CELEX: 62007TJ0475
Kasvinsuojeluaineet
Tehoaine trifluraliini
Direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I sisällyttämättä jättäminen
Kumoamiskanne
Arviointimenettely
Uusi tutkimus ja täydentävä tutkimus
Määräajat
Riskin ja vaaran käsitteet
Ilmeinen arviointivirhe
Tarkastelukertomusluonnos
Direktiivi- tai päätösehdotus
Määräajat
Määräajan mahdollisen noudattamatta jättämisen seuraukset
Perusteltu luottamus
Suhteellisuusperiaate
Niin kutsuttu komitologiapäätös 1999/468/EY
Asetus (EY) N:o 850/2004
3 artiklan 3 kohta
Lainvastaisuusväite

Tosiseikat
Trifluraliini on tehoaine, jota käytetään valikoivana laajakirjoisena kasvinsuojeluaineena, joka kuuluu dinitroaniliinityyppisten
kasvinsuojeluaineiden luokkaan. Sitä voidaan käyttää heinäkasvien ja kaksisirkkaisten rikkakasvien torjuntaan. Trifluraliini
imeytyy juurien ja lehtien kautta ja estää solujen jakautumisen. Useimmissa tapauksissa trifluraliini sekoitetaan maaperään
sen välttämiseksi, ettei se hajoa auringonvalossa.
Trifluraliini kuuluu kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY (EYVL
L 230, s. 1) 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toiseen vaiheeseen ja kuuluu niiden aineiden luetteloon, joita
koskevat neuvoston direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman toisen ja kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa
koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 28.2.2000 annetulla asetuksella (EY) N:o 451/2000 (EYVL L 55, s. 25) perustetut
menettelyt.
Edustava valmiste direktiivin 91/414 mukaisesti suoritettavassa arvioinnissa on EF 1521 (josta käytetään myös nimitystä Treflan),
toisin sanoen emulgoitava tiiviste, joka on rekisteröity useilla kauppanimillä Euroopassa.
Dow AgroSciences Ltd (ensimmäinen kantaja), Makhteshim Agan Holding BV (toinen kantaja) kansainvälisen koordinointikeskuksensa
Makhteshim Agan International Coordination Centerin (kolmas kantaja) välityksellä, Dintec Agroquímica Produtos Químicos Lda
(neljäs kantaja) ja Finchimica SpA (viides kantaja) ovat ilmaisseet Euroopan yhteisöjen komissiolle toiveensa trifluraliinin
sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I. Ensimmäinen kantaja jätti ilmoituksensa 25.8.2000 omissa nimissään sekä
neljännen ja viidennen kantajan nimissä. Toinen ja kolmas kantaja jättivät ilmoituksensa 29.8.2000.
Kaikki ilmoitukset [liitteet A.3 ja A.4] on tehty ennen asetuksen N:o 451/2000 4 artiklan 1 kohdassa säädetyn määräajan, joksi
oli vahvistettu 31.8.2000, umpeutumista.
Kaikki osapuolet, jotka ovat ilmoittaneet liitteeseen sisällyttämistä koskevan pyyntönsä, tuottavat tai valmistavat trifluraliinia
tai trifluraliinipohjaisia kasvinsuojeluaineita tai ovat näiden aineiden kansallisten markkinointi- tai myyntilupien haltijoita
yhdessä tai useammassa Euroopan unionin jäsenvaltiossa.
European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (Euroopan unionin trifluraliinia käsittelevä työryhmä), jonka tehtävänä on koordinoida
ilmoittajayritysten ponnistuksia yhteydenpidossa komission kanssa trifluraliinin arviointimenettelyn yhteydessä, on perustettu
maaliskuussa 2001 ja siihen osallistuvat Agan Chemical Manufacturers Ltd ja Dintec Agroquímica - Produtos Químicos Lda. Viimeksi
mainittu on osakeyhtiö, jonka muodostavat Dow AgroSciences BV (kuudes kantaja) ja Suroholi – Comercio Internacional e Servicios
Lda.
Dow AgroSciences BV on Dow AgroSciences Ltd:n seuraaja ilmoittajan ominaisuudessa ja komissio on pitänyt sitä sellaisena.
Kreikka on nimetty esitteleväksi jäsenvaltioksi, jonka tehtävänä on trifluraliinin arviointi, kuten asetuksen N:o 451/2000
liitteen I B osassa säädetään.
Kantajat ovat esittäneet asiakirja-aineistonsa esittelevälle jäsenvaltiolle 24.4.2002.
Esittelevä jäsenvaltio on esittänyt 11.7.2003 luonnoksensa arviointikertomukseksi. Se suositteli siinä trifluraliinin sisällyttämistä
direktiivin 91/414 liitteeseen I sillä varauksella, että kaksi edellytystä täyttyy; näitä ovat yhtäältä trifluraliinin vähimmäispuhtaus
950 g/kg ja toisaalta se, että jäsenvaltiot toteuttavat lupia myönnettäessä riskinhallintatoimenpiteitä vesieliöiden suojelemiseksi.
Esittelevän jäsenvaltion arviointikertomuksen luonnoksen 4.9 kohdassa täsmennetään ekotoksisuuden osalta seuraavaa:
”Sen riskin vähentämiseksi, jolle vesieliöt altistuvat, ja käsittelemättömien puskurivyöhykkeiden laajuuden supistamiseksi
ilmoittaja voi harkita uusien kokeiden suorittamista vastatakseen erityisiin huoliin jäsenvaltion tasolla. Tällaiset tutkimukset
eivät ole edellytyksenä trifluraliinin sisällyttämiselle [direktiivin 91/414] liitteeseen I.”
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) lähetti 24.7.2003 arviointikertomuksen luonnoksen jäsenvaltioille ja ilmoittajille
asetuksen N:o 451/451/2000 8 artiklan 5 kohdassa säädetyn vertaistarkastelun aloittamiseksi.
Useat jäsenvaltiot lähettivät kirjalliset kommenttinsa arviointikertomuksen luonnoksesta ja kaksi niistä ilmaisi tässä yhteydessä
huolensa trifluraliinin pysyvyydestä, biokertymisestä ja suuresta haihtuvuudesta katsoen, ettei tälle tehoaineelle pitäisi
antaa lupaa.
Nämä kommentit toistettiin EFSAn arviointityöryhmän ensimmäisessä kokouksessa, joka pidettiin 15.1.2004 ja jossa olivat läsnä
ilmoittajayritysten ja European Crop Protection Associationin (Euroopan kasvinsuojeluyhdistys) edustajat, ja todettiin, että
tarvittaisiin erilaisia lisätietoja, jotka koskevat muun muassa aineen stabiiliutta varastoinnin aikana, sen säilyvyysaikaa,
analyysimenetelmiä epäpuhtauksien määrittämiseksi, myrkyllisyyttä nisäkkäille, aineenvaihduntatutkimusta öljykasvien siementen
osalta sekä useita aineen käyttäytymistä ja kohtaloa ympäristössä koskevia tutkimuksia.
Ilmoittajien edustaja lähetti 3.3.2004 EFSA:lle sähköpostiviestin, jonka sisältö oli seuraava:
”Olemme vastaanottaneet trifluraliiniin liittyvän arviointitaulukon, jonka esittelevä jäsenvaltio on lähettänyt meille, ja
laadimme parhaillaan huomautuksiamme. Tarvitsisimme kuitenkin lausuntonne eräästä tietystä seikasta.
Trifluraliinia koskevan arviointitaulukon 2.4 kohdan ensimmäisen sarakkeen toisessa osassa todetaan, että ’ilmoittajan on
esitettävä kasvimetaboliittien TR-22 ja TR-28 osalta genotoksisuutta [– –] ja välitöntä toksisuutta suun kautta saatuna koskevat
kokeet tai vaihtoehtoinen öljykasvien siemeniä koskeva aineenvaihduntatutkimus, joka käsittää metaboliittien tunnistamisen
siemenissä’. Kuten olemme selittäneet arviointikokouksen aikana, synteettisen kemian asiantuntijamme ovat ilmoittaneet, että
olisi erittäin vaikeaa ja erittäin aikaavievää tuottaa riittävästi TR-28:aa toksisuutta koskevien tutkimusten suorittamiseksi
asianmukaisesti ja että olisi siten ehkä helpompaa, tehokkaampaa ja hyödyllisempää suorittaa öljykasvien siemeniä koskeva
aineenvaihduntatutkimus, joka käsittää metaboliittien tunnistamisen siemenissä, sillä näiden kasvinosien käsitellyt osat ovat
nimenomaan niitä, joita ihmiset ja eläimet käyttävät. Voisitteko ystävällisesti ilmaista meille mielipiteenne uuden aineenvaihduntatutkimuksen
esittämisen määräajasta tietoisena siitä, ettei kysymys ole lyhytkestoisesta tutkimuksesta?”
EFSA vastasi tähän viestiin 5.3.2004 päivätyllä sähköpostiviestillä seuraavasti:
”Otatte esille 3.3. lähettämässänne sähköpostiviestissä kysymyksen niistä tiedoista, joita vaaditaan trifluraliinin kasvimetaboliitteja
TR-22 ja TR-28 koskevia uusia tutkimuksia varten.
Jäsenvaltiot ovat keskustelleet ja sopineet näistä vaatimuksista viimeksi pidetyssä arviointikokouksessa ja ne on lisätty
muiden tietoja koskevien vaatimusten kanssa arviointitaulukkoon. Teidän tehtävänne on tällä hetkellä vastata näihin vaatimuksiin
joko esittämällä pyydetyt tiedot tai vahvistamalla, että pyydetyt tiedot toimitetaan.
Kun tämä otetaan huomioon, trifluraliinin vertaistarkastelussa noudatetaan edelleen määräaikoja, jotka on vahvistettu [neuvoston
direktiivin 91/414/ETY 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista
lisäsäännöistä ja asetuksen (EY) N:o 451/2000 muuttamisesta 14.8.2002 annetussa] komission asetuksessa (EY) N:o 1490/2002
(EYVL L 224, s. 23). Mahdolliset tiedot, joita ei ole vielä toimitettu mainitaan riskinarviointia koskevissa EFSAn päätelmissä.”
Koska tietyt jäsenvaltiot olivat eri mieltä esittelevän jäsenvaltion kertomuksesta, kysymys päätettiin jättää ratkaistavaksi
European Pesticides Co-ordinationin (torjunta-aineiden vertaisarvioinnin koordinointiyksikkö, jäljempänä EPCO) istunnoissa,
toisin sanoen operatiivisen sihteeristön – joka koostuu Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheitin (kuluttajansuojaa
ja elintarviketurvallisuutta käsittelevä liittovaltion virasto) ja UK Pesticides Safety Directoraten (torjunta-aineiden turvallisuudesta
vastaava Yhdistyneen kuningaskunnan viranomainen) virkamiehistä – jonka tehtävänä on EFSAn sisällä vertaistarkastelusta vastaavien
asiantuntijoiden istuntojen käytännön organisointi.
Jäsenvaltioiden teknisten asiantuntijoiden suorittama arviointi, jonka tarkoituksena oli arviointikertomuksen luonnoksen ja
sen aiheuttamien kommenttien uudelleentarkastelu, tapahtui vuoden 2004 huhtikuun ja kesäkuun välisenä aikana, minkä ajanjakson
kuluessa pidettiin kuusi EPCOn kokousta, joissa tarkasteltiin trifluraliinin lisäksi myös muita aineita:
–        27. ja 28.4.2004: EPCOn toinen kokous (kohtalo ja käyttäytyminen ympäristössä);
–        28. ja 29.4.2004: EPCOn kolmas kokous (ekotoksikologia);
–        10.–12.5.2004: EPCOn neljäs kokous (myrkyllisyys nisäkkäille);
–        11. ja 12.5.2004: EPCOn viides kokous (jäämät ja analyysimenetelmät);
–        15. ja 16.5.2004: EPCOn kuudes kokous (fysiologiset ja kemialliset ominaisuudet);
–        22.6.2004: EPCOn kahdeksas kokous (ekotoksikologia).
EPCOn asiantuntijoiden 22.6.2004 pidetyn kokouksen päätelmissä (s. 93 ja 94) todetaan seuraavaa:
”Uudet tietoja koskevat vaatimukset: riskien uudelleen arvioimiseksi olisi käytettävä alkuperäisiä arvioituja ympäristöpitoisuuksia
(predicted environmental concentrations, PECs) niin, että pitoisuus, jolla ei ole havaittua vaikutusta (no observed effect
concentration, NOEC), on 0.3µg/l. Jos ilmoittaja on tästä eri mieltä, olisi suoritettava lisätutkimuksia erilaisilla altistusjärjestelmillä
kriittisimmän altistusajan määrittämiseksi.
Ilmoittajan on esitettävä altistustutkimukset, jotka käsittävät erilaisia altistusaikoja ja joissa käytetään paksupäämutua
[pimephales promelas] herkimpänä kalalajina.”
Esittelevä jäsenvaltio totesi ilmoittajille 6.10.2004 lähettämässään sähköpostiviestissä seuraavaa:
”Oheisena tietovaatimukset, jotka koskevat ekotoksikologiaa ja jäämiä, sellaisina kuin ne on esitetty trifluraliinin arviointitaulukossa,
joka on tehty EPCOn kokousten jälkeen. Aineen kohtaloa, käyttäytymistä ja toksikologiaa koskevissa osissa ei ole tietovaatimuksia
ja fysiikan/kemian ja analyysimenetelmien osuutta ei ole, sillä se odottaa EPCOn selvitystä eräästä kysymyksestä.”
Kyseisen 6.10.2004 lähetetyn sähköpostiviestin liitteenä oli edellä 20 kohdassa mainitun EPCOn asiantuntijoiden kokouksen
pöytäkirja.
EFSAn 8. ja 9.11.2004 järjestämässä arviointityöryhmän kokouksessa, johon ilmoittajat osallistuivat, esittelevä jäsenvaltio
totesi, että nämä toimittaisivat tiettyjä tietoja – tässä tapauksessa tutkimuksen pitkäaikaisesta myrkyllisyydestä kaloille
– heinäkuussa 2005.
EFSAn 8. ja 9.2.2004 järjestämässä asiantuntijatyöryhmän kokouksessa, johon myös ilmoittajat osallistuivat, työryhmä totesi
ekotoksikologian osalta seuraavaa:
”Kahta tietoja koskevaa vaatimusta voidaan vielä täydentää [tämän osan] osalta. Mitään tietoja ei ole toimitettu tähän mennessä.
”
Tämän kokouksen jälkeen esittelevä jäsenvaltio ilmoitti ilmoittajayrityksille 22.2.2005 päivätyllä sähköpostiviestillä seuraavat
seikat:
”Trifluraliinia koskeva EFSAn päätelmäluonnos on tullut lopulliseksi kolmen kokouspäivän aikana käytyjen pitkien keskustelujen
jälkeen. Tämä johtuu seuraavista seikoista:
–        eräs jäsenvaltio esitti liian myöhään huomautuksia trifluraliinin PBT-ominaisuuksista [pysyvyys, biokertyminen ja myrkyllisyys]
ja POP-ominaisuuksista [pysyvä orgaaninen yhdiste];
–        eräs jäsenvaltio ehdotti uutta muutosta, jossa otetaan huomioon neuvoston uusi asetus pysyvistä orgaanisista yhdisteistä [–
–].
Vaikka EFSA tai esittelevä jäsenvaltio eivät ole lainkaan arvioineet trifluraliinin POP-ominaisuuksia, kokous katsoi, että
tätä koskeva kohta oli sisällytettävä EFSAn päätelmiin huomion kiinnittämiseksi pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevan kysymykseen.
Vaikka pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva kysymys ei ole peruste tehoaineen sisällyttämättä jättämiselle direktiivin 91/414
liitteeseen I, edellä mainitusta asetuksesta seuraa, että pysyväksi orgaaniseksi yhdisteeksi luokiteltu aine on vedettävä
pois [Euroopan unionin] markkinoilta.
Tämä seikka on otettava huomioon komission lainsäädäntökokouksen yhteydessä, kun trifluraliinia koskevasta kysymyksestä keskustellaan
siinä.
Emme ole kuitenkaan saaneet virallisia tietoja seuraavien kokousten tulevista vaiheista ja ajankohdista.”
EFSA antoi lausuntonsa 14.3.2005.
EFSAn lausunto käsittää luettelon kahdeksasta tutkimuksesta, jotka on suoritettava tai jotka ovat meneillään, ja kunkin tutkimuksen
osalta tiedon ilmoittajien ilmoittamasta mahdollisesta jättöpäivästä vuoden 2005 heinäkuun ja vuoden 2006 maaliskuun välisenä
aikana tai tiedon siitä, etteivät ilmoittajat olleet maininneet mitään sitovaa päivämäärää. Näiden tutkimusten joukossa oli
muun muassa tutkimus kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille.
EFSA täsmentää tässä lausunnossa, että se ei voinut ottaa huomioon pysyvistä orgaanisista yhdisteistä sekä direktiivin 79/117/ETY
muuttamisesta 29.4.2004 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 850/2004 (EUVL L 158, s. 7), koska se
tuli voimaan vertaistarkastelun pitkälle edenneessä vaiheessa, mutta että tässä yhteydessä arvioitujen käytettävissä olleiden
tietojen oli mahdollistettava komissiolle ja jäsenvaltioille trifluraliinin arviointi myös tämän asetuksen säännösten perusteella.
EFSA ilmoittaa päätelmissään seuraavat avoimet kysymykset todeten samalla, että erilaisia tutkimuksia tarvitaan edelleen seuraavista
seikoista:
–        korkea myrkyllisyys vesieliöille ja erityisesti kaloille;
–        biokertymisen korkea riski;
–        suuri pysyvyys maaperässä;
–        riski kaukokulkeutumisesta ilmassa aineen suuren haihtuvuuden vuoksi.
Mitä tulee korkeaan myrkyllisyyteen vesieliöille, EFSA katsoo, että uudet tiedot ovat välttämättömiä ja että riskin arviointi
tältä osin voidaan saattaa päätökseen vasta, kun nämä tiedot on analysoitu (kertomuksen s. 33 ja 34). Se katsoo edelleen,
että vaaditaan asianmukaisia riskinhallintatoimenpiteitä vesieliöihin kohdistuvan akuutin riskin osalta (kertomuksen s. 35).
Komissio kehotti 2.5.2005 päivätyllä Dow AgroSciences’lle osoitetulla kirjeellä kantajia esittämään kommenttinsa EFSAn loppuraportin
päätelmistä neljän viikon määräajassa kyseisen kirjeen vastaanottamisesta lukien. Se ilmoitti siinä myös, ettei mitään lisätutkimusta
eikä mitään muutosta ilmoitettuihin käyttötarkoituksiin hyväksyttäisi arviointimenettelyyn sovellettavien tiukkojen määräaikojen
vuoksi.
Komissio muistutti uudelleen Dow AgroSciences’lle osoittamassaan 23.6.2005 päivätyssä kirjeessä, ettei se voisi ottaa huomioon
mitään uusia tietoja tai tutkimuksia ja että kommentit eivät voisi johtaa arviointimenettelyn aloittamiseen uudelleen. Se
täsmensi lisäksi, että se kieltäytyi vastaamasta kantajien esittämiin teknisiin kysymyksiin sekä antamasta tietoja jäsenvaltioiden
kannoista tältä osin.
Direktiiviehdotus, joka koski trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I, sisältyi elintarvikeketjua
ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean (SCFCAH) 14. ja 15.7.2005 pidettyjen kokousten esityslistalle, mistä tiedotettiin
kantajille esittelevän jäsenvaltion lähettämällä sähköpostiviestillä.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean seuraavan kokouksen, joka pidettiin 22. ja 23.9.2005,
esityslistassa mainittiin uudelleen trifluraliinin sisällyttämistä koskeva direktiiviehdotus.
Komission ympäristön pääosaston 21.10.2005 päivätyssä ilmoituksessa katsottiin, että oli tarpeen, että trifluraliini otetaan
tarkastelun kohteeksi alaryhmässä ”Technical Committee on New and Existing Substances” (uusia ja olemassa olevia aineita käsittelevä
tekninen komitea, jäljempänä TC-NES-alaryhmä) pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevien kriteerien (jäljempänä POP-kriteerit)
osalta. Ympäristön pääosasto ehdotti tässä ilmoituksessa direktiivissä 91/414 vahvistetut lyhyet määräajat huomioon ottaen
trifluraliinin jättämistä asiantuntijaryhmän harkittavaksi mahdollisimman pian huolimatta muodollisen päätöksen puuttumisesta
tämän menettelyn yhteydessä. Se totesi, että tällaisesta lausunnosta olisi suurta apua elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä
käsittelevälle pysyvälle komitealle ja komissiolle direktiivin 91/414 puitteissa tapahtuvassa menettelyssä. Ympäristön pääosasto
ilmaisi tässä samassa ilmoituksessa toivomuksen, että TC-NES-alaryhmä keskustelisi tästä asiasta 25. ja 26.10.2005 pidettävässä
kokouksessaan.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 17. ja 18.11.2005 pidetyn kokouksen aikana todettiin,
että asiakirja-aineisto oli siirretty TC-NES-alaryhmälle.
EUTTF otti huomioon 6.1.2006 päivätyssä kirjeessä POP-kriteerien pohjalta aloitetun tarkastelun ja jätti tätä arviointia koskevat
huomautuksensa TC-NES-alaryhmälle.
Kantajat lähettivät 19.1.2006 komissiolle kirjeen, jonka tarkoituksena oli kyseenalaistaa trifluraliinin arviointi POP-kriteerien
perusteella direktiivissä 91/414 säädetyn arvioinnin yhteydessä.
Ympäristön pääosaston laatimassa 3.2.2006 päivätyssä työasiakirjassa täsmennetään erityisesti seuraavaa:
”On todettu, että trifluraliini voi olla pysyvä orgaaninen yhdiste ja toimivaltaisten viranomaisten direktiivin 91/414 mukaisesti
tekemästä pyynnöstä [– –] TC-NES-alaryhmä on tarkastanut asiakirjat POP-valintakriteerien perusteella [– –].
Alaryhmän – – päätelmä oli, että, että trifluraliini täyttää valintakriteerit, joiden perusteella se voidaan luokitella pysyväksi
orgaaniseksi yhdisteeksi. Tämä päätelmä on kuitenkin tehty pitäen mielessä, että tietyt havainnot osoittavat, että päätelmien
tekeminen pysyvyyden merkityksestä yleismaailmallisen uhan tunnistamisen kannalta edellyttää mahdollisesti syvällisempää tutkimusta.
Trifluraliinia koskeva tapaus on ensimmäinen laatuaan direktiivin 91/414 voimassaolon aikana ja asiassa toimivaltainen lainsäädäntötyöryhmä
ei pystynyt kokouksensa aikana sopimaan tavasta, jolla asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa olisi tulkittava tämänlaatuisessa
tapauksessa. Tämän vuoksi työryhmä päätti pyytää tästä kysymyksestä neuvoa viranomaisilta, jotka ovat toimivaltaisia asetuksen
N:o 850/2004 osalta.
[– –]
Päätelmä
Trifluraliini on esimerkki olemassa olevasta, kasvinsuojeluaineissa käytettävästä tehoaineesta, jolla on POP-ominaisuuksia.
Näin ollen asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa on sovellettava tarkasteltaessa trifluraliinin mahdollista sisällyttämistä
direktiivin 91/414 liitteeseen I ja myönnettäessä kansallista lupaa trifluraliinia sisältävälle kasvinsuojeluaineelle.
Nykyisiä kemikaaleja ja kasvinsuojeluaineita koskevan asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohdan sanamuoto jättää laajan harkintavallan
arviointi- ja lupajärjestelmistä vastaaville viranomaisille. Kun kyseessä on kasvinsuojeluaine, jota käytetään tarkoituksellisesti
peltokasveihin ja levitetään siis luontoon, altistuminen voidaan välttää täysin ainoastaan kieltämällä tällaisen kasvinsuojeluaineen
käyttö. Asetuksesta tai [pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevasta 22.5.2001 allekirjoitetusta] Tukholman yleissopimuksesta
ei voida kuitenkaan johtaa velvollisuutta kaiken altistamisen poistamiseen. Asianomaisen arviointi- ja lupajärjestelmän yhteydessä
toimivien viranomaisten tehtävänä on siis ratkaista tapauskohtaisesti, mitä voidaan pitää tarvittavana valvontatoimena pysyvää
orgaanista yhdistettä muistuttavan aineen osalta.
Pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskevissa asioissa toimivaltaisia viranomaisia kehotetaan keskustelemaan tästä kysymyksestä
direktiivin 91/414 yhteydessä toimivien kollegojensa kanssa ennen kokousta, ilmaisemaan kantansa edellä mainituista kysymyksistä
ja mikäli mahdollista päättämään yhdessä asetuksen 3 artiklan 3 kohdan tulkintaa koskevasta lausunnosta, joka voidaan toimittaa
direktiivin 91/414 mukaisille toimivaltaisille viranomaisille.”
Komissio vastasi 14.3.2006 päivätyllä kirjeellä kantajien 19.1.2006 päivättyyn kirjeeseen ja totesi yhtäältä, että EFSA oli
yksin vastuussa kertomuksensa sisällöstä, ja muistutti toisaalta EFSAn ja komission toiminnallisesta erosta.
Kantajat jättivät 17.5.2006 esittelevälle jäsenvaltiolle kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevan tutkimuksen, jonka riippumaton
laboratorio oli aloittanut maaliskuussa 2005 ja johon liittyi kroonisen riskin arvioinnin päivitys. Tämä tutkimus toimitettiin
12.6.2006 myös komissiolle, joka tiedotti siitä jäsenvaltioille komission Circa-nimisen Internet-sivun kautta.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 22. ja 23.5.2006 pidetyn kokouksen, jonka esityslistalla
oli tällä kertaa päätösehdotus trifluraliinin sisällyttämättä jättämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I, pöytäkirjaluonnoksesta
ilmenee, että komissio katsoi, että kantajat toimittivat liian myöhään tutkimuksen kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille ja
ettei näin ollen ollut syytä ottaa sitä huomioon.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 13. ja 14.7.2006 pidetyn kokouksen aikana komissio jätti
uudelleen päätösehdotuksen trifluraliinin sisällyttämättä jättämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I. Tämän kokouksen pöytäkirjassa
todetaan kuitenkin seuraavaa:
”Huomautuksia ja myöhästynyt tutkimus [trifluraliinin] kroonisesta riskistä kaloille on annettu tiedoksi [– –]. Koska sisäistä
keskustelua ei ole saatettu päätökseen, mistään ehdotuksesta ei voida vielä äänestää”.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 28. ja 29.9.2006 pidetyn kokouksen, jonka esityslistalla
oli uudelleen trifluraliinin oikeudellinen tilanne, pöytäkirjassa todetaan seuraavaa:
”Tietyt jäsenvaltiot vaativat tekemään nopeasti tätä asiakirja-aineistoa koskevan ratkaisun. Komissio selittää, ettei mitään
äänestystä voida suorittaa, koska sisäistä lupamenettelyä ei ole voitu saattaa päätökseen.”
Asiakirja-aineisto oli uudelleen elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 23. ja 24.11.2006 sekä
22. ja 23.1.2007 pidettyjen kokousten esityslistalla, mutta äänestystä ei suoritettu.
23. ja 24.11.2006 pidetyn kokouksen pöytäkirjassa todetaan seuraavaa:
”Komissio korostaa, että krooninen myrkyllisyys kaloille oli ollut seikka, josta ilmoittajan, esittelevän jäsenvaltion ja
EFSAn välillä oli ollut erimielisyyttä koko menettelyn ajan, mikä näyttäisi osoittavan, ettei ole mahdollista tehdä tätä tutkimusta
koskevaa päätöstä ilman asiaa koskevaa vertaistarkastelua. Komissio ilmaisee myös huolensa siltä osin kuin kysymys on sellaisten
tietojen huomioon ottamisesta, jotka eivät ole olleet vertaistarkastelun kohteena tai joita käytetään kansallisella tasolla.
Se palauttaa mieleen järjestelmän periaatteen, jonka mukaan komissio perustaa päätöksensä EFSAn toimittamiin tieteellisiin
todisteisiin. Eteneminen muulla tavalla ei olisi pelkästään lainvastaista vaan se tuhoaisi tällä hetkellä meneillään olevan
tarkasteluprosessin.
[Saksan liittotasavalta] toteaa, että se on velvollinen direktiivin 91/414 nojalla ottamaan huomioon viimeisimmät tieteelliset
tiedot lupahakemusten tarkastelussa. Se ei voi vähätellä näitä viimeisimpiä tieteellisiä tietoja, kun sen on samanaikaisesti
hyväksyttävä kansallinen kanta kyseessä olevan tehoaineen sisällyttämistä direktiivin liitteeseen I koskevaan kysymykseen.”
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea antoi 16.3.2007 lausunnon, jossa puollettiin trifluraliinin
sisällyttämättä jättämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I.
Kuten kokouspöytäkirja osoittaa, useat jäsenvaltiot esittivät kuitenkin tässä yhteydessä huomautuksia, muun muassa esittelevä
jäsenvaltio, joka merkitytti pöytäkirjaan lausuman, jonka sanamuodon mukaan se oli valmis äänestämään trifluraliinin sisällyttämättä
jättämistä koskevan ehdotuksen puolesta, jotta ilmoittajien olisi mahdollista saada hyväkseen tuleva 18 kuukauden aika toimittaakseen
muodollisesti tutkimuksen kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille ja jotta sen olisi mahdollista esittelevän jäsenvaltion ominaisuudessa
arvioida virallisesti sitä.
Komissio teki 20.9.2007 päätöksen trifluraliinin sisällyttämättä jättämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I ja tätä ainetta
sisältäville kasvinsuojeluaineille annettujen lupien peruuttamisesta (EUVL L 255, s. 42) (jäljempänä riidanalainen päätös).
Riidanalaisessa päätöksessä todetaan seuraavaa:
”(4) Jäsenvaltiot ovat tarkastelleet arviointikertomusta vertaistarkasteluna ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen
arviointityöryhmässään, ja se on esitetty komissiolle 14 päivänä maaliskuuta 2005 Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen
trifluraliinia koskevan tieteellisen kertomuksen muodossa. Jäsenvaltiot ja komissio ovat tarkastelleet kyseistä kertomusta
elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa, ja komission tarkastelukertomus trifluraliinista
valmistui 16 päivänä maaliskuuta 2007.
(5) Kyseisen tehoaineen arvioinnissa tuli esiin joitakin avoimia kysymyksiä. Trifluraliini on erittäin myrkyllinen vesieliöille,
erityisesti kaloille. Se myös säilyy maaperässä kauan, eikä se ole helposti biohajoavaa. Lisäksi se on mahdollisesti kertyvää.
Trifluraliinia koskeva arvo on merkittävästi suurempi kuin direktiivissä 91/414 [– –] vesieliöille vahvistettu suurin mahdollinen
biokertyvyystekijä, mikä viittaa siihen, että trifluraliinia mahdollisesti kertyy tällaisiin eliöihin. Aineen suuren haihtuvuuden
vuoksi kulkeutumista voi tapahtua ilmassa, ja vaikka fotokemiallinen hajoaminen onkin nopeaa, seurantaohjelmat ovat osoittaneet,
että ainetta on kulkeutunut kauas käyttöpaikoista. Näiden seikkojen perusteella pääteltiin, että trifluraliini ei täytä kriteerejä
sen sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 [– –] liitteeseen I.
(6) Komissio on pyytänyt ilmoittajaa toimittamaan vertaisarvioinnin tuloksia koskevat huomautuksensa ja ilmoittamaan, aikooko
se edelleen esittää tehoainetta koskevan hakemuksensa. Ilmoittajan toimittamat huomautukset on tutkittu huolellisesti. Esitetyistä
perusteluista huolimatta edellä mainitut kysymykset ovat jääneet ratkaisematta, ja Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaiselle
toimitettujen ja sen asiantuntijakokouksissa arvioitujen tietojen perusteella tehdyt arvioinnit eivät ole osoittaneet, että
trifluraliinia sisältävien kasvinsuojeluaineiden voitaisiin odottaa yleisesti täyttävän ehdotetuissa käyttöolosuhteissa direktiivin
91/414 [– –] 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan vaatimukset.
(7) Trifluraliinia ei pitäisi tästä syystä sisällyttää direktiivin 91/414 [– –] liitteeseen I.
[– –]
1 artikla
Trifluraliinia ei sisällytetä tehoaineena direktiivin 91/414 [– –] liitteeseen I.
2 artikla
Jäsenvaltioiden on varmistettava, että:
a)      trifluraliinia sisältävien kasvinsuojeluaineiden luvat peruutetaan viimeistään 20 päivänä maaliskuuta 2008;
b)      trifluraliinia sisältäville kasvinsuojeluaineille ei myönnetä lupia eikä niiden lupia uusita tämän päätöksen julkaisemispäivästä
lähtien.
3 artikla
Jäsenvaltioiden direktiivin 91/414 [– –] 4 artiklan 6 kohdan säännösten mukaisesti myöntämän lisäajan on oltava mahdollisimman
lyhyt, ja määräajan on päätyttävä viimeistään 20 päivänä maaliskuuta 2009.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu kaikille jäsenvaltioille.”
Kantajat ilmoittivat 11.4.2008 komissiolle aikomuksestaan jättää uusi hakemus trifluraliinin sisällyttämiseksi direktiivin
91/414 liitteeseen I, mikä on mahdollista yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston direktiivin 91/414/ETY soveltamiseksi siltä
osin kuin on kyse direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun työohjelmaan kuuluneiden mutta direktiivin liitteeseen I
sisällyttämättömien tehoaineiden tavanomaisesta ja nopeutetusta arviointimenettelystä 17.1.2008 annetun komission asetuksen
(EY) N:o 33/2008 (EUVL L 15, s. 5) mukaisesti.
Riidanalainen päätös kumottiin trifluraliinin sisällyttämättä jättämisestä neuvoston direktiivin 91/414/ETY liitteeseen I
25.6.2010 tehdyn komission päätöksen 2010/355/EU 2 artiklalla (EUVL L 160, s. 30).

Menettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.12.2007 toimitetulla kannekirjelmällä EY 230 artiklan neljännen
kohdan nojalla kanteen, jossa vaadittiin, että riidanalainen päätös kumotaan ja asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohta
todetaan lainvastaiseksi.
Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow AgroSciences BV, Dow AgroSciences
Hungary kft, Dow AgroSciences Italia Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o., Dow AgroSciences Iberica SA, Dow AgroSciences
s.r.o., Dow AgroSciences Danmark A/S, Dow AgroSciences GmbH, Dintec Agroquímica - Produtos Químicos Lda ja Finchimica Spa
esittivät erillisellä, unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamossa 19.3.2008 kirjatulla asiakirjalla EY 242 artiklan nojalla
hakemuksen, joka koski riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämistä. Tämä hakemus hylättiin yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen presidentin 18.6.2008 antamalla määräyksellä.
Komissio saattoi 23.7.2010 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamossa kirjatulla kirjeellä tuomioistuimen tietoon, että se
oli tehnyt päätöksen 2010/355, jolla se oli päättänyt asetuksella N:o 33/2008 perustetun menettelyn jälkeen olla sisällyttämättä
trifluraliinia direktiivin 91/414 liitteeseen I ja toisaalta kumota riidanalaisen päätöksen.
Unionin yleinen tuomioistuin lähetti 3.9.2010 asianosaisille kirjallisen kysymyksen, joka koski riidanalaisen päätöksen kumoamisesta
tehtäviä päätelmiä.
Dow AgroSciences Ltd ja Dintec Agroquímica - Produtos Químicos Lda nostivat unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 17.9.2009
toimitetulla kannekirjelmällä kumoamiskanteen päätöksestä 2010/355, joka on kohteena asiassa T-446/10.
Kirjeessä, joka on kirjattu unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamossa 29.9.2010, komissio vaati tuomioistuinta toteamaan,
että lausunnon antaminen esillä olevassa asiassa raukeaa, koska sen mukaan kanne on jäänyt ilman kohdetta, kun otetaan huomioon
riidanalaisen päätöksen kumoaminen.
Kantajat korostivat samana päivänä tuomioistuimen kirjaamossa kirjatussa kirjeessä, että niillä oli edelleen intressi saada
riidanalainen päätös kumotuksi, ja pyysivät lupaa mukauttaa vaatimuksiaan ulottaakseen vaatimuksensa koskemaan päätöksen 2010/355
kumoamista.
Asianosaiset esittivät huomautuksensa vastaavista vaatimuksista 15.10.2010 päivätyillä kirjeillä.
Asianosaisille on ilmoitettu 9.11.2010 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamon kirjeellä erityisesti siitä, että unionin
yleinen tuomioistuin kieltäytyi myöntämästä kantajille mahdollisuutta mukauttaa vaatimuksiaan ulottaakseen kumoamisvaatimuksensa
koskemaan päätöstä 2010/355, koska tuomioistuin oli havainnut, että sillä välin AgroSciences Ltd ja Dintec Agroquímica - Produtos
Químicos Lda olivat nostaneet kanteen kyseisen päätöksen kumoamiseksi.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        toteaa, että asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohta on lainvastainen ja ettei sitä voida soveltaa niihin trifluraliinin
tarkastelun osalta
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut lisättynä 8 prosentin korolla.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        toteaa, ettei riidanalaisen päätöksen kumoamisvaatimuksella ole kohdetta, ja tämän seurauksena jättää tutkimatta kantajien
kumoamiskanteen tai toissijaisesti hylkää sen perusteettomana
–        hylkää lainvastaisuusväitteen siltä osin kuin se koskee asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa
–        velvoittaa kantajat korvaamaan komissiolle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
A
Oikeudenkäynnin kohde
Komissio korostaa pääasiallisesti, että kantajat ovat menettäneet intressinsä saada riidanalainen päätös kumotuksi, koska
se on kumottu päätöksellä 2010/355.
Kantajat kiistävät tämän väitteen.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kanteen kohdetta koskevan kantajan oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa kannetta nostettaessa
uhalla, että kanne jätetään muuten tutkimatta. Lisäksi kantajalla on oltava intressi asian voittamiseen tuomioistuimen ratkaisun
julistamiseen saakka uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa (ks. vastaavasti asia 14/63, Forges de Clabecq v. korkea
viranomainen, tuomio 16.12.1963, Kok., s. 719 ja 748, ja asia C-362/05 P, Wunenburger v. komissio, tuomio 7.6.2007, Kok.,
s. I‑4333, 42 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kumoamiskanteesta ei ole myöskään tarpeen lausua enää silloin, kun kantaja on menettänyt
intressin riidanalaisen toimen kumoamiseen oikeudenkäynnin aikana tapahtuneen seikan vuoksi (ks. asia T-28/02, First Data
ym. v. komissio, määräys 17.10.2005, Kok., s. II‑4119, 36 ja 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), minkä vuoksi tämän toimen
kumoamisella sinänsä ei voi enää olla oikeusvaikutuksia (ks. vastaavasti asia T-25/96, Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt-Unternehmen
ja Hapag-Lloyd v. komissio, määräys 14.3.1997, Kok., s. II‑363, 16 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantajalla voi kuitenkin olla edelleen perusteltu intressi saada peruutettu toimi kumotuksi, koska peruuttamisella ei ole
samoja oikeudellisia seurauksia kuin sillä, että unionin yleinen tuomioistuin mahdollisesti kumoaa toimen. Toimielimen toimen
peruuttaminen ei nimittäin tarkoita lainvastaisuuden myöntämistä, ja se tulee voimaan peruuttamishetkellä, kun taas toimen
kumoaminen tulee voimaan takautuvasti (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 16/59–18/59, Geitling ym. v. korkea viranomainen,
tuomio 12.2.1960, Kok., s. 45 ja yhdistetyt asiat T-481/93 ja T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio, tuomio
13.12.1995, Kok., s. II‑2941, 46–48 kohta).
Kun toimi kumotaan, toimen toteuttaneen toimielimen on toteutettava tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet.
Nämä toimenpiteet tarkoittavat muun muassa sitä, että kumoamistuomiossa todetut lainvastaisuudet korjataan. Näin saadaan toimielin
muuttamaan kantajan olosuhteet tarkoituksenmukaisiksi tai välttämään samanlaisen päätöksen tekeminen (ks. edellä 68 kohdassa
mainittu asia Exporteurs in Levende Varkens ym. v. komissio oikeuskäytäntöviittauksineen).
Käsiteltävässä asiassa komissio on kumonnut riidanalaisen päätöksen, ei peruuttanut sitä. Näin ollen sillä on edelleen oikeusvaikutuksia
kantajien tilanteeseen sen voimaantuloajankohdan ja kumoamisajankohdan välisen ajan osalta. Sen kumoamisella voi siis olla
sinänsä vaikutuksia kantajien oikeusasemaan niin, että näiden oikeussuojaintressi säilyy.
Komission esittämä vaatimus lausunnon antamisen raukeamisesta on näin ollen hylättävä.

Asiakysymys
Kantajat esittävät kanteensa tueksi kuusi kanneperustetta sekä yhden lainvastaisuusväitteen, joka koskee asetuksen N:o 850/2004
3 artiklan 3 kohtaa.
Ensimmäisen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös ei perustu asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdassa säädettyyn
EFSAn kertomukseen eikä sitä tehtäessä ole noudatettu sovellettavia menettelysääntöjä.
Toisen kanneperusteensa tueksi kantajat korostavat, että komissio on tehnyt useita ilmeisiä arviointivirheitä.
Kolmannen kanneperusteen mukaan riidanalaista päätöstä tehtäessä ei ole noudatettu sovellettavaa lainsäädäntömenettelyä ja
sillä rikotaan EY 5 ja EY 7 artiklaa, asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohtaa ja menettelystä komissiolle siirrettyä täytäntöönpanovaltaa
käytettäessä 28.6.1999 tehdyn neuvoston päätöksen 1999/468/EY 5 artiklaa (EYVL L 184, s. 23, niin kutsuttu komitologiapäätös).
Neljäs kanneperuste koskee asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 ja 8 kohdassa säädettyjen prosessuaalisten määräaikojen noudattamatta
jättämistä.
Viidennen kanneperusteen mukaan riidanalainen päätös on perusteltu puutteellisesti.
Lopuksi kuudes kanneperuste koskee oikeusvarmuuden periaatteen, luottamuksensuojan periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen
loukkaamista sekä puolustautumisoikeuksien ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista.

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen päätös ei perustu EFSAn kertomukseen, mikä on asetuksen N:o 451/2000
8 artiklan 8 kohdan vastaista, eikä sitä tehtäessä ole noudatettu sovellettavia menettelysääntöjä
Kantajat väittävät pääasiallisesti, että komissiolla on velvollisuus noudattaa EFSAn lausuntoa. Niiden mukaan EFSA samoin
kuin esittelevä jäsenvaltio suosittelivat käsiteltävässä asiassa trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen
I, koska tämän aineen sisältämät riskit olivat hyväksyttäviä sillä varauksella, että tietyt edellytykset täyttyvät. Koska
komissio ehdotti, ettei trifluraliinia sisällytetä direktiivin 91/414 liitteeseen I, se ei näin ollen perustanut ehdotustaan
EFSAn lausuntoon ja rikkoi siten asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohtaa.
Lisäksi kantajat korostavat pääasiallisesti, että komissio aloitti uudelleen arviointimenettelyn trifluraliinin analysoimiseksi
asetuksessa N:o 850/2004 säädettyjen POP-kriteerien perusteella. Koska mitään oikeudellista perustaa toimia siten direktiivissä
91/414 säädetyn arvioinnin yhteydessä ei ollut, komissiolla ei ollut toimivaltaa määrätä tällaisesta arviointimenettelyn aloittamisesta
uudelleen ja se puuttui näin ollen kantajien mukaan EFSAn arviointiin. Se syyllistyi siten harkintavallan väärinkäyttöön.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Ensiksi on muistutettava, että elintarvikelainsäädäntöä koskevista yleisistä periaatteista ja vaatimuksista, Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen
perustamisesta sekä elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvistä menettelyistä 28.1.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksen (EY) N:o 178/2002 (EYVL L 31, s. 1) 22 artiklan 6 kohdassa säädetään, että elintarviketurvallisuusviranomainen antaa
tieteellisiä lausuntoja, jotka toimivat tieteellisenä perustana yhteisön toimenpiteiden laatimisessa ja toteuttamisessa elintarviketurvallisuusviranomaisen
toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla. Lisäksi tämän saman asetuksen 23 artiklan c alakohdan mukaan EFSAn tehtävänä on
tarjota komissiolle tieteellistä ja teknistä tukea sen toiminta-ajatukseen sisältyvillä aloilla ja pyynnöstä riskinarviointilausuntojen
tulkitsemisessa ja arvioinnissa.
Asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti EFSAn on arvioitava esittelevän jäsenvaltion laatima arviokertomusluonnos
ja annettava komissiolle lausunto siitä, voidaanko tehoaineen odottaa vastaavan direktiivin 91/414 turvallisuusvaatimuksia,
yhden vuoden kuluessa esittelevän jäsenvaltion laatiman arviokertomusluonnoksen vastaanottamisesta. Tarvittaessa EFSA antaa
lisäksi lausunnon turvallisuusvaatimukset täyttävistä, käytettävissä olevista vaihtoehdoista.
Lopuksi asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdassa säädetään, että komissio esittää tarkastelukertomuksen luonnoksen kuuden
kuukauden kuluessa 7 artiklassa tarkoitetun EFSAn lausunnon vastaanottamisesta ja lopullisen tarkastelukertomuksen perusteella
esittää komitealle joko direktiiviluonnoksen tehoaineen sisällyttämiseksi direktiivin liitteeseen I tai jäsenvaltioille osoitetun
luonnoksen päätökseksi tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden lupien peruuttamiseksi mainiten syyt siihen. Direktiivi
annetaan tai komission päätös tehdään noudattaen komitologiapäätöksellä perustettua sääntelymenettelyä.
Siten markkinoille saattamista koskevan luvan epäämisen on perustuttava kansanterveyteen kohdistuvan riskin perusteelliseen
arviointiin, joka perustuu luotettavimpiin käytettävissä oleviin tieteellisiin tietoihin ja kansainvälisen tutkimuksen tuoreimpiin
tuloksiin (asia C-95/01, Greenham ja Abel, tuomio 5.2.2004, Kok., s. I‑1333, 50 kohta).
On muistutettava, että kuten direktiivin 91/414 viidennestä, kuudennesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä
direktiivillä pyritään yhteisön sisäisen kasvinsuojeluaineiden kaupan rajoitusten poistamiseen pitämällä kuitenkin yllä korkea
ympäristön sekä ihmisten ja eläinten terveyden suojelun taso. Tässä yhteydessä on todettava, että komissiolla on tältä osin
oltava paljon harkintavaltaa, jotta se voi tehokkaasti tavoitella sille asetettua päämäärää, kun otetaan huomioon ne monitahoiset
tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä (ks. asia C‑326/05 P, Industrias Químicas del Vallés v. komissio, tuomio 18.7.2007,
Kok., s. I‑6557, 74 ja 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin on toistuvasti todennut, että EFSAn lausunto ei sitonut komissiota asetuksen N:o 451/2000
8 artiklan säännösten yhteydessä. Vaikka nimittäin onkin totta, että komissio tekee päätöksensä kyseessä olevan aineen sisällyttämättä
jättämisestä tai sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I saatuaan EFSAn lausunnon, on todettava, ettei asetukseen
N:o 451/2000 sisälly mitään mainintaa siitä, että komissio olisi velvollinen noudattamaan EFSAn lausuntoja niiden sisällön
osalta ja ettei sillä olisi lainkaan harkintavaltaa (asia T-312/06, FMC Chemical v. EFSA, määräys 17.6.2008, 52–54 kohta,
ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T-397/06, Dow AgroSciences v. EFSA, määräys 17.6.2008, 49 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa
ja asia T-311/06, FMC Chemical ja Arysta Lifesciences v. EFSA, määräys 17.6.2008, 52 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Koska EFSAn lausunto ei sido komissiota, kantajat ovat näin ollen väärässä väittäessään, ettei komissio voinut poiketa kyseisestä
EFSAn lausunnosta rikkomatta asetuksen N:o 451/2000 8 artiklaa.
Lisäksi on todettava, ettei EFSAn päätelmistä ilmene, että tämä olisi käsiteltävässä asiassa nimenomaisesti suositellut trifluraliinin
sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I, kuten kantajat väittävät.
EFSA nimittäin arvioi lausunnossaan riskejä, joita trifluraliini sisältää arviointihetkellä käytettävissä olevien tieteellisten
tietojen perusteella, ja toteaa pääasiallisesti, että aineen vaarattomuuden osalta on olemassa tiettyjä epävarmuustekijöitä,
joita ei ole poistettu.
EFSA tarkastelee tämän jälkeen asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti tiettyjä toimia, joiden avulla voidaan
mahdollisesti hallita arviointimenettelyn aikana esiin tulleet riskit siinä tapauksessa, että komissio päättäisi antaa aineelle
luvan.
Näin ollen sen, että EFSA tarkastelee tällaisia riskien hallintatapoja, ei voida tulkita merkitsevän suositusta trifluraliinin
sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I.
Näin ollen kantajien väitteet on tältä osin hylättävä.
Toiseksi esittelevän jäsenvaltion on asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan mukaisesti arvioitava ja laadittava kertomus niistä
tehoaineista, joiden osalta esitetyn vähintään yhden asiakirja-aineiston on katsottava olevan täydellinen, kuten kyseisen
asetuksen 6 artiklan 2 ja 3 kohdassa todetaan. Kertomuksessaan se tekee komissiolle suosituksen joko tehoaineen sisällyttämisestä
direktiivin liitteeseen I esittäen tätä sisällyttämistä koskevat edellytykset tai tehoaineen jättämisestä sisällyttämättä
siihen esittäen syyt sisällyttämättä jättämiseen. EFSAn on arvioitava sitten esittelevän jäsenvaltion laatima arviointikertomusluonnos
ja annettava komissiolle lausunto siitä, voidaanko tehoaineen odottaa vastaavan direktiivin 91/414 turvallisuusvaatimuksia.
Komissio esittää silloin lopullisen tarkastelukertomuksen perusteella toimivaltaiselle komitealle joko direktiiviluonnoksen
tehoaineen sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 liitteeseen I tai luonnoksen päätökseksi tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden
lupien peruuttamiseksi, jolloin kyseistä tehoainetta ei sisällytetä kyseiseen liitteeseen.
Säännöksistä seuraa näin ollen selvästi, että esittelevän jäsenvaltion kanta arviointimenettelyssä ei ole ratkaiseva (ks.
analogisesti asia T-75/06, Bayer CropScience ym. v. komissio, tuomio 9.9.2008, Kok., s. II‑2081, 164 kohta).
Kantajat eivät voi näin ollen tehokkaasti vedota esittelevän jäsenvaltion niille antamiin menettelyn mahdollista lopputulosta
koskeviin tietoihin (ks. analogisesti edellä 95 kohdassa mainittu asia Bayer CropScience ym. v. komissio, tuomion 164 kohta).
Kolmanneksi, sikäli kuin kantajien tarkoituksena on väittää, että komissio ei olisi ottanut huomioon EFSAn lausuntoa, on huomattava,
että riidanalaisen päätöksen neljännestä kuudenteen perustelukappale osoittaa selvästi, että se on ottanut tämän lausunnon
huomioon kyseistä päätöstä tehtäessä. Tämä väite ei voi näin ollen menestyä.
Lopuksi ja neljänneksi on katsottava, että väite, jonka mukaan aineen arviointi olisi suoritettu asetuksesta N:o 850/2004
peräisin olevien POP-kriteerien perusteella, liittyy toisen kanneperusten neljänteen osaan. Tätä väitettä tarkastellaan näin
ollen siinä yhteydessä.
Ensimmäinen kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Toisen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa, jotka koskevat ilmeisiä arviointivirheitä yhtäältä siltä osin kuin komissio
on laiminlyönyt velvollisuutensa ottaa huomioon kaikki käytettävissä olevat tieteelliset todisteet ja erityisesti ilmoittajilta
pyydetyn tutkimuksen, ja toisaalta siltä osin kuin sen olisi pitänyt pidentää sovellettavia määräaikoja saadakseen käyttöönsä
nämä lisätiedot
Toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa kantajat väittävät pääasiallisesti, että esittelevä jäsenvaltio ja EFSA pyysivät
niitä toimittamaan tutkimuksen kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille. Ne viittaavat tältä osin EFSAn 22.6.2004 pidetyn kokouksen
pöytäkirjan taulukkoihin ja esittelevän jäsenvaltion 6.10.2004 päivättyyn sähköpostiviestiin, jolla tämä toimitti niille kyseiset
taulukot. Kantajien mukaan vahvistus sitä, että tällainen pyyntö on esitetty ilmoittajille, sisältyy lisäksi EFSAn lausunnon
sivuille 30 ja 33.
Kantajat korostavat, että ne ovat toimittaneet pyydetyn tutkimuksen komissiolle heti, kun se oli käytettävissä, ja kiistävät
kaiken hidastelun tältä osin. Niiden mukaan komission tehtävänä oli näin ollen esitettyjen uusien tietojen tarkastelu direktiivin
91/414 5 artiklan 1 kohdan ja asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 5 kohdan yhdistettyjen säännösten nojalla. Komissio on kuitenkin
katsonut, että tämä tutkimus oli esitetty määräajan päätyttyä ja katsonut ja ilmoittanut elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä
käsittelevän pysyvän komitean jäsenille, ettei sitä voitu näin ollen ottaa huomioon.
Kantajien mukaan komissio on siten jättänyt ottamatta huomioon viimeisimmät käytettävissä olleet tieteelliset tiedot sekä
tieteellisen ja teknisen tietämyksen tilan rikkoen direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohtaa. Riidanalaista päätöstä rasittaa
näin ollen ilmeinen arviointivirhe. Tästä seuraa myös, että oikeusvarmuuden periaatetta ja luottamuksensuojan periaatetta
on loukattu.
Toisen kanneperusteensa toisessa osassa kantajat väittävät pääasiallisesti, että oli mahdotonta vastata ilmoittajille tehtyyn
uuteen tutkimuspyyntöön arviointimenettelylle asetetuissa prosessuaalisissa määräajoissa. Kantajat katsovat kuitenkin, että
koska EFSA ja komissio eivät noudattaneet näitä määräaikoja trifluraliinin arviointimenettelyn yhteydessä, komission tehtävänä
oli päättää uusista määräajoista tutkimuksen ottamiseksi huomioon sen sijaan, että se turvautuu tutkimuksen väitettyyn myöhästymiseen.
Ne väittävät yhtäältä, että mahdollisuus pidentää tällaisia määräaikoja on hyväksytty oikeuskäytännössä, jossa on katsottu,
että kieltäytyminen pidentämästä määräaikoja oli rinnastettavissa ilmeiseen arviointivirheeseen (edellä 86 kohdassa mainittu
asia Industrias Químicas del Vallés v. komissio), ja toisaalta, että komissio on käyttänyt tätä mahdollisuutta muiden kasvinsuojeluaineiden
arvioinnin yhteydessä. Ne viittaavat tältä osin jäsenvaltioiden mahdollisuudesta pidentää uusien tehoaineiden syflufenamidin,
FEN 560:n ja flonikamidin väliaikaisia lupia 29.4.2008 tehtyyn komission päätökseen 2008/353/EY (EUVL L 117, s. 45).
Tutkimuksen merkitys trifluraliinin arvioinnille on kantajien mukaan osoitettu selvästi, koska sitä tarkastellut esittelevä
jäsenvaltio, on päätynyt siihen, että tutkimuksessa olevilla lisätiedoilla vastattiin arviointimenettelyn aikana esitettyihin
huolenaiheisiin.
Lisäksi kantajat katsovat, että koska komissio antoi TC-NES-alaryhmän tehtäväksi tarkastella ainetta POP-kriteerien perusteella,
sen olisi myös pitänyt pidentää määräaikoja, jotta ilmoittajien olisi ollut mahdollista vastata tämän tarkastelun aikana mahdollisesti
ilmaistuihin huolenaiheisiin ja esittää tarvittaessa merkityksellisiä tietoja ja tutkimuksia tätä tarkastelua varten.
Kantajat katsovat, että komissio on siten laiminlyönyt velvollisuutensa asettaa riittävät prosessuaaliset takeet sen varmistamiseksi,
että niillä on mahdollisuus esittää huomautuksensa ja puolustautua ilmoittajien ominaisuudessa.
Komissio kiistää nämä väitteet.
On muistutettava. että asetuksen N:o 451/2000 6 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään, että ilmoittajien on jokaisen tehoaineen
osalta toimitettava esittelevän jäsenvaltion nimetylle viranomaiselle täydellinen asiakirja-aineisto, jonka on sisällettävä
konkreettisesti yksittäiset koe- ja tutkimusraportit, jotka liittyvät 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin tietoihin, tai
työn ollessa kesken 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetut pöytäkirjat ja sitoumukset.
Asetuksen N:o 451/2000 6 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitetut tiedot ovat seuraavat:
–        direktiivin liitteen II kunkin kohdan osalta käytettävissä olevat tiivistelmät ja koetulokset sekä kokeet suorittaneen henkilön
tai laitoksen nimi;
–        samat tiedot direktiivin liitteen III jokaisen kohdan osalta, jolla on merkitystä kyseisen direktiivin 5 artiklassa tarkoitettujen
perusteiden arvioinnissa yhden tai useamman sellaisen valmisteen osalta, joka edustaa 6 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja
käyttötarkoituksia;
–        keskeneräisten tutkimusten osalta todisteet siitä, että nämä tutkimukset on tilattu kolmen kuukauden kuluessa tämän asetuksen
voimaantulopäivästä, sekä sitoumus esittää tutkimukset viimeistään 12 kuukauden kuluttua sen määräajan päättymisestä, jossa
6 artiklassa tarkoitetut asiakirjat on toimitettava esittelevälle jäsenvaltiolle.
Lisäksi on muistutettava, että asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 5 kohdassa säädetään, että uusien tutkimusten toimittaminen
ei ole sallittua, sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 91/414 7 artiklan soveltamista. Esittelevä jäsenvaltio voi
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen suostumuksella pyytää ilmoittajia esittämään vahvistetussa määräajassa esittelevän
jäsenvaltion tai Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen asiakirja-aineiston selventämiseksi tarpeelliseksi katsomia
lisätietoja.
Lisätietojen toimittamisen tarkoituksena voi tämän vuoksi olla ainoastaan sellaisten seikkojen selventäminen, jotka on jo
esitetty täydellisessä asiakirja-aineistossa, joka ilmoittajien on jätettävä.
Uusien tutkimusten toimittamista, joka on suljettu pois, ei siis voida rinnastaa kyseisessä säännöksessä tarkoitetussa merkityksessä
lisätietojen toimittamiseen, joka on sitä vastoin mahdollista.
Täydentävän tutkimuksen toimittaminen on puolestaan mahdollista ainoastaan sikäli kuin se on ollut meneillään täydellisen
asiakirja-aineiston jättämishetkellä, sen toimittamisesta on ilmoitettu kyseistä aineistoa jätettäessä ja se on toimitettu
viimeistään yhden vuoden kuluessa tämän saman asiakirja-aineiston toimittamisesta.
Näin ollen ainoastaan lisätietoja koskeva pyyntö on sallittu täydellisen asiakirja-aineiston jättämisen jälkeen ja sikäli
kuin siinä noudatetaan niitä edellytyksiä, joista on säädetty asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 5 kohdassa, jossa säädetään
pääasiallisesti, että pyynnön on tultava esittelevältä jäsenvaltiolta, että se tapahtuu EFSAn suostumuksella ja että siinä
täsmennetään määräaika, jonka kuluessa tiedot on toimitettava.
On kuitenkin katsottava, että käsiteltävässä asiassa mikään näistä edellytyksistä ei täyty.
Ei ole tosin kiistetty sitä, että EPCOn asiantuntijat korostivat 22.6.2004 pidetyssä kokouksessaan, että oli tarpeen saada
käytettäväksi aineen kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevia täydentäviä tutkimuksia, mistä EFSA muistutti lausunnossaan
(”ilmoittajan on esitettävä altistustutkimuksia, joihin sisältyy eri altistusaikoja ja joissa käytetään paksupäämutua herkimpänä
kalalajina”), ja että esittelevä jäsenvaltio on saattanut nämä tiedot ilmoittajien tietoon 6.10.2004 päivätyssä sähköpostiviestissään.
Tämä sähköpostiviesti ei kuitenkaan tarkoita sitä, että asetuksessa N:o 451/2000 tarkoitettu lisätietoja koskeva pyyntö on
lähetetty ilmoittajille, kuten nämä väittävät.
Ensinnäkin EPCO, esittelevä jäsenvaltio ja EFSA ottavat huomioon tarpeen saada käytettäväksi täydentäviä tutkimuksia. EPCOn
kokouspöytäkirja, esittelevän jäsenvaltion sähköpostiviesti ja EFSAn lausunto mahdollistavat siis sen ajatuksen hylkäämisen,
että ilmoittajilta on pyydetty lisätietoja asiakirja-aineiston selventämiseksi.
On lisäksi korostettava, että kantajat itse väittävät, että ilmoittajien 17.5.2006 toimittamat työt muodostavat tutkimuksen.
Toiseksi, vaikka oletettaisiin, että tarve saada käytettäväksi täydentäviä tutkimuksia voitaisiin määritellä lisätietoja koskevaksi
pyynnöksi, on todettava, ettei asiakirja-aineistossa ole jälkeäkään siitä, että EFSA olisi ilmaissut suostumuksensa tällaiseen
pyyntöön. Tältä osin on todettava, että EPCO, joka on asiantuntijaryhmä, joka suorittaa erityisiä arviointitehtäviä EFSAn
lausuntojen laatimista varten, on näin ollen EFSAsta erillinen eikä voi sitoa EFSAa ilman sen nimenomaista suostumusta.
Kolmanneksi on todettava, että käsiteltävässä asiassa ei ole asetettu mitään määräaikaa EPCOn ja myöhemmin esittelevän jäsenvaltion
mainitsemien tutkimusten toimittamiselle.
Toisin kuin kantajat väittävät, tämä määräajan puuttuminen on kuitenkin lisäosoitus, jonka perusteella voidaan katsoa, ettei
lisätietoja koskevaa pyyntöä ole ollut.
Jos nimittäin lisätietojen toimittamiselle ei asetettaisi laiminlyönnin vuoksi mitään määräaikaa, ilmoittajat voisivat saada
vertaistarkastelumenettelyn kestämään rajattomasti ja viivästyttää siten perusteettomasti EFSAn lausunnon antamista.
Tästä seuraa, ettei millään perusteella ole mahdollista katsoa, että sovellettavien säännösten mukainen lisätietoja koskeva
pyyntö olisi toimitettu ilmoittajille.
Kantajien väitteidensä tueksi esittämät tosiseikat ovat sitä vastoin omiaan osoittamaan, että EPCO ja esittelevä jäsenvaltio
ja myöhemminn EFSA ovat todenneet ja ilmoittaneet ilmoittajille, että uudet tutkimukset olivat edelleen tarpeen aineen vaarattomuuden
arvioimiseksi, täysin tietoisina siitä, ettei niitä voitu enää toimittaa menettelyn kyseisessä vaiheessa.
Tämän arvioinnin vahvistaa elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lainsäädäntötyöryhmän 15.
ja 16.3.2007 pidetyn kokouksen pöytäkirja, johon esittelevä jäsenvaltio Kreikka on merkinnyt lausuman, jonka mukaan se oli
valmis äänestämään sisällyttämättä jättämistä koskevan ehdotuksen puolesta, jotta ilmoittajilla olisi mahdollisuus käyttää
hyväkseen tuleva 18 kuukauden määräaika esittääkseen muodollisesti kaloja koskevan tutkimuksen, ja jotta sillä olisi mahdollisuus
esittelevänä jäsenvaltiona arvioida virallisesti tämä tutkimus.
Lopuksi ja neljänneksi on täydellisyyden vuoksi todettava, että kantajat eivät ole koskaan väittäneet, että ilmoittajat olisivat
täydellistä asiakirja-aineistoa toimitettaessa ilmoittaneet esittelevälle jäsenvaltiolle 17.5.2006 toimitetusta tutkimuksesta
asetuksen N:o 451/2000 6 artiklan 2 kohdan c alakohdan kolmannen luetelmakohdan mukaisesti.
Näin ollen on katsottava, ettei ilmoittajille osoitettu mitään uutta tutkimusta koskevaa pyyntöä.
Tästä seuraa, ettei komissiota voida moittia siitä, että se on kieltäytynyt ottamasta huomioon ilmoittajien toukokuussa 2006
toimittamaa tutkimusta.
Väitettä, joka koskee luottamuksensuojan periaatteen loukkaamista, tarkastellaan kuudennen kanneperusteen yhteydessä.
Koska komissio ei ole siten tehnyt oikeudellista virhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä, toisen kanneperusteen ensimmäinen
osa on hylättävä.
Siitä väitteestä, jonka kantajat esittävät toisen kanneperusteensa toisen osan yhteydessä ja jonka mukaan määräaikoja olisi
pitänyt pidentää pyydetyn tutkimuksen huomioon ottamiseksi, on todettava, ettei se perustu tosiseikkoihin, koska ilmoittajille
ei ole esitetty mitään tämäntyyppistä pyyntöä.
Lisäksi on pidettävä mielessä, että 15.1.2004 pidetyssä EFSAn arviointityöryhmän kokouksessa todettiin nimenomaan, että erilaiset
tiedot ja tutkimukset, joihin kuului öljykasvien siemeniä koskeva aineenvaihduntatutkimus, olivat tarpeen. Tämä on eri tutkimus
kuin se, jonka kantajat toimittivat vuoden 2006 toukokuussa. Ilmoittajayrityksen edustaja lähetti kuitenkin EFSAlle 3.3.2004
sähköpostiviestin, jossa hän pyysi erityisesti täsmentämään määräajan, jossa tutkimus oli toimitettava. EFSA vastasi 5.3.2004
tähän sähköpostiviestiin ja ilmoitti yhtäältä, että ilmoittajayrityksen tehtävänä oli toimittaa kyseinen tutkimus tai ilmoittaa,
milloin se voitaisiin toimittaa, ja toisaalta, että vertaistarkastelu jatkuisi noudattaen neuvoston direktiivin 91/414/ETY
8 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työohjelman kolmannen vaiheen täytäntöönpanoa koskevista yksityiskohtaisista lisäsäännöistä
ja asetuksen (EY) N:o 451/2000 muuttamisesta 14.8.2002 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1490/2002 säädettyjä määräaikoja.
Tästä seuraa, että kyseisestä ajankohdasta lukien kantajat olivat olleet selvästi tietoisia siitä, ettei niille myönnettäisi
mitään lisäaikaa asiakirjojensa täydentämiseksi, ja on todettava, että ne eivät ole onnistuneet osoittamaan, että niille olisi
nimenomaan annettu täsmällisiä päinvastaisia vakuutteluja kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevan tutkimuksen osalta.
Koska komissio ei ole tehnyt oikeudellista virhettä eikä ilmeistä arviointivirhettä kieltäytyessään pidentämästä prosessuaalisia
määräaikoja kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevan tutkimuksen huomioon ottamiseksi, myös toisen kanneperusteen toinen
osa on hylättävä.
Väitettä, jonka mukaan komission olisi pitänyt pidentää määräaikoja, koska se suoritti trifluraliinin arvioinnin POP-kriteerien
perusteella, tarkastellaan toisen kanneperusteen neljännen osan yhteydessä.
Väitettä, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista, tarkastellaan kuudennen kanneperusteen toisen osan yhteydessä.

Toisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin komission toteamusten tueksi ei ole
mitään tieteellistä perustaa
Kantajat katsovat, että riidanalaisen päätöksen viidennessä perustelukappaleessa esitetyllä komission toteamuksella trifluraliinin
korkeasta kroonisesta myrkyllisyydestä vesieliöille ei ole merkitystä direktiivin 91/414 mukaisen riskin arvioinnin yhteydessä.
Niiden mukaan nimittäin tärkeää on nimenomaan riskinarviointi sen määrittämiseksi, onko tämä riski todetusta erityisestä vaarasta
huolimatta hyväksyttävä määrätyssä käyttötarkoituksessa. Niiden toimittamasta kroonista myrkyllisyyttä koskevasta tutkimuksesta
ilmeni kuitenkin selvästi, että riski oli hyväksyttävä, minkä esittelevä jäsenvaltio oli myöntänyt.
EFSA teki saman päätelmän katsoessaan, että trifluraliini vastasi direktiivissä 91/414 säädettyjä turvallisuusvaatimuksia
sillä varauksella, että tietyt edellytykset täyttyivät. EFSA nimittäin katsoi, että riski kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille
voitiin hallita vahvistamalla asianmukaiset käyttöedellytykset ja että tunnistetut riskit eivät estäneet trifluraliinin sisällyttämistä
direktiivin 91/414 liitteeseen I. EFSA ja esittelevä jäsenvaltio olivat myös päätelleet, että trifluraliini merkitsi hyväksyttävää
riskiä maaperässä pysyvyyden, mahdollisen kertyvyyden ja ilmassa kulkeutumisen osalta.
Lisäksi Saksan liittotasavalta oli antanut kymmenen vuoden lisäajaksi luvan kantajien markkinoimille trifluraliinipohjaisille
tuotteille ja torjunut siten sellaisen riskin olemassaolon, joka ei ole hyväksyttävä.
Kantajat katsovat, että riidanalaisessa päätöksessä esitetyt toteamukset perustuvat näin ollen vaaroihin eivätkä riskeihin,
mikä merkitsee perustavanlaatuista menetelmävirhettä. Koska komission toteamusten tueksi ei ole mitään tieteellistä perustaa,
se on tehnyt siten ilmeisen arviointivirheen.
Komissio kiistää nämä väitteet.
On muistutettava, että EY 152 artiklan 1 kohdassa määrätään, että kaikkien yhteisön politiikkojen ja toimintojen määrittelyssä
ja toteuttamisessa varmistetaan ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Tällä kansanterveyden suojelulla on ensisijainen
merkitys taloudellisiin seikkoihin nähden niin, että se voi oikeuttaa tietyille toimijoille aiheutuvat epäedulliset, jopa
huomattavat taloudelliset seuraukset (ks. vastaavasti asia T-158/03, Industrias Químicas del Vallés v. komissio, tuomio 28.6.2005,
Kok., s. II‑2425, 134 kohta).
Ennalta varautumisen periaate on yhteisön oikeuden yleinen periaate, joka perustuu EY 3 artiklan p alakohtaan, EY 6 artiklaan,
EY 152 artiklan 1 kohtaan, EY 153 artiklan 1 ja 2 kohtaan sekä EY 174 artiklan 1 ja 2 kohtaan, ja se velvoittaa asianomaiset
viranomaiset toteuttamaan niille asiaa koskevassa lainsäädännössä annettujen toimivaltuuksien käyttämistä koskevan täsmällisen
sääntelyn mukaisesti asianmukaisia toimenpiteitä tiettyjen kansanterveyteen, turvallisuuteen ja ympäristöön kohdistuvien mahdollisten
riskien ehkäisemiseksi, jolloin näiden intressien suojeluun liittyvät vaatimukset ovat ensisijaisia taloudellisiin intresseihin
nähden (ks. yhdistetyt asiat T‑74/00, T‑76/00, T‑83/00– T‑85/00, T‑132/00, T‑137/00 ja T‑141/00, Artegodan ym. v. komissio,
tuomio 26.11.2002, Kok., s.. II‑4945, 183 ja 184 kohta sekä asia T-392/02, Solvay Pharmaceuticals v. neuvosto, tuomio 21.10.2003,
Kok.,  s. II‑4555, 133 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Riskien arviointi tarkoittaa, että yhteisön toimielimen, jonka on ryhdyttävä jostakin ilmiöstä aiheutuvia mahdollisesti kielteisiä
vaikutuksia koskeviin toimenpiteisiin, on arvioitava tieteellisen riskinarvioinnin perusteella, ylittävätkö viimeksi mainitut
riskitason, jota voidaan pitää yhteiskunnan kannalta hyväksyttävänä. Jotta yhteisön toimielimet voisivat arvioida riskejä,
niillä on siten oltava käytettävissään yhtäältä tieteellinen riskinarviointi ja toisaalta niiden on määritettävä riskitaso,
jota ei pidetä hyväksyttävänä yhteiskunnan kannalta (ks. vastaavasti asia T-13/99, Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomio
11.9.2002, Kok., s. II‑3305, 145 kohta ja asia T-70/99, Alpharma v. neuvosto, tuomio 11.9.2002, Kok., s. II‑3495, 162 kohta).
Tieteellinen riskinarviointi on tieteellinen menettely, jonka on yhteisesti hyväksytty muodostuvan – mahdollisuuksien mukaan
– vaaran tunnistamisesta, vaaralle altistumisen arvioinnista ja riskin luokittelusta (edellä 145 kohdassa mainittu asia Pfizer
Animal Health v. neuvosto, tuomion 156 kohta ja edellä 145 kohdassa mainittu asia Alpharma v. neuvosto, tuomion 169 kohta).
Tässä yhteydessä käsite ”riski” vastaa siis tiettyjen toimenpiteiden tai menettelytapojen hyväksymisestä oikeusjärjestyksessä
suojatulle oikeushyvälle aiheutuvien haittavaikutusten todennäköisyyttä. ”Vaaran” käsitettä käytetään puolestaan yleisesti
laajemmassa merkityksessä kuvaamaan kaikkia tuotteita tai menetelmiä, joilla voi olla haittavaikutuksia ihmisten terveydelle
(ks. vastaavasti edellä 145 kohdassa mainittu asia Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomion 147 kohta).
Sellaisen riskitason määrittäminen, jota ei katsota mahdolliseksi hyväksyä, kuuluu sovellettavien normien noudattamisen kautta
yhteisön toimielimille, joiden on tehtävä poliittinen valinta, jolla vahvistetaan yhteiskunnan kannalta asianmukainen suojelun
taso. Näiden toimielinten on määritettävä ihmisten terveydelle aiheutuville haittavaikutuksille ja näiden mahdollisten vaikutusten
vakavuudelle kriittinen todennäköisyystaso, jota ne eivät enää pidä yhteiskunnan kannalta hyväksyttävänä ja jonka ylittyessä
ihmisten terveyden suojelemiseksi on turvauduttava ennalta ehkäiseviin toimenpiteisiin jäljellä olevasta tieteellisestä epävarmuudesta
huolimatta (ks. vastaavasti asia C‑473/98, Toolex, tuomio 11.7.2000, Kok., s. I‑5681, 45 kohta ja edellä 145 kohdassa mainittu
asia Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomion 150 ja 151 kohta).
Kyseistä riskitasoa määritettäessä yhteisön toimielimiä sitoo niiden EY 152 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen
velvollisuus varmistaa ihmisten terveyden korkeatasoinen suojelu. Tämän korkean tason ei tarvitse välttämättä olla teknisesti
korkein mahdollinen ollakseen tämän määräyksen mukainen (asia C-284/95, Safety Hi-Tech, tuomio 14.7.1998, Kok., s. I‑4301,
49 kohta).
On muistutettava, että kuten direktiivin 91/414 viidennestä, kuudennesta ja yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä
direktiivillä pyritään yhteisön sisäisen kasvinsuojeluaineiden kaupan rajoitusten poistamiseen pitämällä kuitenkin yllä korkea
ympäristön sekä ihmisten ja eläinten terveyden suojelun taso. Tässä yhteydessä on todettava, että komissiolla on tältä osin
oltava paljon harkintavaltaa, jotta se voi tehokkaasti tavoitella sille asetettua päämäärää, kun otetaan huomioon ne monitahoiset
tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä (ks. edellä 86 kohdassa mainittu asia Industrias Químicas del Vallés v. komissio,
tuomio 18.7.2007, 74 ja 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämä laaja harkintavalta ja nämä monitahoiset arvioinnit merkitsevät sitä, että komission tekemien arviointien perusteltavuuden
tuomioistuinvalvonta rajoittuu sen tarkistamiseen, etteivät yhteisön toimielimet ole tehneet toimivaltuuksiaan käyttäessään
ilmeistä virhettä, ettei harkintavaltaa ole käytetty väärin tai edelleen, etteivät kyseiset toimielimet ole selvästi ylittäneet
harkintavaltansa rajoja [asia C-236/01, Monsanto Agricoltura Italia ym., tuomio 9.9.2003, Kok., s. I‑8105, 135 kohta ja asia
C‑425/08, Enviro Tech (Europe), tuomio 15.10.2009, Kok., s. I‑10035, 47 kohta].
Ilmeisen arviointivirheen olemassaoloa koskevan unionin tuomioistuinten suorittaman arvioinnin osalta on täsmennettävä, että
sen osoittamiseksi, että komissio on arvioinut monitahoisia tosiseikkoja ilmeisen virheellisesti siten, että kanteen kohteena
oleva päätös on kumottava, kantajan on esitettävä riittävästi näyttöä siitä, ettei riitautettuun päätökseen sisältyvä tosiseikkoja
koskeva arviointi ole ollut uskottava (asia T-380/94, AIUFFASS ja AKT v. komissio, tuomio 12.12.1996, Kok., s. II-2169, 59
kohta ja asia T-308/00, Salzgitter v. komissio, tuomio 1.7.2004, Kok., s. II-1933, 138 kohta). Tätä uskottavuustarkastelua
koskevin varauksin unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei ole korvata monitahoisia tosiseikkoja koskevalla omalla arvioinnillaan
päätöksen tekijän arviointia [edellä 151 kohdassa mainittu asia Enviro Tech (Europe), tuomion 47 kohta].
Edellä mainitut tuomioistuinvalvonnan rajat eivät kuitenkaan vaikuta tuomioistuimen velvollisuuteen varmistaa esitettyjen
todisteiden aineellinen paikkansapitävyys, luotettavuus ja johdonmukaisuus sekä tarkistaa, muodostavatko nämä todisteet merkityksellisten
seikkojen kokonaisuuden, joka on otettava huomioon monitahoisen tilanteen arvioinnissa, ja voivatko kyseiset todisteet tukea
päätelmiä, jotka niistä on tehty (asia C‑525/04 P, Espanja v. Lenzing, tuomio 22.11.2007, Kok., s. I‑9947, 57 kohta ja asia
C‑405/07 P, Alankomaat v. komissio, Kok., s. I‑8301, 55 kohta).
Lisäksi on todettava, että kun yhteisön toimielimellä on laaja harkintavalta, yhteisön oikeusjärjestyksessä myönnettyjen takeiden
noudattamisen valvonta hallinnollisissa menettelyissä on erityisen tärkeää. Unionin tuomioistuin on tältä osin täsmentänyt,
että näihin takeisiin kuuluvat muun muassa toimivaltaisen toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti
kaikki käsiteltävänä olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat sekä perustella päätöksensä riittävällä tavalla (ks.
asia C‑269/90, Technische Universität München, tuomio 21.11.1991, Kok., s. I‑5469, Kok. Ep. XI, s. I‑485, 14 kohta; yhdistetyt
asiat C‑258/90 ja C‑259/90, Pesquerias De Bermeo ja Naviera Laida v. komissio, tuomio 7.5.1992, Kok., s. I‑2901, 26 kohta
ja edellä 153 kohdassa mainittu asia Espanja v. Lenzing, tuomion 58 kohta ja edellä 153 kohdassa mainittu asia Alankomaat
v. komissio, tuomion 56 kohta).
Käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin todettava, että EFSAn lausunnossa käsitellään riskianalyysiä eri eläinlajien ja makro-organismien
osalta (osa 5: riskit maaselkärankaisille, vesieliöille, mehiläisille, muille niveljalkaisten lajeille, kastemadoille, muille
kuin aineen kohteena oleville maaperän makro-organismeille, muille kuin kohteena oleville maaperän mikro-organismeille, muille
organismeille, jotka eivät ole aineen kohteena, ja biologisille jätevesien käsittelymenetelmille), korostetaan, että trifluraliini
imeytyy voimakkaasti maaperään ja on luokiteltava liikkumattomaksi, ettei se ole helposti biologisesti hajoavaa, että sen
korkea haihtuvuus tekee mahdolliseksi sen, että ainetta on ilmassa ja että se kulkeutuu ilman kautta, ja otetaan huomioon
korkea riskitaso vesieliöiden osalta (ks. lausunnon yhteenvedon s. 3 sekä erityisesti viimeksi mainittua problematiikkaa koskeva
osa 5.4. ja lausunnon päätelmä). Lopuksi EFSA ehdottaa toimenpiteitä tunnistettujen riskien hallitsemiseksi siinä tapauksessa,
että tehdään päätös trifluraliinin sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen I (lausunnon osa ”Suositukset”).
EFSAn lausunnosta seuraa näin ollen, että se perustuu selvästi trifluraliinin sisältämien riskien arviointiin eikä pelkästään
sen aiheuttamiin vaaroihin.
Sitä paitsi lausunto tekee tyhjäksi myös kantajien väitteet, joiden mukaan trifluraliini sisältäisi hyväksyttävän riskin,
kun kyseessä on sen pysyvyys maaperässä ja sen mahdollinen kertyvyys ja kulkeutuminen ilman kautta.
Lisäksi se seikka, että EFSA on tarkastellut asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 kohdan säännösten mukaisesti tiettyjä toimia,
joiden avulla voidaan hallita arviointimenettelyn kuluessa esiin tuotuja riskejä siinä tilanteessa, että komissio päättäisi
myöntää aineelle luvan, ei johda suinkaan siihen, että olisi katsottava, että EFSA on suositellut trifluraliinin sisällyttämistä
direktiivin 91/414 liitteeseen I (ks. 91 ja 92 kohta edellä). Sitä paitsi on muistutettava, että EFSAn lausunto ei sido komissiota
(ks. 87 ja 88 kohta edellä) ja että tälle on myönnetty laaja harkintavalta, jotta se voi tehokkaasti tavoitella sille asetettua
päämäärää, kun otetaan huomioon monitahoiset tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä (ks. 86 kohta edellä). Komissio voi
siis perustellusti päättää, että tällainen riski oikeutti jättämään trifluraliinin sisällyttämättä direktiivin 91/414 liitteeseen
I huolimatta EFSAn kuvailemista mahdollisuuksista vähentää riskiä.
On lisäksi todettava, että riidanalainen päätös perustuu EFSAn tunnistamiin riskeihin. On nimittäin muistutettava, että riidanalaisen
päätöksen viidennessä perustelukappaleessa täsmennetään seuraavaa:
”(5) Kyseisen tehoaineen arvioinnissa tuli esiin joitakin avoimia kysymyksiä. Trifluraliini on erittäin myrkyllinen vesieliöille,
erityisesti kaloille. Se myös säilyy maaperässä kauan, eikä se ole helposti biohajoavaa. Lisäksi se on mahdollisesti kertyvää.
Trifluraliinia koskeva arvo on merkittävästi suurempi kuin direktiivissä 91/414 [– –] vesieliöille vahvistettu suurin mahdollinen
biokertyvyystekijä, mikä viittaa siihen, että trifluraliinia mahdollisesti kertyy tällaisiin eliöihin. Aineen suuren haihtuvuuden
vuoksi kulkeutumista voi tapahtua ilmassa, ja vaikka fotokemiallinen hajoaminen onkin nopeaa, seurantaohjelmat ovat osoittaneet,
että ainetta on kulkeutunut kauas käyttöpaikoista. Näiden seikkojen perusteella pääteltiin, että trifluraliini ei täytä kriteerejä
sen sisällyttämiseksi direktiivin 91/414 [– –] liitteeseen I.”
Riidanalainen päätös perustuu siis riskianalyysiin, toisin sanoen niiden oikeusjärjestyksessä suojatulle oikeushyvälle aiheutuvien
haittavaikutusten todennäköisyyden arviointiin, joita seuraisi trifluraliinin sisällyttämisestä direktiivin 91/414 liitteeseen
I, eikä pelkästään trifluraliinin sisältämien vaarojen arviointiin.
Kantajien väitteet, joissa nämä rajoittuvat korostamaan, että komissio on perustanut riidanalaisen päätöksen vaaroihin eikä
riskeihin, esittämättä muita todisteita väitteidensä tueksi, on näin ollen hylättävä.
Toiseksi kantajat eivät voi tehokkaasti väittää, että niiden toimittama tutkimus kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille olisi
voinut muuttaa komission suorittamaa riskinarviointia, jos viimeksi mainittu olisi suostunut ottamaan sen huomioon.
On nimittäin todettava, että sen lisäksi, että tämä tutkimus toimitettiin komissiolle liian myöhään, se ei olisi missään tapauksessa
tuonut vastausta muiden tunnistettujen riskien ja erityisesti trifluraliinin maaperässä pysyvyyden, sen vaikean biohajoavuuden,
sen mahdollisen kertymisen ja sen ilmassa kulkeutumista koskevien riskien osalta.
Kolmanneksi Saksan viranomaisten antaman luvan osalta on todettava, että se ei voi ennakoida yhteisön viranomaisten tekemää
päätöstä, vaikka se perustuukin samoihin kriteereihin ja samoihin arviointitekijöihin. Komission väite, jonka mukaan vertaistarkastelu
on luonteenomaista yhteisön tasolla toteutetulle arvioinnille toisin kuin kansallisella tasolla toteutetulle arvioinnille,
näyttää tältä osin merkitykselliseltä.
Tämän vuoksi on todettava, että kantajat eivät ole esittäneet yhtään seikkaa, joka olisi omiaan osoittamaan, että komissio
on tehnyt ilmeisen arviointivirheen trifluraliinin sisältämien riskien arvioinnissa.
Toisen kanneperusteen kolmas osa on näin ollen hylättävä.

Lainvastaisuusväite, joka koskee asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa, ja toisen kanneperusteen neljäs osa, jonka mukaan
komissiolla ei ollut toimivaltaa arvioida trifluraliinia asetuksen N:o 850/2004 perusteella ja jonka mukaan se oli lisäksi
tehnyt arviointivirheen tällä samalla asetuksella vahvistettuja kriteerejä sovellettaessa
Tukeakseen asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa koskevaa lainvastaisuusväitettään kantajat väittävät pääasiallisesti,
että tällä säännöksellä on muutettu niiden oikeuksia ja jätetty ottamatta huomioon perusteltu luottamus, johon ne voivat vedota
komissioon nähden. Ne väittävät, että komissio toimi lainvastaisesti soveltaessaan tätä asetusta taannehtivasti ja soveltaessaan
trifluraliinin meneillään olleeseen tarkasteluun POP-kriteereitä, jotka on vahvistettu Tukholman yleissopimuksen liitteessä
D.
Kantajat esittävät, että komissio on näin ollen ilman mitään perustetta vedonnut asetukseen N:o 850/2004 tai Tukholman yleissopimuksen
liitteessä D esitettyihin kriteereihin tehdäkseen riidanalaisen päätöksen, kun se on poikennut direktiivissä 91/414 säädetyistä
kriteereistä ja soveltanut menettelyä, jota ei ollut vielä virallisesti otettu käyttöön.
Ne lisäävät, että kaukokulkeutumisen riski, joka on POP-tarkastelun yhteydessä vahvistettu kriteeri, ei ole direktiivillä
91/414 järjestetyn arvioinnin yhteydessä säädetty kriteeri.
Kantajat korostavat lisäksi, että komissio aloitti uudelleen arviointimenettelyn analysoidakseen trifluraliinia POP-kriteerien
perusteella ja että koska direktiivillä 91/414 säädetyn arvioinnin yhteydessä ei ollut mitään oikeudellista perustaa toimia
siten, komissiolla ei ollut toimivaltaa toimia niin ja se on näin ollen käyttänyt väärin harkintavaltaansa.
Toisen kanneperusteen neljännessä osassa, joka on esitetty toissijaisesti, kantajat korostavat, että siinä tapauksessa, että
asetusta N:o 850/2004 voitaisiin soveltaa, komissio oli siten jättänyt uudelleen ottamatta huomioon käsitteiden ”vaara” ja
”riski” välisen eron. TC-NES-alaryhmä nimittäin päätti tarkastelunsa hyvin lyhyen ajan kuluttua ja päätteli, että trifluraliini
vastasi POP-kriteereitä. Kantajien mukaan komissio tyytyi siten pelkkään trifluraliinin vaarallisuuden tarkasteluun ja jätti
suorittamatta riskinarvioinnin.
Kantajat väittävät, että laiminlyödessään näin velvollisuutensa arvioida, aiheutuiko oletetuista vaaroista – trifluraliinin
väitetyt POP-ominaisuudet huomioon ottaen – riski, jota ei voida hyväksyä, toisin sanoen jättäessään ottamatta huomioon riskien
ja vaarojen välisen eron komissio rikkoi myös direktiiviä 91/414 ja jätti noudattamatta yhteisön oikeuskäytäntöä. Tästä seuraa
niiden mukaan, että riidanalainen päätös perustuu perustavanlaatuiseen menetelmävirheeseen ja että sitä rasittaa näin ollen
ilmeinen arviointivirhe.
Lopuksi kantajat korostavat pääasiallisesti, että komission olisi pitänyt pidentää määräaikoja, jotta niiden olisi ollut mahdollista
vastata TC-NES-alaryhmän huolenaiheisiin, ja että jättäessään tämän tekemättä komissio oli loukannut niiden puolustautumisoikeuksia.
Komissio kiistää nämä väitteet.
On todettava, että asetuksessa N:o 850/2004 perustetaan arviointijärjestelmä, joka on riippumaton direktiivillä 91/414 ja
asetuksella N:o 451/2000 perustetusta järjestelmästä.
Komissio ei tosin kiistä sitä, että trifluraliinin arviointi – ainakin summittainen – on toteutettu POP-kriteerit huomioon
ottaen.
Elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 26. ja 27.1.2006 ja 3. ja 4.4.2006 pidettyjen kokousten
pöytäkirjoista kuitenkin ilmenee, ettei tätä tarkastelua suoritettu direktiivin 91/414 perusteella tapahtuneen trifluraliinin
arvioinnin yhteydessä vaan rinnakkaisen arvioinnin yhteydessä, jonka osalta erityisesti komissio on katsonut, että sillä ei
saanut olla vaikutusta meneillään olleeseen menettelyyn.
Lisäksi on todettava, että riidanalainen päätös ei perustu aineen arviointiin asetuksen N:o 850/2004 kriteerien perusteella
vaan ainoastaan direktiivin 91/414 kriteerien perusteella toteutettuun aineen arviointiin, minkä riidanalaisen päätöksen neljännestä
kuudenteen perustelukappale osoittaa.
Tältä osin kantajien väitteet, joiden mukaan kriteerit, jotka koskevat pysyvyyttä maaperässä, aineen biohajoavuutta, biokertymistä
ja aineen kulkeutumista ilmassa ja jotka on tuotu esiin riidanalaisen päätöksen viidennessä perustelukappaleessa, muodostavat
itse asiassa näytön siitä, että aineelle ei ole annettu lupaa sen POP-ominaisuuksien vuoksi, eivät voi menestyä.
On nimittäin korostettava, että direktiivin 91/414 5 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti tehoaineen sisällyttämiseksi
liitteeseen I on aivan erityisesti otettava huomioon tarvittaessa arvio sen kohtalosta ja leviämisestä ympäristössä.
Sitä paitsi direktiivin 91/414 liitteen II A osan 7 kohta koskee erityisesti aineen kohtaloa ja käyttäytymistä ympäristössä
ja siinä käsitellään aineen kohtaloa ja käyttäytymistä maaperässä, vedessä ja ilmassa sekä sen biokertymistä ja biohajoavuutta.
Näin ollen aineen arviointi näiden kriteerien perusteella oli välttämätöntä, jotta tehoaine voitaisiin sisällyttää direktiivin
liitteeseen I.
Kantajien väite, jonka mukaan riidanalainen päätös perustuisi trifluraliinin arviointiin asetuksen N:o 850/2004 kriteerien
perusteella, on näin ollen hylättävä.
Tästä seuraa, että esitetty lainvastaisuusväite, joka koskee asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa – vaikka oletettaisiin
sen olevan perusteltu – on hylättävä tehottomana.
Myös toisen kanneperusteen neljäs osa, jonka mukaan komissiolla ei ole toimivaltaa arvioida trifluraliinia asetuksen N:o 850/2004
perusteella, on hylättävä tehottomana.
Sama koskee myös väitettä, jonka mukaan asetuksen N:o 850/2004 arviointikriteereitä sovellettaessa on tehty ilmeinen arviointivirhe,
ja väitettä, joka koskee puolustautumisoikeuksien loukkaamista tässä yhteydessä, koska tämä arviointi ei ole riidanalaisen
päätöksen perustana.

Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ole tehty sovellettavan lainsäädäntömenettelyn mukaisesti ja se
on siten EY 5 ja EY 7 artiklan sekä asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdan ja komitologiapäätöksen 5 artiklan vastainen
Kantajat tuovat esiin pääasiallisesti, että komissiolla on velvollisuus esittää elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevälle
pysyvälle komitealle EFSAn kertomus, jonka liitteenä on aineen sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I koskeva direktiiviehdotus
tai markkinoilta vetämistä koskeva päätösehdotus, kuuden kuukauden kuluessa kyseisen kertomuksen vastaanottamisesta, toisin
sanoen käsiteltävässä asiassa 13.9.2005. Kantajat katsovat, ettei komissiolla ole mitään harkintavaltaa tältä osin.
Komissio on kuitenkin laiminlyönyt velvollisuutensa esittää direktiivi- tai päätösehdotus vaaditussa määräajassa.
Komissio ei ole myöskään esittänyt direktiiviehdotustaan äänestettäväksi elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän
pysyvän komitean 14. ja 15.7.2005 pidetyssä kokouksessa eikä kyseisen komitean 22. ja 23.9.2005 pidetyssä kokouksessa. Se
on toiminut edelleen tällä tavalla useaan otteeseen heinäkuussa, syyskuussa ja marraskuussa 2006 ja tammikuussa 2007.
Kantajat katsovat pääasiallisesti, että komissio on siten jättänyt noudattamatta komitologiapäätöksessä säädettyä menettelyä.
Jos elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevä pysyvä komitea oli eri mieltä komission ehdotuksesta, komissiolla
oli velvollisuus esittää ehdotus neuvostolle. Komissio esti toimintatavallaan neuvostoa suorittamasta tehtäväänsä lainsäädäntötyössä
ja ylitti sille annetut toimivaltuudet rikkoen samalla EY 5 ja EY 7 artiklaa sekä asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohtaa.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdan mukaan komission on esitettävä tarkastelukertomuksen luonnos kuuden kuukauden kuluessa
EFSAn lausunnon vastaanottamisesta. Se esittää lopullisen tarkastelukertomuksen perusteella komitealle direktiiviluonnoksen
tehoaineen sisällyttämiseksi direktiivin liitteeseen I mainiten tarvittaessa tätä sisällyttämistä koskevat edellytykset, mukaan
luettuna määräaika, tai jäsenvaltioille osoitetun luonnoksen päätökseksi tehoainetta sisältävien kasvinsuojeluaineiden lupien
peruuttamiseksi direktiivin 91/414 8 artiklan 2 kohdan neljännen alakohdan mukaisesti, jolloin kyseistä tehoainetta ei sisällytetä
direktiivin liitteeseen I, mainiten syyt tehoaineen sisällyttämättä jättämiseen.
Asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 9 kohdassa säädetään, että kun komissio esittää 8 kohdan mukaisesti luonnoksen direktiiviksi
tai päätökseksi, se esittää samanaikaisesti komitean tutkimuksen loppupäätelmät lopullisessa tarkastelukertomuksessa, josta
on tehtävä maininta kokouspöytäkirjan yhteenvetoon.
Näin ollen on todettava, että asetuksen N:o 451/2000 8 artiklassa erotetaan kaksi vaihetta: tarkastelukertomuksen luonnoksen
esittäminen – minkä on tapahduttava kuuden kuukauden kuluessa EFSAn lausunnon vastaanottamisesta – ja direktiivi- tai päätösluonnoksen
esittäminen lopullisen tarkastelukertomuksen perusteella, mikä ei edellytä tämän määräajan noudattamista.
Kantajien väitteet, joilla pyritään osoittamaan, että komissiolla oli velvollisuus esittää samanaikaisesti komitean ensimmäisen
kokouksen jälkeen tarkastelukertomuksen luonnos ja päätös- tai direktiiviluonnos, eivät voi näin ollen menestyä.
Lisäksi on muistutettava, että käsiteltävässä asiassa EFSAn lausunto on annettu 14.3.2005.
On selvää, että ensimmäinen näkemysten vaihto alustavasta luonnoksesta komission direktiiviehdotukseksi trifluraliinin sisällyttämiseksi
direktiivin 91/414 liitteeseen I tapahtui elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lainsäädäntötyöryhmässä
sen 14. ja 15.7.2005 pidetyn kokouksen aikana.
On myös selvää, että alustava luonnos direktiiviehdotukseksi (jonka viitenumero on sama kuin 21.6.2005 päivätyn asiakirjan)
ja 15.9.2005 päivätty alustava luonnos tarkastelukertomukseksi – jotka komissio hyvin todennäköisesti antoi asetuksen N:o
451/2000 8 artiklan 8 ja 9 kohdassa säädetyssä kuuden kuukauden määräajassa – sisältyivät lainsäädäntötyöryhmän kokouksen
esityslistalle elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean 22. ja 23.9.2005 pidetyn kokouksen aikana.
Komissio mainitsee, ettei se noudattanut kuuden kuukauden määräaikaa tarkastelukertomuksen luonnoksen esittämisessä ja että
ainoastaan tämän asiakirjan liite, joka sisälsi luettelon arvioinnissa käytetyistä tutkimuksista, esitettiin lainsäädäntötyöryhmän
kyseisen kokouksen aikana. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että tarkastelukertomuksen luonnoksen runkoa, jonka
komissio toimitti unionin yleiselle tuomioistuimelle sen esittämiin kysymyksiin antamiensa vastausten liitteenä, muutettiin
tämän kokouksen jälkeen, mikä antaa aiheen olettaa, että tämä luonnos oli myös esitetty tässä yhteydessä kyseiselle työryhmälle.
Joka tapauksessa, vaikka olisi katsottava komission käsityksen mukaisesti, että kuuden kuukauden määräaika oli ylitetty, kun
se esitti luonnoksensa tarkastelukertomukseksi, olisi kuitenkin katsottava, että tällä määräajan ylityksellä – johon asetuksessa
N:o 451/2000 ei liitetä mitään sanktioita – ei ole vaikutusta riidanalaisen päätöksen sisältöön.
Ensiksi on otettava huomioon se seikka, että komitologiapäätöksessä säädetty menettely aloitti näkemysten vaihdon, joka tapahtui
lainsäädäntötyöryhmässä 14. ja 15.7.2005.
Tältä osin on katsottava, että keinotekoisella erolla, jonka komissio pyrkii tekemään elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä
käsittelevän pysyvän komitean ja sen lainsäädäntötyöryhmän välillä, ei ole merkitystä, kun kyse on niiden sääntöjen sovellettavuudesta,
jotka koskevat komitologiaa ja asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 ja 9 kohdassa säädettyä menettelyä, koska komission mukaan
komitea ja työryhmä koostuvat samoista henkilöistä.
Toiseksi on todettava, että sellaisen säännöksen, jossa säädettäisiin eksplisiittisesti tai implisiittisesti käsiteltävänä
olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisen menettelyllisen määräajan ylittämisen seurauksista, puuttuessa kyseessä oleva ylittäminen
voi aiheuttaa sen toimen, jonka toteuttamismenettelyyn kyseessä oleva määräaika kuuluu, täydellisen tai osittaisen kumoamisen
ainoastaan, jos voitaisiin osoittaa, että ilman tätä virhettä kanteen kohteena oleva toimi olisi voinut olla sisällöltään
erilainen (ks. asia T-299/05, Shanghai Excell M&E Enterprise ja Shanghai Adeptech Precision v. neuvosto, tuomio 18.3.2009,
Kok., s. II‑565, 138 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantajat korostavat tältä osin pääasiallisesti, että jos riidanalainen päätös olisi tehty säädetyssä määräajassa, päätöksenä
olisi ollut trifluraliinin sisällyttäminen direktiivin 91/414 liitteeseen I, koska EFSA suositteli sen sisällyttämistä.
Aivan aluksi on muistutettava, että EFSAn lausunnossa ei suositeltu trifluraliinin sisällyttämistä liitteeseen I (ks. 89 ja
92 kohta edellä). Näin ollen ei voida väittää, että päätös, joka olisi pitänyt tehdä, olisi väistämättä ollut kantajille suotuisa.
Sitten on todettava, että komissio on joka tapauksessa alun perin ehdottanut tällaista sisällyttämistä. Päätöksen sisältöä
nimittäin muutettiin vasta komiteassa käytyjen keskustelujen aikana, kuten kantajat itse myöntävät.
Lopuksi riidanalaisessa päätöksessä ei ole otettu huomioon POP-kriteereitä, kuten kantajat väittävät (ks. 175–185 kohta edellä).
Tämän vuoksi on todettava, että kantajat eivät ole kyenneet osoittamaan, että tarkastelukertomuksen luonnoksen esittämiselle
asetetun kuuden kuukauden määräajan noudattaminen olisi voinut muuttaa riidanalaisen päätöksen sisältöä.
Näin ollen niiden väitteet on hylättävä tältä osin.
Toiseksi, koska luonnos tarkastelukertomukseksi on ainoa asiakirja, joka komission on esitettävä kuuden kuukauden määräajassa
asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdan mukaisesti, kantajien väite, jonka mukaan myös direktiiviehdotus olisi pitänyt
esittää kuuden kuukauden määräajassa, on myös hylättävä.
Kolmanneksi komitologiapäätöksen 5 artiklan 4 kohdasta seuraa, että jos toimenpiteet eivät ole komitean lausunnon mukaisia
tai jos lausuntoa ei ole annettu, komissio tekee viipymättä neuvostolle ehdotuksen tarvittavista toimenpiteistä ja antaa siitä
tiedon Euroopan parlamentille.
On todettava, että käsiteltävässä asiassa niistä tiedoista, jotka komissio on antanut vastauksissaan unionin yleisen tuomioistuimen
esittämin kysymyksiin, sekä useiden eri kokousten pöytäkirjanotteista ilmenee, että trifluraliinin kohtalosta keskusteltiin
elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lainsäädäntötyöryhmän kokouksissa, jotka pidettiin 14.
ja 15.7., 22. ja 23.9. ja 17. ja 18.11.2005, 26. ja 27.1., 3. ja 4.4., 22. ja 23.5., 13. ja 14.7., 25. ja 26.9. ja 23. ja
24.11.2006 ja lopuksi 22. ja 23.1. ja 15. ja 16.3.2007, ennen kuin ehdotuksesta äänestettiin – 23 jäsenvaltion enemmistöllä
– 16.3.2007.
Päätösehdotus sisällyttämättä jättämisestä esitettiin äänestettäväksi siis ainoastaan yhden kerran 16.3.2007, toisin kuin
kantajat väittävät, ja äänestyksen tuloksena ehdotus sai sen hyväksymiseen tarvittavan määräenemmistön.
Näin ollen komissiota ei voida moittia komitologiapäätöksen 5 artiklan 4 kohdan rikkomisesta, kun se ei tehnyt viipymättä
neuvostolle ehdotusta tarvittavista toimenpiteistä.
On nimittäin todettava, että komitea ei antanut ehdotettujen toimenpiteiden vastaista lausuntoa eikä se myöskään ollut tilanteessa,
jossa sen oli mahdotonta saada määräenemmistöä joko ehdotettujen toimenpiteiden puolesta tai niitä vastaan.
Ainoastaan näissä kahdessa tilanteessa komission on saatettava asia viipymättä neuvoston käsiteltäväksi kyseisessä säännöksessä
tarkoitetulla tavalla.
Näin ollen on tutkittava, voidaanko komissiota moittia siitä, että se ei esittänyt toimenpide-ehdotusta äänestettäväksi 20
kuukauden ajanjakson kuluessa, kuten käsiteltävässä asiassa on asianlaita.
Tältä osin on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut asiassa C-151/98 P, Pharos vastaan komissio, 18.11.1999
antamassaan tuomiossa (Kok., s. I‑8157), että yhteisön menettelystä eläinlääkejäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi eläinperäisissä
elintarvikkeissa 26.6.1990 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2377/90 8 artiklan 3 kohdan b alakohdassa ei määritetä täsmällisesti
sitä aikaa, jonka kuluessa komission on tehtävä neuvostolle ehdotus tarvittavista toimenpiteistä, ja että yhteisön lainsäätäjä
on päinvastoin käyttäessään ilmaisua ”viipymättä” antanut komissiolle tiettyä harkinnanvaraa samalla, kun se on toisaalta
määrätty toimimaan nopeasti (em. tuomion 25 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi katsonut, että sen ajan pituutta, joka komissiolla on käytettävissään eri toimintavaihtoehtojensa
tutkimiseksi, on arvioitava käsiteltävän asian monitahoisuuden perusteella. Edellä 218 kohdassa mainitussa asiassa Pharos
vastaan komissio annettuun tuomioon johtaneessa asiassa vaara kyseessä olevan aineen käyttämisestä oli ensimmäistä kertaa
tuotu esille sääntelykomiteassa, jossa neljä valtuuskuntaa vastusti komission ehdotusta ja kuusi pidättyi äänestämästä. Tässä
tilanteessa yhdentoista kuukauden ajanjaksoa, jonka kuluessa komissio oli ensiksi tutkinut asiaa uudelleen kuuden kuukauden
ajan ja sitten pyytänyt toista tieteellistä lausuntoa, ei voitu yhteisöjen tuomioistuimen mukaan pitää ylipitkänä aikana (edellä
218 kohdassa mainittu asia Pharos v. komissio, tuomion 30–32 kohta).
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on asiassa C-244/95, Moskof, 20.11.1997 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-6441) katsonut –
mitä tulee hallintokomiteamenettelyn, ei sääntelykomiteamenettelyn noudattamiseen – että kompromissimahdollisuuksien selvittämistä
ei myöskään voida tulkita kaikkien muiden valtuuskuntien hyväksymän alkuperäisen säädöstekstin implisiittiseksi takaisin vetämiseksi.
Muunlainen ratkaisu tekisi vaikeammaksi kompromissiyritykset, joiden tarkoituksena on tiettyjen valtuuskuntien kannalta keskeisten
ongelmien ratkaiseminen, koska komissio ei tällöin uskaltaisi ottaa sitä riskiä, että se ei välittömästi antaisi hyväksyttyä
säädöstä. Tällainen ratkaisu haittaisi hallintokomiteamenettelyjen sujuvuutta enemmän kuin sen salliminen, että säädöstä koskevan
hallintokomitean äänestyksen ja asetuksen antamista koskevan komission päätöksen välillä voi kulua kohtuullinen aika, joka
on tarpeen sen tutkimiseksi, voidaanko löytää sellainen kompromissi, joka mahdollistaisi joidenkin valtuuskuntien esiin tuomien
ongelmien ratkaisemisen parhaalla mahdollisella tavalla (em. asia Moskof, tuomion 40 kohta).
Tästä oikeuskäytännöstä seuraa, että kielteisen äänestystuloksen jälkeen tai silloin kun määräenemmistöä ehdotetun toimenpiteen
puolesta tai sitä vastaan ei voida saavuttaa, komissio voi pyrkiä kompromissiin komiteassa ja sen käytettävissä on tämän toteuttamiseksi
tietty määräaika, joka riippuu kyseessä olevan asian vaikeudesta, monitahoisuudesta ja herkkyydestä, ennen kuin se kääntyy
neuvoston puoleen.
Toisin sanoen sen arvioimiseksi, onko komissio toiminut viipymättä, on tarkistettava, onko se toiminut käsiteltävän asian
olosuhteet huomioon ottaen kohtuullisessa ajassa, ja sille on jätettävä laaja harkintavalta kompromissin saavuttamiseksi.
Näin ollen ja sitäkin suuremmalla syyllä, kun kyseessä on sääntelykomitea, komission käytettävissä on oltava laaja ajallinen
harkintavalta, joka riippuu asian vaikeudesta, monitahoisuudesta ja herkkyydestä, kompromissiin pyrkimiseksi komiteassa ennen
toimenpide-ehdotuksen esittämistä äänestettäväksi.
Näin on selvästi asianlaita käsiteltävässä asiassa, koska trifluraliinin kohtalosta on keskusteltu säännöllisesti elintarvikeketjua
ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lainsäädäntötyöryhmän kokouksissa, jotka on pidetty vuoden 2005 kesäkuun
ja vuoden 2007 heinäkuun välisenä aikana (ks. 212 kohta edellä).
Komissiota ei voida niin muodoin moittia komitologiapäätöksellä vahvistettujen menettelysääntöjen rikkomisesta. Kanneperuste
on näin ollen hylättävä.

Neljäs kanneperuste, jonka mukaan sovellettavia menettelyllisiä määräaikoja ei ole noudatettu ja siten on rikottu asetuksen
N:o 451/2000 8 artiklan 7 ja 8 kohtaa
Kantajat väittävät pääasiallisesti, että direktiivissä 91/414 vahvistetaan joitakin arviointimenettelyn yhteydessä noudatettavia
menettelyllisiä määräaikoja. Tällaiset määräajat on asetettu erityisesti EFSAlle ja komissiolle. Kantajat korostavat kuitenkin,
että useita näistä määräajoista ei ole noudatettu, mitä komissio ei sitä paitsi kiistä.
EFSA ei siis ole toimittaessaan lausuntonsa komissiolle 14.3.2005 noudattanut sille lausunnon antamista varten asetettua määräaikaa,
joka päättyi käsiteltävässä asiassa 10.7.2004. Komissio on puolestaan esittänyt direktiiviehdotuksensa äänestettäväksi vasta
maaliskuun puolivälissä vuonna 2007. Aineen sisällyttämistä tai sisällyttämättä jättämistä koskeva ehdotusluonnos olisi kuitenkin
normaalisti pitänyt esittää kuuden kuukauden kuluessa EFSAn lausunnon vastaanottamisesta, toisin sanoen käsiteltävässä asiassa
13.9.2005, ja komissio on tehnyt riidanalaisen päätöksen vasta 20.9.2007 eli yli kaksi vuotta EFSAn lausunnon vastaanottamisen
jälkeen.
Tämä merkitsee asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 ja 8 kohdan eli olennaisen menettelymääräyksen rikkomista, minkä seurauksena
riidanalaista päätöstä ei ole tehty arviointihetkellä olemassa olleen tieteellisen tietämyksen perusteella. Kantajien mukaan
EFSAn lausunto olisi nimittäin pitänyt antaa 10.7.2004 mennessä. Pysyviä orgaanisia yhdisteitä koskeva kysymys, joka kantajien
mukaan on loppujen lopuksi ratkaissut sisällyttämisen epäämisen, tuotiin esille vasta viimeisessä arviointikokouksessa helmikuussa
2005 eli seitsemän kuukautta myöhemmin. Näin ollen riidanalainen päätös olisi ollut erilainen, jos EFSAn lausunto olisi annettu
määräajassa.
Lisäksi kantajat väittävät pääasiallisesti, että mikään ei estänyt komissiota antamasta niille lisäaikaa, koska se itse sekä
EFSA jättivät noudattamatta niille asetettuja määräaikoja.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Ensinnäkin, koska luonnos tarkastelukertomukseksi on ainoa asiakirja, joka komission on esitettävä kuuden kuukauden määräajassa
asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdan mukaisesti, kantajien väite, jonka mukaan ehdotus direktiiviksi olisi pitänyt esittää
kuuden kuukauden kuluessa, on hylättävä (ks. 210 kohta edellä).
Toiseksi on todettava, ettei ole kiistetty sitä, että EFSA ei noudattanut määräaikaa, joka sille oli asetettu kertomuksensa
esittämistä varten.
Lisäksi muistutetaan, ettei sovellettavassa lainsäädännössä säädetä nimenomaisesti eikä implisiittisesti tämän prosessuaalisen
määräajan ylittämisen seurauksista.
Tämän vuoksi on tutkittava, onko kantajien väitteet siitä, että kyseisen asiakirjan sisältö olisi voinut olla erilainen, jos
tätä sääntöjenvastaisuutta ei olisi tapahtunut – koska aineen arviointia asetuksen N:o 850/2004 perusteella ei olisi otettu
huomioon, jos lausunto olisi annettu määräajassa – näytetty toteen (ks. 228 kohta edellä).
Yhtäältä EFSAn lausunnosta kuitenkin ilmenee nimenomaisesti (ks. 28 kohta edellä), että EFSA ei ole ottanut huomioon aineen
arviointia POP-kriteerien perusteella.
Toisaalta riidanalainen päätös ei perustu aineen arviointiin POP-kriteerien perusteella (ks. 183 kohta edellä).
Näin ollen kantajat eivät mitenkään osoita, että asiakirjan sisältö olisi ollut erilainen, jos EFSA olisi antanut lausuntonsa
määräajassa. Neljäs kanneperuste on tämän vuoksi hylättävä.

Viides kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta
Kantajat väittävät pääasiallisesti, että komissio ei selitä, miksi trifluraliinista aiheutuu sen mielestä kroonisen myrkyllisyyden
osalta riski, jota ei voida hyväksyä. Pelkkä toteamus trifluraliinin korkeasta myrkyllisyydestä vesieliöille muodostaa kantajien
mukaan mahdollisesti toteamuksen vaarasta mutta sen jälkeen olisi pitänyt tehdä riskinarviointi.
Komissio ei myöskään selitä, minkä vuoksi se ei ottanut huomioon niitä todisteita, jotka kantajat esittivät kroonista myrkyllisyyttä
kaloille koskevan lisätutkimuksen yhteydessä, vaikka esittelevä jäsenvaltio oli päätellyt ne tutkittuaan, ettei sellaista
kroonista myrkyllisyyttä koskevaa riskiä ollut, jota ei voida hyväksyä.
Koska esittelevä jäsenvaltio ja EFSA olivat lisäksi päätelleet, ettei trifluraliinista aiheutunut riskiä ihmisten terveydelle
ilmoitettujen käyttötarkoitusten osalta, komission tehtävänä oli selittää, miksi se poikkesi näistä päätelmistä, minkä se
on jättänyt kantajien mukaan tekemättä.
Kantajat korostavat myös, ettei riidanalaisessa päätöksessä ollut mitään mainintaa asetuksesta N:o 850/2004 sen enempää kuin
POP-kriteereistäkään tai TC-NES-alaryhmän suorittamasta tarkastelusta, vaikka niiden mukaan riidanalaisessa päätöksessä esitetyt
todisteet antavat aihetta olettaa, että nimenomaan nämä seikat ovat saaneet komission muuttamaan kantaansa ja ehdottamaan
päätöstä sisällyttämättä jättämisestä.
Kantajat moittivat komissiota myös siitä, ettei se ole selittänyt, miksi asetuksen N:o 850/2004 taannehtiva soveltaminen oli
perusteltua tai ei loukannut kantajien perusteltua luottamusta.
Lopuksi kantajat katsovat, että kun otetaan huomioon, että komissio oli alun perin ehdottanut trifluraliinin sisällyttämistä
direktiivin 91/414 liitteeseen I, oli erityisen tärkeää saada tietää syyt, joiden vuoksi se oli muuttanut kantaansa menettelyn
aikana.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Aluksi on muistettava, että oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklan rikkomista koskeva kanneperuste on ilmeistä arviointivirhettä
koskevasta kanneperusteesta erillinen kanneperuste. Ensimmäisenä esitetty kanneperuste, jossa vedotaan perusteluiden puuttumiseen
tai niiden puutteellisuuteen, koskee EY 230 artiklassa tarkoitettua olennaisten menettelymääräysten rikkomista, ja se on sellainen
ehdoton kumoamisperuste, joka yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava omasta aloitteestaan, kun taas jälkimmäinen kanneperuste,
jossa on kyse päätöksen aineellisesta laillisuudesta, koskee samassa EY 230 artiklassa tarkoitettua perustamissopimuksen soveltamista
koskevan oikeussäännön rikkomista ja unionin tuomioistuimet voivat tutkia sen ainoastaan, jos kantaja on siihen vedonnut.
Perusteluvelvollisuus on näin ollen perustelujen oikeellisuutta koskevasta kysymyksestä erillinen kysymys (asia C‑367/95 P,
komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok., s. I‑1719, 67 kohta ja asia C‑159/01, Alankomaat v. komissio,
tuomio 29.4.2004, Kok., s. I‑4461, 65 kohta; asia T‑158/99, Thermenhotel Stoiser Franz ym. v. komissio, tuomio 13.1.2004,
Kok., s. II‑1, 97 kohta ja asia T-445/05, Associazione italiana del risparmio gestito ja Fineco Asset Management v. komissio,
tuomio 4.3.2009, Kok., s. II‑289, 66 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklassa edellytetyt perustelut riippuvat kyseessä olevasta toimenpiteestä ja
niistä pitää selkeästi ja yksiselitteisesti ilmetä riidanalaisen toimenpiteen tehneen toimielimen päättely siten, että niille,
joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuutta
on arvioitava asian olosuhteet huomioon ottaen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja
oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen perustelut EY 253 artiklan
vaatimukset, on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt. Komissio
ei ole velvollinen ottamaan kantaa kaikkiin asianomaisten sille esittämiin väitteisiin, vaan sen on ainoastaan esitettävä
sellaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joilla on olennainen merkitys päätöksen systematiikan kannalta (ks. asia edellä
245 kohdassa mainittu asia Associazione italiana del risparmio gestito ja Fineco Asset Management v. komissio, tuomion 67
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
On pidettävä mielessä, että EFSA antoi lausunnon, jossa se pääasiallisesti ilmoitti toteamuksensa mutta myös epävarmuutensa
trifluraliinin vaarattomuudesta, kun otetaan huomioon vertaistarkastelun ajankohtana käytettävissä olleet tieteelliset tiedot.
Kysymys on näin ollen siitä, vastaavatko EFSAn lausunnon sisältö yhtäältä ja riidanalaisen päätöksen sisältö ja sen perustelut
toisaalta riittävästi toisiaan.
On kuitenkin todettava, että riidanalaisessa päätöksessä esitetään tieteelliset perusteet, jotka ovat saaneet komission –
yhteisymmärryksessä elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean kanssa – katsomaan, että kyseessä
oleva aine oli jätettävä sisällyttämättä direktiivin 91/414 liitteeseen I.
Tämän perustelun avulla on lisäksi mahdollista ymmärtää, miksi komissio – kun otetaan huomioon sen laaja harkintavalta – ei
ole hyväksynyt EFSAn huomioon ottamaa mahdollisuutta sisällyttää trifluraliini direktiivin 91/414 liitteeseen I sillä edellytyksellä,
että tietyt ehdot täyttyvät.
Lisäksi on todettava, että riidanalaisen päätöksen perustelut olivat riittävät, jotta unionin yleinen tuomioistuin voi harjoittaa
valvontaansa ja käsitellä eri kanneperusteita, jotka kantajat ovat esittäneet kanteensa yhteydessä.
Riidanalaista päätöstä ei näin ollen rasita perustelujen puutteellisuus.
Tätä päätelmää eivät saata kyseenalaiseksi kantajien kanteensa tueksi esittämät väitteet.
Ensinnäkään kantajilla ei ole perusteita väittää, että riidanalainen päätös perustuu ainoastaan vaarojen arviointiin eikä
niiden riskien arviointiin, joita trifluraliini aiheuttaa (ks. erityisesti riidanalaisen päätöksen viides perustelukappale;
ks. 159 kohta edellä).
Toiseksi kantajat eivät voi tehokkaasti vedota siihen, ettei komissio ole ottanut huomioon todisteita, jotka ne ovat esittäneet
kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevan tutkimuksen yhteydessä, jonka perusteella esittelevä jäsenvaltio on niiden mukaan
päätellyt, ettei ole sellaista kroonista myrkyllisyyttä koskevaa riskiä, jota ei voida hyväksyä. Ilmoittajilta ei ole nimittäin
pyydetty tällaista tutkimusta (ks. 128 kohta edellä) eikä sitä voitu missään tapauksessa esittää sen jälkeen, kun täydellinen
asiakirja-aineisto, joka niiden oli esitettävä asetuksen N:o 451/2000 6 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti, oli jätetty. Sitä
paitsi on korostettava, että elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän pysyvän komitean lainsäädäntötyöryhmän 15.
ja 16.3.2007 pidetyn kokouksen jälkeen Kreikan valtio, joka oli esittelevä jäsenvaltio, merkitytti pöytäkirjaan lausuman,
jonka sanamuodon mukaan se oli valmis äänestämään trifluraliinin sisällyttämättä jättämistä koskevan ehdotuksen puolesta,
jotta ilmoittajilla olisi mahdollisuus käyttää hyväkseen tuleva 18 kuukauden ajanjakso esittääkseen muodollisesti tutkimuksen
kroonisesta myrkyllisyydestä kaloille ja jotta sen olisi mahdollista arvioida esittelevänä jäsenvaltiona virallisesti tätä
tutkimusta.
Kolmanneksi, koska riidanalainen päätös ei perustu trifluraliinin arviointiin asetuksen N:o 850/2004 perusteella vaan ainoastaan
direktiivin 91/414 kriteerien perusteella toteutettuun aineen arviointiin, minkä osoittavat riidanalaisen päätöksen neljännestä
seitsemänteen perustelukappale (ks. 178 kohta edellä), kantajat eivät voi arvostella komissiota siitä, ettei se ole selittänyt,
minkä vuoksi riidanalainen päätös perustui tällaiseen arviointiin.
Neljänneksi on totta, että komissio aloitti keskustelut elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa
ja erityisesti lainsäädäntötyöryhmässä esittämällä direktiiviehdotuksen, joka koski trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin
91/414 liitteeseen I. On kuitenkin niin, että tällainen ehdotus voi määritelmänsä mukaisesti kehittyä elintarvikeketjua ja
eläinten terveyttä käsittelevässä pysyvässä komiteassa käytyjen keskustelujen aikana (ks. 221 kohta edellä). Käsiteltävässä
asiassa riidanalaisen päätöksen perustelujen avulla on kuitenkin mahdollista ymmärtää tieteelliset syyt, joiden perusteella
se on tehty. Sitä vastoin ei voida vaatia, että näissä perusteluissa kuvataan kaikki kyseisessä komiteassa käytyjen keskustelujen
vaiheet.
Viides kanneperuste on näin ollen hylättävä.

Kuudes kanneperuste, joka koskee yhteisön oikeuden perusperiaatteiden loukkaamista, ja toisen kanneperusteen ensimmäisen osan
tueksi esitetty väite, joka koskee oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista
– Kuudennen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee oikeusvarmuuden, taannehtivuuskiellon ja luottamuksensuojan periaatteiden
loukkaamista, ja toisen kanneperusteen ensimmäisen osan tueksi esitetty väite, joka koskee oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan
periaatteiden loukkaamista
Ensinnäkin kantajien mukaan se seikka, että esittelevä jäsenvaltio ja EFSA pyysivät niiltä lisätutkimusta, sai ne perustellusti
uskomaan, että tämä tutkimus arvioitaisiin ja otettaisiin huomioon trifluraliinin arvioinnissa. Komissio oli kuitenkin sitä
mieltä, että tämä tutkimus oli esitetty liian myöhään ja katsoi ja ilmoitti elintarvikeketjua ja eläinten terveyttä käsittelevän
pysyvän komitean jäsenille, ettei sitä voitu näin ollen ottaa huomioon, mikä loukkasi kantajien perusteltua luottamusta.
Toiseksi kantajat väittävät, että näin tehdessään komissio jätti ottamatta huomioon viimeisimmät käytettävissä olleet tieteelliset
tiedot sekä tieteellisen ja teknisen tietämyksen ja loukkasi oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteita.
Kolmanneksi kantajat esittävät, että ne ovat perustellusti uskoneet asetuksen N:o 451/2000 asiaa koskevat säännökset huomioon
ottaen, että riidanalainen päätös perustuisi EFSAn lausuntoon, jossa suositeltiin niiden mukaan aineen sisällyttämistä direktiivin
91/414 liitteeseen I. Koska riidanalainen päätös ei perustu tähän päätelmään, siitä seuraa kantajien mukaan, että niiden perusteltua
luottamusta on loukattu.
Neljänneksi komissio on soveltanut taannehtivasti asetusta N:o 850/2004 ja on siten muuttanut sovellettavia säännöksiä arvioinnin
aikana. Kantajien oli siten mahdotonta saada yksiselitteisesti selville oikeuksiaan tai päättää asianmukaisista toimenpiteistä
säilyttääkseen nämä oikeudet. Selvyyden ja ennakoitavuuden puuttumisen vuoksi komissio loukkasi myös oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan
periaatteita.
Komissio kiistää nämä väitteet.
On muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuuden periaate, joka kuuluu yhteisön oikeuden yleisiin
periaatteisiin, edellyttää muun muassa, että oikeussäännöt ovat selviä ja täsmällisiä ja että niiden seuraukset ovat ennakoitavissa
varsinkin silloin, kun niillä voi yksityishenkilöiden ja yritysten kannalta olla epäedullisia seurauksia (ks. asia C‑158/07,
Förster, tuomio 18.11.2008, Kok., s. I‑8507, 67 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus vedota luottamuksensuojaan koskee kaikkia yksityisiä oikeussubjekteja,
jotka ovat sellaisessa tilanteessa, josta ilmenee, että heille on yhteisön hallinnon antamien täsmällisten vakuuttelujen vuoksi
syntynyt perusteltuja odotuksia (yhdistetyt asiat C-37/02 ja C-38/02, Di Lenardo ja Dilexport, tuomio 15.7.2004, Kok., s.
I-6911, 70 kohta; asia T-203/96, Embassy Limousines & Services v. parlamentti, tuomio 17.12.1998, Kok., s. II-4239, 74 kohta;
ks. vastaavasti myös edellä 95 kohdassa mainittu asia Bayer CropScience ym. v. komissio, tuomion 153 kohta). Tällaisia vakuutteluja
ovat, oli se oikeudellinen muoto, jossa ne on annettu tiedoksi, mikä hyvänsä, täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot,
jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä (ks. vastaavasti asia C-82/98 P, Kögler v. yhteisöjen tuomioistuin,
tuomio 25.5.2000, Kok., s. I-3855, 33 kohta). Tämän periaatteen loukkaamiseen ei sitä vastoin voida vedota, jollei hallinto
ole antanut asiassa täsmällisiä vakuutteluja (asia C‑506/03, Saksa v. komissio, tuomio 24.11.2005, 58 kohta, ei julkaistu
oikeustapauskokoelmassa ja yhdistetyt asiat C-182/03 ja C-217/03, Belgia ja Forum 187 v. komissio, tuomio 22.6.2006, Kok.,
s. I‑5479, 147 kohta). Lisäksi vain sovellettavien normien mukaiset vakuuttelut voivat synnyttää tällaisen perustellun luottamuksen
(asia T‑347/03, Branco v. komissio, tuomio 30.6.2005, Kok., s. II-2555, 102 kohta; asia T-282/02, Cementbouw Handel & Industrie
v. komissio, tuomio 23.2.2006, Kok., s. II‑319, 77 kohta ja asia T‑334/07, Denka International v. komissio, tuomio 19.11.2009,
Kok., s. II‑4205, 132 kohta).
Ensiksi ilman, että on edes tarpeen tarkistaa, ovatko kantajat voineet käsiteltävän asian olosuhteissa saada täsmällisiä vakuutteluja
siitä, että ne olisivat voineet esittää tutkimuksen esittelevän jäsenvaltion tai EFSAn pyynnöstä, tällaiset vakuuttelut eivät
olisi kuitenkaan voineet muodostaa perusteltua luottamusta niiden osalta, koska asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 5 kohdassa
säädetään nimenomaan, että uusien tutkimusten toimittaminen ei ole enää sallittua ajankohtana, jolloin EFSA on aloittanut
tehoainetta koskevan arviointinsa, ja koska ainoastaan sovellettavien normien mukaiset vakuuttelut voivat synnyttää perustellun
luottamuksen.
Toiseksi siltä osin kuin ilmoittajilta ei ole pyydetty mitään täydentävää tutkimusta, komissiota ei voida arvostella siitä,
ettei se ole ottanut huomioon kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevaa tutkimusta, jonka nämä ovat esittäneet liian myöhään.
Kolmanneksi, koska asetukseen N:o 451/2000 ei sisälly mitään mainintaa siitä, että komission on noudatettava EFSAn lausuntoja
niiden sisällön osalta ja ettei sillä ole näin ollen lainkaan harkintavaltaa (ks. 87 ja 88 kohta edellä), kantajat eivät voi
tehokkaasti vedota siihen, että niiden perusteltua luottamusta on loukattu siitä syystä, että tämä asetus sai ne uskomaan,
että komissio noudattaisi välttämättä EFSAn lausuntoa, jossa oli suositeltu aineen sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen
I, mikä ei sitä paitsi pidä paikkaansa (ks. 89 kohta edellä).
Neljänneksi kantajat eivät voi tehokkaasti vedota siihen, että oikeusvarmuuden periaatetta on loukattu sen vuoksi, että asetusta
N:o 850/2004 on sovellettu taannehtivasti direktiivin 91/414 perusteella tapahtuvan aineen arvioinnin yhteydessä, koska riidanalainen
päätös ei perustu tirfluraliinin arviointiin kyseisen asetuksen perusteella. Sama koskee niiden väitettä, jonka mukaan myös
niiden perusteltua luottamusta olisi siten loukattu.
Näin ollen kuudennen kanneperusteen ensimmäinen osa samoin kuin toisen kanneperusteen ensimmäisen osan tueksi esitetty väite,
joka koskee oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista, on hylättävä.
– Kuudennen kanneperusteen toinen osa, joka koskee puolustautumisoikeuksien ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista
Kantajat väittävät pääasiallisesti, että siinä tapauksessa, että komissio olisi perustellusti soveltanut asetusta N:o 850/2004,
sen olisi pitänyt antaa niille riittävä mahdollisuus puolustaa oikeuksiaan pidentämällä sovellettavia määräaikoja ja antamalla
niille mahdollisuus esittää huomautuksia puolustuksensa varmistamiseksi.
Komissio on siten loukannut niiden oikeutta tulla kuulluksi, joka on hyvän hallinnon periaatteen olennainen osa.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Koska riidanalainen päätös ei perustu trifluraliinin arviointiin asetuksen N:o 850/2004 perusteella, kantajien väitteet ovat
tehottomia ja ne on näin ollen hylättävä.
– Kuudennen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
Aivan aluksi kantajat väittävät, että trifluraliinin täyskielto on suhteeton, koska EFSA on niiden mukaan katsonut, että trifluraliinin
vaarat voitiin hallita asettamalla asianmukaiset käyttöedellytykset.
Tämän jälkeen ne katsovat, että komissio toimi suhteettomalla tavalla, kun se ei ottanut huomioon kroonista myrkyllisyyttä
kaloille koskevaa tutkimusta ja kun se ei pidentänyt sovellettavia määräaikoja sen ottamiseksi asianmukaisesti huomioon.
Lopuksi ne korostavat, että riidanalaisen päätöksen seurauksena saatavilla olevien rikkaruohomyrkkyjen valikoima rajoittuu,
millä on epäsuorasti vakavia vaikutuksia rikkaruohojen ja sairauksien torjuntaan. Kantajat näkevät siinä riskin satojen määrän
vähenemisestä, siitä johtuvan elintarviketuotannon vähenemisen, turvautumisen Euroopan unioniin suuntautuvaan tuontiin ja
lopuksi hintojen nousun. Maailmanlaajuisen elintarvikepulan yhteydessä riidanalainen päätös on niiden mielestä tältä osin
myös suhteeton.
Komissio kiistää nämä väitteet.
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että yhteisön oikeuden yleisiin periaatteisiin kuuluvan suhteellisuusperiaatteen
mukaan yhteisön toimielinten toimilla ei saada ylittää niitä rajoja, jotka johtuvat siitä, mikä on tarpeellista niillä lainmukaisesti
tavoiteltujen päämäärien toteuttamiseksi ja tähän soveltuvaa, eli silloin, kun on mahdollista valita usean tarkoitukseen soveltuvan
toimenpiteen välillä, on valittava vähiten rajoittava, eivätkä toimista aiheutuvat haitat saa olla liian suuria tavoiteltuihin
päämääriin nähden (asia 137/85, Maizena ym., tuomio 18.11.1987, Kok., s. 4587, 15 kohta; edellä 145 kohdassa mainittu asia
Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomion 411 kohta ja edellä 95 kohdassa mainittu asia Bayer CropScience ym. v. komissio,
tuomion 223 kohta).
On muistutettava, että komissiolle on jätettävä laaja harkintavalta, kun se päättää aineen sisällyttämistä direktiivin 91/414
liitteeseen I koskevan menettelyn yhteydessä riskinhallintatoimenpiteistä. Tämä ala edellyttää nimittäin komissiolta muun
muassa poliittisia valintoja sekä monitahoisia arviointeja (ks. 86 kohta edellä). Tähän alaan kuuluva toimenpide voidaan katsoa
lainvastaiseksi ainoastaan, jos se on ilmeisen soveltumaton toimivaltaisen toimielimen tavoittelemien päämäärien saavuttamiseen
(asia C‑189/01, Jippes, tuomio 12.7.2001, Kok., s. I‑5689, 82 kohta; edellä 145 kohdassa mainittu asia Pfizer Animal Health
v. neuvosto, tuomion 412 kohta ja edellä 145 kohdassa mainittu asia Alpharma v. neuvosto, tuomion 177–180 kohta).
Koska käsiteltävässä asiassa on virheellistä väittää, että EFSAn lausunnossa suositeltiin trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin
91/414 liitteeseen I (ks. 89 kohta edellä), on todettava, että väite, jonka kantajat esittävät trifluraliinin täyskiellon
suhteettomuutta koskevan kantansa tueksi, ei perustu tosiseikkoihin.
On totta, että EFSAn lausunto sisältää suosituksia, joiden tarkoituksena on mahdollistaa arviointimenettelyn aikana esiin
tuotujen riskien hallinta siinä tapauksessa, että komissio ehdottaisi trifluraliinin sisällyttämistä.
On kuitenkin muistutettava, että EFSA on esittänyt kyseiset suositukset asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 7 kohdan säännösten
mukaisesti, ettei näin ollen voida päätellä EFSAn suositelleen trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen
I ja että komissiolla oli joka tapauksessa laaja harkintavalta, jotta se voi tavoitella tehokkaasti sille direktiivissä 91/414
asetettua päämäärää, kun otetaan huomioon ne monitahoiset tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä tällä alalla (ks. 87 kohta
edellä oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 92 ja 93 kohta edellä).
Lisäksi on todettava, että komissio on korostanut pääasiallisesti kirjelmissään ja suullisessa käsittelyssä – mitä ei ole
tehokkaasti kiistetty tältä osin – että trifluraliinin rajoitettua sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I ei tarkasteltu
siitä syystä, että tehoaineen pitäminen hallinnassa pelkillä riskinhallintatoimenpiteillä ei ollut mahdollista erityisesti
kaukokulkeutumista ilmassa koskevan riskin osalta ja kun otetaan huomioon, että lukuisia tietoja kyseessä olevan aineen vaarattomuudesta
puuttui edelleen.
Tästä seuraa, ettei sitä, että komissio ei ehdottanut trifluraliinin sisällyttämistä direktiivin 91/414 liitteeseen I eikä
liittänyt tähän sisällyttämiseen EFSAn hyväksymiä ehtoja, voida pitää ilmeisen suhteettomana.
Komissiolla ei myöskään ollut velvollisuutta ottaa huomioon kroonista myrkyllisyyttä kaloille koskevaa tutkimusta eikä pidentää
määräaikoja sen ottamiseksi huomioon (ks. 128 ja 132 kohta edellä). Riidanalaisen päätöksen väitetty suhteettomuus ei voi
näin ollen johtua siitä, ettei tätä tutkimusta otettu huomioon tai ettei määräaikoja pidennetty sen huomioon ottamiseksi.
Kantajat eivät myöskään ole esittäneet vähäisintäkään todistetta tukeakseen väitteitään, joiden mukaan riidanalaisella päätöksellä
on niiden väittämiä erilaisia vahingollisia seurauksia, jotka osoittavat, että riidanalainen päätös on suhteeton.
Lopuksi on muistutettava, että EFSA yksilöi lauunnossaan joitakin trifluraliinin sisältämiä riskejä.
Kun otetaan huomioon laaja harkintavalta, joka komissiolle on myönnettävä, jotta se voi tavoitella tehokkaasti sille direktiivillä
91/414 asetettua päämäärää, ja kun otetaan huomioon ne monitahoiset tekniset arvioinnit, jotka sen on tehtävä, on todettava,
ettei riidanalainen päätös vaikuta ilmeisen suhteettomalta.
Näin ollen kuudennen kanneperusteen kolmas osa on täysin perusteeton ja se on tämän vuoksi hylättävä.
Lopuksi on hylättävä kuudes ja viimeinen kanneperuste ja siten kanne kokonaisuudessaan.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, heidät on komission vaatimusten
mukaisesti velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Dow AgroSciences Ltd sekä 20 muuta kantajaa, joiden nimet luetellaan tuomion liitteessä, vastaavat omista ja Euroopan komission
oikeudenkäyntikuluista.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä syyskuuta 2011.
Allekirjoitukset
Sisällys
Tosiseikat
Menettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
A Oikeudenkäynnin kohde
Asiakysymys
Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan riidanalainen päätös ei perustu EFSAn kertomukseen, mikä on asetuksen N:o 451/2000
8 artiklan 8 kohdan vastaista, eikä sitä tehtäessä ole noudatettu sovellettavia menettelysääntöjä
Toisen kanneperusteen ensimmäinen ja toinen osa, jotka koskevat ilmeisiä arviointivirheitä yhtäältä siltä osin kuin komissio
on laiminlyönyt velvollisuutensa ottaa huomioon kaikki käytettävissä olevat tieteelliset todisteet ja erityisesti ilmoittajilta
pyydetyn tutkimuksen, ja toisaalta siltä osin kuin sen olisi pitänyt pidentää sovellettavia määräaikoja saadakseen käyttöönsä
nämä lisätiedot
Toisen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee ilmeistä arviointivirhettä siltä osin kuin komission toteamusten tueksi ei ole
mitään tieteellistä perustaa
Lainvastaisuusväite, joka koskee asetuksen N:o 850/2004 3 artiklan 3 kohtaa, ja toisen kanneperusteen neljäs osa, jonka mukaan
komissiolla ei ollut toimivaltaa arvioida trifluraliinia asetuksen N:o 850/2004 perusteella ja jonka mukaan se oli lisäksi
tehnyt arviointivirheen tällä samalla asetuksella vahvistettuja kriteerejä sovellettaessa
Kolmas kanneperuste, jonka mukaan riidanalaista päätöstä ei ole tehty sovellettavan lainsäädäntömenettelyn mukaisesti ja se
on siten EY 5 ja EY 7 artiklan sekä asetuksen N:o 451/2000 8 artiklan 8 kohdan ja komitologiapäätöksen 5 artiklan vastainen
Neljäs kanneperuste, jonka mukaan sovellettavia menettelyllisiä määräaikoja ei ole noudatettu ja siten on rikottu asetuksen
N:o 451/2000 8 artiklan 7 ja 8 kohtaa
Viides kanneperuste, joka koskee riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta
Kuudes kanneperuste, joka koskee yhteisön oikeuden perusperiaatteiden loukkaamista, ja toisen kanneperusteen ensimmäisen osan
tueksi esitetty väite, joka koskee oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan periaatteiden loukkaamista
– Kuudennen kanneperusteen ensimmäinen osa, joka koskee oikeusvarmuuden, taannehtivuuskiellon ja luottamuksensuojan periaatteiden
loukkaamista, ja toisen kanneperusteen ensimmäisen osan tueksi esitetty väite, joka koskee oikeusvarmuuden ja luottamuksensuojan
periaatteiden loukkaamista
– Kuudennen kanneperusteen toinen osa, joka koskee puolustautumisoikeuksien ja kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamista
– Kuudennen kanneperusteen kolmas osa, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
Oikeudenkäyntikulut
Liite
Dow AgroSciences Ltd
, kotipaikka Hitchin (Yhdistynyt kuningaskunta),
Makhteshim-Agan Holding BV
, kotipaikka Rotterdam (Alankomaat),
Makhteshim Agan International Coordination Center
, kotipaikka Bryssel (Belgia),
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, Lda
, kotipaikka Funchal (Portugali),
Finchimica SpA
, kotipaikka Manerbio (Italia),
Dow Agrosciences BV
, kotipaikka Rotterdam,
Dow AgroSciences Hungary kft
, kotipaikka Budapest (Unkari),
Dow AgroSciences Italia Srl
, kotipaikka Milano (Italia),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o.
, kotipaikka Varsova (Puola),
Dow AgroSciences Iberica, SA
, kotipaikka Madrid (Espanja),
Dow AgroSciences s.r.o.
, kotipaikka Praha (Tšekin tasavalta),
Dow AgroSciences LLC
, kotipaikka Indianapolis, Indiana (Yhdysvallat),
Dow AgroSciences GmbH
, kotipaikka Stade (Saksa),
Dow AgroSciences Export
, kotipaikka Mougins (Ranska),
Dow AgroSciences
, kotipaikka Mougins,
Dow AgroSciences Danmark A/S
, kotipaikka Lyngby-Taarbæk (Tanska),
Makhteshim-Agan, Poland sp. z o.o.
, kotipaikka Varsova,
Makhteshim-Agan (UK) Ltd
, kotipaikka Lontoo (Yhdistynyt kuningaskunta),
Makhteshim-Agan Ranska
, kotipaikka Sèvres Cedex (Ranska),
Makhteshim-Agan Italia Srl
, kotipaikka Bergamo (Italia),
Alfa Agricultural Supplies SA
, kotipaikka Halardri (Kreikka).
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.