kompetentingoms institucijoms atsižvelgti į siūlomo įsigyjančio asmens prisiimtus įsipareigojimus laikytis riziką ribojančių reikalavimų pagal šioje direktyvoje nustatytus vertinimo kriterijus, jei tai neturi įtakos siūlomo įsigyjančio asmens teisėms pagal šią direktyvą.
<...>
(6)
<...> Todėl ypač svarbu kuo labiau suderinti tvarką ir riziką ribojančius vertinimus visoje Bendrijoje, užtikrinant, kad valstybės narės nenustatytų griežtesnių taisyklių. Todėl turėtų būti kuo labiau suderintos ribinės vertės, kurioms esant pranešama apie siūlomą įsigijimą arba apie akcijų paketo pardavimą, vertinimo tvarka, vertinimo kriterijų sąrašas ir kitos šios direktyvos nuostatos, taikomos siūlomų įsigijimų riziką ribojančiam vertinimui. <...>
(7)
Siekiant užtikrinti vertinimo procedūros aiškumą ir nuspėjamumą, turėtų būti apribotas ilgiausias laikotarpis, per kurį turi būti užbaigtas riziką ribojantis vertinimas. Vertinimo procedūros metu kompetentingos institucijos turėtų galėti sustabdyti tą laikotarpį tik vieną kartą ir tik tam, kad paprašytų papildomos informacijos; po to institucijos turėtų bet kuriuo atveju užbaigti vertinimą, neviršydamos ilgiausio laikotarpio, per kurį turi būti atliktas vertinimas. <...> Tai <...> neturėtų užkirsti kelio kompetentingoms institucijoms atitinkamais atvejais paprieštarauti siūlomam įsigijimui bet kuriuo ilgiausio laikotarpio, per kurį turi būti atliktas vertinimas, metu. Taigi siūlomo įsigyjančio asmens ir kompetentingų institucijų bendradarbiavimas išliktų neatskiriama vertinimo dalimi per visą vertinimo laikotarpį. Siūlomas įsigyjantis asmuo ir reglamentuojamą įstaigą, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, prižiūrinti kompetentinga institucija gali pradėti reguliariai palaikyti ryšius laukdami oficialaus pranešimo. Toks bendradarbiavimas turėtų reikšti nuoširdžias tarpusavio pastangas padėti vienas kitam, kad, pavyzdžiui, būtų galima išvengti nelauktų prašymų pateikti informacijos ar informacijos pateikimo vertinimo laikotarpio pabaigoje.“
Nyderlandų teisė
DNB yra institucija, kompetentinga patvirtinti draudimo įmonės akcijų paketo įsigijimą ar perleidimą Nyderlanduose.
Pagal pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2006 m. rugsėjo 28 d. Finansinės priežiūros įstatymo (
Wet op het financieel toezicht
, toliau –
Wft
) 3:95 straipsnio 1 dalį prieš įsigyjant draudimo įmonės „akcijų paketą“ būtina gauti DNB išduodamą „finansinio patikimumo pažymą“. Pagal
Wft
1:1 straipsnį „akcijų paketas“ yra „tiesiogiai ar netiesiogiai turimi bent 10 % įmonės kapitalo, galimybė tiesiogiai arba netiesiogiai pasinaudoti bent 10 % balsavimo teisių arba galimybė tiesiogiai ar netiesiogiai daryti panašią įtaką įmonėje“.
Wft
3:100 straipsnyje nustatyta:
„[DNB] išduoda finansinio patikimumo pažymą, reikalingą 3:95 straipsnio 1 dalyje nurodytiems veiksmams atlikti, nebent:
a.
veiksmas keltų arba galėtų kelti grėsmę patikimam ir riziką ribojančiam atitinkamos finansų įstaigos valdymui;
b.
atlikus 3:95 straipsnio 1 dalies a, d arba e punktuose nurodytus veiksmus, atitinkama finansų įstaiga patektų arba galėtų patekti į formalią ar faktinę kontrolės struktūrą, kuri dėl savo neskaidrumo kliudo vykdyti tinkamą šios finansų įstaigos priežiūrą, arba
c.
atlikus 3:95 straipsnio 1 dalies a, d arba e punktuose nurodytus veiksmus, atsirastų arba galėtų atsirasti nepageidaujamų finansų sektoriaus pokyčių.“
Wft
3:104 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„[DNB] finansinio patikimumo pažymoje, nurodytoje <...> 3:95 straipsnio 1 dalyje, gali nustatyti tam tikrus reikalavimus arba sąlygas, atsižvelgdamas į interesus, kuriuos siekiama apsaugoti pagal
Wft
3:100 ir 3:101 straipsnius.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Atradius Credit Insurance N.V
. (toliau – ACINV), kurios buveinė yra Amsterdame (Nyderlandai), yra kredito draudimo bendrovė, kurios pagrindinė veikla – įmonių neatsiskaitymo rizikos draudimas. Ši bendrovė priklauso
Atradius
grupei, kurios kontroliuojančioji bendrovė yra ATNV.
2007 m.
Grupo Catalana Occidente SA
(toliau – GCO), kurios buveinė yra Barselonoje (Ispanija), nusprendė tiesiogiai ar netiesiogiai įsigyti 64,23 % ATNV kapitalo.
2007 m. rugpjūčio 13 d. sprendimu DNB išdavė GCO finansinio patikimumo pažymą pagal
Wft
3:95 ir 3:100 straipsnius.
Vėliau GCO ir jos dukterinės bendrovės nusprendė padidinti turimą ATNV kapitalo dalį tiek, kad galėtų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoti beveik visą šios bendrovės kapitalą.
2010 m. gegužės 25 d. sprendimu DNB dėl šio sandorio išdavė finansinio patikimumo pažymą, kaip ji suprantama pagal
Wft
3:95 ir 3:100 straipsnius. Tačiau tame sprendime jis nustatė tris sąlygas: pirma, ATNV ir
Atradius
grupės bendrovės turi teikti pagalbą, jam vykdant riziką ribojančią ACINV ir ATNV priežiūrą, visų pirma teikti informaciją, kurios šis paprašys, antra, dėl ATNV ir ACINV dividendų išmokėjimo jų mokumo santykis neturi būti žemesnis nei nustatyta riba ir, trečia, bent pusė ATNV ir ACINV stebėtojų tarybos narių turi būti nepriklausomi nuo akcininkų, o ACINV stebėtojų tarybos pirmininkas taip pat turi būti nepriklausomas.
2010 m. liepos 20 d. sprendimu DNB pakeitė 2007 m. rugpjūčio 13 d. sprendimą ir atgaline data nustatė tas pačias sąlygas kaip ir 2010 m. gegužės 25 d. sprendime.
CO Sociedad de Gestión y Participación ir kt
. pateikė DNB skundus dėl 2010 m. gegužės 25 d. ir 2010 m. liepos 20 d. sprendimų, kiek jais DNB nustatė sąlygas išduotose finansinio patikimumo pažymose.
Šiuos skundus DNB iš esmės atmetė 2010 m. gruodžio 8 d. sprendimu, todėl
CO Sociedad de Gestión y Participación ir kt
. pareiškė ieškinį
Rechtbank te Rotterdam
(Roterdamo apylinkės teismas).
2011 m. rugpjūčio 4 d. sprendimu šis teismas pripažino nepriimtinu reikalavimą panaikinti pirmąją sąlygą, nustatytą 2010 m. gegužės 25 d. ir 2010 m. liepos 20 d. DNB sprendimuose, motyvuodamas tuo, kad ši sąlyga laikytina tiesiog DNB prašymu, skirtu ATNV ir
Atradius
grupės bendrovėms, pateikti jam prašomą informaciją. Tačiau
Rechtbank te Rotterdam
panaikino šiuos sprendimus, kiek juose nustatytos antroji ir trečioji sąlygos. Šis teismas teigė, kad nors pagal Direktyvą 92/49 DNB nedraudžiama susieti finansinio patikimumo pažymų išdavimo su tam tikromis sąlygomis, šios sąlygos gali būti skirtos tik asmenims, pateikusiems prašymą išduoti tokią pažymą. Tačiau nagrinėjamu atveju antroji ir trečioji DNB nustatytos sąlygos taikomos ATNV ir ACINV, o ne
CO Sociedad de Gestión y Participación ir kt
.
CO Sociedad de Gestión y Participación ir kt
. bet kuriuo atveju manė, kad pagal Direktyvą 92/49 draudžiama DNB galimybė pagrindinėje byloje nagrinėjamose finansinio patikimumo pažymose nustatyti konkrečias sąlygas, todėl dėl
Rechtbank te Rotterdam
sprendimo pateikė apeliacinį skundą
College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Administracinių bylų ekonomikos srityje apeliacinės instancijos teismas); DNB tuo pačiu metu taip pat pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo. Pastarajame teisme
CO Sociedad de Gestión y Participación ir kt
. pažymi, kad Direktyvos 92/49, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/44, nuostatų tikslas, kaip matyti iš pastarosios direktyvos 6 konstatuojamosios dalies, yra „kuo labiau suderinti“ tvarką ir riziką ribojančius vertinimus. Taigi, kadangi šiose nuostatose nenumatyta nacionalinės institucijos, kompetentingos atlikti riziką ribojančią draudimo įmonės akcijų paketo įsigijimo ir padidinimo kontrolę (toliau – kompetentinga nacionalinė institucija), galimybė sprendimuose, kuriais patvirtinamas siūlomas draudimo įmonės akcijų paketo įsigijimas ar jo padidinimas (toliau – patvirtinamieji sprendimai), nustatyti ribojimus ar sąlygas, Direktyvą 92/49 reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama šiai institucijai tokiuose sprendimuose nustatyti tokius ribojimus ar sąlygas.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad jis linkęs aiškinti
Wft
3:100 ir 3:104 straipsnius pagal Direktyvos 2007/44 nuostatas.
Šiomis aplinkybėmis
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar kompetentinga institucija, aiškiai patvirtindama siūlomą įsigijimą, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 92/49 15a straipsnį, remdamasi nacionalinės teisės aktais gali nustatyti tam tikrus šio patvirtinimo ribojimus arba sąlygas? Ar yra skirtumas, ar šie ribojimai arba sąlygos grindžiami siūlomo įsigyjančio asmens įsipareigojimais, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/44 trečią konstatuojamąją dalį?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar kompetentingos institucijos nustatyti ribojimai arba sąlygos turi būti būtini, nes be šių ribojimų arba sąlygų minėta institucija, remdamasi savo atliktu vertinimu pagal Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus, manytų esant būtina pareikšti prieštaravimą dėl siūlomo įsigijimo?
3.
Jei galima nustatyti ribojimus arba sąlygas, ar pagal Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalį kompetentinga institucija, kiek tai susiję su įsigijimu, gali nustatyti reikalavimus dėl įmonės, kurią ketinama įsigyti, „Corporate Governance“, pavyzdžiui, stebėtojų tarybos sudėties „two tier board“?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar Direktyvą 92/49 reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama kompetentingos nacionalinės institucijos galimybė, remiantis nacionalinės teisės aktais, nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus arba sąlygas savo iniciatyva arba grindžiant juos siūlomo įsigyjančio asmens prisiimtais įsipareigojimais.
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Direktyvos 92/49 tekstu, pažymėtina, kad nė vienoje iš jos nuostatų aiškiai nenumatyta kompetentingų nacionalinių institucijų galimybė nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas.
Tačiau pagal nusistovėjusią teismo praktiką, aiškinant Sąjungos teisės nuostatą, reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (šiuo klausimu žr. Sprendimo
SGAE
, C‑306/05,
EU:C:2006:764
, 34 punktą).
Kalbant apie kontekstą, pažymėtina, jog Direktyvos 92/49 15a straipsnio 7 dalyje numatyta, kad valstybės narės negali nustatyti griežtesnių, nei nustatyta šioje direktyvoje, reikalavimų dėl kompetentingų nacionalinių institucijų suteikiamo siūlomo įsigijimo patvirtinimo.
A contrario
darytina išvada, kad pagal šią nuostatą valstybėms narėms leidžiama nustatyti ne tokius griežtus kaip numatytieji Direktyvoje 92/49 reikalavimus dėl kompetentingų nacionalinių institucijų suteikiamo siūlomo įsigijimo patvirtinimo su sąlyga, kad laikomasi šios direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje išvardytų kriterijų.
Taigi nuostatoje, pagal kurią valstybė narė suteikia kompetentingai institucijai įgaliojimus nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas tokioje situacijoje, kai pagal šios direktyvos 15b straipsnio 2 dalį ši institucija būtų galėjusi pagrįstai jam prieštarauti, įtvirtinti ne tokie griežti šio patvirtinimo reikalavimai, palyginti su numatytaisiais Direktyvoje 92/49.
Vadinasi, Direktyvą 92/49 reikia aiškinti taip, kad pagal ją esant tokiai situacijai, kai pagal šios direktyvos 15b straipsnio 2 dalį kompetentinga nacionalinė institucija gali pagrįstai priimti sprendimą prieštarauti įsigijimui, valstybei narei nedraudžiama leisti šiai institucijai nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimų ar sąlygų savo iniciatyva arba grindžiant juos siūlomo įsigyjančio asmens prisiimtais įsipareigojimais su sąlyga, kad, kaip matyti iš Direktyvos 2007/44 3 konstatuojamosios dalies, nepažeidžiamos siūlomo įsigyjančio asmens teisės pagal šią direktyvą, taigi ir pagal Direktyvą 92/49.
Šią išvadą patvirtina tiek Direktyvos 92/49 tikslas, nurodytas jos 1 konstatuojamojoje dalyje, užbaigti vidaus tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, rinkos formavimą įsisteigimo teisės ir laisvės teikti paslaugas požiūriu, tiek riziką ribojančio vertinimo tikslas, nurodytas Direktyvos 92/49 15b straipsnyje, užtikrinti patikimą ir riziką ribojantį draudimo įmonės, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, valdymą.
Iš tiesų, pirma, kompetentingai nacionalinei institucijai suteikta galimybė tokioje situacijoje, kai ji galėtų pagrįstai prieštarauti siūlomam įsigijimui, jį patvirtinti nustatant atitinkamiems asmenims ribojimus ar sąlygas gali paskatinti naudojimąsi įsisteigimo laisve ir laisve teikti paslaugas tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, srityje. Antra, aplinkybė, kad ši institucija gali nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas, gali padėti sumažinti atitinkamos draudimo bendrovės nemokumo riziką, kilusią dėl akcininkų pasikeitimo.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyva 92/49 aiškintina taip, kad pagal ją esant tokiai situacijai, kai pagal šios direktyvos 15b straipsnio 2 dalį kompetentinga nacionalinė institucija gali pagrįstai priimti sprendimą prieštarauti įsigijimui, valstybei narei nedraudžiama, remiantis nacionalinės teisės aktais, leisti šiai institucijai nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimų ar sąlygų savo iniciatyva arba grindžiant juos siūlomo įsigyjančio asmens prisiimtais įsipareigojimais su sąlyga, kad nepažeidžiamos siūlomo įsigyjančio asmens teisės pagal šią direktyvą.
Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar Direktyvą 92/49 reikia aiškinti taip, kad kompetentinga nacionalinė institucija turi nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui ribojimus arba sąlygas prieš pareikšdama prieštaravimą siūlomam įsigijimui ir, jei taip, ar šie ribojimai arba sąlygos turi būti nustatomi remiantis šios direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje nurodytais kriterijais.
Pažymėtina, jog Direktyvos 92/49 15b straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kompetentinga nacionalinė institucija gali pareikšti prieštaravimą siūlomam įsigijimui tik esant tinkamam pagrindui pagal šios direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus arba jei siūlomo įsigyjančio asmens pateikta informacija yra neišsami.
Kadangi minėtos direktyvos 15b straipsnio 2 dalies tekste aiškiai nenumatyta kompetentingos nacionalinės institucijos pareiga nustatyti ribojimus ar sąlygas prieš pareiškiant prieštaravimą siūlomam įsigijimui, iš šios nuostatos negalima kildinti tokios pareigos egzistavimo.
Vadinasi, kompetentinga nacionalinė institucija gali pareikšti prieštaravimą siūlomam įsigijimui ir neprivalo prieš tai nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui ribojimų ar sąlygų.
Atsižvelgiant į tai, kadangi pagal Direktyvos 2007/44 7 konstatuojamąją dalį kompetentinga nacionalinė institucija ir siūlomas įsigyjantis asmuo turi bendradarbiauti ir rodyti nuoširdžias tarpusavio pastangas padėti vienas kitam vykstant siūlomo įsigijimo vertinimui pagal Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje įtvirtintus kriterijus, tuo atveju, kai atitinkamas siūlomas įsigyjantis asmuo pasirengęs prisiimti įsipareigojimus minėtos institucijos atžvilgiu, ši institucija turi atidžiai išnagrinėti, ar galimas ribojimų ar reikalavimų nustatymas atsižvelgiant į šiuos įsipareigojimus neatitinka jos nustatytų tinkamų pagrindų tiek, kiek reikia, taigi nustačius ribojimus ar sąlygas galima patvirtinti siūlomą įsigijimą.
Bet kuriuo atveju kompetentinga nacionalinė institucija gali tik ribotai pasinaudoti galimybe nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui tokius ribojimus ar sąlygas.
Iš tiesų visų pirma iš Direktyvos 92/49 15b straipsnio 2 dalies ir Direktyvos 2007/44 2, 3 ir 6 konstatuojamųjų dalių teksto matyti, kad Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje pateiktas kriterijų, kuriais remiantis atliekamas riziką ribojantis siūlomo įsigijimo vertinimas, sąrašas yra baigtinis.
Šį baigtinį pobūdį patvirtina ir Direktyvos 92/49 15a straipsnio 7 dalies tekstas, pagal kurį valstybės narės negali nustatyti griežtesnių, nei nustatyta šioje direktyvoje, reikalavimų dėl pranešimo kompetentingoms institucijoms apie tiesioginį ar netiesioginį balsavimo teisių ar kapitalo įsigijimą ir dėl kompetentingų institucijų suteikiamo patvirtinimo.
Tokiomis aplinkybėmis siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimai ar sąlygos, kuriuos kompetentinga nacionalinė institucija prireikus gali nustatyti, negali būti grindžiami kriterijumi, kurio nėra tarp išvardytųjų Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje.
Taip pat primintina, kad jei nacionalinė institucija priima priemones, patenkančias į Sąjungos teisės taikymo sritį, šios priemonės turi atitikti bendruosius šios teisės principus, visų pirma proporcingumo principą, pagal kurį reikalaujama, kad šios priemonės būtų tinkamos siekiamam tikslui įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti (žr., be kita ko, Sprendimo
ABNA ir kt
., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04,
EU:C:2005:741
, 68 punktą).
Darytina išvada, kad jei nacionalinė institucija nusprendžia nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas, šie ribojimai ar sąlygos neturi viršyti to, kas būtina, kad šis įsigijimas atitiktų Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje išvardytus kriterijus.
Taigi į antrąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyva 92/49 aiškintina taip, kad kompetentinga nacionalinė institucija neprivalo nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui ribojimų arba sąlygų prieš pareikšdama prieštaravimą siūlomam įsigijimui. Jei ši institucija nusprendžia nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas, šie ribojimai ar sąlygos negali būti grindžiami kriterijumi, kurio nėra tarp išvardytųjų minėtos direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje, ir neturi viršyti to, kas būtina, kad šis įsigijimas atitiktų šiuos kriterijus.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją kompetentingai nacionalinei institucijai suteikiamas pagrindas nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui su įmonės valdymu susijusią sąlygą; pagrindinėje byloje tai yra sąlyga dėl atitinkamų CGO draudimo įmonių stebėtojų tarybų sudėties.
Visų pirma iš Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalies d punkto matyti, kad kompetentingos nacionalinės institucijos gali pareikšti prieštaravimą siūlomam įsigijimui esant pagrindui, susijusiam su tuo, ar įgyvendinus šį įsigijimą draudimo įmonė galės nuolat laikytis visų pirma šia direktyva grindžiamų riziką ribojančių reikalavimų, nes pagal šią nuostatą draudimo įmonės gebėjimas toliau laikytis riziką ribojančių reikalavimų reiškia, kad grupės, kurios dalimi ji taps, struktūra kompetentingoms institucijoms sudaro sąlygas veiksmingai priežiūrai vykdyti.
Darytina išvada, jog Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad kompetentinga nacionalinė institucija iš principo gali nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas, susijusius su įmonės valdymu, kad būtų užtikrintas tokios struktūros egzistavimas.
Be to, kaip jau minėta šio sprendimo 45 punkte, kad sąlyga atitiktų Direktyvą 92/49, ji neturi viršyti to, kas būtina pasiekti, kad siūlomas įsigijimas atitiktų šios direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje įtvirtintus kriterijus.
Nagrinėjamu atveju trečioji sąlyga dėl ATNV ir ACINV valdymo, nustatyta 2010 m. gegužės 25 d. ir 2010 m. liepos 20 d. DNB sprendimuose, susijusi su šių dviejų bendrovių stebėtojų tarybų sudėtimi: DNB reikalavo, kad pusė šių tarybų narių būtų nepriklausomi nuo akcininkų ir kad ACINV stebėtojų tarybos pirmininkas būtų nepriklausomas.
Šiuo klausimu galima pagrįstai teigti, kad sąlyga, kuria siekiama užtikrinti bendrovės priežiūros organo nepriklausomumą, gali prisidėti prie riziką ribojančios informacijos, kurią ši bendrovė turi pateikti, kokybės ir patikimumo; ši informacija būtina, kad kompetentinga institucija galėtų vykdyti veiksmingą šios bendrovės priežiūrą.
Todėl šią sąlygą iš principo reikia laikyti susijusia su kriterijumi, priklausančiu prie išvardytųjų Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalyje.
Kadangi, pirma, stebėtojų taryba yra priežiūros, o ne sprendimus priimantis organas ir, antra, atlikus du pagrindinėje byloje nagrinėjamus įsigijimus CGO ir jos dukterinės bendrovės kontroliuos beveik visą ATNV ir ACINV kapitalą, minėta sąlyga iš pirmo žvilgsnio neatrodo viršijanti tai, kas būtina, kad DNB galėtų įsitikinti, jog šie įsigijimai atitinka Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalies d punkte numatytą kriterijų.
Tačiau patikrinti, kaip yra iš tikrųjų, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas pagrindinės bylos aplinkybes, visų pirma į įgaliojimų, kurie pagal nacionalinės teisės aktus suteikiami stebėtojų tarybai ir jos pirmininkui, pobūdį ir apimtį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti, jog Direktyvos 92/49 15b straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad pagal ją kompetentingai nacionalinei institucijai iš principo nedraudžiama nustatyti su įmonės valdymu susijusios sąlygos; pagrindinėje byloje tai yra sąlyga dėl su siūlomu įsigijimu susijusių draudimo įmonių stebėtojų tarybos sudėties. Įvertinti, ar ši sąlyga būtina pasiekti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami įsigijimai atitiktų šioje nuostatoje įtvirtintus kriterijus, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas pagrindinės bylos aplinkybes.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvą 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, iš dalies keičiančią direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (Trečioji ne gyvybės draudimo direktyva), iš dalies pakeistą 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/44/EB, reikia aiškinti taip, kad pagal ją esant tokiai situacijai, kai pagal šios direktyvos 15b straipsnio 2 dalį kompetentinga nacionalinė institucija gali pagrįstai priimti sprendimą prieštarauti įsigijimui, valstybei narei nedraudžiama, remiantis nacionalinės teisės aktais, leisti šiai institucijai nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimų ar sąlygų savo iniciatyva arba grindžiant juos siūlomo įsigyjančio asmens prisiimtais įsipareigojimais su sąlyga, kad nepažeidžiamos siūlomo įsigyjančio asmens teisės pagal šią direktyvą.

2.
Direktyvą 92/49, iš dalies pakeistą Direktyva 2007/44, reikia aiškinti taip, kad kompetentinga nacionalinė institucija neprivalo nustatyti siūlomam įsigyjančiam asmeniui ribojimų arba sąlygų prieš pareikšdama prieštaravimą siūlomam įsigijimui. Jei ši institucija nusprendžia nustatyti siūlomo įsigijimo patvirtinimo ribojimus ar sąlygas, šie ribojimai ar sąlygos negali būti grindžiami kriterijumi, kurio nėra tarp išvardytųjų minėtos direktyvos 15b straipsnio 1 dalyje, ir neturi viršyti to, kas būtina, kad šis įsigijimas atitiktų šiuos kriterijus.

3.
Direktyvos 92/49, iš dalies pakeistos Direktyva 2007/44, 15b straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją kompetentingai nacionalinei institucijai iš principo nedraudžiama nustatyti su įmonės valdymu susijusios sąlygos; pagrindinėje byloje tai yra sąlyga dėl su siūlomu įsigijimu susijusių draudimo įmonių stebėtojų tarybos sudėties.
Įvertinti, ar ši sąlyga būtina pasiekti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami įsigijimai atitiktų šioje nuostatoje įtvirtintus kriterijus, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas pagrindinės bylos aplinkybes.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.