CELEX: 62011CJ0314
Överklagande
Skyddet av Europeiska unionens finansiella intressen
Fastställande av hur stor risk en enhet utgör
System för tidig varning
Olafs undersökning
Beslut
Begäran om aktivering av W1a- och W1b-varningar
Rättsakter mot vilka talan kan väckas
Upptagande till sakprövning

Europeiska kommissionen har genom sitt överklagande yrkat att domstolen ska upphäva det beslut som meddelades av Europeiska unionens tribunal den 13 april 2011 i mål T-320/09, Planet mot kommissionen (REU 2011, s. II-1673) (nedan kallat det överklagade beslutet), genom vilket tribunalen ogillade den invändning om rättegångshinder som institutionen hade framställt mot en ansökan ingiven av Planet AE (nedan kallat Planet). Planet hade genom nämnda ansökan yrkat ogiltigförklaring av de beslut som antagits av Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) genom vilka det förordnades om att Planet skulle registreras i systemet för tidig varning (nedan kallat systemet) genom aktivering av en W1a-varning, och därefter genom aktivering av en W1b-varning.
Tillämpliga bestämmelser
I syfte att bekämpa bedrägeri och all annan olaglig verksamhet som riktar sig mot Europeiska gemenskapernas ekonomiska intressen antog Europeiska gemenskapernas kommission den 16 december 2008 beslut 2008/969/EG, Euratom om systemet för tidig varning som ska användas av kommissionens utanordnare och genomförandeorgan (
EUT L 344, s. 125
).
Enligt skäl 4 i beslut 2008/969 ”[är] [s]yftet med systemet för tidig varning … att, inom kommissionen och dess genomförandeorgan, garantera spridning av begränsad information om tredje män som skulle kunna utgöra ett hot mot gemenskapernas ekonomiska intressen och rykte eller mot eventuella andra medel som förvaltas av gemenskaperna”.
Enligt skälen 5–7 i nämnda beslut är Olaf, som när den utövar sina funktioner har tillgång till systemet för att genomföra undersökningar och samla in uppgifter i syfte att bekämpa bedrägeri, tillsammans med de behöriga utanordnarna och enheterna för internrevision, ansvarig för att begära att varningar förs in, ändras eller tas bort från systemet. Kommissionens räkenskapsförare eller medarbetare, till vilka den delegerat vissa uppgifter, ska garantera förvaltningen av systemet.
I detta hänseende föreskrivs det i artikel 4.1 andra stycket i beslut 2008/969 att ”[Kommissionens räkenskapsförare eller medarbetare till vilka denne delegerat vissa uppgifter] ska föra in, ändra eller ta bort varningar i systemet på begäran från den ansvariga utanordnaren genom delegering, Olaf eller enheten för internrevision”.
Enligt artikel 5.1 första stycket i beslutet ska ”[a]lla ansökningar om att registrera, ändra eller ta bort varningar … riktas till räkenskapsföraren”.
Av artikel 6.2 tredje stycket i beslutet framgår att ”[v]id upphandlings- eller bidragsförfaranden ska den ansvariga utanordnaren genom delegering eller dennes medarbetare kontrollera om det finns en varning i systemet innan tilldelningsbeslutet fattas”.
Enligt artikel 9 i beslut 2008/969 bygger systemet på varningar som gör det möjligt att fastställa hur stor risk en enhet utgör, efter en indelning i kategorier som går från W1, motsvarande den lägsta risknivån, till W5, motsvarande den högsta risknivån.
I artikel 10 i beslutet, med rubriken ”W1-varningar”, föreskrivs följande i punkterna 1 och 2:
”1.   Olaf ska ansöka om att en W1a-varning aktiveras när dess undersökningar i ett tidigt skede ger tillräckliga skäl att tro att upptäckter av allvarliga administrativa felaktigheter eller bedrägeri sannolikt kommer att registreras i relation till tredje män, särskilt de som gynnas av eller har gynnats av gemenskapsmedel. …
2.   Olaf … ska begära att en W1b-varning aktiveras när dess undersökningar ger tillräckliga skäl att tro att upptäckter av allvarliga administrativa felaktigheter eller bedrägeri sannolikt kommer att registreras i relation till tredje män, särskilt de som gynnas av eller har gynnats av gemenskapsmedel. …”
Enligt artikel 11.1 i beslutet ska ”[o]laf … begära att en W2a-varning aktiveras när undersökningarna leder till upptäckter av allvarliga administrativa felaktigheter eller bedrägerier som involverar tredje män, särskilt de som gynnas av eller har gynnats av gemenskapsmedel”.
Det anges i artikel 16 i beslut 2008/969 att W1-varningen ”bara [ska] registreras för informationsändamål och [inte] leder … till några andra konsekvenser än förstärkt övervakning”.
Bakgrund till tvisten
Tribunalen har redogjort för bakgrunden till tvisten i punkterna 8–13 i det överklagade beslutet på följande sätt:
”8
[Planet] är ett grekiskt företag som tillhandahåller rådgivningstjänster inom området företagsförvaltning. Sedan 2006 är företaget, i egenskap av medlem i tre konsortier, involvera[t] i tre projekt i Syrien som kommissionen finansierar. Företaget är sedan den 16 oktober 2007 föremål för en undersökning hos Olaf angående misstänkta oegentligheter inom ramen för de tre projekten i fråga.
Efter ett upphandlingsförfarande inom det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling inbjöd kommissionen [Planet], i en skrivelse av den 18 april 2008, att inleda förhandlingar, i syfte att fastställa de definitiva villkoren i en bidragsöverenskommelse angående dess erbjudande om att ta på sig rollen som koordinator i konsortiet för projektet ”Advancing knowledge – intensive entrepreneurship and innovation for growth and social well-being in Europe” (nedan kallat AEGIS-projektet). I kommissionens skrivelse angavs att ett eventuellt bidrag från kommissionen högst kunde uppgå till 3 300 000 euro och att förhandlingarna måste ha avslutats före den 30 juni 2008.
Den ovan i punkt 8 nämnda undersökningen föranledde Olaf att begära att [Planet] skulle registreras i systemet vid två tillfällen. Den 26 februari 2009 begärde Olaf aktivering av en [W1a-varning], och den 19 maj 2009 begärdes aktivering av en [W1b-varning]. Registreringarna verkställdes den 10 mars respektive den 25 maj 2009.
Den 27 februari 2009 översände kommissionen den framförhandlade bidragsöverenskommelsen (nedan kallad överenskommelsen) till [Planet] för undertecknande av såväl [Planet] som övriga medlemmar i det konsortium som [Planet] ingick i. Den 11 mars 2009 returnerade [Planet] överenskommelsen till kommissionen som i sin tur skulle underteckna den.
Den 4 juni 2009 upplyste kommissionen [Planet] i ett e-brev om att förfarandet för undertecknande av överenskommelsen hade suspenderats tills dess att ett kompletterande villkor hade uppfyllts. [Planet] ålades nämligen att öppna ett spärrat bankkonto, genom vilket företaget enbart förfogade över den delen av förskottet som det enligt överenskommelsen har rätt till, medan resten av förskottet direkt överfördes till övriga medlemmar i konsortiet. I e-brevet angavs att det nya villkoret berodde på en oväntad händelse, nämligen registreringen av [Planet] i systemet genom aktivering av en [W1a-varning] och därefter en [W1b-varning].
När [Planet] hade kommit överens med sin bank om att den sistnämnda skulle åta sig att till samtliga medlemmar i konsortiet, så snart förskottet från kommissionen mottagits, överföra det belopp som tillkom var och en, undertecknade kommissionen överenskommelsen den 3 juli 2009.”
Talan vid tribunalen och det överklagade beslutet
Planet väckte talan om ogiltigförklaring av Olafs beslut genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 14 augusti 2009.
Genom särskild handling av den 9 november 2009 framställde kommissionen en invändning om rättegångshinder i enlighet med artikel 114.1 i förstainstansrättens rättegångsregler. Enligt kommissionen kunde Planets talan inte tas upp till sakprövning till följd av de omtvistade rättsakternas egen natur, varvid dessa enbart utgör interna informations- och försiktighetsåtgärder som inte kan bli föremål för en lagenlighetsgranskning enligt artikel 230 EG.
Tribunalen preciserade först, i punkterna 21–27 i det överklagade beslutet, såvitt avser föremålet för talan, att även om talan om ogiltigförklaring formellt riktades mot Olafs beslut, genom vilka det hade begärts att Planet skulle registreras i systemet, skulle det anses att talan dessutom riktades mot besluten om aktivering av W1a- och W1b-varningarna (nedan kallade de omtvistade rättsakterna).
Tribunalen erinrade därefter, i punkterna 37 och 38 i det överklagade beslutet, om den fasta rättspraxis enligt vilken en talan om ogiltigförklaring kan väckas mot samtliga åtgärder vidtagna av institutionerna, varvid åtgärdernas art eller form saknar betydelse, när de är avsedda att ha rättsverkningar. Däremot kan talan inte väckas mot åtgärder som vidtas inom administrationen och som inte har någon verkan utanför denna.
Tribunalen underströk, i punkt 39 i det överklagade beslutet, att den omständigheten att administrationen använder sig av uppgifter för enbart internt bruk emellertid inte utesluter att en sådan åtgärd kan skada medborgarnas intressen. Enligt tribunalen beror förekomsten av en sådan skada på flera faktorer, däribland vilka konsekvenser behandlingen av dessa uppgifter kan få samt huruvida syftet med den aktuella behandlingen är förenligt med bestämmelserna om administrationens befogenheter.
Efter att, i punkt 40 i det överklagade beslutet, ha berört frågan om den rättsliga grunden för beslut 2008/969 och, i punkt 41 i beslutet, ha slagit fast att bristande behörighet för den som har antagit en angripen rättsakt utgör en fråga om tvingande rätt som kan prövas ex officio, prövade tribunalen de omtvistade rättsakternas innehåll.
Tribunalen prövade för det första huruvida varningen avseende en enhet i systemet, i synnerhet i kategori W1, är en åtgärd som enbart rör kommissionens interna förhållanden och som enbart har verkningar inom denna institution.
Efter att, i punkterna 44 och 45 i det överklagade beslutet, ha undersökt de bestämmelser i beslut 2008/969 som var relevanta, konstaterade tribunalen, i punkt 46 i beslutet, att de omtvistade rättsakterna i det aktuella fallet inte enbart avsåg kommissionens interna förhållanden, utan de hade haft externa verkningar, det vill säga undertecknandet av överenskommelsen hade skjutits upp och Planet hade ålagts ytterligare ett villkor.
För det andra prövade tribunalen, i punkterna 47–50 i det överklagade beslutet, frågan huruvida de omtvistade rättsakternas verkningar kunde anses utgöra bindande rättsverkningar, som påverkade Planets intressen och klart förändrade dess rättsliga ställning.
Tribunalen drog slutsatsen, i punkt 51 i det överklagade beslutet, att de omtvistade rättsakterna hade påverkat Planets förhandlingsutrymme, organisationen inom det konsortium som det ingick i och, således, Planets möjligheter att faktiskt fullfölja det aktuella projektet. Tribunalen tillade att det strider mot unionsrätten att helt neka Planet möjligheten till domstolsprövning, och detta i än högre grad med beaktande av att det i beslut 2008/969 inte föreskrivs någon rätt för juridiska och fysiska personer att få information eller att höras, innan de registreras i systemet genom aktiveringen av W1–W4- och W5b-varningarna.
Tribunalen underströk slutligen, i punkt 53 i det överklagade beslutet, att de omtvistade rättsakterna inte kunde anses utgöra mellanliggande eller förberedande rättsakter mot vilka talan inte kan väckas. Den ansåg nämligen att rättsakterna, utöver den omständigheten att de har alla de rättsliga egenskaper som utmärker en rättsakt mot vilken talan kan väckas, även utgör avslutningen på ett särskilt förfarande, nämligen registrering av en enhet i ett varningssystem.
Tribunalen ogillade följaktligen kommissionens invändning om rättegångshinder.
Parternas yrkanden
Kommissionen har genom överklagandet yrkat att domstolen ska upphäva det överklagade beslutet, fastställa att talan inte kan tas upp till sakprövning och förplikta Planet att ersätta rättegångskostnaderna.
Planet har yrkat att domstolen ska ogilla överklagandet och förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Prövning av överklagandet
Kommissionen har åberopat åtta grunder till stöd för sitt överklagande av det överklagade beslutet. Som första grund har det gjorts gällande en felaktig tolkning av beslut 2008/969. Den andra grunden avser att de aktuella varningarna inte klart har förändrat Planets rättsliga ställning. Såvitt avser den tredje grunden har kommissionen gjort gällande att Planet inte har påverkats direkt av dessa varningar. Den fjärde grunden avser en avsaknad av motivering från tribunalens sida. Som femte grund har det gjorts gällande en villfarelse avseende rättsmedel. Den sjätte grunden avser att avtalsfriheten och samtyckesprincipen har åsidosatts. Såvitt avser den sjunde grunden har kommissionen gjort gällande en felaktig kvalificering och avsaknad av motivering med avseende på betecknandet av varningarna som beslut. Den åttonde grunden avser att talans upptagande till prövning underordnades frågan huruvida talan var välgrundad.
Eftersom det finns ett nära samband mellan de tre första grunderna ska de prövas tillsammans.
Den första, den andra och den tredje grunden
Parternas argument
Genom sin första grund har kommissionen gjort gällande att tribunalen har tolkat beslut 2008/969 felaktigt, i det att den gjort en felaktig generalisering av bestämmelserna i beslutet genom att likställa W1-varningen med W2–W5-varningarna. I detta hänseende anser kommissionen att tribunalens resonemang är motsägelsefullt, eftersom den å ena sidan, i punkt 44 i det överklagade beslutet, drar slutsatsen att varje varning i systemet nödvändigtvis påverkar relationerna mellan utanordnaren och enheten i fråga, och å andra sidan, i punkt 45 i beslutet, konstaterar att artikel 16 i beslut 2008/969, såvitt avser konsekvenserna av en W1-varning, är mindre ingripande än artiklarna 15, 17 och 19–22 i beslutet.
Enligt kommissionen skiljer sig WI-varningen klart från övriga varningar, eftersom, såsom framgår av artikel 10 i beslut 2008/969, dess aktivering endast grundas på att det är sannolikt att felaktigheter eller oegentligheter förekommer och inte, såsom är fallet beträffande övriga varningar, på att detta fastställts med absolut säkerhet. Denna skillnad bekräftas av artikel 16 i beslut 2008/969, enligt vilken W1-varningen bara ska registreras för informationsändamål och endast leder till förstärkt övervakning som enda konsekvens. Kommissionen anser att tribunalen, genom att kvalificera innehållet i artikel 16 i beslut 2008/969 som ”mindre ingripande”, dessutom borde ha bedömt att beviljandet av rättsligt skydd i ett sådant fall endast var provisoriskt.
Kommissionen har genom sin andra grund klandrat tribunalen för att felaktigt ha slagit fast, i punkt 44 i det överklagade beslutet, att W1-varningen nödvändigtvis har påverkat relationerna mellan den aktuella utanordnaren och Planet. Enligt kommissionen innefattar övervakningsskyldigheten visserligen en grad av tvång för den ifrågavarande institutionens avdelningar, men den förstärkta övervakningen motsvarar på sin höjd en större vaksamhet och den har inte alls någon bindande verkan för den aktuella enheten.
Kommissionen har genom sin tredje grund kritiserat tribunalen för att, i punkt 48 i det överklagade beslutet, ha fastställt att det fanns ett direkt orsakssamband mellan de omtvistade rättsakterna och de ytterligare åtgärder som Planet skulle vidta före undertecknandet av överenskommelsen, medan dessa åtgärder inte var en följd av W1-varningen utan av den behöriga utanordnarens självständiga bedömning.
Tribunalen har under alla omständigheter, i punkt 49 i det överklagade beslutet, underlåtit att ange vilka åtgärder som skulle ha försatt Planet i en ofördelaktig situation. Tribunalen har dessutom åsidosatt den processuella principen om en icke diskriminerande prövning av parternas påståenden och bevisning, genom att inte uttala sig om vare sig skriftväxlingen mellan parterna i överenskommelsen eller de förhandlingar i vilka Planet och dess bank deltog.
Planet har gjort gällande att kommissionens två första grunder utgör en missuppfattning av innehållet i punkterna 44 och 45 i det överklagade beslutet, eftersom tribunalen i dessa punkter endast hade bedömt att utanordnarna var skyldiga att vidta särskilda åtgärder mot de berörda enheterna, oavsett vilken den aktuella varningen var, inklusive W1-varningen, och eftersom den inte hade uttalat sig om relationerna mellan parterna i överenskommelsen eller möjligheten att Planets rättsliga ställning hade påverkats av de omtvistade rättsakterna.
Planet anser att den tredje grunden delvis ska avvisas och att den i övrigt inte ska föranleda bifall till överklagandet.
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar att tribunalen, för att avgöra frågan huruvida den talan om ogiltigförklaring som Planet hade väckt mot de omtvistade rättsakterna kunde tas upp till sakprövning, först hade prövat, i punkterna 44–46 i det överklagade beslutet, huruvida varningen avseende en enhet i systemet är en åtgärd som enbart rör den aktuella institutionens interna förhållanden och som enbart har verkningar inom institutionen.
I detta hänseende konstaterade tribunalen, efter att ha redogjort för systemets funktion och det bakomliggande syftet med beslut 2008/969, det vill säga att skydda Europeiska unionens finansiella intressen vid genomförandet av budgetåtgärder, att artiklarna 15–17 och 19–22 i beslut 2008/969 inte bara tillåter utan också ålägger de aktuella utanordnarna att vidta särskilda åtgärder mot enheten eller projektet i fråga.
Tribunalen drog av detta slutsatsen, i punkt 44 i det överklagade beslutet, att verkningarna av en varning avseende en enhet i systemet, inklusive verkningarna av en W1-varning, inte kan anses vara begränsade till den aktuella institutionens inre förhållanden, och att en sådan varning nödvändigtvis påverkar relationerna mellan institutionens utanordnare och enheten.
Tribunalen tillade, i punkt 45 i det överklagade beslutet, att denna slutsats inte påverkades av artikel 16 i beslut 2008/969, enligt vilken W1-varningen bara ska registreras för informationsändamål och inte leder till några andra konsekvenser än förstärkt övervakning. Konstaterandet av en W1-varning skulle nämligen förlora all sin ändamålsenliga verkan om det inte ledde till en skyldighet för den aktuella utanordnaren att förstärka övervakningen.
Det var först efter att ha konstaterat, i punkt 46 i det överklagade beslutet, att de omtvistade rättsakterna faktiskt hade haft verkningar utanför den aktuella institutionen som tribunalen, i punkterna 47–51 i det överklagade beslutet, prövade huruvida dessa verkningar, mot bakgrund av de faktiska omständigheterna i fallet, kunde anses utgöra bindande rättsverkningar som kan påverka den aktuella enhetens intressen, genom att klart förändra dess rättsliga ställning.
För det första framgår det av det föregående att tribunalen inte likställde W1-varningen med W2–W5-varningarna utan att den i stället framhöll W1-varningens särskilda karaktär med avseende på de mindre ingripande konsekvenser som den ledde till enligt artikel 16 i beslut 2008/969.
Domstolen anser härefter, till skillnad från kommissionens påstående, att tribunalens resonemang i punkterna 44 och 45 inte alls är motsägelsefullt vad gäller konstaterandet att det, även om konsekvenserna av en W1-varning är mindre ingripande, inte desto mindre är så att den förstärkta övervakning som den aktuella utanordnaren är skyldig att iaktta mot enheten i fråga inte endast har verkningar inom institutionen, utan kan påverka relationerna mellan institutionen och den aktuella enheten.
För det första har kommissionen nämligen, i samband med sin andra grund, själv medgett att den övervakningsskyldighet som följer av en W1-varning nödvändigtvis innefattar en grad av tvång för den ifrågavarande institutionens avdelningar.
För det andra konstaterar domstolen att tribunalen inte slog fast, i punkt 44 i det överklagade beslutet, att varje varning, inklusive W1-varningen, nödvändigtvis påverkar den aktuella personens rättsliga ställning. Tribunalens resonemang ska nämligen förstås på så sätt att även om varningen avseende en enhet i systemet, inklusive fallet med en W1-varning, nödvändigtvis återverkar på relationerna mellan utanordnaren och enheten i fråga, innebär det inte att denna externa verkan automatiskt ska anses vara av sådant slag att den leder till en klar förändring av den aktuella enhetens rättsliga ställning. En sådan förändring ska däremot granskas i varje enskilt fall, vilket tribunalen har gjort i punkterna 47–51 i det överklagade beslutet.
Kommissionen kan inte heller vinna framgång med sitt argument avseende artikel 10 i beslut 2008/969, eftersom det bygger på en felaktig tolkning av punkterna 44 och 45 i det överklagade beslutet.
Den omständigheten att aktiveringen av en W1-varning enligt artikel 10 i beslut 2008/969 görs i ett tidigt skede och endast grundas på att det är sannolikt att felaktigheter eller oegentligheter förekommer, till skillnad från övriga varningar som aktiveras i de fall där sådan förekomst med säkerhet kunnat påvisas, påverkar inte tribunalens överväganden avseende de återverkningar som varningarna kan få på relationerna mellan utanordnaren och enheten i fråga.
Det kan slutligen slås fast att det argument som grundas på artikel 16 i beslut 2008/969, enligt vilket konsekvenserna av en W1-varningen är mindre ingripande, inte är relevant när det rör sig om att bevilja Planet rättsligt skydd, eftersom ett sådant skydd är påkallat så fort det har kunnat konstateras en klar förändring av den berörda personens rättsliga ställning.
I detta hänseende har tribunalen undersökt de omtvistade rättsakternas inverkan på den situation som Planet befann sig i och konstaterat att företaget var skyldigt att dels avsäga sig ansvaret för utdelningen av förskott mellan medlemmarna i det konsortium som företaget ingick i, dels vidta ytterligare åtgärder för att uppfylla de nya villkor som kommissionen gjorde gällande för att underteckna överenskommelsen.
Tribunalen drog av detta slutsatsen att de omtvistade rättsakterna hade påverkat Planets förhandlingsutrymme, organisationen inom det konsortium som företaget ingick i och, således, dess möjligheter att faktiskt ingå kontraktet avseende AEGIS-projektet.
Vad särskilt avser orsakssambandet mellan de omtvistade rättsakterna och de ytterligare villkor som Planet skulle uppfylla före kommissionens undertecknande av överenskommelsen, konstaterade tribunalen, i punkt 46 i det överklagade beslutet, att det ur e-brevet av den 4 juni 2009 tydligt kunde utläsas att det var de omtvistade rättsakterna som hade orsakat uppskjutandet av undertecknandet av överenskommelsen och införandet av ytterligare ett villkor. Tribunalen erinrade dessutom, i punkt 48 i det överklagade beslutet, om att de enheter som ansöker om att få ta unionens ekonomiska resurser i anspråk och som omfattas av en varning i systemet är skyldiga att anpassa sig till de villkor och ökade försiktighetsåtgärder som den behöriga utanordnaren har ålagt dem.
Under dessa omständigheter finner domstolen att tribunalen inte gjorde sig skyldig till någon felaktig rättstillämpning när den konstaterade att de ökade försiktighetsåtgärder som Planet ålagts följer direkt av de omtvistade rättsakterna.
Vad beträffar kommissionens argument att dessa ytterligare åtgärder inte var en följd av varningen i systemet utan av den behöriga utanordnarens självständiga bedömning, räcker det att konstatera att argumentet, förutom att det inte stöds av någon omständighet av vilken det framgår att tribunalens resonemang utgör en felaktig rättstillämpning, dessutom står i strid med kommissionens påstående, som det har erinrats om i punkt 43 i denna dom, att den ifrågavarande institutionens avdelningar är skyldiga att förstärka övervakningen till följd av en W1-varning.
Såvitt avser kommissionens argument att tribunalen underlåtit att ange på vilket sätt Planet skulle ha försatts i en ofördelaktig situation, ska det erinras om att tribunalen, i punkt 48 i det överklagade beslutet, konstaterade att de ökade försiktighetsåtgärder som gjordes gällande till följd av W1-varningen i systemet med avseende på Planet återverkade på den interna organisationen inom det konsortium som företaget ingick i.
Tribunalen drog av detta slutsatsen, i punkt 49 i det överklagade beslutet, att den situation som Planet befann sig i från och med registreringen av den första varningen i systemet var en annan än företagets situation i konsortiet vid de förhandlingar som ägde rum mellan parterna i överenskommelsen före antagandet av de omtvistade rättsakterna. I detta hänseende grundade sig tribunalen på skriftväxlingen mellan parterna av vilken det bland annat framgår att Planet, för att få kommissionen att underteckna överenskommelsen, var skyldigt att avsäga sig ansvaret för utdelningen av förskott mellan medlemmarna i det konsortium som företaget ingick i. Det framgår dessutom, av punkterna 50 och 51 i det överklagade beslutet, att tribunalen hänvisade till de olika åtgärder som Planet skulle vidta för att uppfylla de nya villkor som kommissionen gjorde gällande för att underteckna överenskommelsen och att den av detta hade slutit sig till att de omtvistade rättsakterna inte bara hade påverkat Planets förhandlingsutrymme utan även dess möjligheter att faktiskt ingå det aktuella kontraktet.
Tribunalen kan under dessa omständigheter inte kritiseras för att ha underlåtit att ange på vilket sätt Planet hade försatts i en ofördelaktig situation.
Såvitt avser kommissionens argument att tribunalen inte prövat bevisning som lagts fram av parterna, ska det erinras om att det framgår av artikel 256 FEUF och artikel 58 första stycket i stadgan för Europeiska unionens domstol att tribunalen är ensam behörig dels att fastställa de faktiska omständigheterna, utom då det av handlingarna i målet framgår att de fastställda omständigheterna är materiellt oriktiga, dels att bedöma dessa faktiska omständigheter. När tribunalen har fastställt eller bedömt de faktiska omständigheterna, är domstolen enligt artikel 256 FEUF behörig att pröva tribunalens rättsliga bedömning av dessa omständigheter och de rättsliga följderna därav (se, bland annat, dom av den 6 april 2006 i mål
C-551/03 P, General Motors mot kommissionen, REG 2006, s. I-3173
, punkt 51, och av den 18 december 2008 i de förenade målen
C-101/07 P och C-110/07 P, Coop de France bétail et viande m.fl. mot kommissionen, REG 2008, s. I-10193
, punkt 58).
Domstolen är således varken behörig att fastställa de faktiska omständigheterna eller, i princip, att bedöma den bevisning som tribunalen har godtagit till stöd för dessa omständigheter. När bevisningen har förebringats på rätt sätt och när de allmänna rättsgrundsatser och processuella regler som är tillämpliga i fråga om bevisbördan och bevisningen har iakttagits, är det endast tribunalen som ska bedöma vilket värde som uppgifterna i målet ska tillmätas. Med förbehåll för det fall bevisningen har missuppfattats utgör denna bedömning således inte en rättsfråga som i sig är underställd domstolens prövning (se domarna i de ovannämnda målen General Motors mot kommissionen, punkt 52, och Coop de France bétail et viande m.fl. mot kommissionen, punkt 59).
I förevarande fall framgår det klart, av punkt 49 i det överklagade beslutet, att tribunalen, genom att hänvisa till e-brevet av den 4 juni 2009 och till den följande skriftväxlingen, beaktade olika delar av bevisningen, närmare bestämt den skriftväxling mellan parterna i överenskommelsen som kommissionen har åberopat i detta mål om överklagande.
Dessutom är den bedömning av olika delar av bevisningen som tribunalen företog i punkterna 49–51 i det överklagade beslutet inte en rättsfråga som är underställd domstolens prövning, med förbehåll för det fall bevisningen har missuppfattats, vilket emellertid inte har gjorts gällande av kommissionen.
Av det anförda följer att överklagandet, såvitt avser kommissionens tre första grunder, i vissa delar inte kan tas upp till sakprövning och i övriga delar ska ogillas.
Den fjärde grunden
Parternas argument
Kommissionen har genom sin fjärde grund, som avser en avsaknad av motivering, klandrat tribunalen för att ha slagit fast, i punkt 49 i det överklagade beslutet, att den omständigheten att Planet befriats från sina skyldigheter avseende förvaltning i konsortiet, och inte längre svarade för utdelningen av ersättningen till de olika medlemmarna, i sig har kunnat utgöra en ofördelaktig förändring av företagets rättsliga ställning. Kommissionen har understrukit att Planet inte alls har fråntagits någon som helst ekonomisk fördel.
Planet anser att denna grund bygger på en felaktig tolkning av det överklagade beslutet och att kommissionen i själva verket försöker få till stånd en ny prövning av de faktiska omständigheter som tribunalen har lagt till grund för sitt beslut.
Domstolens bedömning
Frågan om huruvida skälen i en dom från tribunalen är motsägelsefulla eller otillräckliga är en rättsfråga och kan som sådan åberopas i ett mål om överklagande (se bland annat dom av den 9 september 2008 i de förenade målen
C-120/06 P och C-121/06 P, FIAMM m.fl. mot rådet och kommissionen, REG 2008, s. I-6513
, punkt 90).
Det framgår även av fast rättspraxis att det av motiveringen till en dom klart och tydligt ska framgå hur tribunalen har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för det fattade beslutet och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövning (se, för ett liknande resonemang, dom av den 14 maj 1998 i mål
C-259/96 P, rådet mot de Nil och Impens, REG 1998, s. I-2915
, punkterna 32 och 33, och av den 17 maj 2001 i mål
C-449/98 P, IECC mot kommissionen, REG 2001, s. I-3875
, punkt 70).
I detta hänseende påpekade tribunalen, i punkterna 49 och 50 i det överklagade beslutet, att företaget var skyldigt att avsäga sig ansvaret för utdelningen av förskott mellan medlemmarna i det konsortium som företaget ingick i och att uppfylla de ytterligare villkor som kommissionen gjorde gällande för att underteckna överenskommelsen. Tribunalen drog av detta slutsatsen att de omtvistade rättsakterna hade påverkat Planets förhandlingsutrymme och dess möjligheter att faktiskt fullfölja det aktuella projektet.
Under dessa omständigheter konstaterar domstolen att tribunalens resonemang i punkterna 49–51 i det överklagade beslutet i sig är klart och begripligt och att det är ägnat att motivera den slutsats som tribunalen kom fram till.
Kommissionens påstående att Planet inte alls hade fråntagits någon ekonomisk fördel är en uppgift avseende faktiska omständigheter, som, av de skäl som redan har angetts i punkterna 57 och 58 i denna dom, inte omfattas av domstolens behörighet i ett mål om överklagande.
Av det anförda följer att den fjärde grunden delvis ska avvisas och att den i övrigt inte ska föranleda bifall till överklagandet.
Den femte grunden
Parternas argument
Kommissionen har genom sin femte grund, som avser en villfarelse avseende rättsmedel, gjort gällande att eftersom villkoren om konsortiets organisation ingår i överenskommelsen, kan de inte längre angripas genom en talan om ogiltigförklaring utan ska, i likhet med övriga bestämmelser om överenskommelsens funktion samt betalningsformer, bedömas på grundval av artikel 272 FEUF.
Planet anser att det argument som har åberopats inom ramen för denna grund är nytt och att det därför ska avvisas.
Domstolens bedömning
Domstolen konstaterar att det överklagade beslutet endast rörde frågan huruvida talan om ogiltigförklaring av W1-varningarna avseende Planet kunde tas upp till sakprövning och att tribunalen varken skulle pröva huruvida den ändring i avtalsförhållandena som inträdde till följd av de omtvistade rättsakterna var välgrundad eller huruvida den var rättsenlig.
Kommissionen kan följaktligen inte vinna framgång med den anmärkning som gäller en villfarelse avseende rättsmedel, och överklagandet kan inte vinna bifall såvitt avser den femte grunden.
Den sjätte grunden
Parternas argument
Kommissionen har genom sin sjätte grund, som avser att avtalsfriheten och samtyckesprincipen har åsidosatts, klandrat tribunalen för att, i punkt 51 i det överklagade beslutet, felaktigt ha bedömt att avsaknaden av en möjlighet till domstolsprövning av de materiella omständigheter som åberopats är oförenligt med en rättsunion, medan det i det aktuella fallet inte rör sig om ett ensidigt beslut med negativa verkningar för de berörda utan om ett avtalsförhållande i vilket kommissionen och Planet har deltagit genom att utöva sin avtalsfrihet.
Planet har gjort gällande att kommissionen har förväxlat avtalsförhållandena med föremålet för talan om ogiltigförklaring.
Domstolens bedömning
I detta hänseende erinrar domstolen om att tribunalen, i punkterna 49 och 51 i det överklagade beslutet, preciserade att det av e-brevet av den 4 juni 2009 framgår att Planets situation i det konsortium som företaget ingick i hade ändrats till följd av W1-varningen i systemet och att dess förhandlingsutrymme följaktligen hade påverkats av de omtvistade rättsakterna.
I den mån kommissionen har kritiserat tribunalen för att inte ha bekräftat ståndpunkten att parterna endast utövat sin avtalsfrihet, räcker det att konstatera att institutionen med denna grund har ifrågasatt konstateranden rörande faktiska omständigheter som enbart omfattas av tribunalens behörighet.
Av detta följer att den sjätte grunden ska avvisas av samma skäl som angetts i punkterna 57 och 58 i denna dom.
Den sjunde grunden
Parternas argument
Kommissionen har genom sin sjunde grund, som avser en felaktig kvalificering och avsaknad av motivering med avseende på betecknandet av varningarna som beslut, för det första gjort gällande att formuleringen i punkt 51 i det överklagade beslutet visar att det inte är W1-varningen som skadar Planet utan Olafs undersökning, som utgör den lagliga grunden för varningen. Kommissionen har påpekat att varningen är en rent intern åtgärd som den har rätt att vidta på grund av sin organisatoriska självständighet, att varningen inte medför någon rättsverkan och att den endast gäller inom institutionen.
Enligt kommissionen är tribunalens resonemang i punkt 53 i det överklagade beslutet dessutom felaktigt, eftersom varningen inte utgör avslutningen på ett särskilt förfarande.
Tribunalens påstående i punkt 52, i det överklagade beslutet, att det i beslut 2008/969 inte föreskrivs någon rätt för de berörda personerna att få information saknar slutligen motivering. Tribunalen har nämligen åter gjort en generalisering genom att omnämna samtliga varningar utan hänvisning till det muntliga hörande som föreskrivs för fall med en W5-varning.
Planet har genmält att den sjunde grunden endast är en upprepning av de argument som kommissionen framställde i första instans och att den därför ska avvisas. Planet anser att kommissionens resonemang i vart fall utgör en missuppfattning av innehållet i punkt 52 i det överklagade beslutet.
Domstolens bedömning
Kommissionen har med det första argumentet inom ramen för den sjunde grunden enbart återgett de argument som redan framförts vid tribunalen, utan att ta ställning till tribunalens motivering i detta hänseende.
Tribunalen påpekade nämligen, i punkt 26 i det överklagade beslutet, att kommissionen, trots att Planets yrkanden formellt avsåg Olafs beslut genom vilka det hade begärts att Planet skulle registreras i systemet, felaktigt hade utgått från att det endast var besluten om aktivering av W1a- och W1b-varningarna som hade angripits och som var föremål för talan.
Tribunalen fann, i punkt 25 i det överklagade beslutet, att för en enhet som är registrerad i nämnda system utgör begäran om aktivering av en varning och verkställandet av denna varning flera rättsakter som tillsammans bildar en helhet. Tribunalen drog av detta slutsatsen, i punkt 27 i samma beslut, att i den mån det behövdes skulle det anses att Planets talan, som formellt riktades mot Olafs beslut, dessutom riktades mot de omtvistade rättsakterna.
Kommissionen kan inte vinna framgång med sitt argument, som saknar grund, dels eftersom kommissionen inte har ifrågasatt tribunalens bedömning med avseende på föremålet för talan, som återges i punkterna 25–27 i det överklagade beslutet, dels eftersom kommissionen, inom ramen för de föregående grunderna, inte har kunnat visa att tribunalen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning när den slog fast att de omtvistade rättsakterna kunde påverka Planets intressen, genom att klart förändra dess rättsliga ställning.
Vad beträffar det andra argumentet inom ramen för den sjunde grunden, räcker det att konstatera att detta argument följer av en felaktig tolkning av punkt 52 i det överklagade beslutet, varför kommissionen inte kan vinna framgång med detsamma. Det hänvisas nämligen uttryckligen i denna punkt till W1–W4- och W5b-varningarna. Punkten avser följaktligen inte W5a-varningen, i samband med vilken en rätt till muntligt hörande särskilt föreskrivs i artikel 8.2 a i beslut 2008/969.
Vad beträffar det tredje argumentet inom ramen för denna grund, som riktar sig mot punkt 53 i det överklagade beslutet, ska det påpekas att enligt tribunalen kan de omtvistade rättsakterna inte anses utgöra mellanliggande eller förberedande rättsakter mot vilka talan inte kan väckas. Den ansåg nämligen att rättsakterna, utöver den omständigheten att de hade alla de rättsliga egenskaper som utmärker en rättsakt mot vilken talan kan väckas – en omständighet som kunnat konstateras i punkterna 44–48 i det överklagade beslutet – även utgjorde avslutningen på ett särskilt förfarande.
Såsom klart framgår av lydelsen av punkt 53 i det överklagade beslutet, avsåg tribunalen endast att upprepa den slutsats som den redan hade dragit efter bedömningen i punkterna 44–48 i detta beslut, varvid den dock tillade att de omtvistade rättsakterna utgjorde avslutningen på förfarandet för att registrera en enhet i systemet.
Eftersom kommissionen inte har kunnat anföra någon omständighet som påverkar denna slutsats, kan den inte vinna framgång med det argument som har riktats mot punkt 53 i det överklagade beslutet och som således är verkningslöst.
Det framgår nämligen av fast rättspraxis att anmärkningar som riktats mot överflödiga domskäl i ett avgörande från tribunalen inte kan medföra att avgörandet ska upphävas och att de således är verkningslösa (dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P-C-208/02 P och C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I-5425
, punkt 148).
Av det anförda följer att överklagandet inte kan vinna bifall såvitt avser den sjunde grunden.
Den åttonde grunden
Parternas argument
Kommissionen har genom sin åttonde grund, som avser att talans upptagande till prövning underordnades frågan huruvida talan var välgrundad, klandrat tribunalen för att ha gjort en partiell bedömning av W1-varningen på grund av att den var tveksam till huruvida kommissionen var behörig att anta beslut 2008/969.
Planet anser att den åttonde grunden är verkningslös, eftersom den riktas mot ett skäl i avgörandet som inte är avgörande för utgången enligt beslutsdelen.
Domstolens bedömning
Såsom framgår av punkt 37 i det överklagade beslutet kan talan om ogiltigförklaring, enligt fast rättspraxis, väckas mot institutionernas samtliga åtgärder, oavsett dessa åtgärders art eller form, som är avsedda att ha sådana bindande rättsverkningar som kan påverka sökandens intressen, genom att klart förändra dennes rättsliga ställning (se, bland annat, dom av den 11 november 1981 i mål
60/81, IBM mot kommissionen, REG 1981, s. 2639
, svensk specialutgåva, volym 6, s. 225, punkt 9, av den 17 juli 2008 i mål
C-521/06 P, Athinaïki Techniki mot kommissionen, REG 2008, s. I-5829
, punkt 29, och av den 26 januari 2010 i mål C-362/08 P, Internationaler Hilfsfonds mot kommissionen, REU 2010, s. I-669, punkt 51).
Frågan huruvida en talan om ogiltigförklaring kan tas upp till sakprövning ska följaktligen bedömas med beaktande av objektiva kriterier som hänför sig till själva innehållet i de angripna rättsakterna.
Kommissionen har inte visat på vilket sätt tribunalen felaktigt skulle ha tillämpat den rättspraxis som det hänvisas till i punkt 94 i förevarande dom.
Även om tribunalen ansåg att det var nödvändigt, i punkterna 40–42 i det överklagade beslutet, att pröva frågan om kommissionens materiella behörighet (
ratione materiae
) och tillade att det ”redan av det skälet” finns anledning att granska de omtvistade rättsakternas innehåll, är det inte desto mindre så, att de omtvistade rättsakternas innehåll i vart fall skulle undersökas vid bedömningen av huruvida kommissionens invändning om rättegångshinder var välgrundad.
Kommissionen kan följaktligen inte vinna framgång med sin anmärkning mot punkt 41 i det överklagade beslutet, genom vilken den har klandrat tribunalen för att ha gjort en partiell bedömning av de omtvistade rättsakterna.
Av det anförda följer att överklagandet inte kan bifallas såvitt avser den åttonde grunden.
Eftersom kommissionen inte kan vinna framgång med någon av de åtta grunder som den har åberopat till stöd för överklagandet, ska överklagandet ogillas i sin helhet.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 184.2 i domstolens rättegångsregler ska domstolen, när överklagandet ogillas, besluta om rättegångskostnaderna. Enligt artikel 138.1 i nämnda rättegångsregler, som enligt artiklarna 184.1 och 190.1 däri ska tillämpas i mål om överklagande, ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Planet har yrkat att kommissionen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet ska den förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:

1)
Överklagandet ogillas.

2)
Europeiska kommissionen ska ersätta rättegångskostnaderna.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: grekiska.