CELEX: 62008CJ0052
Tagállami kötelezettségszegés
Közjegyzők
2005/36/EK irányelv

Keresetével az Európai Közösségek Bizottsága annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy a Portugál Köztársaság – mivel nem
fogadta el a szakmai képesítések elismeréséről szóló, 2005. szeptember 7‑i 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek
(HL L 255., 22. o.) való megfeleléshez szükséges törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket – nem teljesítette az
ezen irányelvből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér

Az uniós jog
A 2005/36 irányelv (9) preambulumbekezdése kimondja, hogy „[f]enntartva a letelepedés szabadsága tekintetében a különböző
hatályos elismerési rendszerek alapjául szolgáló elveket és biztosítékokat, e rendszerek szabályait a tapasztalatok tükrében
tökéletesíteni kell”.
Ezen irányelv (14) preambulumbekezdése szerint „a [legalább hároméves szakoktatást és szakképzést lezáró felsőfokú oklevelek
elismerésének általános rendszeréről szóló, 1988. december 21‑i 89/48/EGK tanácsi irányelv (HL 1989. L 19., 16. o.; magyar
nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 337. o.)] által létrehozott elismerési mechanizmus változatlan marad”.
A 2005/36 irányelv (41) preambulumbekezdése kimondja, hogy az irányelv „nem előzi meg [helyesen: nem érinti] a[z EK] 39. cikkének
(4) bekezdése és 45. cikke alkalmazását, mindenekelőtt [helyesen: többek között] a közjegyzők vonatkozásában”.
A 2005/36 irányelv 2. cikke (3) bekezdésének szövege a következő:
„Amennyiben egy adott szabályozott szakma tekintetében valamely önálló közösségi jogi aktus a szakmai képesítések elismerésével
közvetlenül összefüggő egyéb, különös rendelkezést állapít meg, ennek az irányelvnek a vonatkozó rendelkezései nem alkalmazhatók.”
A közjegyzői hivatásra nem vonatkozik semmiféle olyan önálló uniós jogi aktus, amelyre a fent hivatkozott 2. cikk (3) bekezdése
utal.
A 2005/36 irányelv 62. cikke 2007. október 20‑i hatállyal hatályon kívül helyezte a 89/48 irányelvet.

A nemzeti szabályozás
A portugál jogrendben a közjegyzők tevékenységüket szabad foglalkozás keretében végzik. Az említett szakma szervezetrendszerére
vonatkozó szabályokat a közjegyzőkre vonatkozó szabályzat elfogadásáról szóló, 2004. február 4‑i 26/2004 törvényrendelet (a
Diário da República I, A‑sorozatának 2004. február 4‑i 29. száma, a továbbiakban: a közjegyzők szabályzata) tartalmazza.
A közjegyzők szabályzatának 1. cikke (1) és (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)  A közjegyző olyan jogász végzettségű személy, akinek a hivatása gyakorlása során kiállított írásbeli okiratai közhitelesek.
(2)      A közjegyző ezzel egyidejűleg olyan közhivatalt betöltő személy, aki iratokat hitelesít, és biztosítja azok irattárban való
megőrzését, illetve olyan szabadfoglalkozású személy, akit az ügyfelek szabadon választhatnak, és aki függetlenül, illetve
pártatlanul végzi munkáját.”
Az említett szabályzat 4. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „a közjegyző feladata, általános jelleggel, az érintett felek
szándékának megfelelő olyan közokiratok szerkesztése, amelyeknek a jogszerűségét – kutatásai és jogértelmezése révén – a közjegyző
garantálja, tájékoztatva az említett feleket azok joghatásairól és hatályáról”.
Ugyanezen szabályzat 4. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy a közjegyző hatásköre többek között kiterjed végrendeletek
és más közokiratok szerkesztésére, iratok és aláírások hitelesítésére vagy elismerésére, tanúsítványok kiállítására, fordítások
hitelesítésére, hiteles másolatok vagy kivonatok készítésére, taggyűlési jegyzőkönyvek felvételére és iratok megőrzésére.
A közjegyzők szabályzatának 25. cikke értelmében a közjegyzői hivatás gyakorlása a következő együttes feltételekhez van kötve:
–        az érintett a közhatalmi jellegű feladatok gyakorlásában nincs akadályoztatva, és a közjegyzői hivatás gyakorlásától nincs
eltiltva;
–        az érintett a portugál jogszabályok által elismert jogi egyetemi végzettséggel rendelkezik;
–        közjegyzői szakmai gyakorlatát sikeresen teljesítette, és
–        a közjegyzői kamara által szervezett szakvizsgán megfelelt.
A 2004. február 4‑i 27/2004 törvényrendelet (a Diário da República I A‑sorozatának, 2004. február 4‑i 29. száma) létrehozta
a közjegyzői kamarát. Magára a közjegyzői kinevezésre a 2004. április 21‑i 398/2004 igazságügyminiszteri rendelet szabályai
irányadók.
A 2006. március 29‑i 76‑A/2006 törvényrendelet (a Diário da República I A‑sorozatának 2006. március 29‑i 63. száma) 38. cikke
értelmében az iratok hitelesítésére, a tanúsításra és az elismerésre vonatkozó hatáskört megadták az irattárakban és a különböző
nyilvántartásokat vezető szerveknél dolgozó köztisztviselőknek, az elismert szakmai vagy ipari kamaráknak, valamint az ügyvédeknek
és a „solicitadoroknak” is. Az így végzett hitelesítések, tanúsítások és elismerések a szóban forgó irat tekintetében ugyanolyan
bizonyító erőt biztosítanak, mintha azokat közjegyző előtt állították volna ki.
Így, miként azt a Portugál Köztársaság a tárgyaláson kifejtette, a portugál jogalkotó fokozatosan megszüntette a közjegyzői
hitelesítés szükségességét szinte valamennyi olyan okirat  tekintetében, amelynek a közjegyzői hitelesítését korábban megkövetelte.

A pert megelőző eljárás
A Bizottsághoz panaszt nyújtottak be amiatt, hogy Portugáliában a közjegyzői hivatás tekintetében nem ültették át a 89/48
irányelvet. E panasz megvizsgálását követően a Bizottság 2001. december 20‑i levelében felszólította a Portugál Köztársaságot,
hogy két hónapos határidőn belül terjessze elő észrevételeit az ezen irányelv átültetésének elmaradására vonatkozóan.
A felszólító levélre küldött 2002. június 17‑i válaszában a Portugál Köztársaság tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a
közjegyzői hivatás gyakorlására vonatkozóan jogalkotási reform van folyamatban.
A Bizottság 2006. október 18‑án indokolással ellátott véleményt küldött e tagállamnak, amelyben megállapította, hogy az nem
teljesítette a 89/48 irányelvből eredő kötelezettségeit. A Bizottság felszólította a Portugál Köztársaságot, hogy tegye meg
a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy az indokolással ellátott véleményben foglaltaknak a vélemény kézhezvételétől számított
két hónapon belül megfeleljen.
2007. január 24‑i levelében a Portugál Királyság előadta arra vonatkozó érveit, hogy a Bizottság álláspontja szerinte miért
megalapozatlan.
A Bizottság e körülmények alapján döntött úgy, hogy előterjeszti a jelen keresetet.

A keresetről

A felek érvei
A Bizottság először is arra hivatkozik, hogy a közjegyzők nem vesznek részt az EK 45. cikk első albekezdése értelmében vett
közhatalom gyakorlásában. E tekintetben a Bizottság emlékeztet arra, hogy mivel e rendelkezés a letelepedés szabadsága alóli
kivételt állapít meg, ezért azt szigorúan kell értelmezni (a C‑2/74. sz. Reyners‑ügyben 1974. június 21‑én hozott ítélet [EBHT 1974.,
631. o.] 43. pontja).
Az említett rendelkezés hatályát tehát azon tevékenységekre kellene korlátozni, amelyek önmagukban közvetlen és sajátos részvételt
jelentenek a közhatalom gyakorlásában (a fent hivatkozott Reyners ügyben hozott ítélet 44. és 45. pontja). A Bizottság szerint
a közhatalom fogalma magában foglalja az általános jogon túlmenő döntési jogkör gyakorlását, amely a mások akaratától független
vagy akár azzal szemben történő cselekvés képességében nyilvánul meg. Közelebbről, a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint
a közhatalom gyakorlása a kényszerítő jogkör alkalmazásaként jelenik meg (a C‑114/97. sz., Bizottság kontra Spanyolország
ügyben 1998. október 29‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑6717. o.] 37. pontja).
Így szerinte nem tartoznak az EK 45. cikk első bekezdésének hatálya alá a közhatalom működését segítő vagy abban közreműködő
tevékenységek sem (lásd ebben az értelemben a C‑42/92. sz. Thijssen ügyben 1993. július 13‑án hozott ítélet [EBHT 1993., I‑4047. o.]
22. pontját).
A Bizottság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága véleménye szerint a közhatalom gyakorlásában való
részvétellel járó tevékenységeket meg kell különböztetni a köz érdekében végzett tevékenységektől. Ugyanis egyes szakmákat
a közérdekre való tekintettel olykor sajátos hatáskörökkel ruháznak fel, anélkül, hogy e hatáskörök a közhatalom gyakorlásában
való részvételt jelentenének.
Mivel a portugál jogszabályok nem adnak döntési jogkört a közjegyzőknek, így az ottani közjegyzők nem vesznek részt a közhatalom
gyakorlásában.
A Bizottság másodsorban, a 2005/36 irányelv követelményeire való figyelemmel elvégzi a közjegyzői hivatás Portugáliában történő
gyakorlására vonatkozó feltételek vizsgálatát.
Az Egyesült Királysághoz hasonlóan a Bizottság úgy véli, hogy ezen irányelv (41) preambulumbekezdése nem zárja ki a közjegyzői
hivatást az említett irányelv alkalmazási köréből. E preambulumbekezdést szerinte úgy kell értelmezni, hogy az EK 45. cikk
első bekezdését akkor kell alkalmazni a közjegyzői hivatásra, ha a közjegyzők részt vesznek a közhatalom gyakorlásában. Márpedig,
mivel a portugál jogrendben a közjegyzők nem vesznek részt a közhatalom gyakorlásában, ezért rájuk a 2005/36 irányelv alkalmazandó.
E tekintetben a Bizottság megjegyzi, hogy a közjegyzői hivatás gyakorlása Portugáliában öt feltételhez van kötve. Az első
feltétel az, hogy a leendő közjegyzőnek valamely portugál egyetem által kiállított jogi egyetemi oklevéllel vagy a portugál
jogszabályok értelmében azzal egyenértékűnek elismert egyetemi oklevéllel kell rendelkeznie. A második, hogy sikeres közjegyzői
szakvizsgát kell tennie. A harmadik, hogy szakmai gyakorlatot kell teljesítenie, amelynek végén a gyakorlatot felügyelő közjegyző
véleményezi a jelölt szakmai alkalmasságát. A negyedik feltétel az, hogy miután az előbb említett gyakorlatot teljesítette,
a leendő közjegyzőnek egy második, gyakorlati vizsgát kell tennie. Az ötödik feltétel az, hogy a leendő közjegyzőnek az igazságügyminiszter
és a közjegyzői kamara elnöke előtt esküt kell tennie.
A Bizottság álláspontja szerint az előző pontban említett első három feltétel nem egyeztethető össze a 2005/36 irányelv követelményeivel.
Az első feltétel a Bizottság szerint ellentétes az említett irányelv 13. cikkének (1) bekezdésével és 14. cikkének (3) bekezdésével,
mivel a más tagállamok egyetemei által kiállított jogi egyetemi okleveléllel rendelkezőknek nem engedi meg közjegyzői hivatás
gyakorlását Portugáliában. A második feltétel a Bizottság szerint ellentétes többek között az említett irányelv 14. cikkének
(3) bekezdésével, mivel a közjegyzői szakvizsga túlságosan átfogó tárgykörökre terjed ki, és nem veszi figyelembe azokat a
tárgyköröket, amelyek elsajátításáról a leendő közjegyző már az egyetemi oklevél megszerzése előtt vagy az egyetemi képzés
során számot adott. A harmadik feltételt illetően, a szóban forgó gyakorlat nem csupán alkalmazkodási időszak, hanem egyúttal
alkalmassági vizsga is, miközben a 2005/36 irányelv 14. cikkének (3) bekezdése tiltja az alkalmazkodási időszak és az alkalmassági
vizsga összevonását.
A Portugál Köztársaság, amelyet a Litván, a Szlovén és a Szlovák Köztársaság támogat, először is arra hivatkozik, hogy a közjegyző
az uniós jogszabályok és a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében részt vesz az EK 45. cikk első bekezdése értelmében vett
közhatalom gyakorlásában.
A Bíróság ugyanis a C‑405/01. sz. Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott
ítéletének (EBHT 2003., I‑10391. o.) 42. pontjában megerősítette, hogy a végrendeletekkel kapcsolatos közjegyzői tevékenység
a közhatalmi jogosítványok gyakorlásában való részvételnek minősül.
Az Európai Parlament a Közösség tizenkét tagállamában a közjegyzők helyzetéről és szervezetrendszeréről szóló, 1994. január
18‑i állásfoglalásában (HL C 44., 36. o.), valamint a jogi szakmákról és a jogrendszerek működéséhez fűződő általános érdekről
szóló, 2006. március 23‑i állásfoglalásában (HL C 292E., 105. o., a továbbiakban: a 2006‑os állásfoglalás) szintén arra a
következtetésre jutott, hogy az EK 45. cikk első bekezdését alkalmazni kell a közjegyzőkre.
Ehhez hasonlóan, a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem,
egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 178., 1. o.; magyar
nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.) („elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) és a belső piaci szolgáltatásokról
szóló, 2006. december 12‑i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 376., 36. o.) is kizárja a hatálya
alól a közjegyzői tevékenységet.
A közjegyzők jogállásának egyes aspektusai, például a közhivatalnoki jogállás, a rájuk irányadó
numerus clausus
rendszer, az eskütétel és a törvény által előírt összeférhetetlenségi szabályok szintén arról tanúskodnak, hogy a közjegyzők
részt vesznek a közhatalom gyakorlásában.
Ami a 2005/36 irányelv átültetésének állítólagos elmulasztását illeti, a Portugál, a Litván és a Szlovén Köztársaság másodsorban
arra hivatkozik, hogy ezen irányelv (41) preambulumbekezdése kifejezetten kimondja, hogy az irányelv „nem előzi meg [helyesen:
nem érinti] a[z EK] 39. cikkének (4) bekezdése és 45. cikke alkalmazását, mindenekelőtt [helyesen: többek között] a közjegyzők
vonatkozásában”. E fenntartás szerintük azt erősíti meg, hogy a közjegyzői hivatás nem tartozik a 2005/36 irányelv hatálya
alá. Hasonló fenntartás szerepel a 89/48 irányelv (12) preambulumbekezdésében is.
A 2005/36 irányelv előkészítő munkálataira, és főként a szakmai képesítések elismeréséről szóló európai parlamenti és tanácsi
irányelv javaslatára vonatkozó európai parlamenti jogalkotási állásfoglalásra (HL 2004. C 97E, 230. o.) hivatkozva, amelyet
első olvasatban 2004. február 11‑én fogadtak el, a Portugál Köztársaság arra következtet, hogy az uniós jogalkotó kivette
a közjegyzői hivatást az említett irányelv hatálya alól.
A Cseh Köztársaság úgy véli, hogy mivel a közjegyzői hivatás gyakorlása a fogadó tagállam nemzeti jogának alapos ismeretét
igényli, ezért az e tagállam belső jogára vonatkozó kérdésekre kiterjedő alkalmassági vizsga megfelel a 2005/36 irányelv 3. cikke
(1) bekezdése h) pontjában foglalt feltételeknek.
A Szlovén Köztársaság arra hivatkozik, hogy a Bíróságnak hivatalból el kellene utasítani a jelen keresetet, amiatt, hogy a
pert megelőző eljárás tárgya a 98/48 irányelv átültetésének állítólagos elmulasztása volt, miközben a jelen kereset azt rója
fel a Portugál Köztársaságnak, hogy az nem teljesítette a 2005/36 irányelvből eredő kötelezettségeit.

A Bíróság álláspontja
A kereset elfogadhatóságáról
A Bizottság keresetéből kitűnik, hogy a jelen kereset a 2005/36 irányelv közjegyzői hivatás tekintetében való álültetésének
állítólagos elmulasztására vonatkozik. Azonban meg kell jegyezni, hogy mind a Bizottság felszólító levele, mind indokolással
ellátott véleménye a 89/48 irányelvre vonatkozik. Következésképpen hivatalból meg kell vizsgálni a jelen kereset elfogadhatóságát.
Ítélkezési gyakorlatának értelmében ugyanis a Bíróság hivatalból vizsgálhatja, hogy a tagállami kötelezettségszegés megállapítása
iránti kereset benyújtásához fennállnak‑e az EK 226. cikkben előírt feltételek (a C‑362/90. sz., Bizottság kontra Olaszország
ügyben 1992. március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑2353. o.] 8. pontja, a C‑417/02. sz., Bizottság kontra Görögország
ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑7973. o.] 16. pontja).
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 226. cikk szerinti eljárásban a kötelezettségszegés fennállását a Bizottság
által a szóban forgó tagállam számára az indokolással ellátott véleménynek való megfelelésre kitűzött határidő leteltekor
hatályos uniós jogszabályok alapján kell megítélni (lásd többek között a C‑61/94. sz., Bizottság kontra Németország ügyben
1996. szeptember 10‑én hozott ítélet [EBHT 1996., I‑3989. o.] 42. pontját, a C‑377/03. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben
2006. október 5‑én hozott ítélet [EBHT 2006., I‑9733. o.] 33. pontját és a C‑416/07. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben
2009. szeptember 10‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑7883. o.] 27. pontját). Márpedig megjegyzendő, hogy a 2005/36 irányelv
2007. október 20‑i hatállyal, vagyis az indokolással ellátott véleményben megjelölt határidő lejártát követően helyezte hatályon
kívül a 89/48 irányelvet.
Mindenesetre, miként a Bíróság azt már korábban kimondta, noha a kereseti kérelmek főszabály szerint nem terjeszkedhetnek
túl az indokolással ellátott vélemény rendelkező részében, valamint a felszólító levélben foglalt állítólagos kötelezettségszegéseken,
a Bizottságnak a későbbiekben módosításra vagy hatályon kívül helyezésre került uniós jogi aktus eredeti szövegén alapuló,
de az új rendelkezések által is fenntartott kötelezettségek megszegésének megállapítására irányuló keresete elfogadható. Ezzel
szemben a jogvita tárgya a kötelezettségszegést megállapító eljárás szabályszerűsége lényeges alaki szabályainak megsértése
nélkül nem terjeszthető ki az olyan új rendelkezésből eredő kötelezettségre, amelynek az érintett jogi aktus eredeti változatának
szövegében nem található megfelelője (lásd e tekintetben a C‑365/97. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 1999. november
9‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑7773. o.] 36. pontját, a C‑363/00. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. június
12‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑5767. o.] 22. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Görögország ügyben 2009. szeptember
10‑én hozott ítélet 28. pontját).
Következésképpen főszabály szerint akkor elfogadhatók a Bizottság keresetlevelében foglalt kérelmek, amelyek annak megállapítására
irányulnak, hogy a Portugál Köztársaság nem teljesítette a 2005/36 irányelv rendelkezéseiből eredő kötelezettségeit, ha e
kötelezettségek analógok a 89/48 irányelvből eredő kötelezettségekkel (lásd analógia útján a fent hivatkozott Bizottság kontra
Görögország ügyben 2009. szeptember 10‑én hozott ítélet 29. pontját).
Márpedig ahogyan az a 2005/36 irányelv (9) preambulumbekezdéséből kitűnik, miközben az alkalmazandó elvek egységesítése révén
a létező rendelkezések tökéletesítésére, átszervezésére és ésszerűsítésére törekszik, ezen irányelv a letelepedés szabadsága
tekintetében fenntartja az olyan különböző, hatályos elismerési rendszerek alapjául szolgáló elveket és biztosítékokat, mint
amilyet a 89/48 irányelv hozott létre.
Ugyanígy a 2005/36 irányelv (14) preambulumbekezdése kimondja, hogy a többek között a 89/48 irányelv által létrehozott elismerési
mechanizmus változatlan marad.
A jelen ügyben a Bizottság által a Portugál Köztársasághoz intézett, a közjegyzői hivatás tekintetében való átültetés elmulasztására
vonatkozó kifogás nem a 2005/36 irányelv valamely konkrét rendelkezését, hanem az irányelv egészét érinti.
Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy a 2005/36 irányelv közjegyzői hivatás tekintetében való átültetésének állítólagos
kötelezettsége analóg a 89/48 irányelvből eredő kötelezettséggel annyiban, amennyiben egyrészt az utóbbi által létrehozott
elismerési rendszer alapjául szolgáló elveket és biztosítékokat a 2005/36 irányelv fenntartja, másrészt e mechanizmus a 2005/36
irányelv elfogadása után változatlan maradt.
Következésképpen a keresetet elfogadhatónak kell tekinteni.
Az ügy érdeméről
A Bizottság azt rója fel a Portugál Köztársaságnak, hogy a közjegyzői hivatás tekintetében nem ültette át a 2005/36 irányelvet.
Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy ezen irányelv alkalmazandó‑e ezen szakmára.
E tekintetben figyelembe kell venni azon jogszabályi környezetet, amelybe ezen irányelv illeszkedik.
Rá kell mutatni, hogy a 2005/36 irányelvet megelőző 89/48 irányelv tizenkettedik preambulumbekezdésében a jogalkotó kifejezetten
kimondta, hogy a felsőfokú oklevelek elismerésének a másodikként említett irányelvben létrehozott általános rendszere „semmiképpen
sem sérti [helyesen: sem érinti] […] a[z] [EK 45.] cikk alkalmazását”. Az így megfogalmazott fenntartás a jogalkotó azon szándékát
tükrözi, hogy az EK 45. cikk első bekezdésének hatálya alá tartozó tevékenységeket kivegye az említett irányelv hatálya alól.
Márpedig a 89/48 irányelv elfogadásának időpontjában a Bíróságnak még nem volt alkalma nyilatkozni azon kérdésről, hogy a
közjegyzői tevékenységek az EK 45. cikk első bekezdésének hatálya alá tartoznak‑e vagy sem.
A 89/48 irányelv elfogadását követő évek során a Parlament a jelen ítélet 32. pontjában említett 1994‑es és 2006‑os állásfoglalásában
kimondta egyrészt, hogy az EK 45. cikk első bekezdésének teljes körűen érvényesülnie kell a közjegyzői hivatás vonatkozásában,
miközben másrészt azon óhajának adott hangot, hogy szűnjön meg az e hivatás gyakorlására vonatkozó állampolgársági feltétel.
Emellett a 2005/36 irányelv elfogadásakor, amely irányelv a 89/48 irányelv helyébe lépett, az uniós jogalkotó gondoskodott
arról, hogy az elsőként említett irányelv (41) preambulumbekezdésében pontosítsa, hogy az nem érinti az EK 45. cikk alkalmazását
„mindenekelőtt [helyesen: többek között] a közjegyzők vonatkozásában”. E fenntartás kimondásával az uniós jogalkotó nem foglalt
állást az EK 45. cikk első bekezdésének, és ebből következően a 2005/36 irányelvnek a közjegyzői tevékenységekre való alkalmazhatóságáról.
Erről tanúskodnak többek között ez utóbbi irányelv előkészítési munkálatai. Az Európai Parlament ugyanis a jelen ítélet 36. pontjában
említett jogalkotási állásfoglalásában azt javasolta, hogy a 2005/36 irányelv szövegében kifejezetten szerepeljen, hogy az
irányelv nem vonatkozik a közjegyzőkre. Bár e javaslatot nem tartották meg a szakképesítések elismeréséről szóló, módosított
európai parlamenti és tanácsi irányelvjavaslatban [COM (2004) 317 végleges], sem a 2004. december 21‑én az Európai Közösséget
létrehozó szerződés 251. cikkében említett eljárással összhangban eljárva, a szakmai képesítések elismeréséről szóló európai
parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából a Tanács által elfogadott 10/2005/EK közös álláspontban (HL 2005. C 58E.,
1. o.), ez nem amiatt történt, mert a tervezett irányelvet alkalmazni kellene a közjegyzői hivatásra, hanem többek között
azért, mert „az EK 45. cikk első bekezdése a letelepedés szabadsága és a szolgáltatásnyújtás szabadsága alóli kivételt ír[t]
elő a közhatalom gyakorlásában való közvetlen és sajátos részvétellel járó tevékenységekre nézve”.
E tekintetben a jogalkotási eljárás sajátos körülményeire, valamint az ebből eredő bizonytalan helyzetre tekintettel – ahogyan
az a fenti jogalkotási háttérből kitűnik – nem lehet megállapítani, hogy az indokolással ellátott véleményben megszabott határidő
lejártakor kellően egyértelmű kötelezettség hárult volna a tagállamokra a 2005/36 irányelvnek a közjegyzői hivatás tekintetében
való átültetésére.
Következésképpen a keresetet el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, a Portugál Köztársaság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
Ugyanezen szabályzat 69. cikke 4. §‑ának első albekezdése alapján az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket.
Következésképpen a Cseh Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Szlovén Köztársaság, a Szlovák Köztársaság, valamint az Egyesült
Királyság maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
Az Európai Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.
3)
A Cseh Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Szlovén Köztársaság, a Szlovák Köztársaság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország
Egyesült Királysága maguk viselik saját költségeiket.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: portugál.