CELEX: 62014TJ0660
Ekonomisk och monetär politik
Begäran om att det ska inledas en utredning om en påstådd överträdelse av unionsrätten
Beslut av EBA
Beslut av de europeiska tillsynsmyndigheternas överklagandenämnd
Prövning ex officio
Rättsaktens upphovsman saknar behörighet
Talan om ogiltigförklaring
Tidsfrist för väckande av talan
För sent väckt talan
Delvis avvisning

Bakgrund
SV Capital OÜ (nedan kallat SV Capital) framställde genom skrivelse av den 24 oktober 2012 till Europeiska bankmyndigheten (EBA) en begäran om att en utredning enligt artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut 2009/78/EG (
EUT L 331, s. 12
), skulle inledas mot den estniska respektive den finländska tillsynsmyndigheten för den finansiella sektorn (nedan kallat klagomålet).
Till stöd för klagomålet åberopade SV Capital en överträdelse av artiklarna 40 och 42 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (
EUT L 177, s. 1
), överträdelsen bestod i att tillsynsmyndigheterna inte hade avsatt två direktörer för en i Estland etablerad filial till en finländsk bank, vilka inte uppfyllde kraven på att vara ”tillräckligt väl ansedda” och ha ”tillräcklig erfarenhet” för att leda det aktuella kreditinstitutets verksamhet, i den mening som avses i artikel 11.1 i direktivet. SV Capital gjorde gällande att direktörerna lämnat oriktiga uppgifterna i en civilprocess som hade inletts mot filialen i Estland.
SV Capital fick inte något svar på klagomålet och anmodade därför EBA, i skrivelse av den 17 januari 2013, att vidta åtgärder. SV Capital lade samtidigt fram ny bevisning mot en tredje direktör vid samma institut som påstods ha undertecknat en förfalskad handling i samband med en internutredning.
EBA avvisade i skrivelse av den 25 januari 2013 klagomålet, eftersom myndigheten inte var behörig. EBA överlämnade klagomålet till den finländska respektive den estniska tillsynsmyndigheten för den finansiella sektorn (nedan kallad skrivelsen av den 25 januari 2013).
SV Capital överklagade den 14 februari 2013 enligt artikel 60.1 i förordning nr 1093/2010 skrivelsen av den 25 januari 2013 till de europeiska tillsynsmyndigheternas överklagandenämnd (nedan kallad överklagandenämnden).
I beslut 2013‑008 av den 24 juni 2013 fann överklagandenämnden att överklagandet kunde tas upp till prövning i förhållande till artikel 22 i direktiv 2006/48, jämförd med riktlinjerna av den 22 november 2012 för lämplighetsbedömningar av ledamöter i ledningsorgan och ledande befattningshavare. Överklagandenämnden hänsköt med stöd av artikel 60.5 i förordning nr 1093/2010 ärendet till behörigt organ hos EBA för prövning i sak.
EBA beaktade i beslut DC 2013 03 av den 15 oktober 2013, i enlighet med punkterna 2.5 och 2.6 i myndigheternas interna regler om handläggningen av utredningar om överträdelser av unionsrätten (nedan kallade de interna reglerna), överklagandenämndens konstaterande att klagomålet kunde tas upp till prövning, utan att detta påverkade tillämpningen av artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010.
EBA avslog i beslut C 2013 002 av den 21 februari 2014 (nedan kallat EBA:s beslut) klagomålet med motiveringen att det inte fanns tillräckligt underlag för att inleda en utredning enligt artikel 17 i förordning nr 1093/2010.
SV Capital överklagade detta beslut till överklagandenämnden den 31 mars 2014.
Överklagandenämnden avslog i beslut 2014‑C1‑02 av den 14 juli 2014 (nedan kallat överklagandenämndens beslut) överklagandet av EBA:s beslut. Överklagandenämnden fann för det första att överklagandet kunde tas upp till prövning och avslog sedan överklagandet i sin helhet som ogrundat.
Beträffande prövningen av huruvida överklagandet kunde tas upp till prövning fann överklagandenämnden med stöd av artikel 60 i förordning nr 1093/2010 att EBA:s beslut, med hänsyn till omständigheterna, utgjorde en rättsakt mot vilken talan kan väckas. Enligt nämnda artikel i förordning nr 1093/2010 får varje fysisk eller juridisk person överklaga ett beslut från EBA som är riktat till vederbörande.
Beträffande prövningen i sak av överklagandet fann överklagandenämnden för det första att det inte häftade något fel vid EBA:s bedömning att de båda direktörer som SV Capital hade ifrågasatt inte var ledande befattningshavare i det aktuella finansinstitutet och att påståendena om den tredje direktören inte var styrkta. Överklagandenämnden fann för det andra att det var fråga om ett fall där EBA beslutat att inte ex officio inleda en utredning om överträdelse av unionsrätten, eftersom SV Capital inte ingick bland de enheter som får inkomma med en begäran till myndigheten om att det ska inledas en sådan utredning. Överklagandenämnden konstaterade vidare att det, med hänsyn till den bevisning som SV Capital lagt fram till stöd för sitt påstående om ett åsidosättande av unionsrätten och de interna reglerna, inte var styrkt att EBA begått något fel i samband med utövandet av myndighetens skönsmässiga befogenhet. Överklagandenämnden fann för det tredje att EBA:s underlåtenhet att, före antagandet av beslutet, enligt artikel 39.1 i förordning nr 1093/2010, höra SV Capital inte utgjorde ett åsidosättande av en formföreskrift som innebar att beslutet var ogiltigt. För det fjärde var det inte styrkt att det föreskrivna förfarandet före antagandet av EBA:s beslut inte hade följts. Överklagandenämnden konstaterade för det femte att det inte var styrkt att EBA hade åsidosatt artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Förfarandet och parternas yrkanden
SV Capital väckte förevarande talan genom ansökan som kom in till tribunalens kansli den 12 september 2014.
Genom särskild handling som inkom till tribunalens kansli den 12 december 2014 framställde EBA, med stöd av artikel 114.1 i tribunalens rättegångsregler av den 2 maj 1991, en invändning om rättegångshinder. SV Capital inkom med yttrande över denna invändning den 16 januari 2015.
Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 22 januari 2015 ansökte Europeiska kommissionen om att få intervenera i målet till stöd för EBA:s yrkanden. Parterna yttrade sig över kommissionens ansökan i skrivelser av den 17 februari 2015. Den 20 februari 2015 beslutade ordföranden på tribunalens tredje avdelning att tillfälligt avbryta handläggningen av ansökan om intervention till dess att tribunalen hade prövat invändningen om rättegångshinder.
Den 17 mars 2015 beslutade tribunalen att målet i enlighet med artikel 55.2 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 skulle avgöras med förtur. Parterna underrättades om detta.
Tribunalen (tredje avdelningen) beslutade den 19 mars 2015 med stöd av artikel 114.4 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 att invändningen om rättegångshinder skulle prövas i samband med att målet avgjordes i sak och att beslut om rättegångskostnader skulle anstå.
Parterna förelades som processledningsåtgärd enligt artikel 64.3 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 att yttra sig angående den grund som tribunalen avsåg att pröva ex officio, vilken avsåg överklagandenämndens bristande behörighet enligt artikel 60.1 och 60.2 i förordning nr 1093/2010 att avgöra det överklagande av EBA:s beslut som hade gjorts till nämnden med stöd av samma bestämmelse.
Genom handling som inkom till tribunalens kansli den 15 april 2015 lade SV Capital i enlighet med artikel 48.2 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 fram en inlaga med nya faktiska och rättsliga omständigheter, vilka påstods ha framkommit under förfarandet.
I skrivelser som inkom till tribunalens kansli den 15 respektive den 20 april 2015 efterkom SV Capital och EBA det i punkt 18 ovan nämnda föreläggandet.
Ordföranden på tribunalens tredje avdelning biföll kommissionens interventionsansökan genom beslut av den 21 april 2015. Kommissionen förelades i enlighet med artikel 64.3 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 att i sin interventionsinlaga även yttra sig över den i punkt 18 ovan angivna grund som tribunalen övervägde att pröva ex officio.
Kommissionen efterkom föreläggandet genom en handling som inkom till tribunalens kansli den 20 maj 2015.
På grundval av referentens rapport beslutade tribunalen att inleda det muntliga förfarandet och anmodade i enlighet med artikel 64.3 b i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 rättegångsdeltagarna att i sina muntliga anföranden särskilt behandla frågan om överklagandenämndens behörighet att pröva överklagandet av EBA:s beslut.
Genom skrivelse som inkom till tribunalens kansli den 15 juni 2015 framställde SV Capital ånyo den ansökan enligt artikel 64.4 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991 om att åtgärder för processledning skulle vidtas som bolaget hade framställt i ansökan genom vilken talan väcktes, i anslutning till den femte grunden. Ansökan avsåg att EBA skulle föreläggas att förete samtliga handlingar som hade getts in av den estniska respektive den finländska tillsynsmyndigheten för den finansiella sektorn i samband med prövningen av klagomålet. Efter att ha hört rättegångsdeltagarna avslog tribunalen ansökan. Rättegångsdeltagarna underrättades om detta beslut i skrivelse av den 25 juni 2015.
Rättegångsdeltagarna utvecklade sin talan och svarade på tribunalens frågor vid förhandlingen den 29 juni 2015.
SV Capital har yrkat att tribunalen ska:
—
ogiltigförklara EBA:s beslut,
—
ogiltigförklara överklagandenämndens beslut,
—
återförvisa ärendet till behörigt organ vid EBA för prövning i sak av klagomålet,
—
förplikta EBA att ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet kostnaderna för att verkställa tribunalens dom eller beslut, i enlighet med artiklarna 87.1, 87.2 och 89 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991.
Genom sin invändning om rättegångshinder har EBA yrkat att tribunalen ska:
—
avvisa talan,
—
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
SV Capital har i sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder yrkat att tribunalen ska:
—
i första hand avvisa invändningen, eftersom det är uppenbart att den ska avvisas, och, i andra hand, ogilla den som ogrundad,
—
låta beslutet om rättegångskostnader anstå.
EBA har i sitt svaromål, med stöd av kommissionen, yrkat att tribunalen ska
—
i första hand avvisa talan, eller,
—
i andra hand ogilla talan såsom ogrundad,
—
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
SV Capital återkallade vid förhandlingen sitt fjärde yrkande i den del det avsåg tillämpningen av artikel 89 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991. Detta antecknades i protokollet.
Rättslig bedömning
Upptagande till sakprövning
EBA har, med stöd av kommissionen, yrkat att talan i sin helhet ska avvisas, eftersom myndighetens beslut att inte ex officio inleda någon utredning enligt artikel 17 i förordning nr 1093/2010 saknar rättsverkningar i förhållande till SV Capital. EBA har i sitt svaromål vidhållit sin inställning att talan ska avvisas i sin helhet och samtidigt anfört att det fjärde yrkandet som framställts i ansökan genom vilken talan väcktes inte kan tas upp till prövning, i den del det avser att myndigheten ska förpliktas att ersätta kostnaderna för att verkställa tribunalens dom eller beslut, i enlighet med artikel 89 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991.
SV Capital har gjort gällande att invändningen om rättegångshinder ska avvisas eller, i andra hand, att den ska ogillas. SV Capital har för det första anfört att invändningen inte är förenlig med artikel 46.1 b i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991, eftersom den saknar klarhet och en sammanhängande struktur. Invändningen strider för det andra mot artikel 60.5 och artikel 61.1 i förordning nr 1093/2010, såvitt den del av överklagandenämndens beslut som avser upptagandet till prövning och kostnaderna – vilken inte angripits av bolaget – är bindande för EBA. För det tredje innebär invändningen ett åsidosättande av artikel 257 FEUF och artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, eftersom det, i likhet med vad som gäller vid överklaganden till Europeiska unionens domstol, inte är möjligt att först i tribunalen åberopa att en talan inte kan tas upp till prövning. Detta skulle nämligen innebära att sökanden fråntogs möjligheten att använda rättsmedel. SV Capital har för det fjärde gjort gällande att bolagets talan kan tas upp till prövning enligt artikel 263 FEUF samt enligt artiklarna 60.1 och 61.1 i förordning nr 1093/2010.
Vid förhandlingen yttrade sig parterna över frågan huruvida talan kan tas upp till sakprövning i den del den avser ogiltigförklaringen av EBA:s beslut. Detta antecknades i protokollet. SV Capital gjorde, med hänvisning till de argument som bolaget anfört i den inlaga som hade getts in den 15 april 2015 (se punkt 19 ovan), gällande att talan mot beslutet kunde tas upp till sakprövning. EBA och kommissionen hävdade att talan skulle avvisas, eftersom fristen för att väcka talan är utgången.
Frågan huruvida talan kan tas upp till prövning ska först prövas med avseende på den del som rör ogiltigförklaringen av EBA:s beslut och därefter med avseende på den del som rör ogiltigförklaringen av överklagandenämndens beslut.
SV Capital har delvis återkallat sitt fjärde yrkande, i den del det avser artikel 89 i rättegångsreglerna av den 2 maj 1991. Det finns därför inte längre anledning att pröva frågan om detta yrkande kan prövas och följaktligen finns det inte längre anledning att pröva EBA:s invändning om rättegångshinder i den delen.
Upptagande till sakprövning av talan i den del som rör ogiltigförklaringen av EBA:s beslut
Tribunalen erinrar om att enligt fast rättspraxis utgör fristen för att väckande talan tvingande rätt, eftersom den inrättats för att säkerställa tydlighet och säkerhet i rättsförhållanden och förhindra diskriminering och godtycke i rättsskipningen. Det ankommer på unionsdomstolen att ex officio kontrollera om fristerna har iakttagits (se beslut av den 13 november 2012, ClientEarth m.fl./kommissionen, T‑278/11, REU,
EU:T:2012:593
, punkt 30 och där angiven rättspraxis).
Enligt fast rättspraxis förfogar varken domstolen eller parterna över fristerna för väckande talan (se beslut ClientEarth m.fl./kommissionen, punkt 36 ovan,
EU:T:2012:593
, punkt 31 och där angiven rättspraxis).
Tribunalen erinrar därefter om att enligt artikel 263 sjätte stycket FEUF ska talan om ogiltigförklaring väckas inom två månader från den dag då åtgärden offentliggjordes eller delgavs klaganden eller, om så inte skett, från den dag då denne fick kännedom om åtgärden.
I det föreliggande fallet delgavs SV Capital EBA:s beslut den 21 februari 2014.
Enligt artikel 58.1 b i tribunalens rättegångsregler löper en frist uttryckt i månader ut vid utgången av den dag i fristens sista månad som infaller på samma datum som den dag då händelsen eller handlingen från vilken fristen ska räknas inträffade eller företogs. Enligt artikel 60 i rättegångsreglerna ska fristerna rörande förfarandet förlängas med tio dagar med hänsyn till avstånd. Med tillämpning av dessa bestämmelser gick fristen för att väcka talan ut vid midnatt den 1 maj 2014.
Av detta följer att på det datum då talan väcktes i förevarande mål, det vill säga den 12 september 2014, var SV Capitals talerätt mot EBA:s beslut prekluderad. Talan ska därför avvisas i den del som den avser ogiltigförklaringen av det beslutet.
SV Capital har i den inlaga som gavs in den 15 april 2015 (se punkt 19 ovan) genom att åberopa nya grunder, vilka enligt bolaget föranleds av nya rättsliga och faktiska omständigheter, i själva verket anfört argument angående talans upptagande till sakprövning i den del den avser ogiltigförklaringen av EBA:s beslut och särskilt frågan huruvida fristen för väckande av talan iakttagits. Tribunalen konstaterar att dessa argument ska avvisas.
De omständigheter som SV Capital har åberopat i sin inlaga av den 15 april 2015 till stöd för att det skulle föreligga force majeure enligt artikel 45 andra stycket i stadgan om Europeiska unionens domstol, vilken enligt artikel 53 i stadgan är tillämplig på förfarandet vid tribunalen, eller att det skulle föreligga ett ursäktligt fel gör det inte möjligt att bortse från det faktum att fristen för väckande av talan är utgången. Tribunalen erinrar i detta avseende om att begreppet force majeure inte är tillämpligt i ett fall där en omsorgsfull och medveten person objektivt sett haft möjlighet förhindra att en frist för väckande av talan löper ut (se beslut av den 18 januari 2005, Zuazaga Meabe/harmoniseringsbyrån, C‑325/03 P, REG,
EU:C:2005:28
, punkt 25 och där angiven rättspraxis).
I det föreliggande fallet kan SV Capital emellertid inte finna stöd för någon argumentation i det faktum att överklagandenämnden inte förklarade sig vara obehörig under det administrativa förfarandet och särskilt när den prövade överklagandet avseende skrivelsen av den 25 januari 2013 (se punkterna 4–6 ovan). Överklagandenämnden förklarade förvisso i beslut av den 24 juni 2013 att klagomålet kunde tas upp till prövning, men nämnden prövade det aldrig i sak utan hänsköt ärendet i enlighet med artikel 60.5 i förordning nr 1093/2010 till EBA:s behöriga organ. SV Capital gavs i detta sammanhang inte någon tydlig försäkran angående överklagandenämndens behörighet att pröva ett överklagande av det beslut som EBA senare skulle komma att anta. SV Capital har för övrigt inte fråntagits möjligheten att enligt artikel 61.1 i förordning nr 1093/2010, som en säkerhetsåtgärd, väcka talan vid tribunalen mot EBA:s beslut. Enligt den bestämmelsen får talan väckas vid unionsdomstolen i enlighet med artikel 263 i EUF-fördraget mot beslut som fattats av överklagandenämnden eller, i de fall det inte finns någon möjlighet att överklaga till överklagandenämnden, av myndigheten.
Tribunalen konstaterar dessutom för fullständighetens skull att, även för det fall att SV Capital hade angripit EBA:s beslut inom de frister som är föreskrivna i artikel 263 FEUF, skulle tribunalen under alla omständigheter varit tvungen att avvisa talan mot beslutet, eftersom det – i enlighet med vad EBA har hävdat och med vad unionsdomstolen skulle ha varit skyldig att konstatera ex officio – inte finns någon rättsakt mot vilken talan kan väckas.
Tribunalen erinrar i detta avseende om att SV Capitals klagomål var grundat på artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010 enligt vilken EBA, på begäran av en eller flera behöriga myndigheter, Europaparlamentet, rådet, kommissionen, eller bankintressentgruppen eller på eget initiativ och efter att ha underrättat den berörda behöriga myndigheten, ”får” utreda en påstådd överträdelse av eller underlåtenhet att tillämpa unionsrätten.
Det framgår av denna bestämmelse att EBA har ett utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller inledandet av utredningar, såväl när myndigheten tar emot en begäran från någon av de enheter som är uttryckligen angivna i artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010, som när myndigheten agerar på eget initiativ.
Det följer av fast rättspraxis, vilken utvecklats i samband med mål om talan om ogiltigförklaring av beslut från kommissionen att inte inleda ett fördragsbrottsförfarande och som är analogt tillämplig i föreliggande fall, att när en unionsinstitution eller en unionsbyrå inte är skyldig att inleda ett förfarande, utan har ett utrymme för skönsmässig bedömning som innebär att enskilda saknar rätt att kräva att institutionen eller byrån ska ta ställning på ett visst sätt, har personer som framfört klagomål i princip inte möjlighet att väcka talan vid unionsdomstolen mot ett eventuellt beslut att avskriva deras klagomål. En sådan möjlighet föreligger endast för det fall att dessa personer har processuella rättigheter som är jämförbara med de rättigheter som de kan ha i ett förfarande enligt rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 FEUF] och [102 FEUF] (
EGT L 1, s.1
), vilka gör det möjligt för dem att kräva att institutionen eller byrån underrättar dem eller hör dem (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 17 juli 1998, Sateba/kommissionen, C‑422/97 P, REG,
EU:C:1998:395
, punkt 42, och beslut av den 14 januari 2004, Makedoniko Metro och Michaniki/kommissionen, T‑202/02, REG,
EU:T:2004:5
, punkt 46).
SV Capital omfattas inte uttryckligen av artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010 och kan därför inte likställas med klagandena som har processuella rättigheter vilka kan upprätthållas av unionsdomstolen. Detta innebär att rättspraxis angående avslag eller avskrivning av klagomål som framförts av intresserade parter i ärenden rörande statligt stöd, i den mening som avses i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel [108] FEUF (
EGT L 83, s. 1
) (se, för ett liknande resonemang, dom av den 17 juli 2008, Athinaïki Techniki/kommissionen, C‑521/06 P, REG,
EU:C:2008:422
, punkterna 36 och 53 och där angiven rättspraxis), eller som framförts av klagande, i den mening som avses enligt kommissionens förordning nr 1/2003 och kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna [101 FEUF] och [102 FEUF] (
EUT L 123, s. 18
) (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 september 1992, Automec/kommissionen, T‑24/90, REG,
EU:T:1992:97
, punkt 79, och beslut av den 5 juni 2014, Stanleybet Malta och Stanley International Betting/kommissionen, T‑416/13,
EU:T:2014:567
, punkt 23 och där angiven rättspraxis), inte är tillämplig på förevarande fall.
Mot bakgrund av det anförda ska talan avvisas i den del den avser ogiltigförklaringen av EBA:s beslut och det första yrkandet ska således avvisas. Med hänsyn till att tribunalens skyldighet att ex officio pröva huruvida talan kan tas upp till prövning, vilken det erinrats om i bland annat punkt 45 ovan, saknas det anledning att pröva SV Capitals yrkande att invändningen om rättegångshinder ska avvisas (se punkt 32 ovan).
Upptagande till sakprövning av talan i den del som rör ogiltigförklaringen av överklagandenämndens beslut
Tribunalen påpekar att EBA har bestritt att talan som helhet kan tas upp till prövning, men myndigheten har trots detta inte anfört några specifika argument angående talans upptagande till sakprövning i den del som rör ogiltigförklaringen av överklagandenämndens beslut. Det ska i detta avseende särskilt understrykas att det framgår av lydelsen i artikel 61.1 i förordning nr 1093/2010, såsom det erinrats om i punkt 44 ovan, att beslutet utgör en rättsakt mot vilken talan kan väckas vid tribunalen. Tribunalen konstaterar därför att talan kan tas upp till prövning i den del den rör ogiltigförklaringen av detta beslut.
Mot denna bakgrund saknas det anledning att pröva SV Capitals yrkande att invändningen om rättegångshinder ska avvisas (se punkt 32 ovan).
Upptagande till sakprövning av det tredje yrkandet
SV Capitals tredje yrkande avser att tribunalen ska återförvisa ärendet till EBA:s behöriga organ för avgörande i sak. SV Capital har med detta yrkande begärt att tribunalen ska rikta ett föreläggande mot EBA. Enligt fast rättspraxis är emellertid unionsdomstolens behörighet i ett mål om ogiltigförklaring begränsad till att pröva lagenligheten av den angripna rättsakten, och tribunalen är inte behörig att rikta förelägganden till unionsinstitutioner. Det ankommer nämligen på den berörda institutionen att enligt artikel 266 FEUF vidta de åtgärder som krävs för att följa en dom om ogiltigförklaring (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 12 mars 2014, PAN Europe/kommissionen, T‑192/12,
EU:T:2014:152
, punkt 15 och där angiven rättspraxis).
Av detta följer att det tredje yrkandet ska avvisas.
Prövning i sak
SV Capital har åberopat fem grunder till stöd för sin talan. Den första grunden avser felaktig rättstillämpning och oriktiga bedömningar samt otillräcklig motivering av EBA:s beslut. Den andra grunden avser åsidosättande av motiveringsskyldigheten samt felaktig rättsstillämpning i EBA:s beslut och i överklagandenämndens beslut. SV Capital har som tredje grund gjort gällande att artikel 39.1 i förordning nr 1093/2010 samt artikel 16 i EBA:s regler för god förvaltningssed åsidosatts. Den fjärde grunden avser ett påstående om att överklagandenämnden begått ett handläggningsfel samt åsidosatt rätten till försvar genom att bryta mot avsnitt 3, punkterna 3, 4 och 5 i de interna reglerna. Den femte grunden avser ett åsidosättande av principen om opartiskhet och principen om parternas likställdhet i processen, vilka anges i artikel 41 i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
EBA har bestritt de argument som åberopats till stöd för dessa grunder.
Tribunalen erinrar inledningsvis om att enligt fast rättspraxis utgör ett åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, i den mening som avses i artikel 263 FEUF, en grund avseende tvingande rätt som unionsdomstolen ska pröva ex officio (se dom av den 13 december 2013, Ungern/kommissionen, T‑240/10, REU,
EU:T:2013:645
, punkt 70 och där angiven rättspraxis).
Dessutom ska unionsdomstolens skyldighet att ex officio pröva en grund avseende tvingande rätt tillämpas med beaktande av den kontradiktoriska principen (se dom Ungern/kommissionen, punkt 57 ovan,
EU:T:2013:645
, punkt 71 och där angiven rättspraxis).
I det föreliggande fallet ska tribunalen ex officio pröva den grund avseende överklagandenämndens bristande behörighet enligt artikel 60.1 och 60.2 i förordning nr 1093/2010 att pröva det överklagande av EBA:s beslut som gjorts till nämnden med stöd av den bestämmelsen. Rättegångsdeltagarna har redan yttrat sig i denna fråga.
SV Capital har gjort gällande att överklagandenämnden var behörig att pröva överklagandet, eftersom EBA:s beslut – oavsett form – omfattades av tillämpningsområdet för artikel 60.1 i förordning nr 1093/2010. SV Capital har hävdat att en sådan tolkning står i överensstämmelse med skäl 58 i den förordningen och det däri angivna skyddet för parternas rättigheter.
EBA anser, med stöd av kommissionen, att överklagandenämnden borde ha avvisat överklagandet av EBA:s beslut, eftersom kraven i artikel 60.1 i förordning nr 1093/2010, vilka avspeglar kraven i artikel 263 FEUF, inte var uppfyllda och att talan vid tribunalen, i den mening som avses i sistnämnda artikel, följaktligen inte heller kunde tas upp till prövning. EBA har emellertid inte uttryckligen uttalat sig om överklagandenämndens behörighet att pröva överklagandet. EBA tillfrågades om detta vid förhandlingen i tribunalen och hävdade då att överklagandenämnden inte var behörig att pröva överklagandet.
Kommissionen har tillagt att det framgår av artiklarna 58–60 att överklagandenämnden inte är en domstolsinstans, utan en intern instans inom EBA och att nämnden inte är behörig att fastställa de beslut som antas av EBA:s behöriga organ eller att återförvisa ärendet till organet för antagande av ett beslut. Kommissionen tillade vid förhandlingen att överklagandenämnden borde ha avvisat talan med stöd av artikel 60.4 i förordning nr 1093/2010.
Tribunalen erinrar om SV Capital hos EBA anhängiggjort ett klagomål grundat på artikel 17 i förordning nr 1093/2010 avseende den estniska respektive den finländska tillsynsmyndigheten för den finansiella sektorns påstådda åsidosättande av vissa bestämmelser i direktiv 2006/48. Dessa myndigheter utgör behöriga myndigheter, i den mening som avses i artikel 4.4 i direktiv 2006/48, jämförd med artikel 4.2 i) i förordning 1093/2010.
Tribunalen erinrar även om att enligt artikel 17.1 i förordning nr 1093/2010 agerar EBA i enlighet med de befogenheter som anges i punkterna 2, 3 och 6 i den artikeln, om en behörig myndighet inte har tillämpat de akter som avses i artikel 1.2 eller har tillämpat dem på ett sätt som framstår som en överträdelse av unionsrätten, inklusive de tekniska standarder för tillsyn och tekniska standarder för genomförande som upprättats i enlighet med artiklarna 10–15, särskilt genom att underlåta att säkerställa att ett finansinstitut uppfyller kraven i dessa akter.
Enligt artikel 60.1 i förordning nr 1093/2010 får varje fysisk eller juridisk person, inbegripet behöriga myndigheter, överklaga varje beslut av myndigheten som fattats enligt artikel 17, 18 eller 19 och varje annat beslut som myndigheten fattat i enlighet med någon av de unionsakter som avses i artikel 1.2, om beslutet är riktat till den personen eller om det, trots att det är riktat till en annan person, direkt berör den överklagande personligen.
Av detta följer att ett beslut från EBA antingen måste ha antagits i enlighet med de unionsakter som anges i artikel 1.2 i förordning nr 1093/2010 eller ingå bland de beslut som avses i artiklarna 17–19 i samma förordning för att kunna överklagas, i den mening som avses i artikel 60 i förordning nr 1093/2010, till överklagandenämnden.
För det första grundar sig inte EBA:s beslut på artikel 1.2 i förordning nr 1093/2010, trots att det till stöd för klagomålet gjorts gällande att vissa bestämmelser i direktiv 2006/48 åsidosatts. EBA har nämligen i sitt beslut inte uttalat sig om de behöriga myndigheternas eller det aktuella kreditinstitutets åsidosättande eller icke-åsidosättande av detta direktiv.
För det andra är det uppenbart att EBA:s beslut inte ingår bland de beslut som avses i artiklarna 18 eller 19 i förordning nr 1093/2010, enligt vilka EBA får kräva att nationella tillsynsmyndigheter vidtar specifika åtgärder för att avhjälpa en krissituation eller med bindande verkan kan lösa tvister i gränsöverskridande situationer mellan dessa myndigheter. Detta är dessutom ostridigt mellan parterna. Tribunalen konstaterar för övrigt att det till stöd för klagomålet inte gjorts gällande något åsidosättande av tekniska standarder för tillsyn eller genomförande, vilka upprättas i enlighet med artiklarna 10–15 i förordning nr 1093/2010 och vilka avses i artikel 17.1 i samma förordning. Detta har bekräftats vid förhandlingen. I motsats till vad SV Capital har påstått framgår det varken av dess skrivelse av den 2 juli 2013 till EBA eller av dess replik på myndighetens svar i det administrativa förfarandet, vilken ingavs den 20 maj 2014, att bolaget åberopat ett åsidosättande av de tekniska standarder som avses i artiklarna 10–15 i förordning nr 1093/2010 efter det att klagomålet gavs in.
För det tredje ingår inte SV Capital, i enlighet med vad som konstaterats i punkterna 46 och 49 ovan, bland de enheter som är uttryckligen angivna i artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010 och som har rätt att begära att EBA ska inleda en utredning om överträdelse eller underlåtenhet att tillämpa unionsrätten. Dessa enheter är uttömmande uppräknade och omfattar behöriga myndigheter, parlamentet, rådet, kommissionen och bankintressentgruppen.
SV Capital har inte heller påstått att bolaget ingår i den bankintressentgrupp som inrättats i enlighet med artikel 37 i förordning nr 1093/2010 i syfte att underlätta samråd med intressenter på områden av betydelse för EBA:s utförande av sina uppgifter. Av artikel 37.2 framgår att bankintressentgruppen ska ha 30 ledamöter med en välavvägd fördelning mellan företrädare för unionens kreditinstitut och värdepappersföretag som bedriver verksamhet i unionen, företrädare för deras anställda samt konsumenter, användare av banktjänster och företrädare för små och medelstora företag.
Tribunalen konstaterar för det fjärde att, med undantag för att EBA avslår en begäran om inledande av en utredning från någon av de enheter som är uttömmande uppräknade i artikel 17.2 i förordning nr 1093/2010, är de rekommendationer och beslut som myndigheten kan anta enligt artikel 17.2–17.6 i förordningen riktade antingen till behöriga myndigheter eller till berörda finansinstitut. Det framgår av artikel 17.3 i förordningen att ”[EBA] får … till den behöriga myndigheten rikta en rekommendation i vilken den anger vilka åtgärder som krävs för att följa unionsrätten”. Enligt artikel 17.4 får kommissionen ”om den behöriga myndigheten inte har rättat sig efter unionsrätten …, efter underrättelse från [EBA] eller på eget initiativ, avge ett formellt yttrande med krav på den behöriga myndigheten att vidta nödvändiga åtgärder för att rätta sig efter unionsrätten”. I artikel 17.6 stadgas att ”om en behörig myndighet inte rättar sig efter ett … formellt yttrande … får [EBA] anta ett enskilt beslut riktat till ett finansinstitut med krav på att vidta nödvändiga åtgärder för att uppfylla sina skyldigheter enligt unionslagstiftningen, däribland även att upphöra att tillämpa eventuell oförenlig praxis”.
Det framgår av en genomgång av de relevanta bestämmelserna i förordning nr 1093/2010 att det beslut från EBA som i föreliggande fall överklagats till överklagandenämnden på grund av sin beskaffenhet inte kan anses vara grundat på någon av dessa bestämmelser. Överklagandenämnden var följaktligen inte behörig enligt artikel 60.1 i förordning nr 1093/2010 att pröva överklagandet.
Mot bakgrund av det anförda ska talan om ogiltigförklaring bifallas i den del den avser ogiltigförklaring av överklagandenämndens beslut på grund av bristande behörighet. Det finns inte anledning att pröva huruvida SV Capital har fog för de grunder som bolaget åberopat.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.3 första stycket i rättegångsreglerna får tribunalen, om rättegångsdeltagarna ömsom tappar målet på en eller flera punkter, besluta att vardera deltagaren bära sina rättegångskostnader. Båda SV Capital och EBA har delvis tappat målet och vardera deltagaren ska därför bära sina rättegångskostnader.
Enligt artikel 138.1 i rättegångsreglerna ska institutioner som har intervenerat bära sina rättegångskostnader. Kommissionen ska följaktligen bära sina rättegångskostnader.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (tredje avdelningen)
följande:

1)
Beslut 2014‑C1‑02 som antogs av de europeiska tillsynsmyndigheternas överklagandenämnd den 14 juli 2014 ogiltigförklaras.

2)
Talan ogillas i övrigt.

3)
Rättegångsdeltagarna ska bära sina rättegångskostnader.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 9 september 2015.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: engelska.