CELEX: 62011CJ0282
Artikel 48 FEUF
Social trygghet för migrerande arbetstagare
Förordningarna (EEG) nr 1408/71 och (EG) nr 883/2004
Pensioner vid ålderdom och dödsfall
Särskilda villkor för tillämpningen av den nationella lagstiftningen om ålderspension
Beräkning av förmåner

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen (
EGT L 149, s. 2
; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 57), i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (
EGT L 28, 1997, s. 1
), i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 629/2006 av den 5 april 2006 (
EUT L 114, s. 1
) (nedan kallad förordning nr 1408/71) samt av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (
EUT L 166, s. 1
), i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 988/2009 av den 16 september 2009 (
EUT L 284, s. 43
) (nedan kallad förordning nr 883/2004).
Begäran har framställts i ett mål mellan å ena sidan Concepción Salgado González och å andra sidan Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (nedan kallat INSS) och Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS). Målet rör storleken på Concepción Salgado González ålderspension.
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätten
I artikel 3.1 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Om något annat inte följer av de särskilda bestämmelserna i denna förordning har personer, som är bosatta inom en medlemsstats territorium och för vilka denna förordning gäller, samma skyldigheter och rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare.”
Artikel 45.1 i förordningen har följande lydelse:
”Om en medlemsstats lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätten till förmåner enligt ett system som inte är ett särskilt system som avses i punkt 2 eller 3 kräver att försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, skall den behöriga institutionen i den medlemsstaten, i förekommande fall, beakta försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning oavsett om sådana perioder har fullgjorts enligt ett allmänt system eller enligt ett särskilt system och oavsett om så skett som anställd eller som egenföretagare. Dessa perioder skall därvid beaktas som om de hade fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.”
I artikel 46.2 i förordningen föreskrivs följande:
”Om villkoren i en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner uppfylls endast efter tillämpning av artikel 45 och/eller artikel 40.3 skall följande regler tillämpas:
a)
Den behöriga institutionen skall beräkna det teoretiska beloppet för den förmån som personen skulle kunna göra anspråk på om alla försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i de medlemsstater som den anställde eller egenföretagaren har omfattats av hade fullgjorts i den medlemsstaten och enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar den dag då förmånen beviljas. …
b)
Den behöriga institutionen skall sedan fastställa förmånens faktiska belopp på grundval av det teoretiska belopp som avses i föregående stycke enligt proportionen mellan längden av de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffar enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar och den totala längden av de försäkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstiftningar innan försäkringsfallet inträffade.”
I artikel 47.1 i förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”Vid beräkningen av det teoretiska belopp och det prorata-belopp som avses i artikel 46.2 skall följande regler gälla:
…
g)
Om förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning beräknas på grundval av genomsnittsavgifter[*], skall den behöriga institutionen fastställa detta genomsnitt med åberopande enbart av de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt denna stats lagstiftning.” [*För att underlätta förståelsen av domstolens resonemang används i stället nedan uttrycket
genomsnittligt avgiftsunderlag
. Övers. anm.]
Enligt artikel 89 i förordningen finns särskilda bestämmelser för tillämpningen av vissa medlemsstaters lagstiftning i bilaga VI.
I punkt 4 i del H, som avser Konungariket Spanien, i bilaga VI till förordning nr 1408/71 föreskrivs följande:
”a)
Enligt förordningens artikel 47 skall beräkningen av den teoretiska spanska förmånen ske på grundval av den försäkrades faktiska avgifter[*] under åren närmast före betalningen av den sista avgiften till den spanska socialförsäkringen. [*För att underlätta förståelsen av domstolens resonemang används i stället nedan uttrycket
den försäkrades faktiska underlag för pensionsavgift
. Övers. anm.]
b)
Det fastställda pensionsbeloppet skall ökas med beloppet på de uppräkningar och ökningar som beräknas för varje påföljande år för pensioner av samma slag.”
I artikel 90 i förordning nr 883/2004 föreskrivs att förordning nr 1408/71 i huvudsak ska upphöra att gälla den dag då förordning nr 883/2004 börjar tillämpas.
I artikel 87.5 i förordning nr 883/2004 återfinns följande övergångsbestämmelse:
”Rättigheter för en person som erhållit pension före den dag då denna förordning börjar tillämpas i en medlemsstat, får på begäran av den berörda personen omprövas med beaktande av denna förordning.”
Enligt artikel 91 i förordning nr 883/2004 ska den förordningen tillämpas från och med den dag då tillämpningsförordningen träder i kraft.
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (
EUT L 284, s. 1
) trädde, i enlighet med sin artikel 97, i kraft den 1 maj 2010.
Spansk rätt
Enligt artikel 161.1 b i den allmänna lagen om social trygghet (Ley General de la Seguridad Social), såsom den ändrats och godkänts genom kungligt lagstiftningsdekret 1/1994 av den 20 juni 1994, i den lydelse som är tillämplig i det nationella målet (nedan kallad LGSS), är rätten till ålderspension bland annat villkorad av att avgifter har betalats i minst femton år.
I artikel 162.1 LGSS föreskrivs följande:
”Beräkningsunderlaget för ålderspensionen, enligt den avgiftsbaserade metoden, är den kvot som uppstår när underlaget för den berörda personens avgifter under de 180 månaderna närmast före månaden före pensionsfallet divideras med 210.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Concepción Salgado González har betalat pensionsavgifter i Spanien inom ramen för Régimen Especial de Trabajadores Autónomos (särskilt system för egenföretagare) under sammanlagt 3711 dagar (1 februari 1989–31 mars 1999). Hon har betalat pensionsavgifter i Portugal under sammanlagt 2100 dagar (1 mars 2000–31 december 2005).
Hon ansökte om ålderspension i Spanien, vilket INSS den 9 november 2006 beviljade henne från och med den 1 januari 2006.
Först fastställde INSS, med tillämpning av artikel 162.1 LGSS, ”beräkningsunderlaget” för ålderspensionen till 341,65 euro per månad.
Vid beräkningen av detta belopp sammanräknades underlagen för de pensionsavgifter hon erlagt i Spanien under perioden 1 januari 1991–31 december 2005. Det sammanräknade beloppet dividerades därefter med 210. Såsom framgår av de handlingar som getts in till domstolen motsvarar nämnaren 210 det totala antalet ordinarie avgiftsinbetalningar (tolv per år) och tilläggsinbetalningar (två per år) som gjorts under 180 månader, det vill säga femton år.
Nämnda beräkningsunderlag nedsattes härefter först genom att det multiplicerades med 53 procent för att beakta antalet år för vilka Concepción Salgado González betalat avgifter. Efter denna första nedsättning uppgick beräkningsunderlaget till 181,07 euro.
Beräkningsunderlaget justerades sedan för att fastställa hur stor del av ålderspensionen som Konungariket Spanien skulle betala ut. Därvid utgick INSS från hur stor andel av Concepción Salgado González totala avgiftsinbetalningar som hade gjorts i Spanien. Den del som ålåg Konungariket Spanien fastställdes till 63,86 procent av det nedsatta beräkningsunderlaget, det vill säga 115,63 euro. Efter uppjustering och tillägg fastställdes beloppet slutligen till 371,36 euro.
Concepción Salgado González begärde den 8 januari 2007 att beloppet skulle omprövas och fastställas till 864,14 euro per månad. Hon anser att även de avgifter hon har erlagt i Portugal ska tas med vid beräkningen av den ålderspension hon har rätt till.
INSS avslog begäran och fastställde senare beloppet till 336,86 euro per månad.
Detta sistnämnda belopp beräknades, med tillämpning av artikel 162.1 LGSS, genom att underlagen för Concepción Salgado González pensionsavgifter i Spanien under perioden 1 april 1984–31 mars 1999 (det vill säga under de femton år som föregick hennes sista avgiftsinbetalning i Spanien) först adderades, och därefter dividerades summan med 210. Concepción Salgado González började emellertid inte erlägga avgifter i Spanien förrän den 1 februari 1989. Summan av underlagen för de avgifter som hon erlagt under perioden 1 april 1984–31 januari 1989 ansågs därför vara noll.
För att fastställa det faktiska pensionsbeloppet justerade INSS beräkningsunderlaget på det sätt som beskrivits i punkterna 19 och 20 i förevarande dom.
Concepción Salgado González begärde utan framgång omprövning av INSS beslut. Hon väckte därefter talan vid Juzgado de lo Social n
o
3 de Ourense, som lämnade hennes talan utan bifall.
Concepción Salgado González överklagade det sistnämnda avgörandet till den hänskjutande domstolen, som har påpekat att INSS, vid fastställandet av beräkningsunderlaget för Concepción Salgado González ålderspension, tillämpade punkt 4 i del H i bilaga VI till förordning nr 1408/71, jämförd med artikel 162.1 LGSS.
Den hänskjutande domstolen har uppgett att den är säker på att underlagen för de avgifter som Concepción Salgado González erlagt i Portugal inte kan beaktas vid fastställandet av beräkningsunderlaget för hennes spanska ålderspension. Den anser emellertid att den metod som INSS använt sig av vid fastställandet av beräkningsunderlaget varken är förenlig med kraven på fri rörlighet för arbetstagare när det gäller de sociala förmåner som avses i artikel 48 FEUF eller med kravet enligt artikel 3 i förordning nr 1408/71 på likabehandling av migrerande och icke-migrerande arbetstagare. [Med begreppet arbetstagare avses både anställda och egenföretagare. Övers. anm.]
Den hänskjutande domstolen anser att en tillämpning av nämnaren 210, även i de fall då avgiftsperioden i Spanien understiger femton år, på inom gemenskapen migrerande arbetstagare innebär att de behandlas mindre förmånligt än icke-migrerande arbetstagare som betalar avgifter i Spanien. En inom gemenskapen migrerande arbetstagare som har betalat avgifter i samma omfattning som en icke-migrerande arbetstagare som betalat avgifter i Spanien, men som, förutom i Spanien, även har betalat avgifter i en annan medlemsstat, får således ett beräkningsunderlag som blir lägre ju mindre del av avgifterna som betalats i Spanien. Ett sådant resultat strider mot gemenskapsmålet i artikel 48 FEUF att undvika att migrerande arbetstagare drabbas av någon nedsättning av den förmån som de skulle ha erhållit om de inte hade varit migrerande (se dom av den 9 augusti 1994 i mål
C-406/93, Reichling, REG 1994, s. I-4061
, punkt 26, och av den 12 september 1996 i mål
C-521/94, Lafuente Nieto, REG 1996, s. I-4187
, punkt 38).
Den hänskjutande domstolen har vidare anfört att ju mer en arbetstagare betalar i en annan medlemsstat än Konungariket Spanien, desto mindre tid har arbetstagaren till sitt förfogande under sitt arbetsliv för att erlägga avgifter i Spanien – vilka är de enda som kan beaktas enligt punkt 4 i del H i bilaga VI till förordning nr 1408/71 – under den period på femton år som avses i artikel 162.1 LGSS. Dessa omständigheter innebär att situationen för en migrerande arbetstagare som erlägger avgifter i Spanien skiljer sig från situationen för en icke-migrerande arbetstagare som också erlägger avgifter i Spanien, eftersom den sistnämnda har hela sitt yrkesliv till förfogande för att erlägga avgifter under den ovannämnda perioden på femton år.
Tribunal Superior de Justicia de Galicia beslutade följaktligen att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Är det i överensstämmelse med de gemenskapsmål som anges i artikel 48 FEUF och artikel 3 i [förordning nr 1408/71] och med [punkt 4 i del H i bilaga VI till denna förordning] att tolka denna bilaga … så, att den summa som uppnåtts vid beräkningen av den teoretiska spanska förmånen på grundval av den försäkrades faktiska underlag för pensionsavgift under åren närmast före betalningen av den sista avgiften till den spanska socialförsäkringen ska divideras med 210, en nämnare som tagits fram för att fastställa beräkningsunderlaget för ålderspension i enlighet med artikel 162.1 [LGSS]?
2)
För det fall fråga 1 besvaras nekande:
Är det i överensstämmelse med de gemenskapsmål som anges i artikel 48 FEUF och artikel 3 i [förordning nr 1408/71] och med [punkt 4 i del H i bilaga VI till denna förordning] att tolka denna bilaga så, att den summa som uppnåtts vid beräkningen av den teoretiska spanska förmånen, på grundval av den försäkrades faktiska underlag för pensionsavgift under åren närmast före betalningen av den sista avgiften till den spanska socialförsäkringen, ska divideras med det antal år inbetalningar gjorts i Spanien?
3)
För det fall svaret på fråga 2 är nekande, oavsett om svaret på fråga 1 är jakande eller nekande:
Är [punkt 2 a, under rubriken Spanien, i bilaga XI till förordning nr 883/2004] analogt tillämplig i detta fall, i syfte att uppnå de gemenskapsmål som anges i artikel 48 FEUF och artikel 3 i [förordning nr 1408/71], och är det därmed möjligt att för den period då avgifter betalats i Portugal använda det avgiftsunderlag i Spanien som tidsmässigt ligger närmast denna period, med beaktande av utvecklingen av konsumentpriserna?
4)
För de fall fråga 1, fråga 2 och fråga 3 alla besvaras nekande:
Om ingen av de tolkningar som nämnts är helt eller delvis korrekt, vilken tolkning av [punkt 4 i del H i bilaga VI till förordning nr 1408/71] är då användbar vid lösningen av förevarande tvist samt mest i överensstämmelse med de gemenskapsmål som anges i artikel 48 FEUF och artikel 3 i [förordning nr 1408/71] och med [punkt 4 i del H i nämnda bilaga VI]?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den hänskjutande domstolens frågor, som ska prövas tillsammans, har ställts för att få klarhet i huruvida artikel 48 FEUF och artikel 3 i förordning nr 1408/71 samt punkt 4 i del H i bilaga VI till den förordningen eller punkten 2 a, under rubriken ”Spanien”, i bilaga XI till förordning nr 883/2004 utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den som är i fråga i det nationella målet, enligt vilken det teoretiska beloppet för ålderspensionen för en egenföretagare, oavsett om denna är migrerande eller inte, alltid utgörs av underlagen för denna egenföretagares avgifter under referensperioden, som består av de femton år som föregår betalningen av den sista avgiften i den staten, dividerat med 210, utan att vare sig referensperiodens längd eller nämnaren kan anpassas för att ta hänsyn till den omständigheten att den berörda egenföretagaren har utövat sin rätt till fri rörlighet.
Inledningsvis konstaterar domstolen att enligt artikel 91 i förordning nr 883/2004, jämförd med artikel 97 i förordning nr 987/2009, är förordning nr 883/2004 inte tillämplig på tiden före den 1 maj 2010.
Såsom framgår av punkt 16 i förevarande dom, beviljade INSS den 9 november 2006 Concepción Salgado González ålderspension med verkan från den 1 januari 2006. Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 30 i sitt förslag till avgörande, finns det inte något i handlingarna i målet som visar att Concepción Salgado González har utnyttjat möjligheten enligt artikel 87.5 i förordning nr 883/2004 till omprövning av sina pensionsrättigheter.
Av detta följer att förordning nr 883/2004 av tidsmässiga skäl
(ratione temporis)
inte är tillämplig i det nationella målet.
För att besvara den nationella domstolens frågor ska det först erinras om att förordning nr 1408/71 inte innebär att det inrättas ett gemensamt system för social trygghet, utan de skilda nationella systemen får bestå och förordningen har till enda syfte att säkerställa samordning mellan de nationella systemen. I enlighet med fast rättspraxis bibehåller medlemsstaterna sålunda sin behörighet att utforma sina system för social trygghet (se dom av den 1 april 2008 i mål
C-212/06, Gouvernement de la Communauté française och Gouvernement wallon, REG 2008, s. I-1683
, punkt 43, och av den 21 juli 2011 i mål C-503/09, Stewart, REU 2011, s. I-6497, punkt 75).
I avsaknad av en harmonisering på unionsnivå ankommer det följaktligen på lagstiftaren i varje medlemsstat att bestämma bland annat villkoren för rätten till förmåner (domen i det ovannämnda målet Stewart, punkt 76 och där angiven rättspraxis).
Vid utövandet av denna behörighet måste medlemsstaterna likväl beakta unionsrätten, i synnerhet bestämmelserna i EUF-fördraget om rätten för varje unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (domen i det ovannämnda målet Stewart, punkt 77 och där angiven rättspraxis).
I detta hänseende erinrar domstolen om att det följer av artikel 45 i förordning nr 1408/71 att om det enligt en medlemsstats lagstiftning krävs att försäkringsperioder har fullgjorts för att en person ska ha rätt till förmåner som avses i den bestämmelsen, såsom ålderspension, ska den behöriga institutionen i den medlemsstaten, i förekommande fall, beakta försäkringsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning. Dessa perioder ska därvid beaktas som om de hade fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.
I det nationella målet är det ostridigt att INSS, vid prövningen av huruvida Concepción Salgado González hade betalat avgifter under den minimiperiod på femton år som föreskrivs i artikel 161.1 b LGSS, beaktade både de perioder som fullgjorts i Spanien och de perioder som fullgjorts i Portugal, i överensstämmelse med artikel 45 i förordning nr 1408/71.
Däremot är den hänskjutande domstolen osäker på huruvida unionsrätten utgör hinder för det tillvägagångssätt som INSS använt sig av vid beräkningen av det teoretiska beloppet för förmånen.
I detta hänseende erinrar domstolen om att det följer av artikel 46.2 a i förordning nr 1408/71 att det teoretiska beloppet för en sådan förmån ska beräknas som om försäkringstagaren endast hade varit yrkesverksam i medlemsstaten i fråga (dom av den 21 juli 2005 i mål
C-30/04, Koschitzki, REG 2005, s. I-7389
, punkt 27).
Dessutom föreskrivs i artikel 47 i förordning nr 1408/71 tilläggsbestämmelser för beräkning av förmåner. I artikel 47.1 g föreskrivs att om förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning beräknas på grundval av ett genomsnittligt avgiftsunderlag, ska den behöriga institutionen fastställa detta genomsnitt med åberopande enbart av de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt denna stats lagstiftning. Vidare anges i punkt 4 a i del H i bilaga VI till förordning nr 1408/71, som innehåller särskilda villkor för tillämpningen av den spanska lagstiftningen, att vid tillämpningen av artikel 47 i förordningen ska den teoretiska spanska förmånen beräknas på grundval av personens faktiska avgiftsunderlag under åren närmast före betalningen av den sista avgiften till den spanska socialförsäkringen.
Det följer av fast rättspraxis att artiklarna 46.2 och 47.1 i förordning nr 1408/71 ska tolkas mot bakgrund av det mål som anges i artikel 48 FEUF, vilket bland annat innebär att migrerande arbetstagare inte ska drabbas av en försämring av de sociala trygghetsförmånerna därför att de har utövat sin rätt till fri rörlighet (domarna i de ovannämnda målen Reichling, punkterna 21 och 22, och Lafuente Nieto, punkt 33).
När det gäller den förmån som är i fråga i det nationella målet har INSS beräknat det teoretiska beloppet för Concepción Salgado González ålderspension med tillämpning av bestämmelsen i artikel 162.1 LGSS, enligt vilken beloppet ska beräknas med utgångspunkt i det genomsnittliga avgiftsunderlaget.
Vid beviljandet av förmånen har INSS förvisso, i enlighet med artikel 45 i förordning nr 1408/71, beaktat de portugisiska avgifterna som om de vore perioder som fullgjorts enligt spansk lagstiftning.
Artikel 47.1 g i förordning nr 1408/71 innebär emellertid att beräkningen av det genomsnittliga avgiftsunderlaget ska ske med beaktande enbart av underlagen för de avgifter som har erlagts enligt den berörda lagstiftningen (se, analogt, domen i det ovannämnda målet Lafuente Nieto, punkt 39).
I detta hänseende har INSS, vid beräkningen av den aktuella förmånens teoretiska belopp, inte fastställt Concepción Salgado González genomsnittliga avgiftsunderlag enbart med beaktande av de försäkringsperioder som har fullgjorts av henne i Spanien under åren närmast före betalningen av den sista avgiften till den spanska socialförsäkringen, såsom krävs enligt artikel 47.1 g i förordning nr 1408/71 och punkt 4 a i del H i bilaga VI till förordningen.
Concepción Salgado González erlade nämligen avgifter till den spanska socialförsäkringen under perioden 1 februari 1989–31 mars 1999, vilket motsvarar totalt 3711 dagar eller ungefär tio år och två månader. INSS har dock vid beräkningen lagt till den fiktiva perioden 1 april 1984–30 januari 1989 för att uppfylla villkoret att avgifter ska ha erlagts under en period på femton år före Concepción Salgado González sista spanska inbetalning. Genom denna åtgärd avsåg INSS att fastställa en täljare på vilken den i artikel 162.1 LGSS föreskrivna nämnaren 210 skulle tillämpas och sålunda beräkna det genomsnittliga avgiftsunderlag som är nödvändigt för att fastställa beräkningsunderlaget för ålderspensionen.
Concepción Salgado González erlade inte några avgifter under tiden 1 april 1984–31 mars 1989, vilket innebär att INSS vid beräkningen beaktade försäkringsperioder som inte hade fullgjorts i Spanien. Att dessa perioder beaktades ledde till en nedsättning av Concepción Salgado González genomsnittliga avgiftsunderlag, eftersom avgiftsunderlaget för dessa perioder med nödvändighet ansågs vara noll.
Domstolen konstaterar att en sådan nedsättning inte hade skett om Concepción Salgado González endast hade erlagt avgifter i Spanien och inte utövat sin rätt till fri rörlighet. Med andra ord beräknades inte det teoretiska beloppet för Concepción Salgado González ålderspension som om hon endast hade varit yrkesverksam i Spanien. Såsom domstolen erinrat om i punkt 41 i förevarande dom är detta oförenligt med de krav som ställs i artikel 46.2 a i förordning nr 1408/71.
Såsom generaladvokaten har påpekat i punkt 44 i sitt förslag till avgörande, skulle situationen kunna vara en annan om den nationella lagstiftningen, i syfte att ta hänsyn till att arbetstagaren utövat sin rätt till fri rörlighet, föreskrev anpassningar av sättet att beräkna det teoretiska beloppet för ålderspensionen. Mot bakgrund av det beräkningssätt som föreskrivs i artikel 162.2 LGSS skulle nämnaren i förevarande fall kunna justeras på så sätt att den anpassas efter det antal ordinarie avgiftsinbetalningar och tilläggsinbetalningar som den försäkrade faktiskt har gjort.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska de frågor som ställts besvaras enligt följande. Artikel 48 FEUF, artiklarna 3, 46.2 a och 47.1 g i förordning nr 1408/71 samt punkt 4 i del H i bilaga VI till den förordningen ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den som är i fråga i det nationella målet, enligt vilken det teoretiska beloppet för ålderspensionen för en egenföretagare, oavsett om denna är migrerande eller inte, alltid beräknas utifrån underlagen för denna egenföretagares avgifter under en fast referensperiod som föregår betalningen av den sista avgiften i den staten, vilka sedan divideras med en fast nämnare, utan att vare sig referensperiodens längd eller nämnaren kan anpassas för att ta hänsyn till den omständigheten att den berörda egenföretagaren har utövat sin rätt till fri rörlighet.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

Artikel 48 FEUF, artiklarna 3, 46.2 a och 47.1 g i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 629/2006 av den 5 april 2006 samt punkt 4 i del H i bilaga VI till den förordningen ska tolkas på så sätt att de utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning, såsom den som är i fråga i det nationella målet, enligt vilken det teoretiska beloppet för ålderspensionen för en egenföretagare, oavsett om denna är migrerande eller inte, alltid beräknas utifrån underlagen för denna egenföretagares avgifter under en fast referensperiod som föregår betalningen av den sista avgiften i den staten, vilka sedan divideras med en fast nämnare, utan att vare sig referensperiodens längd eller nämnaren kan anpassas för att ta hänsyn till den omständigheten att den berörda egenföretagaren har utövat sin rätt till fri rörlighet.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.