CELEX: 62010CJ0187
Associeringsavtalet EEG-Turkiet
Associeringsrådets beslut nr 1/80
Artikel 6.1 första strecksatsen
Turkisk medborgare
Uppehållstillstånd
Familjeåterförening
Parternas separation
Återkallande av uppehållstillstånd
Retroaktiv verkan

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 6.1 första strecksatsen i associeringsrådets beslut nr 1/80 av den 19 september 1980
om utveckling av associeringen (nedan kallat beslut nr 1/80). Associeringsrådet inrättades genom avtalet om upprättandet av
en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet, vilket undertecknades den 12 september 1963 i Ankara
av Republiken Turkiet, å ena sidan, och av medlemsstaterna i EEG och gemenskapen, å andra sidan. Avtalet ingicks, godkändes
och bekräftades för gemenskapens räkning genom rådets beslut 64/732/EEG av den 23 december 1963 (EGT 1964, 217, s. 3685) (nedan
kallat associeringsavtalet).
Begäran har framställts i ett mål mellan den turkiske medborgaren Baris Unal och Staatssecretaris van Justitie (ungefär statssekreteraren
vid justitieministeriet) (nedan kallad Staatssecretaris), beträffande Staatssecretaris beslut att avslå Baris Unals ansökan
om ändring av de restriktioner som hans tidsbegränsade uppehållstillstånd var förenat med samt att återkalla nämnda uppehållstillstånd.

Tillämpliga bestämmelser

Unionslagstiftningen
Associeringsavtalet
Enligt artikel 2.1 i associeringsavtalet har detta till syfte att främja en långsiktig och balanserad förstärkning av de kommersiella
och ekonomiska relationerna mellan de avtalsslutande parterna, inklusive på området för arbetskraft. Detta ska ske genom att
fri rörlighet för arbetstagare stegvis genomförs samt genom att inskränkningar i etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla
tjänster undanröjs, i syfte att höja levnadsstandarden för det turkiska folket och underlätta en framtida anslutning av Republiken
Turkiet till Europeiska gemenskapen.
Artikel 6.1 i beslut nr 1/80 har formulerats på följande sätt:
”Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 7 om familjemedlemmars rätt till anställning har en turkisk
arbetstagare som tillhör den reguljära arbetsmarknaden i en medlemsstat
–        rätt att efter ett års reguljär anställning i denna medlemsstat få sitt arbetstillstånd förnyat hos samma arbetsgivare om
han har anställning,
–        rätt att efter tre års reguljär anställning, och med förbehåll för den företrädesrätt som tillkommer arbetstagare från gemenskapens
medlemsstater, i denna medlemsstat inom samma yrke anta erbjudanden om anställning från valfri arbetsgivare som görs under
normala förhållanden och som registrerats hos arbetsförmedlingen i denna medlemsstat,
–        rätt att efter fyra års reguljär anställning i denna medlemsstat utöva valfri avlönad verksamhet.”
I artikel 7.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80 föreskrivs att familjemedlemmar till en turkisk arbetstagare som tillhör
den reguljära arbetsmarknaden i en medlemsstat vilka har fått tillstånd att förena sig med honom, har rätt att efter minst
tre års laglig bosättning i den medlemsstaten, och med förbehåll för den företrädesrätt som tillkommer arbetstagare från gemenskapens
medlemsstater, anta erbjudanden om anställning.

Den nationella lagstiftningen
Enligt artikel 8 a i lagen om en allmän omarbetning av utlänningslagen (Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet),
av den 23 november 2000 (Stb. 2000, nr 495) (nedan kallad Vw 2000), har en utlänning rätt att lagligen uppehålla sig i Nederländerna
med stöd av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som beviljats vederbörande enligt artikel 14 i denna lag.
Artikel 14.2 Vw 2000 har följande lydelse:
”Ett tidsbegränsat uppehållstillstånd beviljas i förening med begränsande villkor som rör skälen för vistelsens godkännande.
Även andra villkor kan kopplas till uppehållstillståndet …”
Enligt artikel 16.1 g i lagen får de nederländska myndigheterna avslå en ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd, om utlänningen
inte uppfyller de skyldigheter som följer av de begränsningar som hänger samman med syftet för hans eller hennes vistelse
i Nederländerna.
I artikel 16a.1 Vw 2000 föreskrivs att en ansökan om ändring av ett tidsbegränsat uppehållstillstånd får avslås av de skäl
som anges i artikel 16.1 b–16.1 g i samma lag.
Artikel 18.1 Vw 2000 har följande lydelse:
”En ansökan om förlängning av giltighetstiden för ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i den mening som avses i artikel 14
kan avslås om
…
f)      de begränsande villkor som är förenade med uppehållstillståndet eller något annat villkor kopplat till uppehållstillståndet
inte har uppfyllts,
…”
Enligt artikel 19 Vw 2000 kan ett tidsbegränsat uppehållstillstånd återkallas på de grunder som anges i artikel 18.1 f i samma
lag.
Artikel 3.51.1 i 2000 års utlänningsförordning (Vreemdelingenbesluit 2000, Stb. 2000, nr 497, nedan kallat Vb 2000) har följande
lydelse:
”Tidsbegränsat uppehållstillstånd, i den mening som avses i artikel 14 [Vw 2000], som är förenat med ett begränsande villkor
för förlängning av vistelsen, kan beviljas för utlänningar som har vistats i Nederländerna sedan tre år tillbaka och därvid
har innehaft ett uppehållstillstånd av följande skäl:
a)      familjeåterförening eller familjebildning med en person som innehar permanent uppehållstillstånd,
…”
Enligt artikel 3.51.2 Vb 2000 kan uppehållstillståndet beviljas om utlänningen under den period som avses i punkt 1 uppfyller
villkoren för förlängning av det ursprungliga uppehållstillståndet.
Artikel 4.43.1 Vb 2000 har följande lydelse:
”En utlänning som lagligen uppehåller sig i landet i den mening som avses i artikel 8 a [Vw 2000], och som inte längre uppfyller
det villkor som uppehållstillståndet är förenat med, ska omedelbart anmäla detta till utlänningsavdelningen vid den regionala
polismyndighet som ansvarar för den kommun där utlänningen vistas.”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Baris Unal kom till Nederländerna den 24 februari 2004 med stöd av ett tillfälligt uppehållstillstånd. Genom beslut av den
2 september 2004 beviljades han ett tidsbegränsat uppehållstillstånd från den 29 mars 2004 för att vistas ”hos sin partner
A.M. De Sousa van der Molen”. I tillståndet angavs även ”får lov att arbeta, arbetstillstånd erfordras ej”.
Baris Unal bosatte sig hos A.M. van der Molen i kommunen ’t Zandt (Nederländerna).
Den 26 juli 2005 förlängdes Baris Unals uppehållstillstånd till och med den 21 april 2006, och den 4 maj 2006 förlängdes detsamma
till och med den 1 mars 2009. I de nya tillstånden angavs alltjämt villkoret om bosättning hos partnern och kommentaren ”får
lov att arbeta, arbetstillstånd erfordras ej”.
Den 8 maj 2006 ingick Baris Unal ett anställningsavtal med ett bemanningsföretag för att arbeta som industriarbetare för ett
företag i Nunspeet (Nederländerna), omkring 150 kilometer från bostaden i ’t Zandt. Ett nytt anställningsavtal ingicks den
21 november 2007 med samma bemanningsföretag med giltighet till och med den 21 november 2008. Enligt avtalet fortsatte Baris
Unal att arbeta för samma företag i Nunspeet.
Den 4 juni 2007 ingav Baris Unal en ansökan om ändring av den i uppehållstillståndet angivna begränsningen ”för vistelse hos
partnern A.M. De Sousa van der Molen” till ”fortsatt vistelse”.
Den 28 december 2007 avslog Staatssecretaris ansökan med motiveringen att Baris Unal sedan den 2 april 2007 inte längre uppfyllde
de villkor som följer av den begränsning hans tidsbegränsade uppehållstillstånd var förenat med. Staatssecretaris ansåg att
relationen mellan Baris Unal och A.M. van der Molen hade upphört den 2 april 2007, eftersom Baris Unal vid detta tillfälle
flyttat till en lägenhet i Lelystad (Nederländerna), medan A. M van der Molen fortsatte att vara folkbokförd i ’t Zandts kommun.
I ett annat beslut av den 7 februari 2008 slog Staatssecretaris fast att då Baris Unal den 2 april 2007 hade haft reguljär
anställning under mindre än ett år hos samma arbetsgivare, kunde hans uppehållstillstånd inte förlängas med stöd av beslut
nr 1/80. Hans uppehållstillstånd återkallades därför med retroaktiv verkan från den 2 april 2007.
Baris Unal begärde omprövning av besluten av den 28 december 2007 och den 7 februari 2008, men Staatssecretaris vidhöll vid
omprövning den 31 juli 2008 sina tidigare beslut. Staatssecretaris fann bland annat att i avsaknad av objektivt verifierbara
uppgifter, kunde man inte fästa tilltro till Baris Unals uppgifter att han och hans tidigare sambo flyttat till Lelystad,
men att A.M. van der Molen behållit sin lägenhet i ‘t Zandt för det fall hon inte skulle trivas i Lelystad. Baris Unal inkom
med ett skriftligt yttrande upprättat av hans tidigare sambo med innebörden att deras förhållande upphört först senare. Yttrandet
ansågs inte utgöra tillräcklig bevisning.
I dom av den 6 juli 2009 ogillade Rechtbank ’s-Gravenhage (domstol i första instans i Haag) Baris Unals överklagande av Staatssecretaris
omprövningsbeslut. Baris Unal överklagade denna dom till Raad van State.
Raad van State har angett att den inte är säker på att kunna avgöra det nationella målet med stöd av domen av den 18 december 2008
i mål C‑337/07, Altun (REG 2008, s. I‑10323). I nämnda dom kom EU-domstolen fram till att återkallelse av ett uppehållstillstånd
inte påverkade arbetstagarens familjemedlemmars uppehållsrätt såvitt avser tillämpningen av artikel 7.1 första strecksatsen
i beslut nr 1/80, om familjemedlemmarna redan hade förvärvat sin rätt att uppehålla sig i landet då tillståndet återkallades.
En annan tolkning skulle strida mot rättssäkerhetsprincipen.
Raad van State undrar om ovannämnda rättspraxis är tillämplig på följderna av att en turkisk arbetstagares uppehållstillstånd
har återkallats med retroaktiv verkan, i synnerhet då nämnde arbetstagare inte gjort sig skyldig till något bedrägligt handlande
i förevarande fall.
Raad van State har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfråga till domstolen:
”Hindrar artikel 6.1 första strecksatsen i … beslut nr 1/80 …, tillsammans med rättssäkerhetsprincipen, de nationella myndigheterna
från att i en situation där det inte rör sig om bedrägligt handlande, efter utgången av den period på ett år som anges i nämnda
artikel 6.1 första strecksatsen, återkalla en turkisk arbetstagares uppehållstillstånd med retroaktiv verkan från och med
den tidpunkt från vilken de nationella villkoren för beviljandet av uppehållstillståndet inte längre uppfylls?”

Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin fråga för att få klarhet i om artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80 ska
tolkas så, att den utgör hinder för de nationella myndigheterna att återkalla en turkisk arbetstagares uppehållstillstånd
med retroaktiv verkan från den dag villkoren för att bevilja uppehållstillståndet enligt nationell rätt inte längre är uppfyllda,
då nämnde arbetstagare inte gjort sig skyldig till något bedrägligt handlande och återkallelsen sker sedan den period om ett
års reguljär anställning som föreskrivs i artikel 6.1 första strecksatsen har löpt ut.
De rättigheter som turkiska arbetstagare ges enligt bestämmelserna i artikel 6.1 i beslut nr 1/80 ökar gradvis i proportion
till den reguljära anställningens varaktighet och syftar till att gradvis konsolidera de berördas förhållanden i värdmedlemsstaten
(se, bland annat, dom av den 10 januari 2006 i mål C‑230/03, Sedef, REG 2006, s. I‑157, punkt 34).
Det följer av artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80 att en turkisk arbetstagare efter ett års reguljär anställning
har rätt att fortsätta att utöva avlönad verksamhet hos samma arbetsgivare.
Enligt domstolens praxis förutsätter rättighetens ändamålsenliga verkan med nödvändighet en motsvarande uppehållsrätt för
den berörda personen (se, bland annat, dom av den 7 juli 2005 i mål C‑383/03, Dogan, REG 2005, s. I‑6237, punkt 14).
En förutsättning för att en turkisk medborgares anställning i värdmedlemsstaten ska vara reguljär i den mening som avses i
artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80 är att dennes situation på arbetsmarknaden i nämnda stat är varaktig och
inte endast tillfällig, och således att det föreligger en obestridd uppehållsrätt (dom av den 16 december 1992 i mål C‑237/91,
Kus, REG 1992, s. I‑6781, punkt 22, svensk specialutgåva, volym 13, s. 243, och domen i det ovannämnda målet Altun, punkt 53).
Det är utrett i förevarande mål att perioden om ett års reguljär anställning som föreskrivs i artikel 6.1 första strecksatsen
i beslut  nr 1/80 började löpa den 8 maj 2006, då Baris Unal påbörjade sin anställning. Staatssecretaris beslut att neka honom
ändring av den i uppehållstillståndet angivna begränsningen ”för vistelse hos partnern A.M. De Sousa van der Molen” fattades
den 28 december 2007, det vill säga mer än ett och ett halvt år efter det att Baris Unal påbörjat sin anställning hos samma
arbetsgivare. Detta avslagsbeslut grundades emellertid på att relationen mellan Baris Unal och A.M. van der Molen hade upphört
den 2 april 2007 och att Baris Unal därmed från och med detta datum inte längre uppfyllde villkoren i uppehållstillståndet.
Såväl beslutet av den 28 december 2007 som beslutet av den 7 februari 2008 att återkalla hans uppehållstillstånd hade retroaktiv
verkan från den 2 april 2007, det vill säga innan Baris Unal fullbordat ett års reguljär anställning i Nederländerna.
Den nederländska regeringen har anfört att Baris Unal inte kan komma i åtnjutande av de rättigheter som följer av artikel 6.1
första strecksatsen i beslut nr 1/80.
Den nederländska regeringen har därvid anfört följande. Om en turkisk medborgare under det första anställningsåret inte respekterar
de villkor som hans uppehållstillstånd är förenat med, förlorar vederbörandes uppehållsrätt sin karaktär av obestridlig rättighet.
Från och med denna tidpunkt kan de anställningsperioder som arbetstagaren fullbordat följaktligen inte beaktas för förvärvandet
av de rättigheter som avses i artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80. Baris Unal uppfyller således inte kravet på
ett års reguljär anställning i den mening som avses i domstolens praxis.
Domstolen godtar inte detta argument.
Det är viktigt att betona att i domen i det ovannämnda målet Kus prövade domstolen frågan huruvida en turkisk medborgare som
beviljats uppehållstillstånd i en medlemsstat för att där ingå äktenskap med en medborgare i denna stat, och som arbetat där
under mer än ett år hos samma arbetsgivare med stöd av ett giltigt arbetstillstånd, hade rätt att få sitt arbetstillstånd
förnyat enligt artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80, även om han äktenskap redan upplösts då förnyelseansökan
behandlades.
I nämnda dom slog domstolen först fast att enligt artikel 6.1 första strecksatsen är det tillräckligt att en turkisk arbetstagare
har innehaft reguljär anställning under mer än ett år för att han ska ha rätt till förlängning av sitt arbetstillstånd avseende
samma arbetsgivare. Enligt denna bestämmelse är denna rätt nämligen inte beroende av något annat villkor, såsom de omständigheter
under vilka inrese- och uppehållsrätt erhållits (domen i det ovannämnda målet Kus, punkt 21).
På grundval av ovannämnda konstaterande fann domstolen att så snart en turkisk arbetstagare innehaft en anställning i mer
än ett år med stöd av ett giltigt uppehållstillstånd ska han anses uppfylla villkoren i artikel 6.1 första strecksatsen, även
om uppehållstillståndet ursprungligen beviljades honom för andra ändamål än att ta anställning (domen i det ovannämnda målet
Kus, punkt 23).
Domstolen ska därför kontrollera om den anställningsperiod som Baris Unal fullgjort mellan den 8 maj 2006 och den 7 maj 2007
medför att kravet på ett års reguljär anställning i den mening som avses i artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80
ska anses uppfyllt, trots att förhållandet mellan Baris Unal och A.M. van der Molen påstås ha upphört den 2 april 2007.
På unionsrättens nuvarande stadium påverkar beslut nr 1/80 inte medlemsstaternas behörighet att vägra en turkisk medborgare
rätten att resa in i deras område och att där inneha en första avlönad anställning. Beslutet hindrar i princip inte heller
att medlemsstaterna fastställer villkor för arbetstagarens anställning till dess att ett år gått, såsom föreskrivs i artikel 6.1
första strecksatsen i nämnda beslut (se dom av den 30 september 1997 i mål C‑36/96, Günaydin, REG 1997, s. I‑5143, punkt 36).
Artikel 6.1 i beslut nr 1/80 ska emellertid inte tolkas så, att en medlemsstat ensidigt kan ändra räckvidden av systemet för
en gradvis integrering av turkiska arbetstagare på värdmedlemsstatens arbetsmarknad och således beröva en arbetstagare, som
tillåtits inresa till dess territorium och som där lagligen utövar en verklig och faktisk ekonomisk verksamhet oavbrutet under
mer än ett år hos samma arbetsgivare, de rättigheter som han successivt, beroende på hur länge den avlönade verksamheten har
utövats, har erhållit enligt de tre strecksatserna i denna bestämmelse (se dom av den 26 november 1998 i mål C‑1/97, Birden,
REG 1998, s. I‑7747, punkt 37).
En sådan tolkning skulle nämligen medföra att beslut nr 1/80 blev innehållslöst och fråntogs all ändamålsenlig verkan (se
dom av den 19 november 2002 i mål C‑188/00, Kurz, REG 2002, s. I‑10691, punkt 55).
Artikel 6.1 i beslut nr 1/80 är för övrigt allmän och ovillkorlig i sin ordalydelse; medlemsstaterna ges därigenom ingen möjlighet
att begränsa de rättigheter som regeln direkt tillskriver turkiska arbetstagare (se, bland annat, domen i det ovannämnda målet
Birden, punkt 38).
Domstolen har i detta sammanhang tidigare slagit fast att de anställningsperioder som en turkisk medborgare har fullgjort
på grundval av ett uppehållstillstånd som han har beviljats till följd av ett bedrägligt handlande från hans sida, vilket
har lett till fällande dom, inte grundas på en varaktig situation utan endast ska anses vara av tillfällig art, eftersom den
berörde under de aktuella tidsperioderna inte hade en lagenlig uppehållsrätt (se, bland annat, dom av den 5 juni 1997 i mål
C‑285/95, Kol, REG 1997, s. I‑3069, punkt 27, och av den 11 maj 2000 i mål C‑37/98, Savas, REG 2000, s. I‑2927, punkt 61).
På samma sätt uppfyller en turkisk arbetstagare inte kravet på reguljär anställning i värdmedlemsstaten när han innehaft denna
anställning med stöd av en uppehållsrätt som tillerkänts honom enbart på grund av nationella regler som tillåter att han tillfälligt
uppehåller sig i värdlandet under förfarandet för beviljandet av uppehållstillståndet (se, för ett liknande resonemang, dom
av den 20 september 1990 i mål C‑192/89, Sevince, REG 1990, s. I‑3461, punkt 31, svensk specialutgåva, volym 10, s. 507, och
domen i det ovannämnda målet Kus, punkt 18).
Det följer av punkterna 45 och 46 i denna dom att när en turkisk medborgare innehar anställning med stöd av ett uppehållstillstånd
som beviljats till följd av ett bedrägligt handlande från hans sida, vilket har lett till fällande dom, eller med stöd av
ett tillstånd att tillfälligt uppehålla sig i landet som endast är giltigt i väntan på ett slutligt avgörande beträffande
hans uppehållsrätt, så ger detta inte upphov till några rättigheter med stöd av artikel 6.1 i beslut nr 1/80 för denna medborgare.
Det framgår emellertid av begäran om förhandsavgörande i detta mål och av tolkningsfrågans ordalydelse att Baris Unal inte
gjort sig skyldig till något bedrägligt handlande.
Baris Unal åtnjöt dessutom inte något tillfälligt uppehållstillstånd i Nederländerna, utan ett uppehållstillstånd som gav
honom rätt att fritt utöva avlönad verksamhet. Det är nämligen utrett att Baris Unal följt föreskrivna lagar och bestämmelser
i värdmedlemsstaten om inresa och anställning i landet.
Under dessa omständigheter finner domstolen, i likhet med vad generaladvokaten påpekade i punkt 52 i sitt förslag till avgörande,
att det skulle strida mot den allmänna principen om iakttagande av förvärvade rättigheter som fastställts i domstolens praxis
att inte godta att Baris Unal innehaft reguljär anställning i Nederländerna i mer än ett år. När en turkisk medborgare med
framgång kan åberopa rättigheter med stöd av en bestämmelse i beslut nr 1/80, är dessa rättigheter enligt nämnda princip inte
längre beroende av att de omständigheter under vilka de uppkom fortfarande föreligger. Nämnda beslut innehåller nämligen inte
något sådant villkor (se dom av den 22 december 2010 i mål C‑303/08, Bozkurt, REU 2010, s. I‑0000, punkt 41).
Ovannämnda slutsats styrks vidare av domstolens praxis såsom denna utvecklats i domen i det ovannämnda målet Altun. I nämnda
dom slog domstolen fast att med hänsyn till sambandet mellan den turkiske arbetstagarens rättigheter enligt beslut nr 1/80
och de rättigheter de familjemedlemmar som tillåtits återförena sig med honom kan göra gällande med stöd av artikel 7 i samma
beslut, kan ett bedrägligt handlande från arbetstagarens sida få konsekvenser för hans familjemedlemmars rättsställning. Bedömningen
av dessa konsekvenser ska emellertid ske med utgångspunkt i den tidpunkt då nationella myndigheter i värdmedlemsstaten beslutar
att återkalla arbetstagarens uppehållstillstånd (domen i det ovannämnda målet Altun, punkterna 56 och 57). Såsom framgår av
punkt 59 i nämnda dom ska de behöriga myndigheterna kontrollera om familjemedlemmarna, vid denna tidpunkt, förvärvat en egen
rätt till tillträde till arbetsmarknaden i värdmedlemsstaten och, i samband därmed, en uppehållsrätt i denna stat. Domstolen
lade till i punkt 60 i nämnda dom att en annan lösning skulle strida mot rättssäkerhetsprincipen.
De anställningsperioder som Baris Unal fullgjort efter det att han erhållit uppehållstillstånd ska följaktligen anses uppfylla
kravet på ett års reguljär anställning i den mening som avses i artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan ska den ställda frågan besvaras enligt följande. Artikel 6.1 första strecksatsen i beslut
nr 1/80 ska tolkas så, att den utgör hinder för de nationella myndigheterna att återkalla en turkisk arbetstagares uppehållstillstånd
med retroaktiv verkan från den dag villkoren för att bevilja uppehållstillståndet enligt nationell rätt inte längre är uppfyllda,
då nämnde arbetstagare inte gjort sig skyldig till något bedrägligt handlande och återkallelsen sker sedan den period om ett
års reguljär anställning som föreskrivs i artikel 6.1 första strecksatsen har löpt ut.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Artikel 6.1 första strecksatsen i beslut nr 1/80 av den 19 september 1980 om utveckling av associeringen, antaget av det associeringsråd
som inrättades genom avtalet om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Turkiet, ska tolkas
så, att den utgör hinder för de nationella myndigheterna att återkalla en turkisk arbetstagares uppehållstillstånd med retroaktiv
verkan från den dag villkoren för att bevilja uppehållstillståndet enligt nationell rätt inte längre är uppfyllda, då nämnde
arbetstagare inte gjort sig skyldig till något bedrägligt handlande och återkallelsen sker sedan den period om ett års reguljär
anställning som föreskrivs i artikel 6.1 första strecksatsen har löpt ut.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: nederländska.