CELEX: 62007TJ0475
Prípravky na ochranu rastlín
Účinná látka trifluralín
Nezaradenie do prílohy I smernice 91/414/EHS
Žaloba o neplatnosť
Postup hodnotenia
Nová štúdia a dodatočná štúdia
Lehoty
Pojmy ‚riziko‘ a ‚nebezpečenstvo‘
Zjavne nesprávne posúdenie
Návrh revíznej správy
Návrh smernice alebo rozhodnutia
Lehoty
Dôsledky prípadného nedodržania
Legitímna dôvera
Zásada proporcionality
Rozhodnutie 1999/468/ES nazývané ‚komitológia‘
Nariadenie (ES) č. 850/2004
Článok 3 ods. 3
Námietka nezákonnosti

Skutkové okolnosti
Trifluralín je účinná látka používaná ako herbicíd so široko selektívnym účinkom, ktorá patrí do triedy herbicídov druhu dinitroanilín.
Možno ju použiť na boj proti rastlinám čeľade lipnicovité a škodlivým dvojklíčnolistým trávam. Trifluralín je absorbovaný
koreňmi a listami a zabraňuje deleniu buniek. Vo väčšine prípadov sa trifluralín pridáva do pôdy, aby sa zabránilo jeho znehodnoteniu
na slnečnom svetle.
Trifluralín spadá do druhej etapy pracovného programu podľa článku 8 ods. 2 smernice Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní
prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332) a patrí do zoznamu látok podliehajúcich
postupom zavedeným nariadením Komisie (ES) č. 451/2000 z 28. februára 2000, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá pre vykonanie
druhej a tretej etapy pracovného programu podľa článku 8 (2) smernice Rady 91/414/EHS (Ú. v. ES L 55, s. 25; Mim. vyd. 03/028,
s. 292).
Reprezentatívnym výrobkom pripraveným na hodnotenie, ktoré sa musí uskutočniť podľa smernice 91/414, je „EF 1521“ (rovnako
nazývaný Treflan), t. j. emulzný koncentrát zapísaný v Európe pod rôznymi obchodnými označeniami.
Spoločnosti Dow AgroSciences Ltd (žalobkyňa v prvom rade), Makhteshim‑Agan Holding BV (žalobkyňa v druhom rade) prostredníctvom
svojho medzinárodného koordinačného centra, Makhteshim Agan International Coordination Center (žalobkyňa v treťom rade), Dintec
Agroquímica – Produtos Químicos L
da
(žalobkyňa v štvrtom rade) a Finchimica SpA (žalobkyňa v piatom rade) oznámili Komisii Európskych spoločenstiev svoje želanie
zaradiť trifluralín do prílohy I smernice 91/414. Žalobkyňa v prvom rade predložila svoje oznámenie 25. augusta 2000 vo svojom
vlastnom mene, ako aj v mene žalobkyne v štvrtom rade a žalobkyne v piatom rade. Žalobkyňa v druhom rade a žalobkyňa v treťom
rade predložili svoje oznámenie 29. augusta 2000.
Všetky oznámenia [prílohy A.3 a A.4] boli uskutočnené pred uplynutím lehoty stanovenej v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 451/2000,
ktoré nastalo 31. augusta 2000.
Všetci účastníci konania, ktorí zaslali žiadosti o zapísanie, pripravujú alebo vyrábajú trifluralín alebo prípravky na ochranu
rastlín na základe trifluralínu alebo sú držiteľmi vnútroštátnych povolení na obchodovanie a predaj týchto výrobkov v jednom
alebo viacerých členských štátoch Európskej únie.
European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (pracovná skupina Európskej únie pre trifluralín), ktorej úlohou je koordinovať
úsilie oznamujúcich podnikov o komunikáciu s Komisiou v rámci postupu hodnotenia trifluralínu, bola založená v marci 2001
za účasti spoločností Agan Chemical Manufacturers Ltd a Dintec Agroquímica – Produtos Químicos L
da
. Táto ostatne menovaná spoločnosť je akciovou spoločnosťou združujúcou spoločnosti Dow AgroSciences BV (žalobkyňa v šiestom
rade) a Suroholi – Comercio Internacional e Servicios L
da
.
Dow AgroSciences BV sa stala nástupcom Dow AgroSciences Ltd ako oznamovateľa a Komisia k nej pristupovala ako k oznamovateľovi.
Helénska republika bola určená za spravodajský členský štát na posúdenie trifluralínu, ako to stanovuje príloha I časť B nariadenia
č. 451/2000.
Žalobkyne predložili svoje podklady spravodajskému členskému štátu 24. apríla 2002.
Spravodajský členský štát predložil svoj návrh revíznej správy 11. júla 2003. Odporučil zaradenie trifluralínu do prílohy I
smernice 91/414 v prípade, ak budú splnené dve podmienky: jednak minimálny stupeň čistoty trifluralínu 950 g/kg a jednak prijatie
opatrení členskými štátmi pri vydávaní povolení na zmiernenie rizík na účely ochrany vodných organizmov.
Pokiaľ ide o ekotoxikológiu, bod 4.9 návrhu revíznej správy spravodajského členského štátu spresňuje:
„Na zmiernenie rizík, ktorým sú vystavené vodné organizmy, alebo na obmedzenie šírky neošetrovaných nárazníkových zón môže
oznamovateľ uvažovať o uskutočnení nových experimentálnych skúšok v odpovedi na osobitné obavy na úrovni členských štátov.
Takéto skúšky nie sú podmienkou vyžadovanou na zaradenie trifluralínu do prílohy I [smernice 91/414].“
Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (EÚBP) s cieľom začať skúmanie vo výbore, ktoré je stanovené v článku 8 ods. 5 nariadenia
č. 451/2000, zaslal 24. júla 2003 členským štátom a oznamovateľom návrh hodnotiacej správy.
Viaceré členské štáty zaslali svoje písomné pripomienky k návrhu hodnotiacej správy a dva z nich pri tejto príležitosti vyjadrili
svoje obavy týkajúce sa perzistencie, bioakumulácie a vysokej prchavosti trifluralínu, pričom uviedli, že táto účinná látka
by nemala byť povolená.
Počas prvého zasadania pracovnej skupiny EÚBP „Hodnotenie“, ktoré sa konalo 15. januára 2004 a na ktorom sa zúčastnili zástupcovia
oznamujúcich podnikov a European Crop Protection Association (Európske združenie na ochranu plodín), sa tieto pripomienky
zopakovali a skonštatovalo sa, že budú potrebné rozličné doplňujúce údaje, najmä pokiaľ ide o stabilitu látky počas jej skladovania,
jej životnosť, metódy analýzy na určenie nečistôt, toxicitu pre cicavce, štúdiu metabolizmu pre zrná olejnín, ako aj viaceré
štúdie týkajúce sa správania a environmentálneho osudu látky.
Dňa 3. marca 2004 zástupca oznamovateľov zaslal EÚBP e‑mail s nasledujúcim znením:
„Potvrdzujeme prevzatie tabuľky hodnotenia trifluralínu, ktorú nám zaslal spravodajský členský štát, a pripravujeme naše pripomienky.
Potrebovali by sme však Vaše stanovisko k určitej záležitosti.
V druhej časti prvom stĺpci bode 2.4 [tabuľky hodnotenia trifluralínu] sa možno dočítať, že ‚oznamovateľ musí predložiť výsledky
skúšok genotoxicity… a výsledky skúšok akútnej orálnej toxicity pre rastlinné metabolity TR‑22 a TR‑28 alebo alternatívnu
štúdiu metabolizmu zŕn olejnín obsahujúcu identifikáciu metabolitov v zrnách‘. Ako sme to vysvetlili na zasadaní týkajúcom
sa hodnotenia, naši špecialisti na syntetickú chémiu uviedli, že vytvorenie dostatočného množstva TR-28 na správne uskutočnenie
skúšok toxicity by bolo veľmi ťažké a trvalo by veľmi dlho, preto by možno bolo ľahšie, účinnejšie a užitočnejšie uskutočniť
štúdiu metabolizmu zŕn olejnín obsahujúcu identifikáciu metabolitov v zrnách, lebo človek a zvieratá konzumujú zložky získané
z týchto častí rastlín. Mohli by ste nám, prosím, zaslať Vaše stanovisko k lehote na predloženie novej štúdie metabolizmu
vzhľadom na skutočnosť, že nejde o krátkodobú štúdiu?“
E‑mailom z 5. marca 2004 EÚBP odpovedal na tento e‑mail takto:
„Vo Vašom e‑maile z 3. marca nastoľujete otázku informácií vyžadovaných pre nové štúdie rastlinných metabolitov trifluralínu
TR-22 a TR-28.
Tieto požiadavky boli prejednané a dohodnuté s členskými štátmi počas ostatného zasadania týkajúceho sa hodnotenia a spolu
s ostatnými požiadavkami týkajúcimi sa údajov boli pridané do tabuľky hodnotenia. V súčasnosti máte odpovedať na tieto požiadavky
buď predložením požadovaných informácií, alebo potvrdením, že požadované informácie budú predložené.
Vzhľadom na to bude skúmanie trifluralínu vo výbore aj naďalej rešpektovať lehoty stanovené nariadením [Komisie] (ES) č. 1490/2002
[zo 14. augusta 2002 stanovujúcim ďalšie podrobné pravidlá na vykonanie tretej etapy pracovného programu uvedeného v článku
8 ods. 2 smernice Rady 91/414/EHS a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 451/2000 (Ú. v. ES L 224, s. 23; Mim. vyd.
03/036, s. 524)]. Prípadné informácie, ktoré doteraz neboli poskytnuté, budú uvedené v záveroch EÚBP o hodnotení rizík.“
Vzhľadom na nesúhlas určitých členských štátov so správou spravodajského členského štátu sa rozhodlo, že otázka sa predloží
zasadnutiu European Pesticides Co-ordination (Európska koordinačná skupina pre pesticídy, ďalej len „EPCO“), t. j. operačnému
sekretariátu, zloženému z vedúcich predstaviteľov Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit (Spolkový úrad
pre ochranu spotrebiteľov a potravinovú bezpečnosť) a UK Pesticides Safety Directorate (Generálne riaditeľstvo Spojeného kráľovstva
pre bezpečnosť pesticídov), ktorý je v rámci EÚBP poverený praktickým organizovaním zasadaní odborníkov poverených skúmaním
vo výbore.
Hodnotenie, ktoré vykonali technickí odborníci členských štátov na účely opätovného preskúmania návrhu hodnotiacej správy
a pripomienok, ktoré vyvolal, sa uskutočnilo v období od apríla do júna 2004, pričom sa konalo šesť zasadaní EPCO, na ktorých
sa skúmal trifluralín, ale aj iné látky:
–        27. a 28. apríla 2004: druhé zasadanie EPCO (rozpad a správanie v životnom prostredí),
–        28. a 29. apríla 2004: tretie zasadanie EPCO (ekotoxikológia),
–        10. až 12. mája 2004: štvrté zasadanie EPCO (toxikológia u cicavcov),
–        11. a 12. mája 2004: piate zasadanie EPCO (rezíduá a metódy analýzy),
–        15. a 16. mája 2004: šieste zasadanie EPCO (fyzické a chemické vlastnosti),
–        22. júna 2004: ôsme zasadanie EPCO (ekotoxikológia).
V záveroch zo zasadania odborníkov EPCO, ktoré sa konalo 22. júna 2004 (s. 93 a 94), sa uvádza:
„Nové požiadavky týkajúce sa údajov: na účely nového hodnotenia rizík by bolo vhodné použiť pôvodné CEE [odhadované koncentrácie
v životnom prostredí] spolu s CSEO [koncentrácia bez pozorovaného účinku] 0.3µg/l. Ak s tým oznamovateľ nesúhlasí, bolo by
vhodné uskutočniť dodatočné štúdie s rozličnými režimami expozície, aby sa určil najkritickejší čas expozície.
Oznamovateľ je povinný predložiť štúdie expozície zahŕňajúce čas expozície s rozličným trvaním, s použitím čereble potočnej
[
pimephales promelas
] ako najcitlivejšieho druhu rýb.“
Spravodajský členský štát v e‑maile zo 6. októbra 2004, ktorý zaslal oznamovateľom, uviedol:
„v prílohe Vám posielame požiadavky týkajúce sa údajov pre ekotoxikológiu a rezíduá, ako sú uvedené v tabuľke hodnotenia trifluralínu,
ktorá bola vytvorená po zasadaniach EPCO. Časti týkajúce sa rozpadu, správania a toxikológie neobsahujú požiadavky na údaje
a časť týkajúca sa fyzickej/chemickej stránky a metód analýzy nie je jej súčasťou, lebo sa čaká na objasnenie určitej otázky
zo strany EPCO.“
K tomuto e‑mailu zo 6. októbra 2004 bol pripojený text zápisnice zo zasadania odborníkov EPCO uvedený v bode 20 vyššie.
Počas zasadania pracovnej skupiny „Hodnotenie“, ktoré organizoval EÚBP 8. a 9. novembra 2004 a na ktorom sa zúčastnili oznamovatelia,
spravodajský členský štát uviedol, že títo oznamovatelia v júli 2005 poskytnú určité údaje, konkrétne štúdiu o chronickej
toxicite pre ryby.
Počas zasadania pracovnej skupiny „Hodnotenie“, ktoré organizoval EÚBP 8. a 9. februára 2005 a na ktorom sa oznamovatelia
rovnako zúčastnili, títo oznamovatelia vo vzťahu k ekotoxikológii uviedli:
„Pokiaľ ide o [túto časť], možno ešte doplniť dve požiadavky týkajúce sa údajov. Doposiaľ nebola poskytnutá nijaká informácia.“
Po tomto zasadaní spravodajský členský štát informoval oznamujúce podniky e‑mailom z 22. februára 2005 o nasledujúcich skutočnostiach:
„Návrh záverov EÚBP k trifluralínu získal konečnú podobu po dlhých diskusiách, ktoré sa konali v priebehu trojdňového zasadania.
Je to dôsledkom:
–        neskoro predložených pripomienok jedného členského štátu k vlastnostiam PBT [perzistencia, bioakumulácia a toxicita] a POP
[perzistentné organické znečisťujúce látky] trifluralínu,
–        nového dodatku pochádzajúceho od jedného členského štátu, ktorý zohľadňoval nové nariadenie Rady o POP…
Hoci EÚBP ani spravodajský členský štát neuskutočnili nijaké hodnotenie POP vlastností trifluralínu, na zasadaní sa rozhodlo,
že v záveroch EÚBP by sa tejto záležitosti mala venovať jedna pasáž, aby sa upriamila pozornosť na otázku POP.
Hoci otázka POP nepredstavuje kritérium na nezaradenie účinnej látky do prílohy I smernice 91/414, z vyššie uvedeného nariadenia
vyplýva, že látka klasifikovaná ako POP musí byť stiahnutá z trhu [Európskej únie].
Táto skutočnosť sa musí zohľadniť v rámci zasadania Komisie ‚Právna úprava‘ počas toho, ako sa bude prejednávať prípad trifluralínu.
Nedostali sme však oficiálne informácie o ďalších fázach a dátumoch týchto budúcich zasadaní.“
EÚBP vydal svoje stanovisko 14. marca 2005.
Stanovisko EÚBP obsahuje zoznam ôsmich štúdií, ktoré sa majú vykonať alebo už prebiehajú, pričom pri každej z nich uvádza
možný dátum predloženia poskytnutý oznamovateľom v rámci obdobia od júla 2005 do marca 2006 alebo poznámku o tom, že oznamovatelia
neuviedli nijaký možný dátum. Medzi týmito štúdiami je predovšetkým uvedená štúdia o chronickej toxicite pre ryby.
Vo svojom stanovisku EÚBP spresňuje, že nemohol zohľadniť nariadenie (ES) č. 850/2004 Európskeho parlamentu a Rady z 29. apríla
2004 o perzistentných organických znečisťujúcich látkach, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 79/117/EHS (Ú. v. EÚ L 158, s. 7;
Mim. vyd. 15/008, s. 465), pretože nadobudlo účinnosť v okamihu, keď bolo skúmanie vo výbore už v pokročilom štádiu, ale že
dostupné informácie hodnotené pri tejto príležitosti by mali Komisii a členským štátom rovnako umožniť hodnotenie trifluralínu
s ohľadom na ustanovenia tohto nariadenia.
Vo svojich záveroch vyjadruje EÚBP nasledujúce obavy, pričom uvádza, že pretrváva potreba ďalších rozličných štúdií:
–        vysoká toxicita pre vodné organizmy, predovšetkým ryby,
–        vysoké riziko bioakumulácie,
–        vysoká perzistencia v pôde,
–        riziko prenosu vzduchom na veľké vzdialenosti z dôvodu vysokej prchavosti.
Pokiaľ ide o vysokú toxicitu pre vodné organizmy, EÚBP sa domnieva, že sú nevyhnutné nové údaje a že hodnotenie rizika v tejto
súvislosti možno ukončiť len vtedy, ak sa zanalyzujú tieto údaje (s. 33 a 34 správy). Ďalej sa domnieva, že sú potrebné vhodné
opatrenia na zmiernenie rizík, pokiaľ ide o akútne riziko pre vodné organizmy (s. 35 správy).
Listom z 2. mája 2005 zaslaným spoločnosti Dow AgroSciences vyzvala Komisia žalobkyne na predloženie ich pripomienok k záverom
záverečnej správy EÚBP v lehote štyroch týždňov odo dňa prevzatia uvedeného listu. Rovnako v ňom uviedla, že z dôvodu prísnych
lehôt, ktoré sa uplatňujú na postup hodnotenia, nebude akceptovať nijakú doplňujúcu štúdiu ani nijaké zmeny oznámených spôsobov
použitia.
V liste z 23. júna 2005 zaslanom spoločnosti Dow AgroSciences Komisia znova pripomenula, že nemôže zohľadňovať nijaké nové
údaje ani štúdie a že pripomienky nemôžu slúžiť na opätovné začatie postupu hodnotenia. Okrem iného spresnila, že odmieta
odpovedať na technické otázky položené žalobkyňami a poskytnúť im informácie o stanoviskách členských štátov v tejto súvislosti.
Návrh smernice, podľa ktorého bol trifluralín zaradený do prílohy I smernice 91/414, bol zaradený do programu zasadania Stáleho
výboru pre potravinový reťazec a zdravie zvierat (SVPRZZ) 14. a 15. júla 2005, o čom boli žalobkyne informované e‑mailom spravodajského
členského štátu.
Program nasledujúceho zasadania SVPRZZ, ktoré sa konalo 22. a 23. septembra 2005, znova uvádza návrh smernice obsahujúci zaradenie
trifluralínu.
V nóte z 21. októbra 2005 generálne riaditeľstvo Komisie „Životné prostredie“ uviedlo, že sa domnieva, že je nevyhnutné, aby
bol trifluralín predmetom skúmania podskupiny „Technical Committee on New and Existing Substances“ (Technický výbor pre nové
a existujúce látky, ďalej len „podskupina TC‑NES“) vzhľadom na kritériá perzistentných organických znečisťujúcich látok (ďalej
len „POP“). Generálne riaditeľstvo „Životné prostredie“ vzhľadom na krátkosť lehôt stanovených smernicou 91/414 navrhlo v tejto
nóte predložiť otázku trifluralínu skupine odborníkov v čo najkratšom čase, a to napriek chýbajúcemu formálnemu rozhodnutiu
v rámci tohto postupu. Uviedlo, že takéto stanovisko bude pre SVPRZZ a Komisiu v rámci konania vedeného na základe smernice
91/414 veľmi nápomocné. V rovnakej nóte GR „Životné prostredie“ vyjadrilo želanie, aby podskupina TC‑NES prejednala túto záležitosť
na svojom zasadaní 25. a 26. októbra 2005.
Na zasadaní SVPRZZ 17. a 18. novembra 2005 bolo uvedené, že dokumentačný súbor bol odoslaný podskupine TC‑NES.
Listom zo 6. januára 2006 vzala EUTTF na vedomie hodnotenie vykonané na základe kritérií POP a predložila svoje pripomienky
k tomuto hodnoteniu podskupine TC‑NES.
Žalobkyne zaslali 19. januára 2006 Komisii list, v ktorom spochybnili zákonnosť hodnotenia trifluralínu vzhľadom na kritériá
POP v rámci hodnotenia stanoveného smernicou 91/414.
V pracovnom dokumente z 3. februára 2006, ktorý vypracovalo GR „Životné prostredie“, sa predovšetkým uvádza:
„Bolo konštatované, že trifluralín by mohol byť POP, a na žiadosť príslušných orgánov v zmysle smernice 91/414 pristúpila
podskupina… TC‑NES k preskúmaniu dokumentačného súboru vo svetle kritérií výberu POP…
Podskupina… dospela k záveru, že trifluralín spĺňa kritériá výberu umožňujúce považovať ho za POP. Tento záver bol však prijatý
s ohľadom na to, že určité pripomienky uvádzajú, že formulácia záverov na základe významu perzistencie pre identifikáciu celosvetového
problému môže vyžadovať ďalšie skúmanie.
Prípad trifluralínu je prvým tohto druhu počas účinnosti smernice 91/414 a pracovná skupina ‚Právna úprava‘, ktorá je v tejto
veci príslušná, sa na svojom zasadaní nedokázala dohodnúť na spôsobe, akým by bolo treba vykladať článok 3 ods. 3 nariadenia
č. 850/2004 v prípadoch tohto druhu. V dôsledku toho sa pracovná skupina rozhodla požiadať príslušné orgány v zmysle nariadenia
č. 850/2004 o stanovisko o tejto otázke.
…
Záver
Trifluralín je príkladom existujúcej účinnej látky používanej v prípravkoch na ochranu rastlín, ktorá vykazuje vlastnosti
POP. V dôsledku toho sa na účely skúmania prípadného zaradenia trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 a vydania vnútroštátneho
povolenia na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce trifluralín musí uplatňovať článok 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004.
Znenie článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004 týkajúce sa existujúcich chemikálií a pesticídov ponecháva orgánom činným v rámci
schém na hodnotenie a udeľovanie povolení rozsiahlu mieru voľnej úvahy. Pokiaľ ide o prípravok na ochranu rastlín, ktorý sa
úmyselne aplikuje na plodiny na poliach a je tak rozširovaný v prírode, expozíciu možno úplne odstrániť len zákazom používania
takéhoto prípravku na ochranu rastlín. Ani priamo z nariadenia, ani zo Štokholmského dohovoru [o POP podpísaného 22. mája
2001] však nemožno vyvodiť povinnosť odstrániť akúkoľvek expozíciu. Orgánom činným v dotknutej schéme na hodnotenie a udeľovanie
povolení tak prislúcha rozhodovať od prípadu k prípadu, čo možno považovať za ‚potrebné opatrenie na kontrolu‘ látky podobnej
POP.
Od vnútroštátnych orgánov, do ktorých právomoci patrí oblasť POP, sa vyžaduje, aby túto otázku pred zasadaním prediskutovali
so svojimi protistranami v zmysle smernice 91/414, aby uviedli svoj názor na vyššie uvedené otázky, a ak je to možné, aby
vyjadrili spoločné stanovisko k výkladu článku 3 ods. 3 nariadenia, ktoré by mohlo byť zaslané príslušným orgánom v zmysle
smernice 91/414.“
Listom zo 14. marca 2006 Komisia odpovedala na list žalobkýň z 19. januára 2006 na jednej strane tým, že uviedla, že EÚBP
preberá zodpovednosť iba za obsah svojej správy, a na druhej strane tým, že pripomenula rozdelenie úloh medzi EÚBP a Komisiu.
Dňa 17. mája 2006 žalobkyne predložili spravodajskému členskému štátu štúdiu o chronickej toxicite pre ryby, vypracovanú v marci
2005 nezávislým laboratóriom, ku ktorej bola pripojená aktualizácia hodnotenia chronického rizika. Dňa 12. júna 2006 bola
táto štúdia rovnako predložená Komisii, ktorá ju umiestnila na internetovú stránku Komisie pod názvom „Circa“, čím o nej informovala
členské štáty.
Z návrhu zápisnice zo zasadania SVPRZZ z 22. a 23. mája 2006, do ktorého programu patrilo preskúmanie návrhu rozhodnutia,
podľa ktorého sa trifluralín tentoraz nemal zaradiť do prílohy I smernice 91/414, vyplýva, že Komisia sa domnievala, že štúdia
o chronickej toxicite rýb bola žalobkyňami predložená oneskorene, a preto by sa nemala zohľadňovať.
Na zasadaní SVPRZZ 13. a 14. júla 2006 Komisia znova predložila návrh rozhodnutia o nezaradení trifluralínu do prílohy I smernice
91/414. Zápisnica z tohto zasadania však uvádza:
„Boli distribuované pripomienky a oneskorená štúdia o chronickom riziku [trifluralínu] pre ryby… Keďže vnútorná diskusia nebola
ukončená, nemohlo sa hlasovať o nijakom návrhu.“
Zápisnica zo zasadania SVPRZZ z 28. a 29. septembra 2006, ktorého súčasťou programu bola znova právna kvalifikácia trifluralínu,
uvádza:
„Určitý počet členských štátov vyzýva na rýchle uzavretie tohto prípadu. Komisia vysvetľuje, že sa nemôže uskutočniť nijaké
hlasovanie, lebo interné povoľovacie konanie sa ešte neskončilo.“
Dokumentačný súbor bol znovu na programe zasadaní SVPRZZ 23. a 24. novembra 2006 a 22. a 23. januára 2007, pričom sa znova
nepristúpilo k hlasovaniu.
Zápisnica zo zasadania z 23. a 24. novembra 2006 uvádza:
„Komisia uvádza, že chronická toxicita pre ryby bola sporným bodom medzi oznamovateľom, spravodajským členským štátom a EÚBP
počas celého konania, čo naznačuje, že nie je možné prijať rozhodnutie o tejto štúdii bez skúmania tejto záležitosti vo výbore.
Komisia rovnako vyjadruje svoje obavy, pokiaľ ide o zohľadňovanie údajov, ktoré neboli predmetom skúmania vo výbore, alebo
údajov použitých na vnútroštátnej úrovni. Pripomína zásadu systému, podľa ktorej Komisia pri svojom rozhodnutí vychádza z vedeckých
dôkazov poskytnutých EÚBP. Iný postup by bol nielen nezákonný, ale zmaril by tiež proces skúmania, ktorý momentálne prebieha.
[Spolková republika Nemecko] vyhlasuje, že v zmysle smernice 91/414 je pri skúmaní žiadostí o povolenie povinná zohľadniť
aktuálny stav vedeckých poznatkov. Tento stav vedeckých poznatkov nemôže ignorovať, keďže musí súčasne prijať vnútroštátne
stanovisko k zaradeniu spornej účinnej látky do prílohy I.“
Dňa 16. marca 2007 vydala SVPRZZ kladné stanovisko k nezaradeniu trifluralínu do prílohy I smernice 91/414.
Ako to tiež dokazuje zápisnica zo zasadania, viaceré členské štáty však pri tejto príležitosti vyjadrili svoje pripomienky,
vrátane spravodajského členského štátu, ktorý požiadal zaznamenať do zápisnice vyjadrenie, podľa ktorého bol pripravený hlasovať
za nezaradenie trifluralínu, aby mohli oznamovatelia využiť lehotu nasledujúcich 18 mesiacov, aby formálne predložili štúdiu
o chronickej toxicite pre ryby a umožnili mu ako spravodajskému členskému štátu oficiálne ju vyhodnotiť.
Dňa 20. septembra 2007 Komisia prijala rozhodnutie o nezaradení trifluralínu do prílohy I k smernici Rady 91/414 a odobratí
povolení na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce túto látku (Ú. v. EÚ L 255, s. 42) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Napadnuté rozhodnutie uvádza:
„(4)      Hodnotiaca správa bola v rámci pracovnej skupiny [‚Hodnotenie‘] vzájomne preskúmaná spôsobom
peer review
[preskúmaná vo výbore –
neoficiálny preklad
] členskými štátmi a EÚBP a predložená Komisii 14. marca 2005 vo forme záveru EÚBP týkajúceho sa preskúmania účinnej látky
trifluralín spôsobom
peer review
[vo výbore –
neoficiálny preklad
] z hľadiska posúdenia rizika pesticídov. Členské štáty a Komisia v rámci [SVPRZZ] túto správu preskúmali a 16. marca 2007
ju finalizovali vo forme revíznej správy Komisie týkajúcej sa trifluralínu.
(5)      Počas hodnotenia tejto účinnej látky sa identifikovali viaceré problémy. Jednou z vlastností trifluralínu je vysoká toxicita
vo vzťahu k vodným organizmom, najmä rybám. Je tiež vysoko perzistentný v pôde a nie je ľahko biologicky odbúrateľný. Okrem
toho má potenciál pre akumuláciu. Predovšetkým značne presahuje faktor maximálnej biokoncentrácie (BCF) pre vodné organizmy
stanovený smernicou 91/414…, ktorý vyjadruje potenciál bioakumulácie v týchto organizmoch. V dôsledku vysokej prchavosti [trifluralínu]
nemožno vylúčiť [jeho] prenos vzduchom a z programov monitorovania vyplýva, že napriek rapídnej fotochemickej degradácii dochádza
k migrácii na miesta, ktoré sú vzdialené od miesta aplikácie. Na základe týchto skutočností trifluralín nespĺňa kritériá na
zaradenie do prílohy I k smernici 91/414…
(6)      Komisia vyzvala oznamovateľa, aby predložil svoje pripomienky k výsledkom preskúmania spôsobom
peer review
[preskúmania vo výbore –
neoficiálny preklad
] a aby sa vyjadril k tomu, či má v úmysle túto látku ďalej podporovať. Oznamovateľ predložil svoje pripomienky, ktoré sa
dôkladne preskúmali. Napriek argumentom, ktoré prezentoval oznamovateľ, však nebolo možné dané problémy vyriešiť a z posúdení
vykonaných na základe informácií, ktoré sa predložili a prehodnotili počas zasadaní odborníkov EÚBP, nevyplýva, že za navrhovaných
podmienok použitia možno očakávať, že prípravky na ochranu rastlín s obsahom trifluralínu vo všeobecnosti spĺňajú požiadavky
stanovené v článku 5 ods. 1 písm. a) a b) smernice 91/414…
(7)      Trifluralín by sa preto nemal zaradiť do prílohy I k smernici 91/414…
…
Článok 1
Trifluralín sa nezaraďuje ako účinná látka do prílohy I k smernici 91/414…
Článok 2
Členské štáty zabezpečia, aby:
a)      povolenia na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce trifluralín boli odobraté do 20. marca 2008;
b)      odo dňa uverejnenia tohto rozhodnutia neboli udelené ani obnovené žiadne povolenia na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce
trifluralín.
Článok 3
Prechodné obdobie udelené členskými štátmi v súlade s ustanoveniami článku 4 ods. 6 smernice 91/414… musí byť čo najkratšie
a uplynie najneskôr 20. marca 2009.
Článok 4
Toto rozhodnutie je určené členským štátom.“
Dňa 11. apríla 2008 žalobkyne informovali Komisiu, že majú v úmysle predložiť novú žiadosť o zaradenie trifluralínu do prílohy I
smernice 91/414, ako to umožňuje nariadenie Komisie (ES) č. 33/2008 zo 17. januára 2008, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá
na uplatňovanie smernice 91/414, pokiaľ ide o riadne a skrátené konanie pre hodnotenie účinných látok, ktoré boli súčasťou
pracovného programu uvedeného v článku 8 ods. 2 uvedenej smernice, ale neboli zaradené do prílohy I (Ú. v. EÚ L 15, s. 5).
Napadnuté rozhodnutie bolo zrušené článkom 2 rozhodnutia Komisie 2010/355/EÚ z 25. júna 2010 o nezaradení trifluralínu do
prílohy I (Ú. v. EÚ L 160, s. 30).

Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 21. decembra 2007 podali žalobkyne na základe článku 230 štvrtého odseku ES
žalobu domáhajúcu sa vyhlásenia neplatnosti napadnutého rozhodnutia a vyhlásenia nezákonnosti článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004.
Osobitným podaním zapísaným do registra kancelárie Súdu prvého stupňa 19. marca 2008 podali spoločnosti Dow AgroSciences Ltd,
Dow AgroSciences LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow AgroSciences BV, Dow AgroSciences Hungary kft, Dow AgroSciences
Italia Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o., Dow AgroSciences Iberica SA, Dow AgroSciences s.r.o., Dow AgroSciences Danmark
A/S, Dow AgroSciences GmbH, Dintec Agroquímica – Produtos Químicos L
da
a Finchimica Spa na základe článku 242 ES žiadosť o odklad výkonu napadnutého rozhodnutia. Táto žiadosť bola zamietnutá uznesením
predsedu Súdu prvého stupňa z 18. júna 2008.
Listom zapísaným do registra kancelárie Všeobecného súdu 23. júla 2010 Komisia upovedomila Všeobecný súd o tom, že prijala
rozhodnutie 2010/355, ktorým po postupe stanovenom nariadením č. 33/2008 rozhodla jednak o nezaradení trifluralínu do prílohy I
smernice 91/414 a jednak o zrušení napadnutého rozhodnutia.
Dňa 3. septembra 2010 zaslal Všeobecný súd účastníkom konania písomnú otázku o dôsledkoch, ktoré treba vyvodiť zo zrušenia
napadnutého rozhodnutia.
Podaním do kancelárie Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2009 podali spoločnosti Dow AgroSciences Ltd a Dintec Agroquímica – Produtos
Químicos L
da
žalobu o neplatnosť rozhodnutia 2010/355, ktorá je predmetom konania vo veci T‑446/10.
Listom zapísaným do registra kancelárie Všeobecného súdu 29. septembra 2010 Komisia navrhla, aby Všeobecný súd zastavil konanie
v prejednávanej veci, lebo podľa nej sa vzhľadom na zrušenie napadnutého rozhodnutia žaloba stala bezpredmetnou.
Listom zapísaným do registra kancelárie Všeobecného súdu v ten istý deň žalobkyne uviedli, že pretrváva ich záujem na vyhlásení
napadnutého rozhodnutia za neplatné a požiadali o povolenie upraviť svoje návrhy tak, aby svoju žalobu rozšírili o vyhlásenie
neplatnosti rozhodnutia 2010/355.
Účastníci konania predložili svoje pripomienky k týmto návrhom listami z 15. októbra 2010.
Listom tajomníka Všeobecného súdu z 9. novembra 2010 boli účastníci konania informovaní o tom, že Všeobecný súd nepovolil
žalobkyniam upraviť ich návrhy tak, aby svoju žalobu rozšírili o vyhlásenie neplatnosti rozhodnutia 2010/355, pričom však
Všeobecný súd poznamenal, že žalobu o neplatnosť tohto rozhodnutia medzičasom podali spoločnosti AgroSciences Ltd a Dintec
Agroquímica – Produtos Químicos L
da
.
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie,
–        vyhlásil článok 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004 v rozsahu, v akom sa týka trifluralínu, za nezákonný a určil, že vo vzťahu
k nim sa neuplatňuje,
–        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania, ktoré vynaložili, zvýšených o úrok vo výške 8 %.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        určil, že návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutého rozhodnutia je bezpredmetný a v dôsledku toho zamietol žalobu žalobkýň
o neplatnosť ako neprípustnú alebo, subsidiárne, ako nedôvodnú,
–        zamietol žalobný dôvod týkajúci sa nezákonnosti článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004,
–        zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania, ktoré vynaložili.

Právny stav

O predmete sporu
Komisia v podstate tvrdí, že žalobkyne stratili akýkoľvek záujem na vyhlásení neplatnosti napadnutého rozhodnutia, keďže bolo
zrušené rozhodnutím 2010/355.
Žalobkyne nesúhlasia s touto argumentáciou.
Podľa ustálenej judikatúry sa záujem žalobcu na konaní vzhľadom na predmet žaloby posudzuje podľa stavu ku dňu podania žaloby,
inak je žaloba neprípustná. Okrem toho musí záujem žalobcu na dosiahnutí uspokojenia pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia
súdu, inak sa konanie musí zastaviť (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 16. decembra 1963, Forges de Clabecq/Vysoký
úrad, 14/63, Zb. s. 719, 748, a zo 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia, C‑362/05 P, Zb. s. I‑4333, bod 42).
V súlade s ustálenou judikatúrou sa totiž konanie o návrhu na vyhlásenie neplatnosti zastaví, ak účastník konania stratil
záujem na vyhlásení neplatnosti napadnutého aktu z dôvodu skutočnosti, ktorá nastala v priebehu konania (pozri uznesenie Súdu
prvého stupňa zo 17. októbra 2005, First Data a i./Komisia, T‑28/02, Zb. s. II‑4119, body 36 a 37 a tam citovanú judikatúru)
a ktorá má za následok to, že vyhlásenie neplatnosti tohto aktu už nemôže mať samo osebe právne dôsledky (pozri v tomto zmysle
uznesenie Súdu prvého stupňa zo 14. marca 1997, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen a Hapag‑Lloyd/Komisia,
T‑25/96, Zb. s. II‑363, bod 16 a tam citovanú judikatúru).
Žalobca však môže aj naďalej preukázať záujem na vyhlásení neplatnosti zrušeného aktu vtedy, ak zrušenie neprináša rovnaké
právne účinky ako prípadné vyhlásenie neplatnosti Všeobecným súdom. Zrušenie aktu inštitúcie totiž nepredstavuje uznanie jeho
nezákonnosti a má účinky
ex nunc
, zatiaľ čo jeho vyhlásenie za neplatný má účinky
ex tunc
(pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 12. februára 1960, Geitling a. i./Vysoký úrad, 16/59 až 18/59, Zb. s. 45, a Súdu
prvého stupňa z 13. decembra 1995, Exporteurs in Levende Varkens a. i/Komisia, T‑481/93 a T‑484/93, Zb. s. II‑2941, body 46
až 48).
V prípade, ak je akt vyhlásený za neplatný, je inštitúcia, ktorá akt vydala, navyše povinná prijať opatrenia, ktoré sú spojené
s výkonom rozsudku. Tieto opatrenia sa vzťahujú predovšetkým na odstránenie účinkov nezákonnosti konštatovaných v rozsudku,
ktorým bola vyhlásená neplatnosť. Dotknutú inštitúciu tak možno priviesť k uskutočneniu primeranej nápravy postavenia žalobcu
alebo k tomu, aby sa predišlo prijatiu rovnakého aktu (pozri rozsudok Exporteurs in Levende Varkens a. i/Komisia, už citovaný
v bode 68 vyššie, a tam citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci Komisia zrušila napadnuté rozhodnutie, ale nevzala ho späť. Preto má aj naďalej právne účinky na právne
postavenie žalobkýň v období od okamihu nadobudnutia jeho účinnosti do okamihu jeho zrušenia. Jeho vyhlásenie za neplatné
tak môže samo osebe ovplyvniť právne postavenie žalobkýň, v dôsledku čoho si zachovali záujem na podaní žaloby.
Návrh na zastavenie konania podaný Komisiou preto musí byť zamietnutý.

O veci samej
Na podporu svojej žaloby uvádzajú žalobkyne šesť žalobných dôvodov a námietku nezákonnosti článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004.
Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že napadnuté rozhodnutie nevychádza zo správy EÚBP stanovenej v článku 8 ods. 8 nariadenia
č. 451/2000 a že bolo prijaté v rozpore s príslušnými procesnými pravidlami.
Na podporu svojho druhého žalobného dôvodu žalobkyne tvrdia, že Komisia sa dopustila rôznych zjavne nesprávnych posúdení.
Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že napadnuté rozhodnutie nie je v súlade s príslušným legislatívnym postupom a porušuje
články 5 ES a 7 ES, článok 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 a článok 5 rozhodnutia Rady 1999/468/ES z 28. júna 1999, ktorým
sa ustanovujú postupy pre výkon vykonávacích právomocí prenesených na Komisiu (Ú. v. ES L 184, s. 23; Mim. vyd. 01/003, s. 124;
nazývané „rozhodnutie komitológia“).
Štvrtý žalobný dôvod je založený na nedodržaní procesných lehôt stanovených v článku 8 ods. 7 a 8 nariadenia č. 451/2000.
Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že napadnuté rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené.
Nakoniec šiesty žalobný dôvod je založený na porušení zásad právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a proporcionality a na
porušení práv na obhajobu a práva byť spravodlivo vypočutý.
O prvom žalobnom dôvode založenom na tom, že napadnuté rozhodnutie nevychádza zo správy EÚBP, čím porušuje článok 8 ods. 8
nariadenia č. 451/2000, a že bolo prijaté v rozpore s príslušnými procesnými pravidlami
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia je povinná riadiť sa stanoviskom EÚBP. Podľa nich však EÚBP rovnako ako spravodajský
členský štát v danom prípade odporučili zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414, lebo riziká, ktoré táto látka
predstavuje, boli v prípade dodržania určitých podmienok prijateľné. Keďže Komisia navrhla, aby trifluralín nebol zaradený
do prílohy I smernice 91/414, znamená to, že pri svojom návrhu nevychádzala zo stanoviska EÚBP a porušila tým článok 8 ods. 8
nariadenia č. 451/2000.
Žalobkyne okrem iného v podstate tvrdia, že Komisia opätovne začala postup hodnotenia, aby sa trifluralín analyzoval z hľadiska
kritérií POP stanovených nariadením č. 850/2004. Keďže v rámci hodnotenia stanovenom smernicou 91/414 neexistoval nijaký právny
základ pre takýto postup, podľa žalobkýň nemala Komisia právomoc na rozhodnutie o takomto opätovnom začatí postupu hodnotenia
a zasiahla tak do hodnotenia EÚBP. Komisia týmto spôsobom zneužila svoje právomoci.
Komisia nesúhlasí s týmito tvrdeniami.
Po prvé treba pripomenúť, že článok 22 ods. 6 nariadenia (ES) č. 178/2002 Európskeho parlamentu a Rady z 28. januára 2002,
ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje EÚBP a stanovujú postupy v záležitostiach
bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463), stanovuje, že tento úrad poskytuje stanoviská, ktoré
budú slúžiť ako vedecký základ pre vypracovávanie a prijímanie opatrení Spoločenstva v oblastiach, ktoré sú súčasťou jeho
poslania. Okrem iného v zmysle článku 23 písm. c) toho istého nariadenia je úlohou EÚBP poskytovať Komisii vedeckú a technickú
podporu v oblastiach v rámci jeho poslania, a ak sa to bude vyžadovať, pri výklade a posudzovaní stanovísk k vyhodnocovaniu
rizík.
Podľa článku 8 ods. 7 nariadenia č. 451/2000 EÚBP hodnotí návrh hodnotiacej správy spravodajského členského štátu a odosiela
Komisii svoje stanovisko k zlučiteľnosti účinnej látky s bezpečnostnými požiadavkami smernice 91/414 v lehote jedného roka
od prevzatia návrhu hodnotiacej správy spravodajského členského štátu. EÚBP prípadne okrem iného vydáva stanovisko k možnostiam,
o ktorých sa usudzuje, že spĺňajú bezpečnostné požiadavky.
Nakoniec článok 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 stanovuje, že najneskôr šesť mesiacov po prevzatí stanoviska EÚBP uvedeného
v odseku 7 Komisia predloží návrh revíznej správy a na základe konečnej revíznej správy predloží výboru buď návrh smernice
so zaradením účinnej látky do prílohy I smernice, alebo návrh rozhodnutia určeného členským štátom o zrušení povolení pre
prípravky na ochranu rastlín obsahujúce túto účinnú látku, pričom uvedie dôvody. Smernica alebo rozhodnutie sa prijímajú v súlade
s postupom stanoveným nariadením, ako bol zavedený rozhodnutím komitológia.
Zrušenie povolenia na uvádzanie do obehu tak musí vychádzať z podrobného zhodnotenia rizika pre verejné zdravie, založeného
na čo najdôveryhodnejších dostupných vedeckých zisteniach a najnovších výsledkoch medzinárodného výskumu (rozsudok Súdneho
dvora z 5. februára 2004, Greenham a Abel, C‑95/01, Zb. s. I‑1333, bod 50).
Okrem toho treba pripomenúť, že smernica 91/414, ako to tiež vyplýva z jej piateho, šiesteho a deviateho odôvodnenia, má za
cieľ odstrániť prekážky obchodu s prípravkami na ochranu rastlín v rámci Spoločenstva, pri zachovaní vysokej úrovne ochrany
životného prostredia a zdravia ľudí a zvierat. Na to, aby mohla Komisia účinne sledovať cieľ, ktorý jej bol stanovený, a vzhľadom
na komplexné technické posúdenie, ktoré musí uskutočniť, jej musí byť v tomto rámci priznaná rozsiahla miera voľnej úvahy
(pozri rozsudok Súdneho dvora z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia, C‑326/05 P, Zb. s. I‑6557, body 74
a 75, a tam citovanú judikatúru).
V tejto súvislosti už Súd prvého stupňa rozhodol, že v rámci ustanovení článku 8 nariadenia č. 451/2000 nie je Komisia viazaná
stanoviskom EÚBP. Hoci platí, že Komisia prijíma rozhodnutie o zaradení alebo nezaradení spornej látky do prílohy I smernice
91/414 po získaní stanoviska EÚBP, treba konštatovať, že nariadenie č. 451/2000 neobsahuje nijaké ustanovenie o tom, že Komisia
je povinná riadiť sa obsahom stanoviska EÚBP, a nemá preto nijaký priestor na voľnú úvahu (uznesenia Súdu prvého stupňa zo
17. júna 2008, FMC Chemical/EÚBP, T‑312/06, neuverejnené v Zbierke, body 52 až 54; Dow AgroSciences/EÚBP, T‑397/06, neuverejnené
v Zbierke, bod 49, a FMC Chemical a Arysta Lifesciences/EÚBP, T‑311/06, neuverejnené v Zbierke, bod 52).
Keďže stanovisko EÚBP nie je pre Komisiu záväzné, žalobkyne v dôsledku toho nesprávne tvrdia, že Komisia sa od tohto stanoviska EÚBP
nemohla odchýliť bez toho, aby porušila článok 8 nariadenia č. 451/2000.
Okrem toho treba konštatovať, že zo záverov EÚBP nevyplýva, že tento úrad v danom prípade výslovne odporučil zaradenie trifluralínu
do prílohy I smernice 91/414, ako to tvrdia žalobkyne.
EÚBP totiž vo svojom stanovisku hodnotí riziká, ktoré trifluralín predstavuje, na základe stavu vedeckých poznatkov dostupných
v okamihu tohto hodnotenia a v zásade uvádza, že existuje určitý okruh neodstránených nejasností o neškodnosti tejto látky.
EÚBP následne v súlade s ustanoveniami článku 8 ods. 7 nariadenia č. 451/2000 uvádza určité mechanizmy umožňujúce zvládnuť
riziká, ktoré boli preukázané počas postupu hodnotenia, v prípade, ak sa Komisia rozhodne povoliť túto látku.
V dôsledku toho skutočnosť, že EÚBP uvádza takéto spôsoby riadenia rizík, nemožno vykladať tak, že to predstavuje odporúčanie
zaradiť trifluralín do prílohy I smernice 91/414.
Preto musí byť argumentácia žalobkýň v tejto otázke zamietnutá.
Po druhé podľa článku 8 nariadenia č. 451/2000 spravodajský členský štát hodnotí a podáva správy o účinných látkach, pri ktorých
bol prinajmenšom jeden dokumentačný súbor údajov určený ako úplný, ako to stanovuje článok 6 ods. 2 a 3 uvedeného nariadenia.
Vo svojej správe odporučí Komisii buď zaradiť účinnú látku do prílohy I smernice, pričom uvedie podmienky zaradenia, alebo
nezaradiť ju tam, pričom uvedie dôvody nezaradenia. EÚBP následne zhodnotí návrh hodnotiacej správy spravodajského členského
štátu a doručí Komisii stanovisko k zlučiteľnosti účinnej látky s bezpečnostnými požiadavkami smernice 91/414. Komisia na
základe konečnej revíznej správy predloží príslušnému výboru buď návrh smernice so zaradením účinnej látky do prílohy I smernice
91/414, alebo návrh rozhodnutia o zrušení povolení pre prípravky na ochranu rastlín obsahujúcich túto účinnú látku a v dôsledku
toho o nezaradení tejto látky do uvedenej prílohy.
Z rámca právnej úpravy preto jednoznačne vyplýva, že stanovisko spravodajského členského štátu nie je v procese hodnotenia
rozhodujúce (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. septembra 2008, Bayer CropScience a i./Komisia, T‑75/06, Zb.
s. II‑2081, bod 164).
Z tohto dôvodu sa žalobkyne nemohli spoliehať na informácie o prípadnom výsledku postupu, ktoré im poskytol spravodajský členský
štát (pozri analogicky rozsudok Bayer CropScience a i./Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 164).
Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkýň, že Komisia nezohľadnila stanovisko EÚBP, treba poznamenať, že odôvodnenia č. 4
až 6 napadnutého rozhodnutia jednoznačne preukazujú, že pri prijímaní napadnutého rozhodnutia toto stanovisko zohľadnila.
Preto táto argumentácia nemôže obstáť.
Nakoniec po štvrté treba vo vzťahu k výhrade založenej na tom, že hodnotenie látky sa uskutočnilo podľa kritérií POP v zmysle
nariadenia č. 850/2004, uviesť, že táto výhrada sa zhoduje so štvrtou časťou druhého žalobného dôvodu. Táto výhrada teda bude
preskúmaná v jeho rámci.
Prvý žalobný dôvod preto musí byť zamietnutý.
O prvej a druhej časti druhého žalobného dôvodu založených na zjavne nesprávnom posúdení, keďže Komisia jednak nesplnila povinnosť
zohľadniť všetky dostupné vedecké dôkazy a konkrétne štúdiu, ktorú si údajne vyžiadala od oznamovateľov, a jednak bola povinná
predĺžiť príslušné lehoty, aby mala k dispozícii tieto dodatočné informácie
Pokiaľ ide o prvú časť druhého žalobného dôvodu, žalobkyne v podstate tvrdia, že spravodajský členský štát a EÚBP ich požiadali
o predloženie štúdie o chronickej toxicite pre ryby. V tejto súvislosti sa odvolávajú na tabuľku v zápisnici zo zasadania EÚBP,
ktoré sa konalo 22. júna 2004, a na e‑mail spravodajského členského štátu zo 6. októbra 2004, ktorým im odoslal túto tabuľku.
Podľa žalobkýň sa potvrdenie toho, že oznamovateľom bola predložená takáto požiadavka, nachádza okrem iného aj na stranách
30 a 33 stanoviska EÚBP.
Žalobkyne tvrdia, že požadovanú štúdiu odovzdali Komisii hneď, ako bola pripravená, a spochybňujú akýkoľvek nedostatok náležitej
starostlivosti v tejto súvislosti. Podľa nich mala preto v súlade s ustanoveniami článku 5 ods. 1 smernice 91/414 spolu s článkom 8
ods. 5 nariadenia č. 451/2000 preskúmať takto predložené nové údaje. Komisia sa však domnievala, že táto štúdia bola predložená
po uplynutí lehoty, usúdila, že ju preto nemôže zohľadniť, a informovala o tom členov SVPRZZ.
Podľa žalobkýň tým Komisia nezohľadnila posledné dostupné vedecké poznatky a aktuálny stav vedeckého a technického poznania,
čím porušila článok 5 ods. 1 smernice 91/414. Napadnuté rozhodnutie preto vychádza zo zjavne nesprávneho posúdenia. Rovnako
z toho vyplýva porušenie zásady právnej istoty a zásady ochrany legitímnej dôvery.
Pokiaľ ide o druhú časť druhého žalobného dôvodu, žalobkyne v podstate tvrdia, že v rámci procesných lehôt stanovených pre
postup hodnotenia nebolo možné vyhovieť žiadosti o novú štúdiu, ktorá bola oznamovateľom predložená. Keďže však podľa žalobkýň
tieto lehoty nedodržal pri hodnotení trifluralínu ani EÚBP, ani Komisia, Komisia mala určiť nové lehoty, aby sa zohľadnila
štúdia, a nie vyhovárať sa na jej údajné oneskorené predloženie. Jednak tvrdia, že predĺženie takýchto lehôt už pripustila
judikatúra, podľa ktorej možno odmietnutie predĺžiť lehotu považovať za zjavne nesprávne posúdenie (rozsudok Industrias Químicas
del Vallés/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie), a jednak to, že Komisia využila túto možnosť v rámci hodnotenia iných látok
na ochranu rastlín. V tejto súvislosti sa odvolávajú na rozhodnutie Komisie 2008/353/ES z 29. apríla 2008, ktorým sa členským
štátom umožňuje predĺžiť dočasné povolenia udelené pre nové účinné látky cyflufenamid, FEN 560 a flonikamid (Ú. v. EÚ L 117,
s. 45).
Relevancia štúdie pre hodnotenie trifluralínu sa tak podľa žalobkýň zdá preukázaná, lebo spravodajský členský štát, ktorý
ju skúmal, dospel k záveru, že dodatočné údaje, ktoré sú v nej uvedené, odpovedajú na obavy vyslovené počas postupu hodnotenia.
Žalobkyne sa okrem toho domnievajú, že Komisia bola povinná predĺžiť lehoty rovnako aj vtedy, keď poverila podskupinu TC‑NES
preskúmaním látky z hľadiska kritérií POP, aby umožnila oznamovateľom odpovedať na obavy, ktoré by boli prípadne vyslovené
počas tohto skúmania, resp. predložiť údaje a štúdie relevantné pre toto skúmanie.
Žalobkyne sa domnievajú, že Komisia tak porušila svoju povinnosť zaviesť dostatočné procesné záruky, aby im ako oznamovateľom
bola poskytnutá možnosť predložiť svoje pripomienky a brániť sa.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Treba pripomenúť, že článok 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 451/2000 stanovuje, že oznamovatelia musia predložiť určenému orgánu
spravodajského členského štátu pre ktorúkoľvek určenú účinnú látku úplný dokumentačný súbor, ktorý musí fyzicky obsahovať
protokoly o skúškach a jednotlivé štúdie týkajúce sa všetkých informácií uvedených v odseku 2 písm. c) alebo protokoly a záväzky
uvedené v odseku 2 písm. c), ak práce prebiehajú.
Informáciami uvedenými v článku 6 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 451/2000 sú:
–        pre každý bod prílohy II smernice súhrny a výsledky štúdií a pokusov a meno osoby alebo inštitúcie, ktorá pokusy vykonala,
–        rovnaké informácie pre každý bod prílohy III smernice, ktorý sa zohľadňuje pri posudzovaní kritérií stanovených v článku 5
smernice pre jeden alebo pre viaceré prípravky, ktoré sú reprezentatívne pre použitia uvedené v článku 6 ods. 2 písm. b),
–        pre zatiaľ nedokončené štúdie dôkaz, že tieto štúdie boli zadané najneskôr tri mesiace po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia,
so záväzkom, že budú predložené najneskôr do 12 mesiacov po uplynutí lehoty na predloženie dokumentačných súborov uvedených
v článku 6 spravodajskému členskému štátu.
Okrem iného treba pripomenúť, že článok 8 ods. 5 nariadenia č. 451/2000 stanovuje, že bez toho, aby tým bol dotknutý článok 7
smernice 91/414, sa predkladanie nových štúdií neakceptuje. Spravodajský členský štát však môže so súhlasom EÚBP vyzvať oznamovateľov,
aby v stanovenej lehote predložili dodatočné údaje, ktoré spravodajský členský štát alebo EÚBP považujú za potrebné na objasnenie
dokumentačného súboru.
V dôsledku toho môže byť účelom predloženia dodatočných údajov iba objasnenie už známych skutočností predložených v rámci
úplného dokumentačného súboru, ktorý sa musí odoslať oznamovateľom.
Predloženie nových štúdií, ktoré je vylúčené, preto v zmysle tohto ustanovenia nemožno považovať za podobné oznámeniu dodatočných
údajov, ktoré je naopak možné.
Pokiaľ ide o predloženie dodatočnej štúdie, je možné len vtedy, ak prebiehala v okamihu predloženia úplného dokumentačného
súboru, jej odovzdanie bolo avizované počas predkladania tohto súboru a bola odoslaná najneskôr jeden rok po predložení tohto
súboru.
V dôsledku toho je po predložení úplného dokumentačného súboru povolená len jedna žiadosť o dodatočné údaje, a to len v rozsahu,
v akom je v súlade s podmienkami článku 8 ods. 5 nariadenia č. 451/2000, ktorý v podstate stanovuje, že žiadosť pochádza od
spravodajského členského štátu, uskutočňuje sa so súhlasom EÚBP a určuje lehotu, v ktorej musia byť tieto údaje predložené.
Treba však konštatovať, že v prejednávanej veci nebola splnená ani jedna z týchto podmienok.
Nepochybne, bolo nesporné, že potreba mať k dispozícii dodatočné štúdie chronickej toxicity látky pre ryby vzišla od odborníkov
EPCO na zasadaní, ktoré sa konalo 22. júna 2004, čo EÚBP pripomenula vo svojom stanovisku („oznamovateľ je povinný predložiť
štúdie expozície zahŕňajúce časové úseky expozície s rozličným trvaním, s použitím čereble potočnej ako najcitlivejšieho druhu
rýb“), a že oznamovatelia sa s touto informáciou oboznámili prostredníctvom e‑mailu spravodajského členského štátu zo 6. októbra
2004.
Tento e‑mail však neznamená, že oznamovateľom bola zaslaná žiadosť o dodatočné údaje v zmysle nariadenia č. 451/2000, ako
to tvrdia.
Po prvé EPCO, spravodajský členský štát a EÚBP uvádzajú potrebu mať k dispozícii dodatočné štúdie. Zápisnica EPCO, e‑mail
spravodajského členského štátu a stanovisko EÚBP preto umožňujú odmietnutie myšlienky, že dodatočné údaje určené na objasnenie
dokumentačného súboru sa vyžadujú od oznamovateľov.
Okrem iného treba pripomenúť, že samotné žalobkyne tvrdia, že práce oznámené oznamovateľmi 17. mája 2006 predstavujú štúdiu.
Po druhé aj za predpokladu, že potrebu mať k dispozícii dodatočné štúdie možno považovať za žiadosť o dodatočné informácie,
treba konštatovať, že spis neobsahuje nijakú zmienku o tom, že EÚBP súhlasila s takouto žiadosťou. V tejto súvislosti treba
uviesť, že EPCO, ktoré je skupinou odborníkov vykonávajúcich osobitné hodnotiace práce na účely vypracovania stanoviska EÚBP,
je v dôsledku toho subjektom odlišným od EÚBP, a nemôže ho preto zaväzovať bez jeho výslovného súhlasu.
Po tretie treba konštatovať, že v prejednávanej veci ani EPCO a následne ani spravodajský členský štát nestanovili nijakú
lehotu na predloženie uvedených štúdií.
Pritom na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, predstavuje toto nestanovenie lehoty ďalšiu indíciu umožňujúcu záver, že nedošlo
k žiadosti o dodatočné údaje.
Ak by totiž z dôvodu nečinnosti nebola na predloženie dodatočných údajov stanovená nijaká lehota, oznamovatelia by mohli donekonečna
predlžovať postup skúmania vo výbore a bezdôvodne tak odďaľovať prijatie stanoviska EÚBP.
Z toho vyplýva, že nič neumožňuje záver, že oznamovateľom bola predložená žiadosť o dodatočné informácie v súlade s príslušnými
ustanoveniami.
Skutkové okolnosti uvedené žalobkyňami na podporu ich tvrdení naopak naznačujú, že EPCO a spravodajský členský štát a následne EÚBP
konštatovali a uviedli oznamovateľom, že na posúdenie neškodnosti látky by boli ešte potrebné nové štúdie, pričom si boli
plne vedomí, že v tomto štádiu konania ich už nemožno predložiť.
Tento záver potvrdzuje zápisnica zo zasadania pracovnej skupiny SVPRZZ „Právna úprava“ z 15. a 16 marca 2007, do ktorej nechala
Helénska republika, ktorá bola spravodajským členským štátom, poznamenať vyjadrenie, podľa ktorého bola pripravená hlasovať
za návrh na nezaradenie trifluralínu, aby sa oznamovateľom umožnilo využiť lehotu nasledujúcich 18 mesiacov na to, aby formálne
predložili štúdiu o chronickej toxicite pre ryby, a aby sa jej umožnilo ako spravodajskému členskému štátu oficiálne vyhodnotiť
túto štúdiu.
Nakoniec po štvrté treba podporne uviesť, že žalobkyne nikdy netvrdili, že štúdiu zaslanú spravodajskému členskému štátu 17. mája
2006 avizovali oznamovatelia v súlade s článkom 6 ods. 2 písm. c) treťou zarážkou nariadenia č. 451/2000 pri odovzdávaní ich
úplného dokumentačného súboru.
V dôsledku toho treba usudzovať, že oznamovateľom nebola odoslaná nijaká žiadosť o novú štúdiu.
Z toho vyplýva, že Komisii nemožno vytýkať, že odmietla zohľadniť štúdiu, ktorú oznamovatelia odovzdali v máji 2006.
Výhrada založená na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery bude preskúmaná v rámci šiesteho žalobného dôvodu.
Keďže Komisia sa nedopustila pochybenia z právneho hľadiska ani zjavne nesprávneho posúdenia, prvá časť druhého žalobného
dôvodu musí byť zamietnutá.
Pokiaľ ide o výhradu, ktorú žalobkyne uvádzajú v rámci druhej časti ich druhého žalobného dôvodu, podľa ktorej sa mali predĺžiť
lehoty, aby sa zohľadnila vyžiadaná štúdia, treba konštatovať, že nie je skutkovo podložená, lebo oznamovateľom nebola predložená
nijaká žiadosť tohto druhu.
Navyše treba pripomenúť, že na zasadaní pracovnej skupiny EÚBP „Hodnotenie“, ktoré sa konalo 15. januára 2004, sa predovšetkým
konštatovalo, že budú potrebné rozličné údaje a štúdie vrátane štúdie metabolizmu v zrnách olejnín. Táto štúdia nie je totožná
so štúdiou, ktorú žalobkyne predložili v máji 2006. Zástupca oznamovateľa však 3. marca 2004 zaslal EÚBP e‑mail, v ktorom
predovšetkým žiadal o spresnenie lehoty, v ktorej mala byť predložená táto štúdia. EÚBP odpovedal na tento e‑mail 5. marca
2004, pričom uviedol jednak to, že oznamovateľovi prislúcha predložiť túto štúdiu alebo uviesť, kedy by mohla byť predložená,
a jednak to, že skúmanie vo výbore bude pokračovať v súlade s lehotami stanovenými nariadením Komisie (ES) č. 1490/2002 zo
14. augusta 2002 stanovujúcim ďalšie podrobné pravidlá na vykonanie tretej etapy pracovného programu uvedeného v článku 8
ods. 2 smernice Rady 91/414/EHS a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 451/2000 (Ú. v. ES L 224, s. 23; Mim. vyd. 03/036,
s. 524).
Z toho vyplýva, že od tohto okamihu boli žalobkyne jasne informované o tom, že sa im neposkytne nijaká ďalšia lehota na doplnenie
ich dokumentačného súboru, a treba konštatovať, že ani potom nepreukázali, že pokiaľ ide o štúdiu chronickej toxicity rýb,
im boli výslovne dané presné záruky v opačnom zmysle.
Keďže sa Komisia tým, že odmietla predĺžiť procesné lehoty, aby sa zohľadnila štúdia o chronickej toxicite rýb, nedopustila
pochybenia z právneho hľadiska ani zjavne nesprávneho posúdenia, druhá časť druhého žalobného dôvodu musí byť rovnako odmietnutá.
Výhrada založená na tom, že Komisia bola pritom, ako predložila trifluralín na hodnotenie podľa kritérií POP, povinná predĺžiť
lehoty, bude preskúmaná v rámci štvrtej časti druhého žalobného dôvodu.
Výhrada založená na porušení práv na obhajobu bude preskúmaná v rámci druhej časti šiesteho žalobného dôvodu.
O tretej časti druhého žalobného dôvodu založenej na zjavne nesprávnom posúdení, keďže zistenia Komisie údajne nie sú podložené
nijakými vedeckými dôkazmi
Podľa žalobkýň je konštatovanie o vysokej toxicite trifluralínu pre vodné organizmy, ku ktorému dospela Komisia a ktoré je
uvedené v odôvodnení č. 5 napadnutého rozhodnutia, irelevantné v súvislosti s hodnotením rizika na základe smernice 91/414.
Dôležité je totiž podľa nich hodnotenie rizika na účely určenia, či je toto riziko napriek konštatovanému osobitnému nebezpečenstvu
prijateľné pre určené používanie. Štúdia o chronickej toxicite, ktorú predložili, jednoznačne preukazovala, že toto riziko
bolo prijateľné, čo pripustil aj spravodajský členský štát.
EÚBP podľa nich dospel k záveru v rovnakom zmysle, keď usúdil, že trifluralín zodpovedá bezpečnostným požiadavkám stanoveným
smernicou 91/414, ak sú splnené určité podmienky. EÚBP totiž usúdil, že riziko chronickej toxicity pre ryby možno zvládnuť
stanovením vhodných podmienok používania a že zistené riziká nepredstavujú prekážku pre zaradenie trifluralínu do prílohy I
smernice 91/414. EÚBP a spravodajca podľa nich rovnako dospeli k záveru, že pokiaľ ide o perzistenciu v pôde, potenciál pre
akumuláciu a prenos vzduchom, trifluralín predstavuje prijateľné riziko.
Okrem toho Spolková republika Nemecko povolila výrobky na základe trifluralínu uvádzané do obehu žalobkyňami na obdobie ďalších
desať rokov, čím poprela existenciu neprijateľného rizika.
Žalobkyne sa domnievajú, že zistenia uvedené v napadnutom rozhodnutí vychádzajú z nebezpečenstiev a nie z rizík, čo znamená
pochybenie týkajúce sa základnej metódy. Keďže neexistuje nijaké vedecké odôvodnenie na podporu zistení Komisie, dopustila
sa zjavne nesprávneho posúdenia.
Komisia nesúhlasí s týmito tvrdeniami.
Treba pripomenúť, že článok 152 ods. 1 ES stanovuje, že pri stanovení a uskutočňovaní všetkých politík a činností Spoločenstva
sa zabezpečí vysoká úroveň ochrany zdravia ľudí. Táto ochrana verejného zdravia má vo vzťahu k ekonomickým pohnútkam prednostný
význam, v dôsledku čoho môže odôvodňovať negatívne hospodárske dôsledky, dokonca závažné, pre niektoré ekonomické subjekty
(pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. júna 2005, Industrias Químicas del Vallés/Komisia, T‑158/03, Zb. s. II‑2425,
bod 134).
Zásada obozretnosti predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá vyplýva z článku 3 písm. p) ES, článku 6 ES, článku
152 ods. 1 ES, článku 153 ods. 1 a 2 ES a článku 174 ods. 1 a 2 ES, ukladá dotknutým orgánom prijímať presne v rámci výkonu
právomocí, ktoré im priznáva príslušná úprava, vhodné opatrenia na predchádzanie určitým potenciálnym rizikám pre verejné
zdravie, bezpečnosť a životné prostredie, pričom požiadavky spojené s ochranou týchto záujmov majú prednosť pred hospodárskymi
záujmami (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 26. novembra 2002, Artegodan a i./Komisia, T‑74/00, T‑76/00, T‑83/00 až T‑85/00,
T‑132/00, T‑137/00 a T‑141/00, Zb. s. II‑4945, body 183 až 184, a z 21. októbra 2003, Solvay Pharmaceuticals/Rada, T‑392/02,
Zb. s. II‑4555, bod 133 a tam citovanú judikatúru).
Pre inštitúciu Spoločenstva čeliacu potenciálne negatívnym dôsledkom vyplývajúcim z určitého javu znamená hodnotenie rizík
posúdenie na základe vedeckého hodnotenia rizík, či tieto dôsledky prekračujú úroveň rizika, ktorá sa považuje za neprijateľnú
pre spoločnosť. Aby preto mohli inštitúcie Spoločenstva pristúpiť k hodnoteniu rizík, je pre nich dôležité jednak mať k dispozícii
vedecké hodnotenie rizík a jednak určiť úroveň rizika, ktorá sa považuje za neprijateľnú pre spoločnosť (pozri v tomto zmysle
rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. septembra 2002, Pfizer Animal Health/Rada, T‑13/99, Zb. s. II‑3305, bod 145, a Alpharma/Rada,
T‑70/99, Zb. s. II‑3495, bod 162).
Vedecké hodnotenie rizík je vedeckým postupom, pri ktorom je všeobecne prípustné, že spočíva, pokiaľ je to možné, v identifikovaní
a charakterizovaní nebezpečenstva, hodnotení expozície a charakterizovaní rizika (rozsudky Pfizer Animal Health/Rada, už citovaný
v bode 145 vyššie, bod 156, a Alpharma/Rada, už citovaný v bode 145 vyššie, bod 169).
Pojem „riziko“ tak v tejto súvislosti zodpovedá stupňu pravdepodobnosti nepriaznivých dôsledkov na hodnotu chránenú právnym
poriadkom z dôvodu prijatia určitých opatrení alebo určitých praktík. Pojem „nebezpečenstvo“ sa všeobecne používa v širšom
slova zmysle a opisuje každý výrobok alebo postup, ktorý môže mať nepriaznivé účinky na zdravie ľudí (pozri v tomto zmysle
rozsudok Pfizer Animal Health/Rada, už citovaný v bode 145 vyššie, bod 147).
Určenie miery rizika, ktoré sa považuje za neprijateľné, prislúcha pri dodržaní príslušných noriem inštitúciám Spoločenstva
povereným politickou voľbou, ktorá predstavuje určenie vhodnej úrovne ochrany pre spoločnosť. Týmto inštitúciám prináleží
určenie kritického prahu pravdepodobnosti nepriaznivých dôsledkov na verejné zdravie a závažnosti týchto dôsledkov, ktoré
sa im už nezdajú prijateľné pre túto spoločnosť a ktoré po ich prekročení vyžadujú v záujme ochrany ľudského zdravia uplatnenie
preventívnych opatrení napriek pretrvávajúcej vedeckej neistote (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 2000,
Toolex, C‑473/98, Zb. s. I‑5681, bod 45, a rozsudok Pfizer Animal Health/Rada, už citovaný v bode 145 vyššie, body 150 a 151).
Pri určovaní tejto úrovne rizika sú inštitúcie Spoločenstva viazané svojou povinnosťou v zmysle článku 152 ods. 1 prvého pododseku ES
zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí. Na to, aby bola v súlade s týmto ustanovením, nemusí byť táto vysoká úroveň
ochrany technicky najvyššou možnou úrovňou (rozsudok Súdneho dvora zo 14. júla 1998, Safety Hi-Tech, C‑284/95, Zb. s. I‑4301,
bod 49).
Treba pripomenúť, že smernica 91/414, ako to tiež vyplýva z jej piateho, šiesteho a deviateho odôvodnenia, má za cieľ odstrániť
prekážky obchodu s prípravkami na ochranu rastlín v rámci Spoločenstva pri zachovaní vysokej úrovne ochrany životného prostredia
a zdravia ľudí a zvierat. Na to, aby mohla Komisia účinne sledovať cieľ, ktorý jej bol stanovený, a vzhľadom na komplexné
technické posúdenie, ktoré musí uskutočniť, jej v tomto rámci musí byť priznaná rozsiahla miera voľnej úvahy (pozri rozsudok
z 18. júla 2007, Industrias Químicas del Vallés/Komisia, už citovaný v bode 86 vyššie, body 74 a 75 a tam citovanú judikatúru).
Táto rozsiahla miera voľnej úvahy a tieto komplexné hodnotenia znamenajú, že súdne preskúmanie dôvodnosti posúdení Komisie
sa obmedzuje na skúmanie toho, či pri výkone právomoci inštitúcií Spoločenstva nedošlo k zjavnému pochybeniu, zneužitiu právomocí,
prípadne či neprekročili zjavne hranice svojej voľnej úvahy [rozsudky Súdneho dvora z 9. septembra 2003, Monsanto Agricoltura
Italia a i., C‑236/01, Zb. s. I‑8105, bod 135, a z 15. októbra 2009, Enviro Tech (Europe), C‑425/08, Zb. s. I‑10035, bod 47].
Pokiaľ ide o posúdenie existencie zjavne nesprávneho posúdenia súdom Spoločenstva, treba spresniť, že na účely preukázania,
že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia skutkového stavu, ktoré by mohlo odôvodniť zrušenie napadnutého rozhodnutia,
musia byť dôkazy predložené žalobcom dostatočné na to, aby zbavili vierohodnosti posúdenia skutočností uvedené v rozhodnutí
(rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. decembra 1996, AIUFFASS a AKT/Komisia, T‑380/94, Zb. s. II‑2169, bod 59, a z 1. júla 2004,
Salzgitter/Komisia, T‑308/00, Zb. s. II‑1933, bod 138). S výnimkou tohto skúmania vierohodnosti Všeobecnému súdu neprislúcha,
aby svojím vlastným posúdením skutkového stavu nahradil posúdenie pôvodcu rozhodnutia [rozsudok Enviro Tech (Europe), už citovaný
v bode 151 vyššie, bod 47].
Hranice súdneho preskúmania uvedené vyššie však nemajú vplyv na jej povinnosť preveriť vecnú správnosť predložených dôkazov,
ich hodnovernosť a koherenciu, ako aj preskúmať, či tieto dôkazy predstavujú súhrn relevantných údajov, ktoré musia byť zohľadnené
pri posúdení komplexnej situácie, a či sú spôsobilé odôvodniť závery, ktoré z nich boli vyvodené (rozsudky Súdneho dvora z 22. novembra
2007, Španielsko/Lenzing, C‑525/04 P, Zb. s. I‑9947, bod 57, a zo 6. novembra 2008, Holandsko/Komisia, C‑405/07 P, Zb. s. I‑8301,
bod 55).
Navyše treba pripomenúť, že v prípadoch, ak inštitúcia Spoločenstva disponuje rozsiahlou mierou voľnej úvahy, má preskúmanie
dodržiavania záruk, ktoré právny poriadok Spoločenstva stanovuje pre správne konania, zásadný význam. Súdny dvor mal príležitosť
spresniť, že k týmto zárukám patrí predovšetkým povinnosť príslušnej inštitúcie starostlivo a nestranne preskúmať všetky relevantné
okolnosti konkrétneho prípadu a dostatočne odôvodniť svoje rozhodnutie (rozsudky Súdneho dvora z 21. novembra 1991, Technische
Universität München, C‑269/90, Zb. s. I‑5469, bod 14; zo 7. mája 1992, Pesquerias De Bermeo a Naviera Laida/Komisia, C‑258/90
a C‑259/90, Zb. s. I‑2901, bod 26; Španielsko/Lenzing, už citovaný v bode 153 vyššie, bod 58, a Holandsko/Komisia, už citovaný
v bode 153 vyššie, bod 56).
V prejednávanej veci treba po prvé uviesť, že stanovisko EÚBP zaoberajúce sa analýzou rizík pre rôzne živočíšne druhy a makroorganizmy
(oddiel 5: riziká pre suchozemské stavovce, vodné organizmy, včely, ostatné druhy článkonožcov, dážďovky, pôdne makroorganizmy,
na ktoré látka nie je zacielená, pôdne mikroorganizmy, na ktoré látka nie je zacielená, ostatné organizmy, na ktoré látka
nie je zacielená, a biologické metódy čistenia odpadových vôd) uvádza, že trifluralín sa značne vstrebáva do pôdy a musí sa
považovať za nemenný, nie je ľahko biologicky odbúrateľný, jeho vysoká prchavosť umožňuje odparovanie tejto látky do vzduchu
a jej rozširovanie a spomína vysoký stupeň rizika pre vodné organizmy (pozri s. 3 zhrnutia stanoviska, ako aj predovšetkým
k poslednej menovanej problematike oddiel 5.4 záverov stanoviska). EÚBP nakoniec navrhuje opatrenia s cieľom zvládnuť zistené
riziká v prípade, ak sa prijme rozhodnutie o zaradení trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 (oddiel stanoviska pod názvom
„Odporúčanie“).
Zo stanoviska EÚBP tak vyplýva, že preukázateľne vychádza z hodnotenia rizík, ktoré predstavuje trifluralín, a nie výlučne
z hodnotenia nebezpečenstiev, ktoré vyvoláva.
Stanovisko navyše rovnako popiera tvrdenia žalobkýň, že pokiaľ ide o perzistenciu v pôde, potenciál na akumuláciu a prenos
vzduchom, trifluralín predstavuje prijateľné riziko.
Okrem iného skutočnosť, že EÚBP v súlade s ustanoveniami článku 8 ods. 7 nariadenia č. 451/2000 uviedla určité mechanizmy
umožňujúce zvládnutie rizík, ktoré boli preukázané počas postupu hodnotenia, v prípade, ak sa Komisia rozhodne povoliť túto
látku, nijako nevedie k nevyhnutnosti záveru, že EÚBP odporučila zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 (pozri
body 91 a 92 vyššie). Navyše treba pripomenúť, že stanovisko EÚBP Komisiu nezaväzuje (pozri body 87 a 88 vyššie) a že Komisii
je priznaná rozsiahla miera voľnej úvahy, aby mohla účinne sledovať cieľ, ktorý jej bol stanovený, vzhľadom na komplexné technické
posúdenie, ktoré musí uskutočniť (pozri bod 86 vyššie). Komisia teda mohla legitímne rozhodnúť o nezaradení trifluralínu do
prílohy I smernice 91/414 napriek možnostiam zmiernenia rizík, ktoré opísal EÚBP.
Okrem iného treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie vychádza z rizík, ktoré zistil EÚBP. Treba pripomenúť, že odôvodnenie
č. 5 napadnutého rozhodnutia spresňuje:
„(5)      Počas hodnotenia tejto účinnej látky sa identifikovali viaceré problémy. Jednou z vlastností trifluralínu je vysoká toxicita
vo vzťahu k vodným organizmom, najmä rybám. Je tiež vysoko perzistentný v pôde a nie je ľahko biologicky odbúrateľný. Okrem
toho má potenciál na akumuláciu. Predovšetkým značne presahuje faktor maximálnej biokoncentrácie (BCF) pre vodné organizmy
stanovený smernicou 91/414…, ktorý vyjadruje potenciál bioakumulácie v týchto organizmoch. V dôsledku vysokej prchavosti [trifluralínu]
nemožno vylúčiť [jeho] prenos vzduchom a z programov monitorovania vyplýva, že napriek rapídnej fotochemickej degradácii dochádza
k migrácii na miesta, ktoré sú vzdialené od miesta aplikácie. Na základe týchto skutočností trifluralín nespĺňa kritériá na
zaradenie do prílohy I k smernici 91/414…“
Napadnuté rozhodnutie tak vychádza z analýzy rizík, t. j. analýzy stupňa pravdepodobnosti nepriaznivých dôsledkov na hodnotu
chránenú právnym poriadkom, čoho výsledkom bolo zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414, a nie výlučne z analýzy
nebezpečenstiev, ktoré trifluralín predstavuje.
Argumentácia žalobkýň, ktorá sa snaží preukázať, že Komisia v napadnutom rozhodnutí vychádzala z nebezpečenstiev a nie z rizík,
pričom na podporu týchto tvrdení neprináša iné dôkazy, musí byť v dôsledku toho odmietnutá.
Po druhé žalobkyne nemôžu úspešne tvrdiť, že štúdia o chronickej toxicite pre ryby, ktorú predložili, mohla zmeniť posúdenie
rizík, ako ho uskutočnila Komisia, ak by Komisia súhlasila s jej zohľadnením.
Treba totiž konštatovať, že táto štúdia okrem toho, že bola Komisii predložená oneskorene, v každom prípade nemohla priniesť
odpoveď, pokiaľ ide o ostatné riziká, ktoré boli zistené, a predovšetkým pokiaľ ide o perzistenciu trifluralínu v pôde, jeho
ťažkú biologickú rozložiteľnosť, potenciál akumulácie a riziká jeho rozširovania vzduchom.
Po tretie, pokiaľ ide o povolenie vydané nemeckými orgánmi, toto povolenie, hoci vychádza z rovnakých kritérií a rovnakých
posudzovaných hľadísk, nemôže prejudikovať rozhodnutie prijaté orgánmi Spoločenstva. Argumentácia Komisie, že skúmanie vo
výbore sa vyznačuje hodnotením uskutočneným na úrovni Spoločenstva, zatiaľ čo pri hodnotení uskutočnenom na vnútroštátnej
úrovni to tak nie je, sa v tejto súvislosti javí ako relevantná.
Treba preto konštatovať, že žalobkyne nepredložili nijaký dôkaz, ktorý by mohol preukázať existenciu zjavne nesprávneho posúdenia
Komisie, pokiaľ ide o posúdenie rizík, ktoré trifluralín predstavuje.
V dôsledku toho musí byť tretia časť druhého žalobného dôvodu zamietnutá.
O námietke nezákonnosti článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004 a o štvrtej časti druhého žalobného dôvodu založenej na tom,
že Komisia údajne nemala právomoc na hodnotenie trifluralínu v zmysle nariadenia č. 850/2004 a navyše sa pri uplatňovaní kritérií
stanovených týmto nariadením dopustila zjavne nesprávneho posúdenia
Na podporu námietky nezákonnosti, ktorú žalobkyne vznášajú voči článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004, v podstate uvádzajú,
že toto ustanovenie pozmenilo ich práva a narušilo legitímnu dôveru, ktorú mohli mať vo vzťahu ku Komisii. Tvrdia, že Komisia
v skutočnosti protiprávne uplatňovala toto nariadenie so spätnou účinnosťou a prebiehajúce skúmanie trifluralínu podriadila
kritériám POP, ktoré boli stanovené v prílohe D Štokholmského dohovoru.
Žalobkyne tvrdia, že Komisia sa tak pri vydaní napadnutého rozhodnutia bez akéhokoľvek dôvodu odvolávala na nariadenie č. 850/2004
alebo kritériá stanovené v prílohe D Štokholmského dohovoru, pričom ignorovala kritériá stanovené smernicou 91/414 a uplatnila
postup, ktorý ešte nebol oficiálne zavedený.
Dodávajú, že riziko diaľkového prenosu, ktoré je kritériom pri skúmaní POP, nebolo kritériom stanoveným v rámci hodnotenia,
ktoré sa riadi smernicou 91/414.
Žalobkyne okrem iného tvrdia, že Komisia opätovne začala postup hodnotenia, aby sa trifluralín analyzoval z hľadiska kritérií
POP, a že vzhľadom na to, že v rámci hodnotenia stanoveného smernicou 91/414 neexistoval nijaký právny základ pre takýto postup,
Komisia nemala právomoc na takýto postup a zneužila tak svoje právomoci.
Pokiaľ ide o štvrtú časť druhého žalobného dôvodu, ktorá je uvedená subsidiárne, žalobkyne tvrdia, že za predpokladu, že sa
uplatňuje nariadenie č. 850/2004, Komisia znovu nerozlišovala medzi pojmami „nebezpečenstvo“ a „riziko“. Podskupina TC‑NES
totiž podľa nich uskutočnila svoje skúmanie počas veľmi krátkeho obdobia a dospela k záveru, že trifluralín zodpovedá kritériám
POP. Podľa žalobkýň sa tým Komisia uspokojila s jednoduchým preskúmaním nebezpečnosti trifluralínu, pričom nepristúpila k hodnoteniu
rizík.
Žalobkyne tvrdia, že Komisia tým, že nesplnila svoju povinnosť posúdiť, či údajné nebezpečenstvá vyvolávajú vzhľadom na údajné
POP vlastnosti trifluralínu neprijateľné riziko, t. j. tým, že nerozlišovala medzi rizikami a nebezpečenstvami, rovnako porušila
smernicu 91/414 a judikatúru Spoločenstva. Z toho podľa nich vyplýva, že napadnuté rozhodnutie vychádza z pochybenia týkajúceho
sa základnej metódy a v dôsledku toho je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením.
Žalobkyne nakoniec v podstate tvrdia, že Komisia bola povinná predĺžiť lehoty, aby im umožnila odpovedať na obavy podskupiny
TC‑NES, a keďže tak neurobila, rovnako porušila ich práva na obhajobu.
Komisia nesúhlasí s touto argumentáciou.
Treba uviesť, že nariadenie č. 850/2004 stanovuje mechanizmus hodnotenia, ktorý je nezávislý od mechanizmu zavedeného smernicou
91/414 a nariadením č. 451/2000.
Komisia nespochybňuje, že sa uskutočnilo aj – prinajmenšom stručné – hodnotenie trifluralínu vzhľadom na kritériá POP.
Zo zápisníc zo zasadaní SVPRZZ z 26. a 27. januára 2006 a z 3. a 4. apríla 2006 však vyplýva, že toto hodnotenie sa nevykonávalo
v rámci hodnotenia trifluralínu v zmysle smernice 91/414, ale v rámci paralelného hodnotenia, o ktorom sa predovšetkým Komisia
domnievala, že musí zostať bez následkov na postup hodnotenia, ktorý prebiehal.
Okrem toho treba konštatovať, že napadnuté rozhodnutie nevychádza z hodnotenia látky podľa kritérií nariadenia č. 850/2004,
ale výlučne z hodnotenia tejto látky vykonaného podľa kritérií smernice 91/414, ako to tiež preukazujú odôvodnenia č. 4 až 7
napadnutého rozhodnutia.
V tejto súvislosti nemôže obstáť argumentácia žalobkýň, že kritériá perzistencie v pôde, biologickej rozložiteľnosti látky,
bioakumulácie a prenosu látky vzduchom, ktoré sú uvedené v odôvodnení č. 5 napadnutého rozhodnutia, predstavujú v skutočnosti
dôkaz, že látka nebola povolená pre jej charakteristické vlastnosti ako POP.
Treba totiž uviesť, že podľa článku 5 ods. 2 písm. c) smernice 91/414 treba na zaradenie účinnej látky do prílohy I zohľadniť
predovšetkým odhad rozpadu a šírenia v životnom prostredí, ak je to potrebné.
Okrem toho sa príloha II časť A bod 7 smernice 91/414 vzťahuje osobitne na pôsobenie a správanie látky v životnom prostredí
a zaoberá sa pôsobením a správaním v pôde, vode a vo vzduchu, ako aj bioakumuláciou a biologickou rozložiteľnosťou látky.
V dôsledku toho bolo hodnotenie látky podľa týchto kritérií potrebné na to, aby sa určitá aktívna látka mohla zaradiť do prílohy I
smernice.
Argumentácia žalobkýň, že napadnuté rozhodnutie vychádzalo z hodnotenia trifluralínu na základe nariadenia č. 850/2004, preto
musí byť odmietnutá.
Z toho vyplýva, že aj keby bola námietka nezákonnosti vznesená voči článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004 dôvodná, je neúčinná
a musí byť zamietnutá.
To isté platí pre štvrtú časť druhého žalobného dôvodu založenú na nedostatku právomoci Komisie na hodnotenie trifluralínu
v zmysle nariadenia č. 850/2004, ktorá musí byť rovnako zamietnutá ako neúčinná.
Rovnako to platí pre výhradu založenú na zjavne nesprávnom posúdení pri uplatňovaní nariadenia č. 850/2004 a výhradu založenú
na porušení práv na obhajobu v tejto súvislosti, pretože napadnuté rozhodnutie nevychádza z tohto hodnotenia.
O treťom žalobnom dôvode založenom na tom, že napadnuté rozhodnutie údajne nie je v súlade s príslušným legislatívnym postupom
a porušuje tým články 5 ES a 7 ES, ako aj článok 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 a článok 5 rozhodnutia komitológia
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia bola povinná predložiť SVPRZZ správu EÚBP spolu s návrhom smernice obsahujúcim zaradenie
látky do prílohy I smernice 91/414 alebo s návrhom rozhodnutia o stiahnutí z trhu do šiestich mesiacov od prevzatia tejto
správy, t. j. v prejednávanej veci do 13. septembra 2005. Žalobkyne sa domnievajú, že Komisia nemá v tejto súvislosti nijaké
oprávnenie na voľnú úvahu.
Komisia tak nesplnila svoju povinnosť predložiť návrh smernice alebo rozhodnutia v stanovenej lehote.
Komisia okrem iného nepredložila svoj návrh smernice na hlasovanie na zasadaní SVPRZZ 14. a 15. júla 2005 ani na zasadaní
SVPRZZ 22. a 23. septembra 2005. V rovnakom konaní pokračovala niekoľkokrát aj v júli, septembri a novembri 2006 a januári
2007.
Žalobkyne sa v podstate domnievajú, že Komisia rovnako nedodržala postup stanovený rozhodnutím komitológia. Ak totiž SVPRZZ
nesúhlasila s návrhom Komisie, Komisia bola povinná predložiť návrh Rade. Tým, že konala ako konala, zabránila Rade plniť
jej úlohy v legislatívnom procese a prekročila právomoci, ktoré jej boli zverené, čím porušila články 5 ES a 7 ES, ako aj
článok 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000.
Komisia nesúhlasí s touto argumentáciou.
V zmysle článku 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 Komisia najneskôr šesť mesiacov po prevzatí stanoviska EÚBP predloží návrh
revíznej správy. Na základe konečnej revíznej správy predloží výboru návrh smernice so zaradením účinnej látky do prílohy I
smernice a, ak je to potrebné, so stanovením podmienok tohto zaradenia vrátane lehoty alebo návrh rozhodnutia určeného členským
štátom o zrušení povolení na prípravky na ochranu rastlín obsahujúce túto účinnú látku v zmysle článku 8 ods. 2 štvrtého pododseku
smernice 91/414 a v dôsledku toho o nezaradení tejto látky do prílohy I uvedenej smernice, pričom uvedie dôvody.
Článok 8 ods. 9 nariadenia č. 451/2000 stanovuje, že ak Komisia predkladá návrh smernice alebo návrh rozhodnutia podľa odseku 8,
súčasne s tým predloží závery skúmania výboru vo forme konečnej revíznej správy, ktorá sa uvedie v súhrnnom zázname zo zasadania.
Treba preto konštatovať, že článok 8 nariadenia č. 451/2000 rozlišuje dve štádiá: štádium predloženia konečnej revíznej správy,
ktoré sa musí uskutočniť najneskôr šesť mesiacov po prevzatí stanoviska EÚBP, a štádium predloženia návrhu smernice alebo
rozhodnutia na základe konečnej revíznej správy, na ktoré sa dodržanie tejto lehoty nevzťahuje.
Argumentácia žalobkýň, ktorou sa snažia preukázať, že Komisia bola na prvom zasadaní výboru povinná súčasne predložiť návrh
revíznej správy aj návrh rozhodnutia alebo smernice, preto nemôže obstáť.
Okrem iného treba pripomenúť, že v prejednávanej veci bolo stanovisko EÚBP prijaté 14. marca 2005.
Je nesporné, že prvá výmena názorov v rámci pracovnej skupiny SVPRZZ „Právna úprava“ sa uskutočnila počas zasadania 14. a 15. júla
2005 týkajúceho sa predbežného návrhu smernice vypracovaného Komisiou so zaradením trifluralínu do prílohy I smernice 91/414.
Rovnako je nesporné, že predbežný návrh smernice (obsahujúci rovnaký odkaz ako dokument z 21. júna 2005) a predbežný návrh
revíznej správy vypracovaný 15. septembra 2005, ktoré teda Komisia jednoznačne prijala v lehote šiestich mesiacov stanovenej
v článku 8 ods. 8 a 9 nariadenia č. 451/2000, boli na programe stretnutia pracovnej skupiny „Právna úprava“ na zasadaní SVPRZZ
22. a 23. septembra 2005.
Komisia uvádza, že nedodržala lehotu šiestich mesiacov na predloženie návrhu revíznej správy a že na tomto stretnutí pracovnej
skupiny „Právna úprava“ bola predložená iba príloha tohto dokumentu obsahujúca zoznam štúdií, ktoré boli použité pri hodnotení.
Všeobecný súd však konštatuje, že hlavná časť návrhu revíznej správy, ktorú Všeobecnému súdu predložila v prílohe odpovedí
na otázky, ktoré jej položil, bola zmenená v súvislosti s týmto stretnutím, z čoho možno usudzovať, že tento návrh bol pri
tejto príležitosti rovnako predložený tejto pracovnej skupine.
Aj keby bolo treba, ako tvrdí Komisia, konštatovať, že pri jej predložení návrhu revíznej správy nebola dodržaná lehota šiestich
mesiacov, bolo by treba usudzovať, že nedodržanie tejto lehoty, za ktoré nariadenie č. 451/2000 nestanovuje nijakú sankciu,
nemá nijaký vplyv na zmysel napadnutého rozhodnutia.
V prvom rade treba zohľadniť skutočnosť, že postup stanovený rozhodnutím komitológia začal výmenou názorov, ktorá sa uskutočnila
v rámci pracovnej skupiny „Právna úprava“ 14. a 15. júla 2005.
V tejto súvislosti treba usudzovať, že umelé rozlišovanie, ktorá má Komisia vykonávať medzi SVPRZZ a jej pracovnou skupinou
„Právna úprava“, je, pokiaľ ide o uplatniteľnosť pravidiel vzťahujúcich sa na komitológiu a postup stanovený článkom 8 ods. 8
a 9 nariadenia č. 451/2000, irelevantné, lebo podľa vyjadrenia Komisie tvoria výbor aj pracovnú skupinu tie isté osoby.
V druhom rade treba pripomenúť, že v prípade neexistencie ustanovenia, ktoré by buď výslovne, alebo implicitne stanovovalo
dôsledky prekročenia procesnej lehoty, akou je tá v prejednávanej veci, z takéhoto prekročenia môže vyplývať čiastočné alebo
úplne zrušenie aktu, ktorého prijímanie dotknutú lehotu zahŕňalo, len vtedy, ak sa preukáže, že uvedený akt by mohol mať iný
obsah, ak by sa uvedený nedostatok nevyskytol (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 18. marca 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise
a Shanghai Adeptech Precision/Rada, T‑299/05, Zb. s. II‑565, bod 138 a tam citovanú judikatúru).
Žalobkyne v tejto súvislosti v podstate tvrdia, že ak by bolo napadnuté rozhodnutie prijaté v stanovenej lehote, rozhodlo
by sa o zaradení trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 v rozsahu, v ktorom EÚBP odporučil jeho zaradenie.
Najprv treba pripomenúť, že stanovisko EÚBP neodporúčalo zaradenie trifluralínu do prílohy I (pozri body 89 a 92 vyššie).
Preto nemožno tvrdiť, že rozhodnutie, ktoré sa malo prijať, by bolo pre žalobkyne nevyhnutne uspokojivé.
Následne treba uviesť, že Komisia v každom prípade pôvodne navrhla takéto zaradenie. Rozhodnutie bolo totiž zmenené až v priebehu
diskusií v rámci výboru, ako to pripúšťajú aj samotné žalobkyne.
Nakoniec treba uviesť, že napadnuté rozhodnutie nebolo prijaté po zohľadnení kritérií POP, ako to tvrdia žalobkyne (pozri
body 175 až 185 vyššie).
V dôsledku toho treba konštatovať, že žalobkyne nepreukázali, že dodržanie lehoty šiestich mesiacov na predloženie návrhu
revíznej správy mohlo zmeniť zmysel napadnutého rozhodnutia.
Ich argumentáciu k tomuto bodu preto treba odmietnuť.
Po druhé, keďže podľa článku 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 je návrh revíznej správy jediným dokumentom, ktorý musí Komisia
predložiť v lehote šiestich mesiacov, musí byť argumentácia žalobkýň, že aj návrh smernice mal byť predložený v lehote šiestich
mesiacov, rovnako odmietnutá.
Po tretie z článku 5 ods. 4 rozhodnutia komitológia vyplýva, že ak predpokladané opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom
výboru alebo ak neexistuje nijaké stanovisko, Komisia bezodkladne predloží Rade návrh týkajúci sa opatrení, ktoré sa majú
prijať, a informuje o tom Európsky parlament.
Treba pripomenúť, že v prejednávanej veci z informácií poskytnutých Európskou komisiou v jej odpovediach na otázky, ktoré
položil Všeobecný súd, ako aj z výpisov zo zápisníc z rôznych uskutočnených zasadaní vyplýva, že otázka trifluralínu sa pred
tým, ako sa 16. marca 2007 väčšinou 23 členských štátov hlasovalo o návrhu, prejednávala na zasadaniach pracovnej skupiny
SVPRZZ „Právna úprava“, ktoré sa konali 14. a 15. júla, 22. a 23. septembra a 17. a 18. novembra 2005, 26. a 27. januára,
3. a 4. apríla, 22. a 23. mája, 13. a 14. júla, 25. a 26. septembra a 23. a 24. novembra 2006 a nakoniec 22. a 23. januára
a 15. a 16. marca 2007.
Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, tak bol návrh rozhodnutia o nezaradení predložený na hlasovanie len raz, 16. marca
2007, pričom výsledkom tohto hlasovania bolo to, že návrh získal kvalifikovanú väčšinu potrebnú na prijatie.
V dôsledku toho nemožno vytýkať Komisii, že porušila ustanovenia článku 5 ods. 4 rozhodnutia komitológia tým, že bezodkladne
nepredložila Rade návrh týkajúci sa opatrení, ktoré sa mali prijať.
Treba totiž konštatovať, že výbor neprijal záporné stanovisko k navrhovaným opatreniam ani sa nenachádzal v situácii, že nemohol
dosiahnuť kvalifikovanú väčšinu hlasov buď v prospech navrhovaných opatrení, alebo proti nim.
V zmysle tohto ustanovenia však Komisii prislúcha bezodkladne sa obrátiť na Radu iba v týchto dvoch prípadoch.
V dôsledku toho treba preskúmať, či Komisii možno vytknúť, že počas obdobia 20 mesiacov nepredložila návrh opatrení na hlasovanie,
ako to bolo v prejednávanej veci.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor v rozsudku z 18. novembra 1999, Pharos/Komisia (C‑151/98 P, Zb. s. I‑8157),
potvrdil, že článok 8 ods. 3 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2377/90 z 26. júna 1990, ktorým sa stanovuje postup spoločenstva
na určenie maximálnych limitov rezíduí veterinárnych liečiv v potravinách živočíšneho pôvodu (Ú. v. ES L 224, s. 1; Mim. vyd.
03/010, s. 111), neurčuje presným spôsobom lehotu, v ktorej je Komisia povinná predložiť Rade návrh opatrení, ktoré sa majú
prijať, a že zákonodarca Spoločenstva naopak použitím pojmu „bezodkladne“ ponecháva Komisii určitý manévrovací priestor, pritom
jej však ukladá konať rýchlo (bod 25 citovaného rozsudku).
Súdny dvor navyše rozhodol, že lehota, ktorú má Komisia na preskúmanie rôznych druhov postupov, ktoré si môže zvoliť, sa musí
posudzovať podľa komplexnosti dotknutého prípadu. V prípade, ktorý viedol k rozsudku Pharos/Komisia, už citovanému v bode
218 vyššie, však bolo riziko používania spornej látky prvýkrát prejednávané na úrovni regulačného výboru, v rámci ktorého
sa štyria zástupcovia vyslovili proti návrhu Komisie a šiesti sa zdržali hlasovania. Podľa Súdneho dvora nebolo možné za týchto
podmienok považovať lehotu jedenástich mesiacov, počas ktorých mala Komisia najprv počas šiestich mesiacov znova preskúmať
dokumentačný súbor a potom si vyžiadať druhé vedecké stanovisko, za lehotu, ktorá bola neprimerane predlžovaná (rozsudok Pharos/Komisia,
už citovaný v bode 218 vyššie, body 30 až 32).
Okrem toho Súdny dvor v rozsudku z 20. novembra 1997, Moskof (C‑244/95, Zb. s. I‑6441), vo vzťahu k dodržiavaniu postupov
riadiaceho výboru a nie regulačného výboru rozhodol, že preskúmavanie možností kompromisu sa môže považovať za implicitné
späťvzatie pôvodného textu, ktorý už bol schválený všetkými ostatnými zástupcami. Keďže iné rozhodnutie by znamenalo sťaženie
hľadania akéhokoľvek kompromisu, ktorého cieľom je vyriešenie výhrad vznesených určitými zástupcami, Komisia by už nechcela
riskovať, že schválený text nebude okamžite prijatý. Riadny priebeh postupov riadiaceho výboru by bol poškodený skôr takýmto
riešením ako tolerovaním skutočnosti, že medzi hlasovaním riadiaceho výboru o texte a jeho prijatím Komisiou vo forme nariadenia
uplynie primeraná lehota potrebná na preskúmanie možností kompromisu, ktoré môžu lepšie vyriešiť výhrady vznesené niektorými
zástupcami (rozsudok Moskof, už citovaný, bod 40).
Z tejto judikatúry vyplýva, že po zápornom výsledku hlasovania alebo po tom, čo nebolo možné dosiahnuť kvalifikovanú väčšinu
hlasov v prospech navrhnutého opatrenia alebo proti nemu, môže Komisia pred tým, ako sa obráti na Radu, hľadať vo výbore kompromis
a má na to k dispozícii určitú lehotu, ktorá závisí od náročnosti, komplexnosti a citlivosti dotknutého dokumentačného súboru.
Inak povedané na posúdenie, či Komisia konala bezodkladne, treba preveriť, či vzhľadom na okolnosti daného prípadu konala
v primeranej lehote, a treba jej priznať široký manévrovací priestor, aby sa mohol dosiahnuť kompromis.
Z tohto dôvodu a tým viac, že ide o regulačný výbor, musí mať Komisia možnosť disponovať širokým časovým priestorom na manévrovanie,
ktorý závisí od náročnosti, komplexnosti a citlivosti dotknutého dokumentačného súboru, aby pred tým, ako predloží navrhované
opatrenie na hlasovanie, mohla vo výbore hľadať kompromis.
Preukázateľne o to ide v prejednávanej veci, lebo otázka trifluralínu bola pravidelne prejednávaná na zasadaniach pracovnej
skupiny SVPRZZ „Právna úprava“, ktoré sa konali od júla 2005 do 2007 (pozri bod 212 vyššie).
Preto jej nemožno vytýkať, že porušila pravidlá postupu stanoveného rozhodnutím komitológia. V dôsledku toho musí byť tento
dôvod zamietnutý.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na tom, že v rozpore s článkom 8 ods. 7 a 8 nariadenia č. 451/2000 neboli dodržané príslušné
procesné lehoty
Žalobkyne v podstate tvrdia, že smernica 91/414 stanovuje pre hodnotiaci postup určitý počet procesných lehôt. Takéto lehoty
sa vzťahujú predovšetkým na EÚBP a Komisiu. Tvrdia pritom, že viaceré z týchto lehôt neboli dodržané, čo Komisia navyše nespochybňuje.
Ďalej tvrdia, že EÚBP tým, že zaslal svoje stanovisko Komisii 14. marca 2005, nedodržal lehotu, ktorú mal určenú na vydanie
stanoviska, ku ktorému v prejednávanej veci došlo 10. júla 2004. Pokiaľ ide o Komisiu, svoj návrh smernice predložila na hlasovanie
až v polovici marca 2007. Návrh na zaradenie alebo nezaradenie však mal byť za bežných okolností predložený v lehote šiestich
mesiacov od prevzatia stanoviska EÚBP, t. j. v prejednávanej veci 13. septembra 2005, a Komisia vydala napadnuté rozhodnutie
až 20. septembra 2007, čiže viac ako dva roky po prevzatí stanoviska EÚBP.
To však podľa nich predstavuje porušenie článku 8 ods. 7 a 8 nariadenia č. 451/2000, t. j. porušenie podstatných formálnych
náležitosti, čo má za následok to, že napadnuté rozhodnutie nevychádzalo zo stavu vedeckých poznatkov v okamihu hodnotenia.
Podľa žalobkýň bolo totiž stanovisko EÚBP vydané 10. júla 2004. Otázka POP, ktorá bola pre nezaradenie nakoniec rozhodujúca,
však bola podľa nich predložená až na poslednom hodnotiacom zasadaní vo februári 2005, čiže o sedem mesiacov neskôr. V dôsledku
toho by napadnuté rozhodnutie bolo bývalo iné, ak by bolo stanovisko EÚBP vydané včas.
Žalobkyne okrem toho v podstate tvrdia, že Komisii nič nebránilo priznať im dodatočné lehoty, keďže ona samotná i EÚBP nedodržali
lehoty, ktoré im boli stanovené.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Po prvé, keďže podľa článku 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 je návrh revíznej správy jediným dokumentom, ktorý musí Komisia
predložiť v lehote šiestich mesiacov, musí byť argumentácia žalobkýň, že aj návrh smernice mal byť predložený v lehote šiestich
mesiacov, odmietnutá (pozri bod 210 vyššie).
Po druhé treba pripomenúť, že je nesporné, že EÚBP nedodržal lehotu, ktorú mal určenú na predloženie svojho stanoviska.
Okrem iného treba uviesť, že príslušná právna úprava výslovne ani implicitne nestanovuje dôsledky nedodržania tejto procesnej
lehoty.
V dôsledku toho treba preveriť, či sú preukázané tvrdenia žalobkýň, že ak by sa uvedený nedostatok nevyskytol, uvedený akt
mohol mať iný obsah, keďže v prípade, ak by bolo stanovisko vydané včas, by sa nezohľadňovalo posudzovanie látky v zmysle
nariadenia č. 850/2004 (pozri bod 228 vyššie).
Zo stanoviska EÚBP však jednak výslovne vyplýva (pozri bod 28 vyššie), že EÚBP nezohľadňoval hodnotenie látky podľa kritérií
POP.
Napadnuté rozhodnutie okrem toho nevychádza z hodnotenia látky podľa kritérií POP (pozri bod 183 vyššie).
Žalobkyne v dôsledku toho nijako nepreukázali, že akt mohol mať iný obsah, ak by bolo stanovisko EÚBP vydané včas. Štvrtý
žalobný dôvod tak musí byť zamietnutý.
O piatom žalobnom dôvode založenom na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia nevysvetlila dôvody, prečo trifluralín podľa nej predstavuje neprijateľné riziko,
pokiaľ ide o chronickú toxicitu. Podľa žalobkýň totiž jednoduché konštatovanie o vysokej toxicite trifluralínu pre vodné organizmy
predstavuje prípadné konštatovanie nebezpečenstva, za ktorým však malo nasledovať hodnotenie rizika.
Komisia podľa nich rovnako nevysvetlila, prečo nezohľadnila dôkazy predložené žalobkyňami v rámci dodatočnej štúdie o chronickej
toxicite pre ryby, hoci spravodajský členský štát po ich preskúmaní dospel k záveru, že neexistuje neprijateľné riziko chronickej
toxicity.
Okrem iného tvrdia, že vzhľadom na to, že spravodajský členský štát a EÚBP dospeli pri oznámených používaniach k záveru o neexistencii
rizika trifluralínu pre ľudské zdravie, Komisia mala vysvetliť, prečo tento záver odmietla, čo podľa žalobkýň neurobila.
Žalobkyne rovnako tvrdia, že napadnuté rozhodnutie sa nijakým spôsobom neodvoláva na nariadenie č. 850/2004 ani na kritériá
POP a skúmanie uskutočnené podskupinou TC‑NES, pričom však podľa žalobkýň dôkazy uvedené v napadnutom rozhodnutí vyvolávajú
dojem, že práve to boli okolnosti, ktoré viedli Komisiu k zmene stanoviska a navrhnutiu rozhodnutia o nezaradení.
Žalobkyne rovnako vytýkajú Komisii, že nevysvetlila, prečo je uplatňovanie nariadenia č. 850/2004 so spätnou účinnosťou odôvodnené
a neohrozuje legitímnu dôveru žalobkýň.
Žalobkyne sa nakoniec domnievajú, že vzhľadom na to, že Komisia pôvodne navrhla zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice
91/414, bolo osobitne dôležité poznať dôvody, prečo v priebehu postupu hodnotenia zmenila názor.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Najprv treba pripomenúť, že žalobný dôvod založený na porušení článku 253 ES je podľa judikatúry odlišný od žalobného dôvodu
založeného na zjavne nesprávnom posúdení. Zatiaľ čo prvý z nich, ktorým sa spochybňuje neexistencia alebo nedostatok odôvodnenia,
vychádza z porušenia podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 230 ES a predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku,
ktorý musí súd Spoločenstva preskúmať z úradnej povinnosti, druhý z nich, ktorý sa týka zákonnosti rozhodnutia z vecnej stránky,
vychádza z porušenia pravidla práva súvisiaceho s uplatňovaním Zmluvy v zmysle toho istého článku 230 ES a môže byť preskúmaný
súdom Spoločenstva len vtedy, ak sa ho žalobca dovoláva. Povinnosť odôvodnenia je teda otázkou, ktorá je odlišná od otázky
dôvodnosti odôvodnenia (rozsudky Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719,
bod 67, a z 29. apríla 2004, Holandsko/Komisia, C‑159/01, Zb. s. I‑4461, bod 65; rozsudky Súdu prvého stupňa z 13. januára
2004, Thermenhotel Stoiser Franz a i./Komisia, T‑158/99, Zb. s. II‑1, bod 97, a zo 4. marca 2009, Associazione italiana del
risparmio gestito a Fineco Asset Management/Komisia, T‑445/05, Zb. s. II‑289, bod 66).
Podľa ustálenej judikatúry musí byť odôvodnenie požadované článkom 253 ES prispôsobené povahe dotknutého aktu a musí z neho
jasne a jednoznačne vyplývať uvažovanie inštitúcie, ktorá je pôvodcom aktu, aby mali dotknuté osoby možnosť poznať dôvody
prijatého opatrenia a príslušný súdny orgán mohol vykonať preskúmanie. Povinnosť odôvodnenia sa musí posudzovať podľa okolností
konkrétneho prípadu. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie obsahovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka,
či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa musí posúdiť nielen s prihliadnutím na jeho znenie, ale aj s prihliadnutím
na dané súvislosti a všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť. Predovšetkým nie je Komisia povinná vyjadriť sa k všetkým
tvrdeniam, ktorých sa pred ňou dovolávajú dotknuté osoby, ale postačuje, aby opísala právne skutočnosti a odôvodnenia, ktoré
majú zásadný význam v rámci štruktúry rozhodnutia (pozri rozsudok Associazione italiana del risparmio gestito a Fineco Asset
Management/Komisia, už citovaný v bode 245 vyššie, bod 67 a tam citovanú judikatúru).
Treba pripomenúť, že EÚBP vydal stanovisko, v ktorom vzhľadom na vedecké poznatky dostupné v okamihu skúmania výboru v podstate
uviedol svoje zistenia, ale aj pochybnosti, pokiaľ ide o neškodnosť trifluralínu.
V dôsledku toho ide o otázku, či existuje dostatočná zhodnosť medzi obsahom stanoviska EÚBP na jednej strane a znením napadnutého
rozhodnutia a jeho odôvodnením na druhej strane.
Treba však konštatovať, že napadnuté rozhodnutie vysvetľuje dôvody vedeckej povahy, ktoré viedli Komisiu, rovnako ako aj SVPRZZ
k záveru, že bolo potrebné nezaradiť spornú látku do prílohy I smernice 91/414.
Toto odôvodnenie umožňuje okrem iného pochopiť, prečo Komisia vzhľadom na rozsiahlu mieru svojej voľnej úvahy nezvolila možnosť,
ktorú navrhol EÚBP, zaradiť trifluralín do prílohy I smernice 91/414 pri dodržaní určitých podmienok.
Navyše treba konštatovať, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia postačuje na to, aby umožnilo Všeobecnému súdu preskúmať
ho a zaoberať sa rozličnými žalobnými dôvodmi, ktoré žalobkyne uviedli vo svojej žalobe.
V dôsledku toho nie je napadnuté rozhodnutie postihnuté nedostatočným odôvodnením.
Tvrdenia uvedené žalobkyňami na podporu ich žalobného dôvodu tento záver nespochybňujú.
Po prvé žalobkyne nemôžu úspešne tvrdiť, že napadnuté rozhodnutie vychádza len z hodnotenia nebezpečenstiev, ktoré predstavuje
trifluralín, a nie z hodnotenia rizík (pozri predovšetkým odôvodnenie č. 5 napadnutého rozhodnutia; pozri bod 159 vyššie).
Po druhé nemôže obstáť tvrdenie žalobkýň, že Komisia nezohľadnila dôkazy, ktoré predložili v rámci štúdie o chronickej toxicite
pre ryby, na základe ktorej spravodajský členský štát údajne dospel k záveru, že neexistuje neprijateľné riziko chronickej
toxicity. Takáto štúdia sa totiž od oznamovateľov nevyžadovala (pozri bod 128 vyššie) a v každom prípade nemohla byť vypracovaná
po predložení úplného dokumentačného súboru, ktorý mali predložiť v súlade s článkom 6 ods. 1 a 3 nariadenia č. 451/2000.
Navyše treba uviesť, že po zasadaní pracovnej skupiny SVPRZZ „Právna úprava“ z 15. a 16 marca 2007 nechala Helénska republika,
ktorá bola spravodajským členským štátom, poznamenať vyjadrenie, podľa ktorého bola pripravená hlasovať za návrh na nezaradenie
trifluralínu, aby sa oznamovateľom umožnilo využiť lehotu nasledujúcich 18 mesiacov na to, aby formálne predložili štúdiu
o chronickej toxicite pre ryby, a aby sa jej umožnilo ako spravodajskému členskému štátu oficiálne vyhodnotiť túto štúdiu.
Po tretie, keďže napadnuté rozhodnutie nevychádza z hodnotenia trifluralínu v zmysle nariadenia č. 850/2004, ale výlučne z hodnotenia
tejto látky uskutočneného podľa kritérií smernice 91/414, ako to tiež preukazujú odôvodnenia č. 4 až 7 napadnutého rozhodnutia
(pozri bod 178 vyššie), žalobkyne nemôžu vytýkať Komisii, že nevysvetlila, prečo vychádza napadnuté rozhodnutie z takéhoto
hodnotenia.
Po štvrté je pravda, že Komisia začala diskusie v rámci SVPRZZ, konkrétne v rámci pracovnej skupiny „Právna úprava“, tým,
že predložila návrh smernice obsahujúci zaradenie trifluralínu do príloha I smernice 91/414. Platí však, že takýto návrh sa
už zo svojej podstaty môže v priebehu diskusií prebiehajúcich na úrovni SVPRZZ vyvíjať (pozri bod 221 vyššie). V prejednávanej
veci tak odôvodnenie napadnutého rozhodnutia umožňuje pochopiť dôvody vedeckej povahy, ktoré oprávňovali jeho vydanie. Nemožno
naopak požadovať, aby toto odôvodnenie zachytávalo všetky smery diskusie v rámci SVPRZZ.
V dôsledku toho musí byť piaty žalobný dôvod zamietnutý.
O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení základných zásad práva Spoločenstva a o výhrade založenej na porušení zásad
právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, predloženej na podporu prvej časti druhého žalobného dôvodu
–       O prvej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení zásad právnej istoty, zákazu retroaktivity a ochrany legitímnej
dôvery a o výhrade založenej na porušení zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, predloženej na podporu prvej časti
druhého žalobného dôvodu
Po prvé podľa žalobkýň v nich skutočnosť, že spravodajský členský štát a EÚBP ich požiadali o dodatočnú štúdiu, vyvolala legitímnu
dôveru, že táto štúdia bude hodnotená a zohľadnená pri hodnotení trifluralínu. Komisia sa však domnievala, že táto štúdia
bola predložená po uplynutí lehoty, a usúdila a oznámila členom SVPRZZ, že z toho dôvodu ju nemožno zohľadňovať, čo bolo v rozpore
s ich legitímnou dôverou.
Po druhé žalobkyne tvrdia, že Komisia týmto postupom nezohľadnila posledné dostupné vedecké poznatky a aktuálny stav vedeckého
a technického poznania, čo je v rozpore so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
Po tretie žalobkyne tvrdia, že vzhľadom na relevantné ustanovenia nariadenia č. 451/2000 mali legitímnu dôveru v to, že napadnuté
rozhodnutie bude vychádzať zo stanoviska EÚBP, ktorý podľa nich odporučil zaradenie látky do prílohy I smernice 91/414. Keďže
napadnuté rozhodnutie z tohto záveru nevychádzalo, podľa žalobkýň z toho vyplýva, že bola narušená ich legitímna dôvera.
Po štvrté Komisia uplatnila nariadenie č. 850/2004 so spätnou účinnosťou a v priebehu hodnotenia tak došlo k zmene ustanovení,
ktoré sa uplatňovali. Žalobkyne sa v dôsledku toho dostali do postavenia, v ktorom nebolo možné bez pochybností určiť ich
práva alebo prijať opatrenia vhodné na ochranu týchto práv. Týmto nedostatkom určitosti a predvídateľnosti Komisia rovnako
porušila zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Treba pripomenúť, že zásada právnej istoty, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Spoločenstva, podľa ustálenej judikatúry
vyžaduje najmä to, aby boli právne pravidlá jasné, presné a predvídateľné, pokiaľ ide o ich účinky, najmä ak môžu mať nepriaznivé
dôsledky pre jednotlivcov a podniky (pozri rozsudok Súdneho dvora z 18. novembra 2008, Förster, C‑158/07, Zb. s. I‑8507, bod
67, a tam citovanú judikatúru).
Okrem toho podľa ustálenej judikatúry sa právo domáhať sa ochrany legitímnej dôvery vzťahuje na každého jednotlivca, ktorý
sa nachádza v situácii, z ktorej vyplýva, že správny orgán Spoločenstva tým, že mu poskytol presné uistenia, vyvolal u neho
dôvodné nádeje (rozsudok Súdneho dvora z 15. júla 2004, Di Lenardo a Dilexport, C‑37/02 a C‑38/02, Zb. s. I‑6911, bod 70;
rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1998, Embassy Limousines & Services/Parlament, T‑203/96, Zb. s. II‑4239, bod 74;
pozri rovnako v tomto zmysle rozsudok Bayer CropScience a i./Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 153). Bez ohľadu na
formu oznámenia sú takýmito uisteniami informácie, ktoré sú presné, bezpodmienečné, zhodujúce sa a ktoré pochádzajú z oprávnených
a dôveryhodných zdrojov (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 25. mája 2000, Kögler/Súdny dvor, C‑82/98 P, Zb. s. I‑3855,
bod 33). Naopak, nikto nemôže poukazovať na porušenie tejto zásady, pokiaľ neexistujú presné uistenia, ktoré mu mal poskytnúť
správny orgán (rozsudky Súdneho dvora z 24. novembra 2005, Nemecko/Komisia, C‑506/03, neuverejnený v Zbierke, bod 58, a z 22. júna
2006, Belgicko a Forum 187/Komisia, C‑182/03 a C‑217/03, Zb. s. I‑5479, bod 147). Legitímnu dôveru môžu navyše vyvolať iba
uistenia, ktoré sú v súlade s príslušnými normami (rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. júna 2005, Branco/Komisia, T‑347/03,
Zb. s. II‑2555, bod 102; z 23. februára 2006, Cementbouw Handel & Industrie/Komisia, T‑282/02, Zb. s. II‑319, bod 77, a z 19. novembra
2009, Denka International/Komisia, T‑334/07, Zb. s. II‑4205, bod 132).
Po prvé bez toho, aby bolo potrebné preveriť, či mohli žalobkyne za okolností prejednávanej veci dostať konkrétne uistenia,
že na žiadosť spravodajského členského štátu alebo EÚBP môžu predložiť štúdiu, takéto uistenia nemohli u nich v tejto súvislosti
nijakým spôsobom vyvolať legitímnu dôveru, keďže článok 8 ods. 5 nariadenia č. 51/2000 výslovne stanovuje, že v okamihu, keď EÚBP
začal svoje hodnotenie účinnej látky, sa predkladanie nových štúdií neakceptuje a legitímna dôvera môže byť vyvolaná iba uistením,
ktoré je v súlade s príslušnými normami.
Po druhé, keďže od oznamovateľov sa nevyžadovala nijaká dodatočná štúdia, nemožno Komisii vytýkať, že nezohľadnila štúdiu
o chronickej toxicite pre ryby, ktorú oneskorene predložili.
Po tretie, keďže nariadenie č. 451/2000 neobsahuje nijaké ustanovenie o tom, že Komisia je povinná riadiť sa obsahom stanoviska EÚBP,
a nemá preto nijaký priestor na voľnú úvahu (pozri body 87 a 88 vyššie), nemôže obstáť ich tvrdenie, že vzhľadom na skutočnosť,
že toto nariadenie im umožňovalo veriť, že Komisia sa bude nevyhnutne riadiť stanoviskom EÚBP, ktorý odporučil zaradenie látky
do prílohy I smernice 91/414, čo je okrem toho aj tak nepresné (pozri bod 89 vyššie), bola narušená ich legitímna dôvera.
Po štvrté, keďže napadnuté rozhodnutie nevychádzalo z hodnotenia trifluralínu v zmysle nariadenia č. 850/2004, nemôže obstáť
tvrdenie žalobkýň, že z dôvodu uplatňovania tohto nariadenia so spätnou účinnosťou v rámci hodnotenia látky podľa smernice
91/414 bola porušená zásada právnej istoty. To isté platí, aj pokiaľ ide o ich tvrdenie, že rovnako tým bola narušená aj ich
legitímna dôvera.
V dôsledku toho musia byť prvá časť šiesteho žalobného dôvodu, ako aj výhrada založená na porušení zásad právnej istoty a ochrany
legitímnej dôvery, predložená na podporu prvej časti druhého žalobného dôvodu, zamietnuté.
–       O druhej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení práv na obhajobu a práva byť spravodlivo vypočutý
Žalobkyne v podstate tvrdia, že ak by Komisia správne uplatnila nariadenie č. 850/2004, musela by im poskytnúť dostatočný
priestor na obhajobu ich práv tým, že by predĺžila príslušné lehoty a dala im príležitosť predložiť ich pripomienky, aby bola
zaistená ich obhajoba.
Komisia tak porušila právo byť spravodlivo vypočutý, ktoré tvorí nedeliteľnú súčasť zásady riadnej správy vecí verejných.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Keďže napadnuté rozhodnutie nevychádza z hodnotenia trifluralínu v zmysle nariadenia č. 850/2004, tvrdenie žalobkýň je neúčinné
a v dôsledku toho musí byť zamietnuté.
–       O tretej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení zásady proporcionality
Žalobkyne najprv tvrdia, že úplný zákaz trifluralínu je neprimeraný, keďže EÚBP podľa nich usúdil, že nebezpečenstvá spojené
s trifluralínom možno zvládnuť stanovením vhodných podmienok používania.
Následne uvádzajú, že Komisia nekonala proporcionálne, keď nezohľadnila štúdiu o chronickej toxicite pre ryby a nepredĺžila
príslušné lehoty, aby bola táto štúdia účinne zohľadnená.
Nakoniec tvrdia, že dôsledkom napadnutého rozhodnutia je zúženie škály ponúkaných herbicídnych výrobkov, čo bude mať nepriamo
závažné následky na boj so škodlivými rastlinami a chorobami. Žalobkyne v tom vidia riziko zníženia výnosnosti plodín, následné
zníženie potravinovej výroby, nárast dovozu do Európskej únie a nakoniec zvýšenie cien. V súvislosti s celosvetovým nedostatkom
potravín je v tejto súvislosti napadnuté rozhodnutie podľa nich rovnako neproporcionálne.
Komisia s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Podľa ustálenej judikatúry vyžaduje zásada proporcionality, ktorá je súčasťou všeobecných zásad práva Spoločenstva, aby akty
inštitúcií Spoločenstva neprekračovali hranice toho, čo je vhodné a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných
predmetnou právnou úpravou, čím sa rozumie to, že ak existuje voľba medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť
sa k tomu najmenej obmedzujúcemu, a že spôsobené ťažkosti nesmú byť neúmerné vo vzťahu k sledovaným cieľom (rozsudok Súdneho
dvora z 18. novembra 1987, Maizena a i., 137/85, Zb. s. 4587, bod 15; rozsudky Pfizer Animal Health/Rada, už citovaný v bode
145 vyššie, bod 411, a Bayer CropScience a i./Komisia, už citovaný v bode 95 vyššie, bod 223).
Treba pripomenúť, že pri prijímaní opatrení na riadenie rizík v rámci postupu pri zaradení látky do prílohy I smernice 91/414
treba Komisii priznať rozsiahlu mieru voľnej úvahy. Táto oblasť totiž so sebou prináša predovšetkým politickú voľbu a komplexné
posudzovania (pozri bod 86 vyššie). Na zákonnosť takéhoto opatrenia prijatého v tejto oblasti môže mať vplyv iba jeho zjavná
neprimeranosť vo vzťahu k cieľu, ktorého dosiahnutie príslušná inštitúcia sleduje (rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 2001,
Jippes a i., C‑189/01, Zb. s. I‑5689, bod 82; rozsudky Pfizer Animal Health/Conseil, už citovaný v bode 145 vyššie, bod 412,
a Alpharma/Rada, už citovaný v bode 145 vyššie, body 177 až 180).
Keďže v prejednávanej veci je tvrdenie, že stanovisko EÚBP odporúčalo zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414,
nepresné (pozri bod 89 vyššie), treba konštatovať, že výhrada, ktorú žalobkyne uviedli na to, aby preukázali neprimeranosť
úplného zákazu trifluralínu, nie je vecne podložená.
Je pravda, že stanovisko EÚBP obsahuje odporúčania umožňujúce zvládnuť riziká, ktoré boli preukázané počas postupu hodnotenia,
v prípade, ak Komisia navrhne zaradenie trifluralínu.
Treba však pripomenúť, že EÚBP predkladá takéto odporúčania v súlade s ustanoveniami článku 8 ods. 7 nariadenia č. 451/2000,
pričom však z toho nemožno odvodiť, že EÚBP odporúčal zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 a že v každom prípade
mala Komisia k dispozícii rozsiahlu mieru voľnej úvahy, aby mohla účinne dosiahnuť cieľ, ktorý jej stanovila smernica 91/414,
vzhľadom na komplexné technické hodnotenia, ktoré musí v tejto súvislosti vykonať (pozri bod 87 vyššie a tam citovanú judikatúru
a body 92 a 93 vyššie).
Okrem toho treba uviesť, že bez toho, aby to bolo účinne vyvrátené, Komisia vo svojich písomnostiach a na pojednávaní v podstate
tvrdila, že o obmedzenom zaradení trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 sa neuvažovalo z toho dôvodu, že nie je možné
udržať účinnú látku pod kontrolou iba prostredníctvom opatrení na zmiernenie rizík, najmä vzhľadom na riziko diaľkového prenosu
látky vzduchom a s prihliadnutím na množstvo stále chýbajúcich údajov o škodlivosti predmetnej látky.
Z toho vyplýva, že skutočnosť, že Komisia nenavrhla zaradenie trifluralínu do prílohy I smernice 91/414 s tým, že toto zaradenie
by bolo viazané na podmienky, ktoré uviedol EÚBP, nemožno považovať za zjavne neprimeranú.
Komisia nebola povinná okrem iného zohľadniť štúdiu o chronickej toxicite pre ryby, ani predĺžiť lehoty, aby bola táto štúdia
zohľadnená (pozri body 128 až 132 vyššie). Zo skutočnosti, že nebola zohľadnená táto štúdia, alebo z toho, že neboli predĺžené
lehoty na jej zohľadnenie, preto nemôže vyplývať údajná neprimeranosť napadnutého rozhodnutia.
Žalobkyne navyše nepredložili ani jediný dôkaz na podporu ich tvrdení, že napadnuté rozhodnutie má rozličné škodlivé dôsledky,
ktoré uvádzali a ktoré mali preukazovať neprimeranosť napadnutého rozhodnutia.
Nakoniec treba pripomenúť, že EÚBP vo svojom stanovisku uviedol určitý počet rizík, ktoré trifluralín predstavuje.
Vzhľadom na rozsiahlu mieru voľnej úvahy, ktorá musí byť Komisii priznaná, aby mohla účinne sledovať cieľ, ktorý jej bol stanovený
smernicou 91/414, a s prihliadnutím na komplexné technické posúdenie, ktoré musí uskutočniť, treba konštatovať, že napadnuté
rozhodnutie sa nezdá byť zjavne neprimerané.
V dôsledku toho je tretia časť šiesteho žalobného dôvodu úplne nedôvodná, a musí byť preto zamietnutá.
Z toho vyplýva, že treba zamietnuť šiesty a posledný žalobný dôvod a z toho dôvodu aj žalobu v celom rozsahu.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu každý účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný
nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyne nemali vo veci úspech, treba ich zaviazať na
náhradu trov konania v súlade s návrhmi Komisie.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Žaloba sa zamieta.
2.
Dow AgroSciences Ltd a ďalších 20 žalobkýň, ktorých mená sú uvedené v prílohe, znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné
nahradiť trovy konania vynaložené Európskou komisiou.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 9. septembra 2011.
Podpisy
Obsah
Skutkové okolnosti
Konanie a návrhy účastníkov konania
Právny stav
O predmete sporu
O veci samej
O prvom žalobnom dôvode založenom na tom, že napadnuté rozhodnutie nevychádza zo správy EÚBP, čím porušuje článok 8 ods. 8
nariadenia č. 451/2000, a že bolo prijaté v rozpore s príslušnými procesnými pravidlami
O prvej a druhej časti druhého žalobného dôvodu založených na zjavne nesprávnom posúdení, keďže Komisia jednak nesplnila povinnosť
zohľadniť všetky dostupné vedecké dôkazy a konkrétne štúdiu, ktorú si údajne vyžiadala od oznamovateľov, a jednak bola povinná
predĺžiť príslušné lehoty, aby mala k dispozícii tieto dodatočné informácie
O tretej časti druhého žalobného dôvodu založenej na zjavne nesprávnom posúdení, keďže zistenia Komisie údajne nie sú podložené
nijakými vedeckými dôkazmi
O námietke nezákonnosti článku 3 ods. 3 nariadenia č. 850/2004 a o štvrtej časti druhého žalobného dôvodu založenej na tom,
že Komisia údajne nemala právomoc na hodnotenie trifluralínu v zmysle nariadenia č. 850/2004 a navyše sa pri uplatňovaní kritérií
stanovených týmto nariadením dopustila zjavne nesprávneho posúdenia
O treťom žalobnom dôvode založenom na tom, že napadnuté rozhodnutie údajne nie je v súlade s príslušným legislatívnym postupom
a porušuje tým články 5 ES a 7 ES, ako aj článok 8 ods. 8 nariadenia č. 451/2000 a článok 5 rozhodnutia komitológia
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na tom, že v rozpore s článkom 8 ods. 7 a 8 nariadenia č. 451/2000 neboli dodržané príslušné
procesné lehoty
O piatom žalobnom dôvode založenom na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia
O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení základných zásad práva Spoločenstva a o výhrade založenej na porušení zásad
právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, predloženej na podporu prvej časti druhého žalobného dôvodu
– O prvej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení zásad právnej istoty, zákazu retroaktivity a ochrany legitímnej
dôvery a o výhrade založenej na porušení zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, predloženej na podporu prvej časti
druhého žalobného dôvodu
– O druhej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení práv na obhajobu a práva byť spravodlivo vypočutý
– O tretej časti šiesteho žalobného dôvodu založenej na porušení zásady proporcionality
O trovách
Príloha
Dow AgroSciences Ltd,
so sídlom v Hitchine (Spojené kráľovstvo),
Makhteshim-Agan Holding BV,
so sídlom v Roterdame (Holandsko),
Makhteshim Agan International Coordination Center,
so sídlom v Bruseli (Belgicko),
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, L
da
,
so sídlom vo Funchale (Portugalsko),
Finchimica SpA,
so sídlom v Manerbiu (Taliansko),
Dow Agrosciences BV,
so sídlom v Roterdame,
Dow AgroSciences Hungary kft,
so sídlom v Budapešti (Maďarsko),
Dow AgroSciences Italia Srl,
so sídlom v Miláne (Taliansko),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.,
so sídlom vo Varšave (Poľsko),
Dow AgroSciences Iberica, SA,
so sídlom v Madride (Španielsko),
Dow AgroSciences s.r.o.,
so sídlom v Prahe (Česká republika),
Dow AgroSciences LLC,
so sídlom v Indianapolise, Indiana (Spojené štáty),
Dow AgroSciences GmbH,
so sídlom v Stade (Nemecko),
Dow AgroSciences Export,
so sídlom v Mougins (Francúzsko),
Dow AgroSciences,
so sídlom v Mougins,
Dow AgroSciences Danmark A/S,
so sídlom v Lyngby-Taarbæk (Dánsko),
Makhteshim-Agan Poland sp. z o.o.,
so sídlom vo Varšave,
Makhteshim-Agan (UK) Ltd,
so sídlom v Londýne (Spojené kráľovstvo),
Makhteshim-Agan Francúzsko,
so sídlom v Sèvres (Francúzsko),
Makhteshim-Agan Italia Srl,
so sídlom v Bergame (Taliansko),
Alfa Agricultural Supplies SA,
so sídlom v Halardri (Grécko).
*
Jazyk konania: angličtina.