CELEX: 62009CJ0443
Směrnice 2008/7/ES
Nepřímé daně z kapitálových vkladů
Článek 5 odst. 1 písm. c) a čl. 6 odst. 1 písm. e)
Rozsah působnosti
Roční poplatek placený italským obchodním, průmyslovým, živnostenským a zemědělským komorám

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 6 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12. února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (
Úř. věst. L 46, s. 11
).
Tato žádost byla předložena v rámci řízení o zjištění závazků společnosti Grillo Star Srl (dále jen „Grillo Star“), společnosti v úpadku, pověřeným insolvenčním soudcem Tribunale di Cosenza, jemuž byla ke schválení předložena přihláška pohledávky Camera di Commercio, Industria, Artigianato e Agricoltura di Cosenza (dále jen „CCIAA di Cosenza“) do insolvenčního řízení, vzniklá z důvodu, že Grillo Star nezaplatila za rok 2009 roční poplatek, který musí zaplatit každý podnik, který je zapsán nebo uveden v rejstříku podniků (dále jen „roční poplatek“).
Právní rámec
Unijní právo
Článek 2 směrnice 2008/7, nadepsaný „Kapitálová společnost“, stanoví:
„1.   Kapitálovou společností se pro účely této směrnice rozumějí:
a)
jakákoli společnost, která má jednu z forem uvedených v příloze I;
b)
jakákoli společnost, sdružení nebo právnická osoba, jsou-li podíly na jejím základním kapitálu obchodovatelné na burze;
c)
jakákoli společnost, sdružení nebo právnická osoba založená za účelem zisku, jejíž společníci mají právo převést své podíly bez předchozího schválení na třetí osoby a odpovídají za závazky společnosti, sdružení nebo právnické osoby jen do výše svého členského podílu.
2.   Pro účely této směrnice se za kapitálovou společnost považuje každá další společnost, sdružení nebo právnická osoba založená za účelem zisku.“
Článek 5 odst. 1 uvedené směrnice stanoví:
„Členské státy neukládají kapitálovým společnostem žádnou nepřímou daň jakékoli formy na:
[…]
c)
registraci nebo jakékoli jiné formality požadované od kapitálové společnosti na základě její právní formy před zahájením podnikatelské činnosti;
[…]“
Znění čl. 6 odst. 1 této směrnice je následující:
„Aniž je dotčen článek 5, mohou členské státy ukládat tyto daně a poplatky:
[…]
e)
poplatky uhrazovacího charakteru;
[…]“
Vnitrostátní právní úprava
Na spor v původním řízení jsou použitelná následující vnitrostátní ustanovení, a to ve znění před přepracováním provedeným na základě čl. 1 odst. 19 legislativního nařízení č. 23 o reformě systému týkajícího se obchodních, průmyslových, živnostenských a zemědělských komor na základě článku 53 zákona č. 99 ze dne 23. července 2009 (decreto legislativo n. 23 – Riforma dell’ordinamento relativo alle camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura, in attuazione dell’articolo 53 della legge 23 luglio 2009, n. 99), ze dne 15. února 2010 (GURI č. 46 ze dne 25. února 2010, s. 1), které nabylo účinnosti dne 12. března 2010.
Občanský zákoník
Článek 2188 odst. 1 italského občanského zákoníku (dále jen „občanský zákoník“), zavedl rejstřík podniků, do něhož musí být podle článku 2195 tohoto zákoníku zapsány všechny průmyslové, obchodní a finanční společnosti, které jsou spravovány jednotlivci nebo společně a konkrétně podle článku 2200 tohoto zákoníku společnosti a družstva, a to i v případě, že nevykonávají obchodní činnost.
Zákon č. 580/1993 a jeho prováděcí předpisy
Článek 8 odst. 1 a 2 zákona č. 580 o reorganizaci obchodních, průmyslových, živnostenských a zemědělských komor (legge n. 580 – Recante Riordinamento delle camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura), ze dne 29. prosince 1993 (řádný doplněk ke GURI č. 7 ze dne 11. ledna 1994, dále jen „zákon č. 580/1993“) stanoví, že vedení rejstříku podniků je svěřeno obchodním, průmyslovým, živnostenským a zemědělským komorám.
Článek 18 odst. 3 až 5 zákona č. 580/1993 stanoví způsoby výpočtu ročního poplatku.
Nařízení ministra pro hospodářský rozvoj, kterým se stanoví výše ročního poplatku, který musí zaplatit podniky obchodním komorám za rok 2009 (decreto del ministro dello Sviluppo economico – Determinazione delle misure del diritto annuale dovuto per l’anno 2009, dalle imprese alle camere di commercio), ze dne 30. dubna 2009 (GURI č. 114 ze dne 19. května 2009, s. 37) stanoví pro rok dotčený v původním řízení výši ročního poplatku. Tento poplatek činí pro podniky s ročním obratem nižším než 100000 eur paušální částku ve výši 200 eur a nad rámec této částky je výše poplatku stanovena na základě procentní sazby z obratu dotyčného podniku.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Rozsudkem ze dne 29. dubna 2009 úpadkový senát Tribunale di Cosenza vyhlásil úpadek společnosti Grillo Star a zahájil řízení o přihlášení pohledávek do insolvenčního řízení podle článku 93 zákona o úpadku.
V rámci tohoto řízení CCIAA di Cosenza dne 4. června 2009 přihlásila do insolvenčního řízení pohledávku za společností Grillo Star ve výši 200 eur, navýšenou o 113,39 eur z důvodu ročního poplatku dlužného za rok 2009.
Pověřený insolvenční soudce Tribunale di Cosenza, kterému byla přihláška této pohledávky do insolvenčního řízení na majetek společností Grillo Star předložena ke schválení, má pochybnosti o slučitelnosti italské právní úpravy týkající se stanovení ročního poplatku se směrnicí 2008/7.
V tomto ohledu odkazuje na judikaturu Soudního dvora, a zejména na rozsudky ze dne 20. dubna 1993, Ponente Carni a Cispadana Costruzioni (
C-71/91 a C-178/91, Recueil, s. I-1915
); ze dne 2. prosince 1997, Fantask a další (
C-188/95, Recueil, s. I-6783
), jakož i ze dne 10. září 2002, Prisco a CASER (
C-216/99 a C-222/99, Recueil, s. I-6761
), které definují uhrazovací charakter poplatků, které členské státy mohou vybírat na základě výjimky stanovené v čl. 12 odst. 1 písm. e) směrnice Rady 69/335/EHS ze dne 17. července 1969 o nepřímých daních z kapitálových vkladů (
Úř. věst. L 249, s. 25
), která byla v podstatě převzata do čl. 6 odst. 1 písm. e) směrnice 2008/7. Podle uvedeného soudce nemá roční poplatek takový charakter, pokud výpočet tohoto poplatku nemá spojitost s náklady na službu, která je poskytnuta podnikům v souvislosti se zachováním zápisu těchto podniků do rejstříku, který vedou obchodní, průmyslové, živnostenské a zemědělské komory.
Za těchto podmínek se pověřený insolvenční soudce Tribunale di Cosenza rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Jsou kritéria pro stanovení ročního poplatku uvedená v čl. 18 písm. b) [zákona č. 580/1993] tak, jak jsou stanovena v odstavcích 3, 4, 5 a 6 uvedeného článku, v rozporu se směrnicí [2008/7], jelikož na tento roční poplatek nelze použít výjimku uvedenou v čl. 6 [odst. 1] písm. e) této směrnice?
2)
Zejména:
—
Má roční poplatek, při jehož stanovení se odkazuje na ‚rozpočtové požadavky nezbytné pro výkon služeb, které musí obchodní komory poskytovat na celém území státu‘, uhrazovací charakter?
—
Vylučuje skutečnost, že je stanoven ‚vyrovnávací fond‘, jehož úlohou je sjednotit na celém území státu výkon všech správních funkcí svěřených obchodním komorám zákonem, uhrazovací charakter ročního poplatku?
—
Je oprávnění přiznané jednotlivým obchodním komorám zvýšit roční poplatek až o 20 % za účelem spolufinancování činností, jejichž cílem je zvýšení výroby a zlepšení hospodářských podmínek v jejich obvodech, slučitelné s uhrazovacím charakterem uvedeného poplatku?
—
Brání určení, zda má roční poplatek uhrazovací charakter, skutečnost, že není přesně stanoven způsob stanovení potřeb obchodních komor, které souvisejí s vedením a aktualizací zápisů a poznámek v rejstříku podniků?
—
Je s uhrazovacím charakterem poplatku slučitelné, že je tento poplatek stanoven paušálně a neexistují žádná ustanovení o přezkoumání v ‚pravidelných intervalech‘ jeho přiměřenosti s ohledem na průměrné náklady na služby?“
Co se týče použitelnosti čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/7 na roční poplatek, pověřený insolvenční soudce Tribunale di Cosenza se rozhodl doplnit své předkládací rozhodnutí ze dne 5. listopadu 2009 o následující otázky:
„1)   Je povinnost kapitálové společnosti, která nevykonává žádnou hospodářskou činnost a ani takovou činnost nikdy nevykonávala – a je tedy ‚nečinná‘ –, zaplatit [roční poplatek] komoře v rozporu se [směrnicí 2008/7]?
2)   Je konstitutivní povaha registrace podniků v rejstříku podniků, která je nezbytně spojena v italském vnitrostátním právním řádě s nabytím právní subjektivity kapitálových společností, a následné zaplacení s tím spojeného ‚ročního poplatku‘, v rozporu se [směrnicí 2008/7]?“
Na základě tohoto doplňujícího předkládacího rozhodnutí rozhodl předseda Soudního dvora usnesením ze dne 20. října 2010 o znovuotevření písemné části řízení.
K pravomoci Soudního dvora
CCIAA di Cosenza v podstatě uvádí, že Soudní dvůr nemá pravomoc odpovědět na tyto žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, jelikož pověřený insolvenční soudce Tribunale di Cosenza nemůže být kvalifikován jako „soud“ ve smyslu článku 267 SFEU. V tomto ohledu tvrdí, že řízení před tímto soudcem nevede k rozhodnutí soudní povahy. V tomto smyslu uvádí, že uvedený soudce plní v podstatě funkci dohledu a kontroly zákonnosti řízení o zjištění majetkové podstaty tím, že v plném rozsahu nebo částečně přijme nebo odmítne nebo prohlásí za nepřípustnou jakoukoli přihlášku pohledávky. Tvrdí rovněž, že řízení před takovým soudcem se vyznačuje tím, že zásada kontradiktornosti je v řadě ohledů omezena.
Společnost Grillo Star naproti tomu uvádí, že řízení zahájené pověřeným soudcem má soudní povahu, jelikož jeho úkolem je podle italské právní úpravy přijetí odůvodněných rozhodnutí o každé podané přihlášce pohledávky do insolvenčního řízení a jelikož tato rozhodnutí mají, pokud nebyl podán opravný prostředek, účinky věci rozsouzené a jsou pro účastníky řízení závazná. Uvádí rovněž skutečnost, že rozhodnutí pověřeného soudce je přijato na konci jednání, na které byli účastníci řízení předvoláni a kterého se mají právo zúčastnit.
V tomto ohledu je třeba uvést, že podle ustálené judikatury Soudního dvora pro posouzení toho, zda je předkládající orgán svojí povahou „soudem“ ve smyslu článku 267 SFEU, což je otázka, která je upravena výlučně unijním právem, bere Soudní dvůr v úvahu všechny skutečnosti, jako je zákonný základ orgánu, jeho trvalost, závaznost jeho jurisdikce, kontradiktorní povaha řízení, použití právních předpisů orgánem, jakož i jeho nezávislost (viz rozsudek ze dne 14. června 2011, Miles a další,
C-196/09, Sb. rozh. s. I-5105
, bod 37 a citovaná judikatura).
Kromě toho jsou vnitrostátní soudy oprávněny obrátit se na Soudní dvůr pouze tehdy, když před nimi probíhá spor a když rozhodují v rámci řízení, které má být ukončeno rozhodnutím soudní povahy (usnesení ze dne 24. března 2011, Bengtsson, C-344/09, bod 18 a citovaná judikatura).
Pokud tedy předkládající orgán vykonává činnost správního orgánu, aniž je současně povolán k rozhodnutí sporu ve smyslu judikatury Soudního dvora, nemůže být považován za orgán vykonávající soudní funkci (výše uvedené usnesení Bengtsson, bod 19 a citovaná judikatura).
V projednávaném případě vyplývá z údajů, které poskytlo CCIAA di Cosenza a které Grillo Star potvrdila, že úkolem pověřeného insolvenčního soudce je na základě návrhu soupisu závazků, který vyhotovil insolvenční správce, stanovit na základě podaných přihlášek zjištěné pohledávky. Ze zákona o úpadku rovněž vyplývá, že jak správce, tak i další dotčené strany mají možnost před pověřeným soudcem popřít přihlášku pohledávky, kterou k tomuto soudci podal věřitel. Konečně je třeba uvést, že v případě, že nejsou vzneseny námitky, má rozhodnutí uvedeného pověřeného soudce, kterým byla odmítnuta přihláška pohledávky, závazné právní účinky.
Kromě toho, jak uvedla generální advokátka v bodě 19 svého stanoviska, správce a věřitelé mají možnost se před pověřeným soudcem vyjádřit písemně a ústně.
Vzhledem ke všem těmto skutečnostem nelze platně tvrdit, že pověřený insolvenční soudce Tribunale di Cosenza není oprávněn podle unijního práva přijmout rozhodnutí soudní povahy za účelem vyřešení sporu v rámci kontradiktorního řízení.
Za těchto podmínek má Soudní dvůr pravomoc odpovědět na otázky, které položil předkládající soud.
K předběžným otázkám
Podstatou předběžných otázek předkládajícího soudu, které je třeba přezkoumat společně, je, zda směrnice 2008/7 a zejména čl. 5 odst. 1 písm. c) a čl. 6 odst. 1 písm. e) musí být vykládány v tom smyslu, že brání vybírání takového ročního poplatku, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který platí italským obchodním, průmyslovým, živnostenským a zemědělským komorám každý podnik, který je zapsán nebo uveden v rejstříku, který vedou tyto komory.
Úvodem je třeba připomenout, že Soudní dvůr již měl příležitost upřesnit, že článek 12 směrnice 69/335, jehož znění bylo v podstatě totožné se zněním článku 6 směrnice 2008/7, představuje výjimku ze zákazu zásady ukládání daní nebo poplatků majících stejnou povahu jako daň z kapitálu upravená v článku 10 směrnice 69/335, jehož znění bylo v podstatě převzato do čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/7 (v tomto smyslu viz zejména výše uvedený rozsudek Fantask a další, bod 20).
Je tedy třeba nejprve přezkoumat, zda takový roční poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, spadá do jedné z daní, které zakazuje čl. 5 odst. 1 směrnice 2008/7.
Uvedený článek v odst. 1c) zakazuje zejména nepřímé daně, bez ohledu na jejich formu, uložené na registraci nebo jakékoliv jiné formality požadované od kapitálové společnosti na základě její právní formy před zahájením podnikatelské činnosti.
Tento zákaz je odůvodněn skutečností, že ačkoliv se dotčené daně nebo poplatky nevztahují na kapitálové vklady jako takové, jsou nicméně ukládány z důvodu formalit spojených s právní formou společnosti, tj. nástroje použitého k vložení kapitálu, takže jejich zachování by mohlo ohrozit také cíle sledované směrnicí 2008/7 (v tomto smyslu rozsudek viz ze dne 28. června 2007, Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft,
C-466/03, Sb. rozh. s. I-5357
, bod 50 a citovaná judikatura).
Článek 5 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/7 musí být v zásadě vykládán široce tak, že se týká nejen formálních postupů předcházejících výkonu činnosti kapitálové společnosti, ale rovněž formalit, které podmiňují výkon činnosti takové společnosti a pokračování v ní (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft, bod 51 a citovaná judikatura).
Z judikatury Soudního dvora však vyplývá, že tento článek nezakazuje daň nebo poplatek, který je vybírán ročně z důvodu zápisu podniku do obchodní a průmyslové komory, pokud skutečností vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit tuto daň nebo poplatek není registrace společnosti nebo fyzické osoby vlastnící podnik, nýbrž registrace podniku samotného, že taková daň nebo poplatek nezávisí na právní formě, kterou má vlastník podniku a která tedy nesouvisí s formalitami, které kapitálové společnosti musí splnit z důvodu své právní formy (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. června 1996, Denkavit Internationaal a další,
C-2/94, Recueil, s. I-2827
, body 24 až 26).
Je nesporné, že skutečností vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit takový roční poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, není podle použitelné vnitrostátní právní úpravy registrace společnosti nebo fyzické osoby vlastnící podnik, nýbrž registrace samotného podniku. Jedná se o poplatek, který musí zaplatit všechny entity založené za účelem zisku, a to na základě svého obratu.
Takový poplatek, jak potvrdila Grillo Star na jednání, nezávisí na právní formě entity vlastnící podnik, neboť je uložen podnikům, které mají formu kapitálové společnosti ve smyslu článku 2 směrnice 2008/7, a podnikům, které mají jinou právní formou, a zejména podnikům, které vlastní nebo řídí individuálně fyzické osoby (obdobně viz výše uvedený rozsudek Denkavit Internationaal a další, bod 25).
Kromě toho a jak uvádí správně italská vláda a Evropská komise, proporcionální povaha poplatku v závislosti na obratu dotčeného podniku vylučuje, aby zaplacení tohoto poplatku představovalo formalitu, která je nákladnější pro podnik, který si zvolil formu kapitálové společnosti, než pro podnik založený s jinou právní formou.
Zdá se tak, že takový roční poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, nesouvisí s formalitami, které mohou být uloženy kapitálovým společnostem z důvodu jejich právní formy.
Okolnost, kterou uvedl předkládající soud, že zápis kapitálových společností do rejstříku podniků má pro kapitálové společnosti ve smyslu dotčeného vnitrostátního práva a na rozdíl od ostatních podniků konstitutivní účinek, nemůže zpochybnit závěr učiněný v předchozím bodě. I když totiž zápis do tohoto rejstříku, a v důsledku toho zaplacení ročního poplatku, který souvisí s tímto zápisem, představuje podmínku právní existence kapitálových společností, tato samotná skutečnost nemůže změnit skutečnost vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit tento roční poplatek tak, jak byl uveden v bodě 34 tohoto rozsudku, tím, že jej změní na poplatek, který je třeba zaplatit za zápis kapitálové společnosti vlastnící podnik (obdobně viz výše uvedený rozsudek Denkavit Internationaal a další, bod 28). Kromě toho je nesporné, že pokud kapitálová společnost nezaplatí uvedený poplatek, nevede to k výmazu této společnosti z rejstříku podniků.
Skutečnost, kterou uvedla CCIAA di Cosenza, že povinnost zaplatit takový roční poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, má kapitálová společnost, jako je Grillo Star, i za období, v němž nevykonává hospodářskou činnost, není rovněž relevantní. Podle vnitrostátního práva dotčeného v původním řízení je totiž taková povinnost kapitálových společností zaplatit roční poplatek odůvodněna předpokladem, že každá kapitálová společnost je v zásadě vlastníkem podniku. V tomto ohledu Soudní dvůr uznal, že definice pojmu podnik spadá, v takové oblasti jako je oblast, na kterou se vztahuje směrnice 2008/7, do pravomoci vnitrostátního zákonodárce (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Denkativ Internationaal a další, bod 31) a kromě toho, že tato domněnka nemá vliv na závěr, že skutečnost vedoucí ke vzniku povinnosti zaplatit takový poplatek, jako je roční poplatek, vyplývá, jak bylo připomenuto v bodě 34 tohoto rozsudku, z registrace podniku samotného, a to bez ohledu na jeho právní formu (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek Denkavit Internationaal a další, bod 29).
Kromě toho vyplývá ze spisu, který má k dispozici Soudní dvůr, že taková společnost, jako je Grillo Star, která provedla alespoň přípravné kroky v hotelové činnosti, zejména tím, že nabyla pozemky, nemůže být v každém případě přirovnána k „prázdné“ společnosti ve smyslu bodu 29 výše uvedeného rozsudku Denkavit Internationaal a další, tj. společnosti, která nedisponuje aktivy a nevykonává tedy rovněž žádnou činnost.
Za těchto podmínek je tedy nutno konstatovat, že takový roční poplatek, jako je poplatek dotčený v původním řízení, nepředstavuje daň nebo poplatek zakázaný ve smyslu čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/7.
Není tedy třeba zkoumat, zda se na takový poplatek vztahuje výjimka z uvedeného článku, která je stanovena v čl. 6 odst. 1 písm. e) směrnice 2008/7.
V důsledku toho je třeba odpovědět na položené otázky tak, že čl. 5 odst. 1 písm. c) směrnice 2008/7 musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovému poplatku, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který musí zaplatit ročně každý podnik z důvodu svého zápisu do rejstříku podniků, i když takový zápis má pro kapitálové společnosti konstitutivní účinek a i když tyto společnosti musí tento poplatek zaplatit i za období, v němž vykonávají pouze přípravnou činnost pro provoz podniku.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:

Článek 5 odst. 1 písm. c) směrnice Rady 2008/7/ES ze dne 12. února 2008 o nepřímých daních z kapitálových vkladů musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takovému poplatku, jako je poplatek dotčený v původním řízení, který musí zaplatit ročně každý podnik z důvodu svého zápisu do rejstříku podniků, i když takový zápis má pro kapitálové společnosti konstitutivní účinek a i když tyto společnosti musí tento poplatek zaplatit i za období, v němž vykonávají pouze přípravnou činnost pro provoz podniku.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.