CELEX: 62013CJ0655
Eelotsusetaotlus
Sotsiaalkindlustus
Määrus (EMÜ) nr 1408/71
Artikkel 71
Mõiste „osaliselt töötu piirialatöötaja”
Elukohaliikmesriigi ja pädeva liikmesriigi keeldumine maksta töötuskindlustushüvitist

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (
EÜT 1997, L 28, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3) muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1606/98 (
EÜT L 209, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 308) (edaspidi „määrus nr 1408/71”), artikli 71 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud H. J. Mertensi ja Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (töötajate sotsiaalkindlustust haldava asutuse nõukogu, edaspidi „Uwv”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on Uwv otsus keelduda huvitatud isikule töötuskindlustushüvitise maksmisest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 1408/71 artikkel 2 „Mõisted” näeb ette:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[...]
o)
pädev asutus;
i)
asutus, kus asjaomane isik on hüvitise taotlemise ajal kindlustatud
või
ii)
asutus, kellelt asjaomasel isikul on praegu või tulevikus õigus saada hüvitisi, kui tema või tema pereliige või ‑liikmed elavad asutuse asukohajärgse liikmesriigi territooriumil
või
iii)
asutus, mille on määranud asjaomase liikmesriigi pädev võimuorgan
või
iv)
kindlustusskeemi puhul, mis on seotud tööandja vastutusega artikli 4 lõikes 1 loetletud hüvitiste suhtes, kas tööandja või asjassepuutuv kindlustusandja või nende puudumisel asjaomase liikmesriigi pädeva võimuorgani määratud organ või asutus;
[...]
q)
pädev riik – liikmesriik, mille territooriumil asub pädev asutus;
[...]”
Määruse artiklis 13 on sätestatud:
„1.   Vastavalt artiklitele 14c ja 14f alluvad isikud, kelle suhtes käesolevat määrust kohaldatakse, ainult ühe liikmesriigi õigusaktidele. Kõnealused õigusaktid määratakse kindlaks vastavalt käesoleva jaotise sätetele.
2.   Arvestades artikleid 14–17:
a)
liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil või kui tema tööandjaks oleva ettevõtja või isiku registrisse kantud asukoht või peamine tegevuskoht asub teise liikmesriigi territooriumil;
[...]”
Määruse artikli 71 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Töötu, kes oma viimase töötamise ajal elas muus liikmesriigis kui pädev riik, saab hüvitist vastavalt järgmistele sätetele:
a)
i)
piirialatöötaja, kes on teda palganud ettevõtjas osaliselt või aeg-ajalt ilma tööta, saab hüvitist vastavalt pädeva riigi õigusaktidele, nii nagu elaks ta selle riigi territooriumil; nimetatud hüvitist maksab pädev asutus;
ii)
piirialatöötaja, kes on täielikult töötu, saab hüvitist vastavalt selle liikmesriigi õigusaktide sätetele, mille territooriumil ta elab, nii nagu oleksid need õigusaktid kehtinud tema suhtes tema viimase töötamise ajal; nimetatud hüvitist maksab elukohajärgne asutus oma arvel;
[...]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
H. J. Mertens töötas 1. jaanuarist 2003 kuni 28. veebruarini 2009 täistööajaga äriühingus Saueressig GmbH (edaspidi „Saueressig”), mille asukoht on Vreden’is (Saksamaa).
Alates 1. märtsist 2009 töötas H. J. Mertens osalise tööajaga ehk 10 tundi nädalas äriühingus ATG Service GmbH (edaspidi „ATG”), mille asukoht on Ahausis (Saksamaa).
2003. ja 2009. aasta vahele jääval ajavahemikul oli H. J. Mertensi elukoht Enschedes (Madalmaad).
H. J. Mertens esitas Uwv‑le töötuskindlustushüvitiste seaduse (Werkloosheidswet) alusel hüvitisetaotluse. Uwv jättis taotluse rahuldamata, leides, et vastavalt määrusele nr 1408/71 tuleb H. J. Mertensit käsitada piirialatöötajana, ja kuna ta on osaliselt töötu, siis peab ta esitama töötuskindlustushüvitise taotluse töökohariigis, seega Saksamaal. Madalmaade kohus, kes asja esimese kohtuastmena läbi vaatas, leidis samuti, et H. J. Mertensi suhtes on kohaldatavad Saksamaa õigusnormid.
Bundesagentur für Arbeit (Saksamaa föderaalne tööhõiveamet) jättis H. J. Mertensi taotluse Saksamaal töötuskindlustushüvitise saamiseks 29. aprilli 2009. aasta otsusega rahuldamata. Saksamaa sotsiaalseadustikule (Sozialgesetzbuch) tuginedes leidis see amet, et H. J. Mertensit tuleb käsitada täielikult töötu piirialatöötajana, kuna väiksema arvu töötundidega oli tema töösuhe jätkunud teise tööandja juures. H. J. Mertens esitas selle otsuse peale kaebuse Sozialgericht Münsterile (Münsteri sotsiaalvaldkonna asju menetlev esimese astme kohus, Saksamaa).
Sozialgericht Münster jättis H. J. Mertenspoolt Bundesagentur für Arbeiti otsuse peale esitatud kaebuse 18. oktoobri 2013. aasta kohtuotsusega, mis on jõustunud, rahuldamata.
Centrale Raad van Beroep (sotsiaalasju teise astmena lahendav kohus, Madalmaad), kuhu H. J. Mertens Madalmaade esimese astme kohtu tehtud otsuse edasi kaebas, leiab et ajal, mis H. J. Mertens töötas äriühingus Saueressig ja hiljem äriühingus ATG, olid tema suhtes kohaldatavad Saksamaa õigusnormid. Nimetatud kohus märgib, et määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunktis i on juttu piirialatöötajast, „kes on teda palganud ettevõttes osaliselt või aeg-ajalt töötu”, ja sama määruse artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkt ii puudutab „piirialatöötajat, kes on täielikult töötu”. Nimetatud kohtu hinnangul ei ole kõnealuste lauseosade sõnastuse põhjal võimalik vastata küsimusele, milline riik peab maksma töötuskindlustushüvitist olukorras, kus tegemist on osaliselt töötu piirialatöötajaga, kes vahetult pärast varasema töösuhte lõppemist on asunud samas liikmesriigis tööle teise tööandja juures.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohus on kohtuotsuses Laat (C‑444/98,
EU:C:2001:165
) seoses piirialatöötajaga, kellel ei ole enam sidemeid liikmesriigiga, kus ta töötas, ja kes on niisiis täielikult töötu määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti ii tähenduses, asunud seisukohale, elukoha liikmesriik on töötuskindlustushüvitiste maksmiseks pädev riik. Centrale Raad van Beroep viitab ka Euroopa ühenduste võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse halduskomisjoni 17. oktoobri 2005. aasta otsusele nr 205, millega määratakse mõiste „osaline töötus” reguleerimisala piirialatöötajate suhtes (
ELT 2006, L 130, lk 37
, edaspidi „otsus nr 205”), milles nimetatud halduskomisjon on seisukohal, et osaline töötus on seotud töötaja ja tööandja vahelise lepingu olemasolu või säilimisega.
Seetõttu on eelotsusetaotluse esitanud kohus arvamusel, et kohtuotsusest Laat (
EU:C:2001:165
) ja otsusest nr 205 tuleneb, et selleks, et H. J. Mertensit saaks pidada osaliselt töötuks piirialatöötajaks, on vaja, et tegemist oleks olnud äriühingus Saueressig väiksemate arvu töötundide juures katkematult jätkunud töösuhtega või vahetult pärast selle töösuhte lõppemist selle töötaja ja sama tööandja vahel loodud uue, kasvõi osalise tööajaga töösuhtega. Vaid siis, kui töötajal ei ole enam mingeid sidemeid pädeva liikmesriigiga, kus ta varem töötas, ja kui ta on täielikult töötu, peab ta selle kohtu hinnangul pöörduma töö leidmisel abi saamiseks oma elukohariigi asutuse poole. Nimetatud kohus järeldab sellest, et töötuskindlustushüvitist peab maksma liikmesriik, kes pakub asjassepuutuvale isikule lisatöökoha leidmiseks kõige rohkem võimalusi. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on selge, et käesoleval juhul lasub see kohustus Saksamaa Liitvabariigil.
Samas on eelotsusetaotluse esitanud kohtul sellega seoses kahtlusi, eelkõige arvestades Bundesagentur für Arbeiti vastupidist seisukohta. Nõnda ei välista see kohus võimalust, et H. J. Mertensit saab pidada täielikult töötuks.
Neil asjaoludel otsustas Centrale Raad van Beroep menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et viidatud sättega on vastuolus käsitada osaliselt töötu piirialatöötajana piirialatöötajat, kes on vahetult pärast täistööajaga töösuhte lõppemist liikmesriigis asuva tööandja juures asunud samas liikmesriigis väiksema arvu töötundidega tööle teise tööandja juures?”
Eelotsuse küsimuse analüüs
Esitatud küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitusi selle kohta, kas määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et osaliselt töötu piirialatöötajana selle sätte tähenduses tuleb käsitada piirialatöötajat, kes vahetult pärast täistööajaga töösuhte lõppemist liikmesriigis, mis ei ole tema elukoha liikmesriik, asuva tööandja juures on asunud samas liikmesriigis osalise tööajaga tööle teise tööandja juures.
Määruse nr 1408/71 artikkel 71 sisaldab erisätteid, mida kohaldatakse töötu suhtes, kes oma viimase töötamise ajal elas muus liikmesriigis kui pädev riik. Euroopa Kohus on juba otsustanud, et selle artikli sätete eesmärk on tagada võõrtöötajale uue töö otsimisel kõige soodsamad töötuskindlustushüvitised (vt kohtuotsus Miethe, 1/85,
EU:C:1986:243
, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
Need sätted erinevad selle määruse artikli 13 lõikes 2 ette nähtud üldreeglist, mille kohaselt kehtivad liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes selle riigi õigusaktid (vt kohtuotsus Jeltes jt, C‑443/11,
EU:C:2013:224
, punkt 20).
Nõnda kehtivad täielikult töötute piirialatöötajate suhtes nimetatud määruse artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti ii kohaselt selle liikmesriigi õigusaktid, mille territooriumil nad elavad. Euroopa Kohus on leidnud, et see säte eeldab kaudselt, et sellisel töötajal on selles riigis kõige soodsamad tingimused uue töökoha otsimiseks (vt selle kohta kohtuotsused Miethe,
EU:C:1986:243
, punkt 17, ning Jeltes jt,
EU:C:2013:224
, punkt 21).
Sellest järeldub, et määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i, milles on ette nähtud, et piirialatöötajale, kes on teda palganud ettevõtjas osaliselt või aeg-ajalt ilma tööta, kohaldatakse pädeva liikmesriigi õigusakte, tuleb mõista nii, et see eeldab vaikimisi, et selles liikmesriigis on niisugusel töötajal kõige soodsamad tingimused töö otsimisel.
Sellega seoses tuleb märkida, et kriteeriumid, mille alusel määratakse kindlaks, kas piirialatöötajat tuleb käsitada osaliselt või täielikult töötuna vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punktile a, peavad olema ühtsed ja määratletud liidu õigusega. Nõnda on Euroopa Kohus otsustanud, et sellist hindamist ei või teha riigi õigusest tulenevate kriteeriumide alusel (vt kohtuotsus de Laat,
EU:C:2001:165
, punkt 18).
Euroopa Kohus on veel otsustanud määruse nr 1408/71 artikliga 71 taotletavat eesmärki kaitsta töötajat ei saavutata, kui asjassepuutuv töötaja, kes jääb oma elukoha liikmesriigist erinevas liikmesriigis jätkuvalt tööle samasse ettevõttesse, aga osalise tööajaga, otsides samas täistööajaga tööd, peaks pöörduma oma elukoha liikmesriigi asutusse, et saada abi töö leidmiseks lisaks juba tehtavale tööle. Asjaolu, et täistööajaga tööst sai uue lepingu sõlmimisega osalise tööajaga töö, ei ole selles suhtes oluline (vt selle kohta kohtuotsus de Laat,
EU:C:2001:165
, punkt 34).
See järeldus tuleneb asjaolust, et asjassepuutuva töötaja elukoha liikmesriigi asutusel oleks võrreldes pädeva liikmesriigi asutusega märksa raskem aidata leida sellel töötajal lisatööd, mille tingimused sobiksid kokku juba tehtava tööga osalisel tööajal, ehk kõige tõenäolisemalt lisatööd, mida tuleks teha pädeva liikmesriigi territooriumil (vt selle kohta kohtuotsus de Laat,
EU:C:2001:165
, punkt 35).
Seetõttu on töötaja kohustatud pöörduma töö leidmisel abi saamiseks oma elukoha liikmesriigi asutuse poole vaid siis, kui tal ei ole pädeva liikmesriigiga enam mingeid sidemeid ja ta on täielikult töötu (vt selle kohta kohtuotsus de Laat,
EU:C:2001:165
, punkt 36).
Sellest järeldub, et vastupidi Saksamaa valitsuse väidetele tähendab täielik töötus tingimata, et asjassepuutuv töötaja lõpetab töötamise täielikult.
Niisiis ei oma põhikohtuasjas tähtsust asjaolu, et ettevõtja, kes oli H. J. Mertensi tööandja täistööajaga töötamiseks sõlmitud töölepingu kohaselt, ei ole sama kui tööandja, kes võttis ta seejärel tööle osalise tööajaga töötamiseks sõlmitud töölepinguga. Määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a lõikele i sellise tõlgenduse andmine, mis seoks selle sätte kohaldamise nõudega, et ettevõte, kus piirialatöötaja osalise tööajaga töötab, peab olema sama kui see, kus see töötaja eelnevalt täistööajaga töötas, ahendaks selle sätte kohaldamisala viisil, mis kahjustaks selle kasulikku mõju.
Samuti ei ole tähtsust asjaolul, et põhikohtuasjas vaidluse all olev tööleping nägi ette nädalase 10‑tunnise tööaja, kuna Euroopa Kohus on juba otsustanud, et miski määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti a ega artikli 2 lõike 1 sõnastuses ei võimalda välistada teatavaid isikute kategooriaid määruse kohaldamisalast lähtuvalt ajast, mille vältel nad töötavad (vt analoogia alusel kohtuotsus Kits van Heijningen, C‑2/89,
EU:C:1990:183
, punkt 10).
Ainult selline määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tõlgendamine võimaldab niisiis tagada, et piirialatöötajaid käsitatakse osaliselt töötutena liikmesriigis, kus neil on kõige soodsamad tingimused täistööajaga töö otsimisel.
Seetõttu ei või määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tõlgendada nii, et selle kohaldamisalast on välistatud piirialatöötaja, kes on pädevas liikmesriigis säilitanud kasvõi osalise tööajaga töösuhte.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et osaliselt töötu piirialatöötaja nimetatud sätte tähenduses on piirialatöötaja, kes vahetult pärast täistööajaga töösuhte lõppemist liikmesriigis asuva tööandja juures on asunud samas liikmesriigis osalise tööajaga tööle teise tööandja juures.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 muudetud ja ajakohastatud redaktsioonis, mida on muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 1606/98, artikli 71 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et osaliselt töötu piirialatöötaja nimetatud sätte tähenduses on piirialatöötaja, kes vahetult pärast täistööajaga töösuhte lõppemist liikmesriigis asuva tööandja juures on asunud samas liikmesriigis osalise tööajaga tööle teise tööandja juures.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.