CELEX: 62005TJ0041
Konkurenca
Omejevalni sporazumi
Španski trg nakupa in prve predelave surovega tobaka
Odločba o ugotovitvi kršitve člena 81 ES
Določanje cen in razdelitev trga
Globe
Odgovornost za kršitveno ravnanje
Zgornja meja 10 % prometa
Odvračalen učinek
Olajševalne okoliščine

Dejansko stanje
1.
Tožeča stranka in upravni postopek
Tožeča stranka, družba Dimon Inc., ki je postala družba Alliance One International, Inc., je ameriška družba s sedežem v Virginiji
(Združene države). Je matična družba skupine, ki vključuje približno sto podjetij, ki delujejo v tobačnem sektorju (v nadaljevanju:
skupina Dimon). Njena glavna dejavnost je dobava predelanega tobaka proizvajalcem cigaret. S tem namenom predelani tobak kupuje
predvsem pri družbi Agroexpansión, SA.
Družba Agroexpansión je eno izmed štirih podjetij, ki se v Španiji ukvarjajo s prvo predelavo surovega tobaka (v nadaljevanju:
predelovalci).
Preostali trije predelovalci so: Compañia española de tabaco en rama, SA (v nadaljevanju: Cetarsa), Tabacos Españoles, SL
(v nadaljevanju: Taes) in World Wide Tobacco España, SA (v nadaljevanju: WWTE).
Prvotno je bila družba Agroexpansión družinsko podjetje. Leta 1988 jo je ustanovil B., ki je bil njen generalni direktor do
konca leta 2004. Od leta 1994 do leta 1997 je bil kapital te družbe v enakih delih v lasti njegove soproge in španske družbe
WW Marpetrol, SA.
Družba Intabex Netherlands BV (v nadaljevanju: Intabex) je 18. novembra 1997 pridobila vse delnice družbe Agroexpansión. Družba
Intabex je bila takrat del skupine družb Intabex, ki jo je aprila 1997 prevzela tožeča stranka.
Komisija Evropskih skupnosti, ki je razpolagala z informacijami, da naj bi španski predelovalci in proizvajalci surovega tobaka
kršili člen 81 ES, je 3. in 4. oktobra 2001 v skladu s členom 14 Uredbe št. 17 z dne 6. februarja 1962, Prve uredbe o izvajanju
členov [81 ES] in [82 ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 3) opravila preiskave v prostorih
treh izmed teh predelovalcev, in sicer v prostorih družb Agroexpansión, Cetarsa in WWTE ter v prostorih Asociación Nacional
de Empresas Transformadoras de Tabaco (v nadaljevanju: Anetab).
Komisija je 3. oktobra 2001 opravila preiskave tudi v prostorih obrtne zbornice za tobak in evropske zveze predelovalcev tobaka
ter 5. oktobra 2001 v prostorih Federación nacional de cultivadores de tabaco (v nadaljevanju: FNCT).
Predelovalci in združenje Anetab so na podlagi Obvestila Komisije o nenalaganju ali zmanjševanju glob v primeru kartelov (UL
1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) z dopisom z dne 16. januarja 2002 Komisiji sporočili željo
po sodelovanju.
Komisiji so z dopisom z dne 21. januarja 2002 posredovali nekatere podatke.
Družbe Agroexpansión, Cetarsa in WWTE so z dopisi z dne 15. februarja 2002, družba Taes pa z dopisom z dne 18. februarja 2002
Komisiji predložile nekatere dodatne informacije.
Potem je Komisija na podlagi člena 11 Uredbe št. 17 predelovalcem, združenju Anetab in zvezi FNCT poslala več zahtev po informacijah.
Prav tako je zahtevala informacije od španskega ministrstva za kmetijstvo, ribištvo in prehrano glede španske ureditve na
področju kmetijskih proizvodov.
Komisija je 11. decembra 2003 uvedla postopek, na katerega se nanaša ta zadeva, in sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah, ki ga je naslovila na 20 podjetij oziroma združenj, med katerimi so bili predelovalci, tožeča stranka, družba Intabex,
združenje Anetab, zveza FNCT in družba Deltafina SpA. Deltafina je italijanska družba, katere glavni dejavnosti sta prva predelava
surovega tobaka v Italiji in trženje predelanega tobaka. Spada v isto skupino podjetij kot družba Taes, to je skupina, ki
jo vodi ameriška družba Universal Corp.
Zadevna podjetja in združenja so vpogledala v preiskovalni spis Komisije, ki jim je bil kot kopija poslan na zgoščenki, in
so v odgovor na očitke Komisije predložila pisne pripombe.
Zaslišanje je potekalo 29. marca 2004.
Po tem, ko je vprašala za mnenje Svetovalni odbor za omejevalna ravnanja in monopole ter glede na končno poročilo pooblaščenca
za zaslišanje, je Komisija 20. oktobra 2004 sprejela Odločbo C(2004) 4030 konč. v zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1)
[ES] (zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Surovi tobak – Španija) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), katere povzetek je objavljen
v Uradnem listu Evropske unije z dne 19. aprila 2007 (UL L 102, str. 14).
2.
Izpodbijana odločba
Izpodbijana odločba se nanaša na dva kartela, ki sta bila ustanovljena in sta se izvajala na španskem trgu surovega tobaka.
Cilj prvega kartela, v katerem so sodelovali predelovalci in družba Deltafina, je bil med letoma 1996 in 2001 vsako leto določiti
(najvišjo) povprečno dobavno ceno za vsako sorto surovega tobaka, za vse kakovosti skupaj, in razdeliti količine vsake sorte
surovega tobaka, ki jih je lahko vsak predelovalec kupil pri proizvajalcih (glej zlasti točke od 74 do 76 in 276 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Med letoma 1999 in 2001 so se predelovalci in družba Deltafina dogovorili tudi o cenovnih razredih glede
na stopnjo kakovosti vsake sorte surovega tobaka, ki so bili navedeni v tabelah, priloženih k „pogodbam o pridelovanju“, in
o „dodatnih pogojih“, in sicer povprečni najnižji ceni na proizvajalca in na skupino proizvajalcev (glej zlasti točke od 77
do 83 in 276 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V nadaljevanju bo kartel, ki je opisan v točki 17 zgoraj, imenovan „kartel predelovalcev“.
Drugi kartel, ki je opisan v izpodbijani odločbi, se nanaša na tri kmetijske sindikate v Španiji, in sicer na Asociación agraria
de jóvenes agricultores (v nadaljevanju: ASAJA), Unión de pequeños agricultores (v nadaljevanju: UPA) in Coordinadora de organizaciones
de agricultores y ganaderos (v nadaljevanju: COAG) ter na Confederación de cooperativas agrarias de España (v nadaljevanju:
CCAE). Cilj tega kartela med letoma 1996 in 2001 je bil vsako leto določiti cenovne razrede glede na stopnjo kakovosti vsake
sorte surovega tobaka, navedene v tabelah, ki so bili priloženi k „pogodbam o pridelovanju“, in „dodatne pogoje“ (glej zlasti
točke od 77 do 83 in 277 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V nadaljevanju bo kartel, ki je opisan v točki 19 zgoraj, imenovan „kartel zastopnikov proizvajalcev“.
V izpodbijani odločbi je Komisija menila, da vsak od teh kartelov pomeni enotno in trajajočo kršitev člena 81(1) ES (glej
zlasti točke od 275 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V členu 1 izpodbijane odločbe je Komisija odgovornost za kartel predelovalcev pripisala tem predelovalcem, družbi Deltafina,
tožeči stranki in matičnim družbam družbe WWTE, in sicer družbam Standard Commercial Corp. (v nadaljevanju: SCC), Standard
Commercial Tobacco Co., Inc. (v nadaljevanju: SCTC) in Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd (v nadaljevanju: TCLT), odgovornost
za kartel zastopnikov proizvajalcev pa sindikatom ASAJA, UPA in COAG ter konfederaciji CCAE (v nadaljevanju skupaj: zastopniki
proizvajalcev).
V členu 2 izpodbijane odločbe je Komisija tem podjetjem in zastopnikom proizvajalcev naložila, naj takoj – če še niso – prenehajo
s kršitvami, opredeljenimi v členu 1, in naj se vzdržijo omejevalnih ravnanj, ki imajo enak ali enakovreden cilj ali učinek.
V členu 3 izpodbijane odločbe je Komisija navedenim podjetjem in zastopnikom proizvajalcev naložila globe, pri čemer je tožečo
stranko štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene družbama Agroexpansión in SCC, družbi SCTC in TCLT pa za plačilo
globe, naložene družbi WWTE (glej točki 61 in 62 spodaj).
3.
Naslovniki izpodbijane odločbe
Točka 2.4 obrazložitve izpodbijane odločbe se nanaša na to, kdo so naslovniki odločbe (točke od 357 do 400 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Najprej je Komisija v tej točki navedla, da je bilo ugotovljeno, da so predelovalci in družba Deltafina neposredno sodelovali
v kartelu predelovalcev, zastopniki proizvajalcev pa v kartelu zastopnikov proizvajalcev, tako da vsako izmed teh podjetij
in združenj „nosi odgovornost za kršitev in je zaradi tega naslovnik [izpodbijane odločbe]“ (točki 357 in 358 obrazložitve
izpodbijane odločbe). V točkah od 359 do 369 obrazložitve te odločbe je Komisija natančneje opredelila vlogo družbe Deltafina
v kartelu predelovalcev.
Nato je Komisija preučila vprašanje, ali je matični družbi mogoče pripisati odgovornost za kršitev hčerinske družbe, pri čemer
je poudarila, da se to vprašanje v obravnavani zadevi postavlja v treh primerih, in sicer glede družb Agroexpansión, WWTE
in Taes (točke od 370 do 400 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede tega je opozorila na načela, ki jih je po njenem mnenju treba uporabiti v obravnavani zadevi (točke od 371 do 374 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Navedla je zlasti to:
–        za odločitev, ali je matični družbi mogoče pripisati odgovornost za nezakonita ravnanja njene hčerinske družbe, je treba ugotoviti,
da slednja „svojega ravnanja na trgu ne določa samostojno, temveč v glavnem sledi navodilom, ki ji jih daje matična družba“
(sodba Sodišča z dne 14. julija 1972 v zadevi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, 48/69, Recueil, str. 619, točki
132 in 133);
–        kadar ima matična družba v lasti celoten kapital svoje hčerinske družbe, je mogoče v skladu z ustaljeno sodno prakso upravičeno
sklepati, da matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe (sodbi Sodišča z dne 25. oktobra 1983 v
zadevi AEG-Telefunken proti Komisiji, 107/82, Recueil, str. 3151, točka 50, in z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs
Bergslags proti Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925, točka 29; sodba Splošnega sodišča z dne 20. aprila 1999 v združenih
zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, imenovana PVC II, od T‑305/94 do T‑307/94, od T‑313/94 do T‑316/94,
T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 in T‑335/94, Recueil, str. II‑931, točki 961 in 984);
–        to domnevo je mogoče potrditi s „posebnimi dejavniki, ki so značilni za nekatere zadeve“;
–        v primeru hčerinskih družb, ki niso pod stoodstotnim nadzorom matičnih družb, lahko matična družba po mnenju Sodišča vpliva
na politiko svoje hčerinske družbe, če ima takrat, ko je storjena kršitev, v lasti večino njenega kapitala (zgoraj navedena
sodba Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točka 136) ali če je „redno“ obveščena o ravnanjih te hčerinske družbe
in neposredno določa njeno ravnanje (zgoraj navedena sodba AEG‑Telefunken proti Komisiji, točka 52);
–        na podlagi ustaljene sodne prakse je treba pojem podjetja v kontekstu konkurenčnega prava razumeti, kot da označuje gospodarsko
enoto glede na predmet zadevnega sporazuma, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih
oseb (sodba Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi HFB in drugi proti Komisiji, T‑9/99, Recueil, str. II‑1487, točka
66, s sklicevanjem na sodbo Sodišča z dne 12. julija 1984 v zadevi Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, str. 2999, točka
11).
Komisija je nato, pred natančnejšo preučitvijo položaja družb Agroexpansión in WWTE, v točki 375 obrazložitve izpodbijane
odločbe navedla:
„V tej zadevi ameriške multinacionalke nadzirajo tri izmed štirih španskih predelovalcev surovega tobaka (do 100 % ali do
90 %). Poleg tega obstajajo druga dejstva, ki potrjujejo domnevo, da je treba ravnanje družb Agroexpansión in WWTE pripisati
njunima matičnima družbama. V tem primeru je treba obe družbi – matično družbo in njeno hčerinsko družbo – šteti za solidarno
odgovorni za kršitve, ki so bile ugotovljene v [izpodbijani] odločbi.“
Komisija je v točki 376 obrazložitve izpodbijane odločbe dodala:
„[Nasprotno pa] je bilo po tem, ko je bilo poslano obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in so bile stranke zaslišane,
ugotovljeno, da dokazi iz spisa ne morejo upravičiti podobnega sklepa glede udeležb družb Universal […] in Universal Leaf
[Tobacco Co. Inc.] v družbah Taes in Deltafina. [Razen] lastniške povezave med matičnimi družbami in njihovimi hčerinskimi
družbami, spis namreč ne vsebuje nobenega indica, ki bi kazal na dejansko udeležbo družb Universal […] in Universal Leaf pri
dejanjih, ki so bila preučena v [izpodbijani odločbi]. Zato ne bi bilo primerno, da bi jih v tej zadevi uvrstili med naslovnike
odločbe. Enak sklep velja
a fortiori
za družbo Intabex, saj gre pri njeni stoodstotni udeležbi v družbi Agroexpansión le za finančno udeležbo.“
V točkah od 377 do 386 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija preučila primer družbe Agroexpansión in skupine Dimon.
Komisija je zlasti izpostavila, da je družba Agroexpansión od druge polovice leta 1997 popolnoma pod nadzorom tožeče stranke,
in sicer posredno, prek hčerinske družbe Intabex, ki je v njeni stoodstotni lasti (točka 377 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Iz tega je sklepala, da je bilo upravičeno domnevati, da je, vsaj od takrat, tožeča stranka odločilno vplivala na ravnanje
družbe Agroexpansión (točka 378, prvi stavek, obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je dodala, da drugi dejavniki iz
njenega spisa, opisani v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe, potrjujejo „domnevo[, da je tožeča stranka] lahko izvajala
odločilen vpliv (točka 378, drugi stavek, obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je v točki 380 obrazložitve izpodbijane
odločbe navedla, da iz navedenega izhaja, da „je bila [tožeča stranka] obveščena o ravnanjih hčerinske družbe, ki so predmet
te odločbe, in kontekstu, v katerem so potekala, in ker ima [tožeča stranka] od leta 1997 [v lasti] celoten kapital hčerinske
družbe, je lahko dejansko vplivala na ravnanje hčerinske družbe“. V točki 382 je pojasnila, da „bi morala [d]ejstva, na katera
je družba Agroexpansión v svoji korespondenci opozorila [tožečo stranko], pri tej izzvati takojšen odziv, bodisi tako, da
bi se dovolj distancirala od vseh možnih kršitev pravil konkurence, bodisi da bi zahtevala, da uprava družbe Agroexpansión
preneha z vsakim potencialno protikonkurenčnim ravnanjem“, nato pa ugotovila, da „[tožeča stranka] ni storila ničesar v tej
smeri“.
Poleg tega je Komisija v točki 381 obrazložitve izpodbijane odločbe za neutemeljene štela trditve, ki jih je tožeča stranka
navedla v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi dokazala, da je družba Agroexpansión na trgu ravnala
samostojno.
Nazadnje je Komisija zavrnila trditev tožeče stranke, da je Komisija kršila načelo prepovedi diskriminacije, ker ji je pripisala
odgovornost za kršitve njene hčerinske družbe, medtem ko tega ni storila glede matične družbe družbe Cetarsa, to je družbe
Sociedad estatal de participaciones industriales (v nadaljevanju: Sepi). Komisija je to različno obravnavanje utemeljila s
tem, da v nasprotju s trditvami tožeče stranke „[njen] spis […] ne vsebuje neposrednih komunikacij med družbama Cetarsa in
Sepi, ki bi se nanašale na predmet obravnavane zadeve“, da „je videti, da je udeležba družbe Sepi v družbi Cetarsa v bistvu
le finančna udeležba, kar je podobno povezavi med družbama Intabex in Agroexpansión“, da „je v družbi Cetarsa (v nasprotju
z družbo Agroexpansión) zbrana celotna dejavnost predelave tobaka skupine Sepi in se iz istega razloga očitno upravlja ločeno“
in, nazadnje, da „družba Cetarsa ni v stoodstotni lasti družbe Sepi“ (točka 384 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na podlagi različnih dejavnikov je Komisija sklepala, da je tožečo stranko „treba šteti za odgovorno skupaj z družbo Agroexpansión
za ravnanje slednje, ki je bilo ugotovljeno z [izpodbijano odločbo] za obdobje od druge polovice leta 1997 do 10. avgusta
2001“ (točka 386 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V točkah od 387 do 400 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija preučila primer družbe WWTE. Ugotovila je, da sta jo v
obdobju od leta 1995 do maja 1998 skupaj nadzirali družba SCC (prek družb SCTC in TCLT) in predsednik družbe WWTE ter njegova
družina, in navedla vrsto dejavnikov, ki naj bi dokazovali, da so družba SCC „in/ali njene hčerinske družbe“ v tem obdobju
dejansko vplivale na ravnanje družbe WWTE v Španiji (točka 391 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je glede obdobja
od maja 1998 do sprejetja izpodbijane odločbe navedla vrsto dejavnikov, ki naj bi dokazovali, da je imela družba SCC, bodisi
neposredno bodisi prek družb SCTC in TCLT, izključen nadzor nad družbo WWTE in je odločilno vplivala na njeno poslovno politiko.
Dodala je, da „[a]rgumenti, ki jih je družba SCC navedla v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, glede
tega ne upravičujejo drugačnega zaključka“ (točka 399 obrazložitve izpodbijane odločbe). Glede na te različne dejavnike je
Komisija ugotovila, da so „ SCC in/ali njene hčerinske družbe“ vsaj od leta 1996 odločilno vplivale na poslovno politiko družbe
WWTE in jih je zato treba šteti za solidarno odgovorne za očitana ji ravnanja in spadajo med naslovnike izpodbijane odločbe
(točka 400 obrazložitve izpodbijane odločbe).
4.
Določitev glob
V točkah od 404 do 458 obrazložitve izpodbijane odločbe je Komisija preučila vprašanje glob, ki jih je treba naložiti naslovnikom
te odločbe.
Komisija je globe določila na podlagi teže in trajanja zadevnih kršitev oziroma na podlagi meril, ki sta izrecno omenjeni
v členu 23(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES]
(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 2, str. 205) in členu 15(2) Uredbe št. 17, ki je, kot je navedeno v
izpodbijani odločbi, veljala v času zadevnih kršitev (točki 404 in 405 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Da bi določila globo za vsakega naslovnika, je Komisija uporabila metodologijo iz Smernic o načinu določanja glob, naloženih
v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 17 in člen[om] 65(5) [PJ] (UL 1998, C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice), čeprav se nanje
izrecno ne sklicuje. Komisija je v izpodbijani odločbi prav tako ugotavljala, ali oziroma koliko so naslovniki upoštevali
zahteve iz obvestila o ugodni obravnavi.

Izhodiščni znesek glob
Komisija je najprej v točki 414 obrazložitve izpodbijane odločbe kršitve opredelila kot „zelo resne“, potem ko je v točkah
od 408 do 413 obrazložitve te odločbe preučila njihovo naravo, njihov dejanski vpliv na trg, obseg zadevnega geografskega
trga in velikost trga zadevnega proizvoda.
Komisija je nato v točki 415 obrazložitve izpodbijane odločbe menila, da je treba „upoštevati posamezno breme vsakega podjetja
in torej dejanski vpliv njegovega nezakonitega ravnanja na konkurenco, da bi bil odvračalen učinek vsakemu podjetju naložene
globe sorazmeren njegovemu sodelovanju pri nezakonitem ravnanju, ki ga je treba kaznovati“.
Komisija je razlikovala med kartelom predelovalcev (točke od 416 do 424 obrazložitve izpodbijane odločbe) in kartelom zastopnikov
proizvajalcev (točke od 425 od 431 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je glede kartela predelovalcev ugotovila, prvič, da „je treba globe določiti ob upoštevanju sodelovanja pri nezakonitem
ravnanju in položaja na trgu, ki ga uživa vsaka od vpletenih strank“ (točka 416 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede tega je Komisija navedla, „da se za Deltafino zaradi njenega pomembnega tržnega položaja glavnega kupca španskega predelanega
tobaka določi najvišji izhodiščni znesek“ (točka 417 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Glede predelovalcev je Komisija ugotovila, da se njihovo „sodelovanje“ pri nezakonitih ravnanjih „lahko na splošno obravnava
kot podobno“ (točka 418 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar pa je menila, da je treba upoštevati njihove različne velikosti
in tržne deleže in jih na podlagi tega razdeliti v tri skupine.
Tako je Komisija družbo Cetarsa uvrstila v prvo skupino – ki jo je opredelila kot „posebno“ – ker je bila ta „daleč največja
španska predelovalka“, zato ji je bilo treba naložiti najvišji izhodiščni znesek globe (točka 419 obrazložitve izpodbijane
odločbe). Družbi Agroexpansión in WWTE je uvrstila v drugo skupino, pri čemer je navedla, da ima vsaka od njiju približno
15-odstotni tržni delež, zato jima je treba naložiti isti izhodiščni znesek globe (točka 420 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nazadnje, družbo Taes je uvrstila v tretjo skupino, ker ima samo 1,6-odstotni tržni delež, zato ji je bilo treba naložiti
najnižji izhodiščni znesek globe (točka 421 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Drugič, Komisija je menila, da je treba uporabiti množitelj 1,5 – ali povišanje za 50 % – izhodiščnega zneska, določenega
družbi WWTE in množitelj 2 – ali povišanje za 100 % – izhodiščnega zneska, določenega družbi Agroexpansión, da bi tako globi
zagotovila dovolj odvračalni učinek (točka 423 obrazložitve izpodbijane odločbe). Menila je namreč, da bi bilo treba upoštevati
dejstvo, da ta dva pridelovalca, kljub njunemu relativno omejenemu tržnemu deležu na španskem trgu nakupa surovega tobaka,
pripadata multinacionalkam, ki imajo precejšnjo gospodarsko in finančno moč in da „sta delovala na podlagi odločilnega vpliva
njunih matičnih podjetij“ (točka 422 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je v točki 424 obrazložitve izpodbijane odločbe glede na te različne dejavnike izhodiščne zneske glob za predelovalce
in družbo Deltafina določila tako:
–        Deltafina: 8.000.000 EUR;
–        Cetarsa: 8.000.000 EUR;
–        Agroexpansión: 1.800.000 EUR x 2 = 3.600.000 EUR;
–        WWTE: 1.800.000 EUR x 1,5 = 2.700.000 EUR;
–        Taes: 200.000 EUR.
Komisija je glede kartela zastopnikov proizvajalcev menila, da je vsakemu izmed njih primerno naložiti le simbolično globo
1000 EUR (točki 425 in 430 obrazložitve izpodbijane odločbe). Svoje stališče je obrazložila s tem, da „bi lahko pravni okvir,
ki spremlja skupno pogajanje o standardnih pogodbah, spodbudil znatno stopnjo negotovosti glede zakonitosti ravnanja zastopnikov
proizvajalcev in predelovalcev ravno v kontekstu skupnega pogajanja o standardnih pogodbah“ (točka 428 obrazložitve izpodbijane
odločbe), in se ob tem opirala na nekatere dejavnike, navedene v točki 427 obrazložitve izpodbijane odločbe. Prav tako je
opozorila, da so bili „obstoj in rezultati pogajanj o standardnih pogodbah […] po navadi javni in noben organ pred začetkom
teh postopkov nikoli ni dvomil o njihovi združljivosti bodisi z zakonodajo Skupnosti bodisi s špansko zakonodajo“ (točka 429
obrazložitve izpodbijane odločbe).

Osnovni znesek globe
Komisija je v točkah 432 in 433 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila vprašanje trajanja kršitve, ki se očita predelovalcem
in družbi Deltafina. Trajanje kršitve je določila na pet let in štiri mesece, kar je dolgotrajna kršitev. Zato je za 50 %
povišala izhodiščni znesek globe, naložene vsakemu od predelovalcev in družbi Deltafina.
Zato so bili osnovni zneski glob naslednji:
–        Deltafina: 12.000.000 EUR;
–        Cetarsa: 12.000.000 EUR;
–        Agroexpansión: 5.400.000 EUR;
–        WWTE: 4.050.000 EUR;
–        Taes: 300.000 EUR;
–        ASAJA: 1000 EUR;
–        UPA: 1000 EUR;
–        COAG: 1000 EUR;
–        CCAE: 1000 EUR (točka 434 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Obteževalne in olajševalne okoliščine
Osnovni znesek globe, naložene družbi Deltafina, je bil zaradi obteževalnih okoliščin povišan za 50 %, saj je imelo to podjetje
v kartelu predelovalcev vodilno vlogo (točki 435 in 436 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je iz naslova olajševalnih okoliščin v točki 437 obrazložitve izpodbijane odločbe opozorila, da „[bi se lahko] isti
dejavniki, navedeni v točkah od 427 do 429 [obrazložitve izpodbijane odločbe], uporabili za ravnanje predelovalcev samo glede
njihovih javnih pogajanj in sklepanja standardnih pogodb (zlasti pogajanj o cenovnih razredih in dodatnih pogojih) z zastopniki
proizvajalcev“.
Komisija je v točki 438 obrazložitve izpodbijane odločbe dodala, da je kar zadeva „tajne“ sporazume o (najvišji) povprečni
dobavni ceni in o razdelitvi količine vsake sorte surovega tobaka, ki so jih sklenili predelovalci, njihovo ravnanje „precej
preseglo področje delovanja zadevnega pravnega okvira za javna pogajanja in sporazume z zastopniki proizvajalcev“. Vendar
je priznala, da so „javna pogajanja in sporazumi z zastopniki proizvajalcev določali, vsaj v neki meri, materialni okvir (zlasti
glede priložnosti, da se uskladijo in sprejmejo skupno stališče), v katerem so predelovalci lahko razvili, poleg skupnega
stališča, ki so ga sprejeli pri javnih pogajanj, tajno strategijo v zvezi z (najvišjimi) povprečnimi dobavnimi cenami in količinami“.
Na podlagi dejavnikov, omenjenih v točkah 54 in 55 zgoraj, se je Komisija odločila, da za 40 % zniža osnovni znesek globe,
ki je bil naložen predelovalcem in družbi Deltafina (točka 438 obrazložitve izpodbijane odločbe). Osnovni znesek globe, naložene
družbi Agroexpansión je bil tako znižan na 3.240.000 EUR (točka 439 obrazložitve izpodbijane odločbe).

Zgornja meja globe, določena v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003
Komisija je v točkah od 440 do 447 obrazložitve izpodbijane odločbe preučila, ali je bilo treba tako določen osnovni znesek
za različne naslovnike prilagoditi, da ne bi presegel meje 10% prometa, določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003.
Komisija je v točki 441 obrazložitve izpodbijane odločbe pojasnila, da kadar zadevne družbe pripadajo skupini in je bilo ugotovljeno,
da so matične družbe teh družb nanje odločilno vplivale in da so zato te matične družbe solidarno odgovorne za plačilo glob,
naloženih njihovim hčerinskim družbam, je treba za določitev navedene zgornje meje upoštevati svetovni promet skupine.
Po tem, ko je v točki 442 obrazložitve izpodbijane odločbe opozorila, da je tožeča stranka solidarno odgovorna za plačilo
globe, naložene družbi Agroexpansión, je Komisija v točki 446 obrazložitve te odločbe menila, da zneska navedene globe ni
treba prilagoditi, saj je konsolidirani promet tožeče stranke v letu 2003 znašal 1.271.700.000 ameriških dolarjev (USD). Znesek
globe družbe Agroexpansión je pred uporabo obvestila o ugodni obravnavi tako znašal 3.240.000 EUR (točka 447 obrazložitve
izpodbijane odločbe).

Uporaba obvestila o ugodni obravnavi in končni znesek glob
Komisija je v točkah od 448 do 456 obrazložitve izpodbijane odločbe odločila o uporabi obvestila o ugodni obravnavi v primeru
predelovalcev in družbe Deltafina. Družbi Agroexpansión je v skladu s točko D, odstavek 2, prva alinea, tega obvestila odobrila
zmanjšanje globe za 20 % (točka 454 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 je Komisija določila zneske glob tako:
–        Deltafina: 11.880.000 EUR;
–        Cetarsa: 3.631.500 EUR;
–        Agroexpansión: 2.592.000 EUR;
–        WWTE: 1.822.500 EUR;
–        Taes: 108.000 EUR;
–        ASAJA: 1000 EUR;
–        UPA: 1000 EUR;
–        COAG: 1000 EUR;
–        CCAE: 1000 EUR (točka 458 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tožeči stranki se je pripisala solidarna odgovornost za plačilo globe, naložene družbi Agroexpansión, družbam SCC, SCTC in
TCLT pa za plačilo globe, naložene družbi WWTE (točka 458 obrazložitve izpodbijane odločbe in člen 3 izpodbijane odločbe).

Postopek in predlogi strank
Družbe SCC, SCTC in TCLT so 21. januarja 2005 zoper izpodbijano odločbo vložile ničnostno tožbo (T-24/05), družba WWTE pa
je vložila tožbo za zmanjšanje globe, ki ji je bila naložena s to odločbo (zadeva T‑37/05).
Tožbo za zmanjšanje globe, ki ji je bila naložena z izpodbijano odločbo, je 22. januarja 2005 vložila tudi družba Agroexpansión
(zadeva T‑38/05).
Tožeča stranka je 28. januarja 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Tožeča stranka je 1. avgusta 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila vlogo, s katero je predlagala združitev te
zadeve z zadevami T‑24/05, T‑37/05 in T‑38/05.
Komisija je z dopisom, ki ga je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 7. septembra 2005, temu sodišču sporočila, da
meni, da združitev štirih zadev ne bi omogočila občutnega izboljšanja učinkovitosti postopka in da odločitev o tem, ali naj
se ugodi predlogu za združitev zadev ali ne, prepušča presoji tega sodišča.
Splošno sodišče predlogu za združitev zadev ni ugodilo.
Splošno sodišče (četrti senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da začne ustni postopek, in je v okviru
ukrepov procesnega vodstva iz člena 64 Poslovnika Komisijo pozvalo, naj odgovori na nekatera vprašanja. Komisija je to zahtevo
izpolnila v postavljenem roku.
Stranke so na obravnavi 17. junija 2009 podale ustne navedbe in odgovorile na vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        člene 1, 3 in 5 izpodbijane odločbe razglasi za nične v delih, ki se nanašajo nanjo;
–        podredno, zmanjša globo, ki jo je Komisija naložila družbi Agroexpansión in solidarno tožeči stranki;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne, razen tretjega tožbenega razloga, ki mu je treba delno ugoditi;
–        tožeči stranki naloži plačilo njenih stroškov in dela stroškov Komisije ali, podredno, vsaki stranki naloži plačilo njenih
stroškov.

Pravo
Tožeča stranka v podporo tožbi navaja štiri tožbene razloge, ki so:
–        prvi, kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in načela sorazmernosti;
–        drugi, kršitev načela sorazmernosti in načela osebne odgovornosti;
–        tretji, kršitev načela sorazmernosti in načela osebne odgovornosti ter člena 23(2) Uredbe št. 1/2003;
–        četrti, kršitev načela zaupanja v pravo.
Tožeča stranka je na obravnavi navedla dodatni tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve.
Na prvi, drugi in peti tožbeni razlog se tožeča stranka v bistvu sklicuje za utemeljitev predlogov za razglasitev delne ničnosti
izpodbijane odločbe. Tretji in četrti tožbeni razlog navaja v podporo predlogov za spremembo te odločbe.
Peti tožbeni razlog bo obravnavan po prvem, tretji pa po četrtem tožbenem razlogu.
1.
Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in načela sorazmernosti

Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je Komisija storila očitno napako, ker je menila, da je tožeča stranka v obdobju kršitve odločilno
vplivala na družbo Agroexpansión in jo zaradi tega štela za solidarno odgovorno za kršitev. Po mnenju tožeče stranke Komisija
zato ni bila upravičena nanjo nasloviti izpodbijano odločbo in se pri uporabi zgornje meje 10 % prometa iz člena 23(2) Uredbe
št. 1/2003 opreti na njen celotni promet.
V podporo svojih trditev tožeča stranka trdi, prvič, da iz sodne prakse in prakse odločanja Komisije izhaja, da samo dejstvo,
da ima matična družba v lasti ves kapital hčerinske družbe, ne zadošča, da bi se ji pripisala odgovornost za kršitev slednje.
Poleg tega naj bi bilo treba jasno dokazati, da je ta matična družba neposredno sodelovala pri zadevnih nezakonitih ravnanjih,
da je odgovorna za njihovo izvajanje, da se je udeleževala sestankov kartela ali da je bila neposredno udeležena pri kršitvi,
na primer z dajanjem navodil hčerinski družbi za storitev kršitve. Tožeča stranka se sklicuje zlasti na točki 28 in 29 zgoraj
v točki 29 navedene sodbe Kopparbergs Bergslags proti Komisiji.
Drugič, tožeča stranka trdi, da dejavniki, na katere se Komisija sklicuje v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe, ne
dokazujejo, da je odločilno vplivala na ravnanje družbe Agroexpansión. Zlasti zavrača trditve Komisije, da je bila obveščena
o zadevnih nezakonitih ravnanjih.
V zvezi s tem tožeča stranka, prvič, zanika, da je prejela „poročila o dejavnostih“ in „poročila s terena“, navedena v tej
točki obrazložitve. Trdi, da če so bila ta poročila sistematično prevedena v angleščino, je bilo to zato, da bi se enemu članu
upravnega odbora družbe Agroexpansión, T., ki ne govori špansko, olajšalo opravljanje njegovih nalog. Zanika, da bi bil ta
član upravnega odbora imenovan, da bi v njem predstavljal interese skupine Dimon, in pojasnjuje, da je bil poleg tega zaradi
uvedbe postopka proti nekdanjim delničarjem družbe Intabex začasno razrešen vseh funkcij v okviru te skupine.
Drugič, tožeča stranka zavrača trditev iz iste točke obrazložitve, da obstajajo številni dopisi družbe Agroexpansión, s katero
ta tožečo stranko obvešča o zadevnih nezakonitih ravnanjih. Zlasti telefaks z dne 14. decembra 1998, ki ga je poslal B., generalni
direktor družbe Agroexpansión, naj ne bi bil naslovljen na tožečo stranko, ampak na D., „zaposlenega v finančnem oddelku družbe
Dimon International, Inc.“, in naj bi vseboval le informacije glede pogodbe o prodaji predelanega tobaka, sklenjene med družbama
Agroexpansión in Deltafina. Kar zadeva elektronsko sporočilo, ki ga je B. 30. oktobra 2000 poslal S., naj bi bil njegov glavni
namen slednjega obvestiti o nevarnosti stavke proizvajalcev tobaka. Poleg tega, v skladu s trditvami tožeče stranke S. ni
bil zaposlen pri njej, ampak pri družbi Dimon International Services, bil je zadolžen za usklajevanje prodaje predelanega
tobaka v Evropi in ni bil član upravnega odbora ali vodja katere koli družbe iz skupine Dimon. Enako naj bi veljalo glede
elektronskega sporočila, ki ga je B. 9. maja 2001 poslal S.
Tretjič, glede drugih dopisov, navedenih v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe, tožeča stranka trdi, da se nobeden
od njih ne nanaša neposredno ali posredno na zadevna nezakonita ravnanja ali na politiko nakupa španskega surovega tobaka
družbe Agroexpansión.
Tretjič, tožeča stranka trdi, da je družba Agroexpansión na trgu nakupa surovega tobaka v Španiji vedno delovala kot samostojen
gospodarski subjekt in je sama določala svojo poslovno politiko.
V podporo tej trditvi tožeča stranka po tem, ko je opozorila, da ima družba Agroexpansión „lokalne poslovodne organe“, navaja
te dejavnike:
–        18. novembra 1997, ko je posredno, prek družbe Intabex, pridobila 100 % delnic družbe Agroexpansión, je bilo odločeno, da
njeni vodilni ohranijo svoje funkcije, zlasti njen ustanovni družbenik in generalni direktor B. (do decembra 2004);
–        v skladu s „pogodbo o poslovodenju“, isti dan sklenjeno med družbo Agroexpansión in B. (v nadaljevanju: pogodba o poslovodenju),
je lahko samo slednji sklepal pogodbe o nakupu surovega tobaka ter določal in izvajal politiko nakupa surovega tobaka te družbe;
–        odločitve, ki jih je sprejel B. v zvezi z nakupom surovega tobaka, niso bile vezane na predhodno soglasje ali naknadno potrditev
upravnega odbora družbe Agroexpansión;
–        B. je edini član upravnega odbora družbe Agroexpansión, ki je sodeloval na sestankih z drugimi predelovalci ali proizvajalci
surovega tobaka;
–        noben od štirih članov upravnega odbora družbe Agroexpansión ni bil hkrati član upravnega odbora ali vodstvenih organov tožeče
stranke;
–        tožeča stranka družbi Agroexpansión ni dala nobenih ukazov ali navodil v zvezi z navedenimi sestanki ali politiko nakupov
te družbe;
–        nikoli ni uvedla nobenega mehanizma nadzora nad dejavnostjo nakupa družbe Agroexpansión.
Komisija predlaga, naj se prvi tožbeni razlog zavrne.
Prvič, Komisija trdi, da iz sodne prakse in njene prakse odločanja izhaja, da kadar ima matična družba v lasti celoten kapital
hčerinske družbe, je mogoče domnevati, da matična družba dejansko odločilno vpliva na poslovno ravnanje te hčerinske družbe
in se ji zato lahko pripiše odgovornost za kršitev, ki jo je ta storila. Komisiji torej ni treba predložiti dodatnih dokazov.
Komisija pojasnjuje, da lahko matična družba to domnevo izpodbije, če predloži zadostne dokaze o tem, da njena hčerinska družba
na trgu dejansko ravna samostojno.
Drugič, Komisija zanika, da bi tožeča stranka v obravnavani zadevi predložila take dokaze. Meni, da to, da ima družba Agroexpansión
lokalne poslovodne organe, samo po sebi ne zadošča za dokaz, da deluje samostojno, in navaja, da je pogodba o poslovodenju
določala, da je B. podvržen „sistemom“ in „postopkom“, ki jih določi upravni odbor te družbe.
Tretjič, Komisija trdi, da njen spis vsebuje dokaze, ki potrjujejo, da je tožeča stranka odločilno vplivala na ravnanje družbe
Agroexpansión. Zlasti trdi, da je bil T. imenovan za člana upravnega odbora slednje, da bi v njem predstavljal interese skupine
Dimon, in da glede na pomembnost njegovih funkcij v tej skupini ni verjetno, da tožeče stranke nikoli ni obvestil o „poročilih
o dejavnostih“ in „poročilih s terena“, navedenih v točki 379 obrazložitve izpodbijane določbe. Komisija dodaja, da poleg
teh poročil iz različnih dopisov, vsebovanih v tej točki obrazložitve, izhaja, da je družba Agroexpansión tožečo stranko obvestila
o zadevnih nezakonitih ravnanjih. Nazadnje, drugi dokumenti, navedeni v isti točki obrazložitve, naj bi jasno razkrivali,
da je tožeča stranka odločilno vplivala na nekatere bistvene poslovne dejavnosti družbe Agroexpansión, kot so pogajanja in
izvajanje pogodb, sklenjenih z družbama Cetarsa in Deltafina, in da jo je njena hčerinska družba obvestila o pogojih nakupa
in pravnem okviru, ki veljajo v sektorju surovega tobaka v Španiji.

Presoja Splošnega sodišča
Spomniti je treba, da konkurenčno pravo zadeva dejavnosti podjetij (sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah
Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C‑217/00 P in C-219/00 P, Recueil,
str. I-123, točka 59) in da pojem podjetja zajema vse subjekte, ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno
obliko in način financiranja (sodba Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji,
C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C-205/02 P do C-208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točka 112).
Poleg tega je iz sodne prakse natančno razvidno, da je treba pojem podjetja v tem smislu razumeti, kot da označuje gospodarsko
enoto, čeprav s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (sodba Sodišča z dne 14. decembra 2006
v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, ZOdl., str. I‑11987, točka 40, in sodba
Splošnega sodišča z dne 15. septembra 2005 v zadevi DaimlerChrysler proti Komisiji, T‑325/01, ZOdl., str. II‑3319, točka 85).
Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti odgovarjati za to kršitev
(glej v tem smislu sodbe Sodišča z dne 8. julija 1999 v zadevi Komisija proti Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, str. I‑4125,
točka 145; z dne 16. novembra 2000 v zadevi Cascades proti Komisiji, C‑279/98 P, Recueil, str. I‑9693, točka 78, in z dne
11. decembra 2007 v zadevi ETI in drugi, C‑280/06, ZOdl., str. I‑10893, točka 39).
V zvezi z vprašanjem, v kakšnih okoliščinah je lahko pravni subjekt, ki ni storilec kršitve, vendarle kaznovan, iz ustaljene
sodne prakse izhaja, da se ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, zlasti kadar – čeprav je ločena pravna
oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične
družbe (zgoraj v točki 29 navedena sodba Sodišča Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točki 132 in 133; sodbi z dne
14. julija 1972 v zadevi Geigy proti Komisiji, 52/69, Recueil, str. 787, točka 44, in z dne 21. februarja 1973 v zadevi Europemballage
in Continental Can proti Komisiji, 6/72, Recueil, str. 215, točka 15), pri čemer je treba upoštevati zlasti gospodarske, organizacijske
in pravne povezave med tema pravnima enotama (glej po analogiji zgoraj v točki 89 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi
proti Komisiji, točka 117, in zgoraj v točki 91 navedeno sodbo ETI in drugi, točka 49).
V takem primeru sta namreč matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in zato tvorita eno samo podjetje
v smislu sodne prakse, navedene v točkah 89 in 90 zgoraj. Torej ne odnos napeljevanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo
ali celo vpletenost prve v navedeno kršitev, ampak dejstvo, da obe tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES, omogoča
Komisiji, da naslovi odločbo o naložitvi glob na matično družbo (sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v zadevi
Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T‑112/05, ZOdl., str. II‑5049, točka 58).
Iz sodne prakse tudi izhaja, da se Komisija ne more zadovoljiti z ugotovitvijo, da ima matična družba možnost izvajanja odločilnega
vpliva na ravnanje svoje hčerinske družbe, temveč mora preveriti tudi, ali je do takega vplivanja tudi dejansko prišlo (glej
v tem smislu zgoraj v točki 29 navedeni sodbi Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točka 137, in AEG-Telefunken proti
Komisiji, točka 50).
V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila pravila o konkurenci,
ima ta matična družba na eni strani možnost odločilnega vplivanja na ravnanje te hčerinske družbe (glej v tem smislu zgoraj
v točki 29 navedeno sodbo Imperial Chemical Industries proti Komisiji, točki 136 in 137), na drugi strani pa obstaja izpodbojna
pravna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje svoje hčerinske družbe (glej v tem smislu zgoraj
v točki 29 navedeni sodbi AEG‑Telefunken proti Komisiji, točka 50, in PVC II, točki 961 in 984).
V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija
dokaže, da je celoten kapital te hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo lahko tako matično družbo štela za solidarno
odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki je tista, ki mora to domnevo ovreči,
ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej v tem smislu zgoraj v točki 29 navedeno
sodbo Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji, točka 29).
Čeprav je res, da se je Sodišče v točkah 28 in 29 zgoraj v točki 29 navedene sodbe Stora Kopparbergs Bergslags proti Komisiji
poleg stoodstotnega lastništva kapitala hčerinske družbe sklicevalo tudi na druge okoliščine, kot sta neprerekanje vpliva,
ki ga izvaja matična družba na poslovno politiko hčerinske družbe, in skupno zastopanje obeh družb v upravnem postopku, ostaja
dejstvo, da je Sodišče te okoliščine poudarilo zgolj zato, da bi predstavilo vse dejavnike, s katerimi je Splošno sodišče
utemeljilo svoje razlogovanje, in ne zato, da bi uporabo domneve, navedene v točki 95 zgoraj, podredilo predložitvi dodatnih
indicev v zvezi z dejanskim vplivanjem matične družbe (sodba Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk
Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, T‑69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 57).
Nazadnje je treba pojasniti, da je mogoče domnevo, ki izhaja iz lastništva celotnega kapitala, uporabiti ne samo če obstaja
neposredna povezava med matično družbo in njeno hčerinsko družbo, temveč tudi v primeru, kakršen je v obravnavani zadevi,
ko je ta povezava posredna, prek vmesne hčerinske družbe.
Poleg tega je treba spomniti, da lahko Komisija v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 1/2003 podjetjem, ki so storila kršitev
člena 81(1) ES, z odločbo naloži globe, ki ne smejo preseči 10 % prometa v predhodnem poslovnem letu vsakega podjetja, udeleženega
pri kršitvi. Enaka določba je v členu 15(2) Uredbe št. 17.
Promet, naveden v teh določbah, se v skladu z ustaljeno sodno prakso glede člena 15(2) Uredbe št. 17 nanaša na celotni promet
zadevnega podjetja (sodba Sodišča z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in drugi proti Komisiji,
od 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 119 ; sodbi Splošnega sodišča z dne 29. aprila 2004 v združenih zadevah Tokai
Carbon in drugi proti Komisiji, T‑236/01, T‑239/01, od T‑244/01 do T‑246/01, T‑251/01 in T‑252/01, Recueil, str. II‑1181,
točka 367, in z dne 8. julija 2004 v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00
in T‑78/00, ZOdl., str. II‑2501, točka 533), namreč podjetja, ki mu je bila pripisana kršitev in je bilo zaradi tega spoznano
za odgovorno (sodbi Splošnega sodišča z dne 20. marca 2002 v zadevi ABB Asea Brown Boveri proti Komisiji, T‑31/99, Recueil,
str. II‑1881, točka 181, in z dne 4. julija 2006 v zadevi Hoek Loos proti Komisiji, T‑304/02, ZOdl., str. II‑1887, točka 116).
Pojem „predhodno poslovno leto“ iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 je treba razumeti tako, da se nanaša na poslovno leto pred
sprejetjem odločbe Komisije, razen v posebnih primerih, v katerih promet tega zadnjega poslovnega leta ne prikaže resničnega
gospodarskega položaja zadevnega podjetja in primerne stopnje globe, ki mu jo je treba naložiti (glej v tem smislu sodbo Sodišča
z dne 7. junija 2007 v zadevi Britannia Alloys & Chemicals proti Komisiji, C‑76/06 P, ZOdl., str. I‑4405, točke 25, 29 in
30), kar pa v obravnavanem primeru ni tako.
Iz tega je mogoče sklepati, da je vprašanje, ki se postavlja v okviru tega tožbenega razloga, ali je Komisija upravičeno menila,
da so v obravnavani zadevi zadevno podjetje sestavljali družba Agroexpansión in družba, ki je bila na čelu skupine, ki ji
ta družba pripada, in sicer tožeča stranka. Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, je treba ob upoštevanju načel, navedenih
v točkah od 99 do 101 zgoraj, ugotoviti, da je Komisija v točkah 442 in 446 obrazložitve izpodbijane odločbe pri uporabi zgornje
meje 10 % prometa pravilno upoštevala konsolidirani promet, ki ga je tožeča stranka ustvarila leta 2003.
Za preučitev tega vprašanja je treba najprej določiti merila, na podlagi katerih je Komisija v izpodbijani odločbi matični
družbi pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila hčerinska družba, in njihovo skladnost z načeli, ki jih je v zvezi
s tem razvila sodna praksa, nato pa preveriti, ali je Komisija ta merila pravilno uporabila, ko je ugotovila, da družba Agroexpansión
in tožeča stranka skupaj tvorita en sam gospodarski subjekt.
Merila, na podlagi katerih je Komisija v izpodbijani odločbi matični družbi pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila
njena hčerinska družba
Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je za to, da je matični družbi pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila hčerinska
družba, ter jo je zaradi tega skupaj s hčerinsko družbo navedla med naslovniki te odločbe in jo razglasila za solidarno odgovorno
za plačilo globe, ki je bila naložena tej hčerinski družbi, Komisija navedla spodaj navedene razloge.
Komisija je izhajala iz predpostavke, da je tako pripisovanje možno, če sta matična družba in njena hčerinska družba del iste
gospodarske enote in zato tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES (glej točko 374 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Osrednji dejavnik, s katerim je Komisija dokazovala, da sta matična družba in njena hčerinska družba v takem položaju, je
neobstoj samostojnosti slednje pri njenem ravnanju na trgu (glej točko 371 obrazložitve izpodbijane odločbe), pri čemer naj
bi bil ta neobstoj samostojnosti posledica izvajanja „odločilnega vpliva“ matične družbe na ravnanje njene hčerinske družbe
(glej točke 18, 372, 373, 378, 380, 381, 383, 391, 392, 397, 399, 400, 422 in 441 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je glede tega ocenila, da samo ugotovitev, da je imela matična družba možnost odločilnega vplivanja na ravnanje svoje
hčerinske družbe, ne zadostuje, ampak da mora dokazati tudi, da je do izvajanja tega vpliva tudi dejansko prišlo (glej zlasti
točke 18, 376, 384, 391, 392, 397, 399 in 400 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tako je, med drugim iz točke 384 obrazložitve izpodbijane odločbe, razvidno, da je Komisija presodila, da družbi Sepi ni bilo
treba pripisati odgovornosti za kršitev, ki jo je storila njena hčerinska družba Cetarsa, v kateri je lastnica skoraj 80 %
kapitala, ker v njenem spisu ni bilo ničesar, iz česar bi bilo mogoče ugotoviti, da ta hčerinska družba svojega ravnanja na
trgu ni določala samostojno.
Poleg tega je iz točke 18 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da Komisija niti družbi Universal niti njeni hčerinski
družbi Universal Leaf, ki je v njeni stoodstotni lasti, ni pripisala odgovornosti za kršitve družbe Taes, ki je v 90‑odstotni
lasti družbe Universal Leaf, saj ni imela zadostnih dokazov za to, da sta dejansko vplivali na družbo Taes.
Komisija je nameravala ista načela uporabiti tudi pri matičnih družbah družbe WWTE za obdobje pred majem 1998. Tako se je
odločila, da bo najprej dokazala, da so matične družbe skupaj s predsednikom družbe WWTE in dvema članoma njegove družine
nadzirale to družbo, s čimer je pokazala, da so imele možnost izvajanja odločilnega vpliva na ravnanje te družbe (glej točke
od 388 do 391 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nato je Komisija na podlagi vrste dokumentov, navedenih v točki 391 obrazložitve
izpodbijane odločbe, dokazala, da so te matične družbe dejansko vplivale na ravnanje družbe WWTE (glej točke 391, 392 in 400
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Poleg tega je Komisija poudarila, da je v posebnem položaju, ko je matična družba lastnica celotnega kapitala svoje hčerinske
družbe, na podlagi sodne prakse mogoče domnevati, da prva dejansko odločilno vpliva na ravnanje druge (glej točko 372 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Da bi matičnim družbam, ki so v takem položaju, pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila njihova hčerinska družba,
pa se je Komisija v tem primeru odločila, da se ne bo sklicevala zgolj na to domnevo, temveč se bo oprla tudi na dejstva,
ki naj bi dokazovala, da so te matične družbe dejansko odločilno vplivale na svojo hčerinsko družbo, in ki naj bi tako to
domnevo podpirala (glej zlasti točke 372, 375, 376 in 378 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Iz točke 18 obrazložitve izpodbijane odločbe je tako izrecno razvidno, da Komisija krovni matični družbi Universal in posredni
matični družbi Universal Leaf družbe Deltafina, čeprav sta jo stoodstotno nadzirali, ni pripisala odgovornosti za kršitve
njune hčerinske družbe, saj ni imela zadostnih dokazov, da sta nanjo dejansko odločilno vplivali. V tem smislu je treba razumeti
tudi točko 376 obrazložitve izpodbijane odločbe, čeprav je besedilo te točke obrazložitve oblikovano nekoliko nejasno. Zlasti
pa – čeprav je res, da je Komisija v tej točki obrazložitve navedla, da njen spis ne vsebuje „nobenega indica, ki bi kazal
na dejansko udeležbo družb Universal […] in Universal Leaf pri dejanjih, ki so bila preučena v [izpodbijani odločbi]“ – tega
besedila, če se razlaga v povezavi s točko 18 obrazložitve te odločbe in postavi v njen kontekst, ni mogoče razlagati tako,
da pomeni, da Komisija tema matičnima družbama – ali kateri koli drugi – ni pripisala odgovornosti zaradi tega, ker pri kršitvi
nista sodelovali.
Poleg tega je iz točke 18 obrazložitve izpodbijane odločbe tudi izrecno razvidno, da Komisija družbi Intabex ni pripisala
odgovornosti za kršitev družbe Agroexpansión, čeprav je prva drugo popolnoma nadzorovala, ker ni imela zadostnih dokazov o
tem, da je prva dejansko odločilno vplivala na drugo, saj je šlo pri njeni udeležbi v njej le za finančno udeležbo (glej tudi
točko 376 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nasprotno pa je Komisija ravno zato, ker naj bi za obdobje po maju 1998 za matične družbe družbe WWTE obstajali taki dokazi,
da so bile prve lastnice celotnega – ali le nekaj mesecev skoraj celotnega – kapitala druge, tem matičnim družbam pripisala
odgovornost za kršitev (glej zlasti točke 375, 393, 396 in 398 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Enako metodo je nameravala Komisija uporabiti pri tožeči stranki. Da bi ji pripisala odgovornost za kršitev družbe Agroexpansión
od druge polovice leta 1997, se ni zadovoljila s sklicevanjem na domnevo, ki izhaja iz dejstva, da je imela od takrat v lasti
celoten kapital družbe Agroexpansión (glej točke 375, 377 in 378 obrazložitve izpodbijane odločbe), temveč je upoštevala tudi
nekatere dodatne dejavnike, ki naj bi dokazovali, da je odločilno vplivala na ravnanje te družbe (glej točke 375 in od 378
do 380 obrazložitve izpodbijane odločbe).
To je mogoče razbrati zlasti iz drugega stavka točke 378 obrazložitve izpodbijane odločbe, čeprav je tam navedeno, da navedeni
dodatni dejavniki potrjujejo, da je tožeča stranka „lahko“ izvajala tak vpliv (glej točko 33 zgoraj). Res je, kot je Komisija
sama priznala v odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča, da bi lahko bil ta stavek „jasnejši“. Vendar ga skupaj s točkama
372 in 377 obrazložitve izpodbijane odločbe in prvim stavkom točke 378 obrazložitve te odločbe ni mogoče razumeti drugače
kot v smislu, opisanem v točki 116 zgoraj.
Nazadnje je Komisija preučila, ali lahko hčerinske družbe (in/ali njihove matične družbe) uspejo s trditvami, ki so jih navedle
v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, da bi dokazale, da na trgu delujejo samostojno (glej zlasti
točki 381 in 399 obrazložitve izpodbijane odločbe). Trditve, na katere se sklicuje tožeča stranka, je nato zavrnila kot neprepričljive
in navedla zlasti, da „obstoj lokalnega poslovodstva v njeni španski hčerinski družbi ne izključuje tega, da lahko [tožeča
stranka] odločilno vpliva na to hčerinsko družbo“ (točka 381 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Pojasniti je treba, da Komisija metode, predstavljene v točkah od 105 do 107, 111 in 112 zgoraj, ni uporabila le pri krovnih
matičnih družbah, temveč tudi pri posrednih matičnih družbah, kot je to glede slednjih razvidno iz obravnave družb Universal
Leaf, Intabex, SCTC in TCLT.
Dodati je treba, da je ta metoda – ne glede na to, ali je bila za tožečo stranko pravilno uporabljena, kar je vprašanje, ki
bo preizkušeno kasneje – popolnoma v skladu z načeli, ki jih je glede tega razvila sodna praksa in so omenjena v točkah od
89 do 98 zgoraj.
Res je, da se v posebnem primeru, ko je matična družba lastnica celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, ki je kršila pravila
o konkurenci, Komisija ni sklicevala le na domnevo, ki izhaja iz sodne prakse (glej točki 95 in 96 zgoraj), da bi dokazala,
da je prva družba dejansko odločilno vplivala na poslovno politiko druge družbe, temveč je upoštevala tudi druga dejstva,
s katerimi je to potrdila.
Vendar je Komisija s tem le zvišala dokazni standard za dokaz, da je bil pogoj dejanskega izvajanja odločilnega vpliva izpolnjen,
pri čemer je v celoti upoštevala temeljni pojem gospodarske enote, ki je prisoten v vsej sodni praksi o pripisovanju odgovornosti
pravnim osebam, ki sestavljajo eno podjetje.
Pojasniti je treba, da se mora Komisija, ko v zadevi, ki se nanaša na kršitev, pri kateri je udeleženih več različnih podjetij,
znotraj okvira, ki ga je postavila sodna praksa, sprejme neko metodo za določitev, ali je treba za odgovorne šteti tako hčerinske
družbe, ki so dejansko storile to kršitev, kot tudi njihove matične družbe, razen v posebnih primerih, pri tem opreti na ista
merila pri vseh teh podjetjih. Komisija mora namreč spoštovati načelo enakega obravnavanja, ki v skladu z ustaljeno sodno
prakso zahteva, da se primerljivi položaji ne obravnavajo različno in da se različni položaji ne obravnavajo enako, razen
če je tako obravnavanje objektivno upravičeno (sodba Sodišča z dne 13. decembra 1984 v zadevi Sermide, 106/83, Recueil, str. 4209,
točka 28, in sodba Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi BPB de Eendracht proti Komisiji, T‑311/94, Recueil, str. II‑1129,
točka 309). Ugotoviti je treba, da Komisija deli to mnenje, saj v točki 384 obrazložitve izpodbijane odločbe navaja, da „čeprav
se lahko konkretne okoliščine, zaradi katerih meni, da je matična družba odgovorna za ravnanje svoje hčerinske družbe, razlikujejo
od primera do primera, ne gre za kršitev načela prepovedi diskriminacije, dokler se načela o odgovornosti uporabljajo dosledno“.
Obstoj enega samega gospodarskega subjekta med tožečo stranko in družbo Agroexpansión
Preučiti je treba, ali je Komisija pravilno uporabila merila iz točk od 105 do 107, 111 in 112 zgoraj, na podlagi katerih
je ugotovila, da tožeča stranka in družba Agroexpansión od druge polovice leta 1997 skupaj tvorita en sam gospodarski subjekt,
in tožečo stranko zaradi tega štela za solidarno odgovorno za kršitev in za plačilo globe ter jo navedla med naslovniki izpodbijane
odločbe.
Ni sporno, da je imela tožeča stranka v obdobju od 18. novembra 1997 do sprejetja izpodbijane odločbe posredno, prek družbe
Intabex, v lasti celoten kapital družbe Agroexpansión. Torej ni mogoče zanikati, da je imela v tem obdobju tožeča stranka
možnost izvajanja odločilnega vpliva na ravnanje te družbe (glej točko 95 zgoraj).
Zato je treba preveriti, ali je bil za isto obdobje izpolnjen tudi pogoj dejanskega izvajanja odločilnega vpliva tožeče stranke,
kot to trdi Komisija.
Glede tega je treba spomniti, da je Komisija v izpodbijani odločbi glede družb, ki so pod stoodstotnim nadzorom matičnih družb,
odločila, da se ne bo zadovoljila s sklicevanjem na domnevo iz točk 95, 96 in 111 zgoraj, da bi matičnim družbam pripisala
odgovornost za kršitev, ki so jo storile njihove hčerinske družbe, temveč bo upoštevala tudi dodatne dejavnike, ki dokazujejo
dejansko izvajanje odločilnega vpliva (glej točke od 112 do 117 zgoraj).
Preučiti je torej treba, ali dejavniki, ki jih je Komisija poleg lastništva tožeče stranke celotnega kapitala družbe Agroexpansión
navedla v izpodbijani odločbi, v pravno zadostni meri dokazujejo, da je prva dejansko odločilno vplivala na ravnanje druge.
Ti dejavniki so navedeni v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe in v sprotnih opombah od 303 do 305 te odločbe. V bistvu
gre za različna poročila in dopise družbe Agroexpansión, ki so po mnenju Komisije bili namenjeni tožeči stranki.
Če je tako, je treba preveriti, ali lahko trditve tožeče stranke, kot so opisane v točkah 83 in 84 zgoraj, ovržejo ta sklep.
–       „Poročila o dejavnostih“ in „poročila s terena“
Komisija se sklicuje na vrsto „poročil o dejavnostih“ in „poročil s terena“, ki jih je sestavila družba Agroexpansión, in
navaja predvsem, da so se pogosto nanašala na zadevna nezakonita ravnanja. Ta poročila, ki jih je 14 in zajemajo obdobje od
decembra 1998 do maja 2001, so navedena v sprotni opombi 303 izpodbijane odločbe.
Najprej je treba navesti, da ta poročila vsebujejo podrobne informacije, ne samo glede različnih vidikov poslovnih dejavnosti
družbe Agroexpansión, kot so potek kampanj nakupa surovega tobaka (nabavljene količine, odkupna cena itd.), količine predelanega
surovega tobaka in pogodbe, sklenjene z družbo Cetaras, o mlatenju dela njenega tobaka, spremembe predpisov v tobačnem sektorju
in sestanki, ki so potekali v združenju Anetab ter s kmetijskimi sindikati in skupinami proizvajalcev, ampak tudi – kot je
poudarjeno v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe – glede zadevnih nezakonitih ravnanj.
Nato je treba ugotoviti, da iz spisa izhaja, da je zadevna poročila pripravil B. in da so bila naslovljena na člane upravnega
odbora družbe Agroexpansión.
V zvezi s prejšnjo točko je treba navesti, da je tožeča stranka istega dne, ko je pridobila vse delnice družbe Agroexpansión,
posredno prek hčerinske družbe Intabex, ki jo ima v stoodstotni lasti in katere udeležba v družbi Agroexpansión je izključno
finančne narave, zamenjala tri od štirih članov upravnega odbora družbe Agroexpansión in imenovala dve osebi (G. in T.), ki
sta imeli funkcije že v drugih družbah skupine Dimon. Tako je bil G. v tistem času hkrati tudi izvršni direktor družbe Compañia
de Filipinas, SA, hčerinske družbe družbe Intabex, ki ima sedež v Španiji in opravlja dejavnost proizvodnje temnega tobaka,
T. pa je bil hkrati tudi zaposlen pri družbi Dimon International Services in je bil član njenega upravnega odbora (do avgusta
1998).
V teh okoliščinah je treba zlasti poudariti pomen nalog, ki jih je T. prevzel v skupini Dimon. Namreč, poleg tega, da je bil
član upravnega odbora družbe Agroexpansión ves čas po tem, ko je tožeča stranka pridobila to družbo, do avgusta 1998 pa član
upravnega odbora družbe Dimon International Services, je T. imel sedež v upravnem odboru dveh drugih družb skupine Dimon,
in sicer družb Intabex Holding Worldwide, SA (od leta 1998 do leta 1999) in LRH Travel Ltd (do novembra 2000). Poleg tega,
kot je tožeča stranka navedla v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, je bil zadolžen za „pomoč pri integraciji
skupine Intabex v skupino Dimon“. Poleg tega, kot bo natančneje pojasnjeno v točki 152 spodaj, je iz več dopisov iz spisa
razvidno, da se je družba Agroexpansión s T. posvetovala v zvezi z vprašanji glede svojih poslovnih dejavnosti ali pred sprejetjem
nekaterih pomembnih odločitev zaprosila za njegovo soglasje. Glede na te dejavnike je Komisija upravičeno ugotovila, da je
T. deloval v imenu družbe, ki je bila na čelu skupine Dimon, torej tožeče stranke, in imel vlogo posrednika med slednjo in
družbo Agroexpansión. To, da naj bi T. imel s tožečo stranko spor, ki naj bi povzročil, da ga je ta avgusta 1998 razrešila
funkcij, ki jih je imel kot član upravnega odbora družbe Dimon International Services, ne more ovreči te ugotovitve. Namreč,
ne samo, da je bil T. po tem datumu še naprej zaposlen pri tej družbi, ampak je bil tudi član upravnih odborov družb Agroexpansión,
Intabex Holding Worldwide in LRH Travel.
Dejavniki, navedeni v točkah od 132 do 134 zgoraj, dokazujejo, da je tožeča stranka želela, posredno, prek članov, ki jih
je imenovala v upravni odbor družbe Agroexpansión, in zlasti prek T., nadzorovati dejavnosti te družbe in zagotoviti, da potekajo
v skladu s poslovno politiko skupine Dimon. Čeprav so bila zadevna „poročila o dejavnostih“ in „poročila s terena“ formalno
posredovana tem članom, in ne neposredno tožeči stranki sami, je Komisija v točki 380 obrazložitve izpodbijane odločbe upravičeno
ocenila, da je bila ta družba obveščena o vsebini teh poročil in zlasti o zadevnih nezakonitih ravnanjih. To ugotovitev podpira
dejstvo, navedeno v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe, da so bila ta poročila sistematično prevajana iz španščine
v angleščino, ki je delovni jezik tožeče stranke.
Nazadnje je treba navesti, da ni sporno, da tožeča stranka, ki je nedvomno lahko odločilno vplivala na ravnanje družbe Agroexpansión
(glej točki 95 in 125 zgoraj), nikoli ni nasprotovala nezakonitim ravnanjem, s katerimi je bila seznanjena, niti ni glede
svoje hčerinske družbe sprejela nobenega ukrepa, ki bi tej družbi preprečil nadaljnjo udeležbo pri kršitvi, in to kljub tveganju
pregona ali odškodninskih tožb tretjih oseb, ki se jim je s takim ravnanjem izpostavljala (glej tudi točko 382 obrazložitve
izpodbijane odločbe). Iz tega je lahko Komisija upravičeno sklepala, da je tožeča stranka tiho soglašala s to udeležbo, in
menila, da je tako ravnanje dodaten indic za to, da je tožeča stranka odločilno vplivala na ravnanje svoje hčerinske družbe.
–       Dopisi, ki sta jih izmenjali družba Agroexpansión in tožeča stranka
Komisija se opira tudi na nekatere dopise, ki sta jih izmenjali družba Agroexpansión in tožeča stranka, in navaja, da so se
nekateri izmed njih nanašali na zadevna nezakonita ravnanja, drugi na pogodbe o predelavi tobaka ali prodaji predelanega tobaka,
ki jih je tožeča stranka sklenila z družbama Cetarsa in Deltafina, tretji pa na splošno na pogoje nakupa surovega tobaka in
regulativni okvir, ki se uporablja v Španiji.
Glede dopisov iz prve skupine, navedene v točki 137 zgoraj, se Komisija v točki 379 izpodbijane odločbe primeroma sklicuje
na točki 168 in 179 ter na sprotni opombi 217 in 229 te odločbe.
V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da se ti dopisi dejansko nanašajo na zadevna nezakonita ravnanja.
Tako se, v nasprotju s trditvami tožeče stranke, telefaks, naveden v točki 168 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki ga je
B. 14. decembra 1998 poslal D. (zaposlenem pri družbi Dimon International, hčerinski družbi skupine Dimon s sedežem v Združenih
državah), ni nanašal izključno na pogodbo o prodaji predelanega tobaka, ki jo je družba Agroexpansión sklenila z družbo Deltafina,
ampak tudi na ta nezakonita ravnanja. To je jasno razvidno iz tretjega odstavka tega telefaksa, v katerem je B. navedel:
„Takoj ko prejmem cene od štirih družb, vas o tem obvestim. Že zdaj pa vam lahko povem, da ni več problemov, ki so se zdeli
tako veliki, ko ste nas obiskali v Španiji, ker so vse družbe določile ceno okoli dogovorjene cene 87 [španskih pezet (ESP)]
(z odstopanjem 2 do 3 ESP) [na kilogram], ki je uradna cena, čeprav domnevamo, da je družba Cetarsa proizvajalcem, kot smo
mi, izvršila druga plačila.“
Navesti je treba, da v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, D. ni bil zgolj zaposleni v finančnem oddelku družbe Dimon
International, ampak je bil zlasti tudi član upravnega odbora tožeče stranke.
Točka 179 obrazložitve izpodbijane odločbe se nanaša na poročilo B. z dne 5. maja 1998, ki je bilo namenjeno T. in katerega
kopijo je B. prejšnji dan prek telefaksa poslal drugima članoma upravnega odbora družbe Agroexpansión. Ugotoviti je treba,
da je v tem poročilu, ki opisuje potek kampanje nakupa tobaka leta 1998, navedeno zlasti, da je „družba Agroexpansión pomembno
prispevala, da so podjetja dosegla nekatere sporazume, da so se izognila cenovni vojni iz [preteklega] leta“, da „se je o
cenah pogajalo s sindikati in [skupinami proizvajalcev tobaka]“, da „so se prvič […] [izognili] vojni med podjetji in je vsako
podjetje lahko kupilo želene količine“ in da „so bila pogajanja s [temi skupinami] težka, vendar so vsa podjetja resno in
v smislu sodelovanja ohranila svoja stališča“. V tem poročilu je tudi navedeno, da sta si družbi Agroexpansión in WWTE prizadevali
kupiti enako količino tobaka kot prejšnje leto in da so se predelovalci dogovorili skupinam proizvajalcev plačati predujem
35 ESP/kg za sorto Virginia in 45 ESP/kg za sorto Burley. Nazadnje, v njem je navedena „možnost v prihodnosti za druge sporazume
med predelovalci“. Glede na te dejavnike ni mogoče zanikati, da se poročilo z dne 5. maja 1998 nanaša na zadevna nezakonita
ravnanja.
Enako velja za elektronsko sporočilo, ki ga je B. 30. oktobra 2000 poslal S. in na katero se sklicuje sprotna opomba 217 obrazložitve
izpodbijane odločbe. V tem sporočilu B. na začetku opozori, da so na sestanku, organiziranem v okviru združenja Anetab, predelovalci
razpravljali povišanju cen, ki so ga zahtevali skupine in sindikati proizvajalcev, in se soglasno strinjali, da ga ne sprejmejo.
Nato navaja, da so predelovalci na sestanku, ki je potekal s skupinami in sindikati, vztrajali pri svojem stališču in jim
jasno dali vedeti, da so zavrnili njihovo zahtevo po 20-odstotnem povišanju.
V elektronskem sporočilu, navedenem v sprotni opombi 229 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki ga je B. 9. maja 2001 poslal
S., je navedeno, da so se predelovalci sestali na sedežu združenja Anetab „za pripravo na pogovore s proizvajalci glede cen“,
kar se tako jasno nanaša na dejstvo, da so se prvi dogovorili o nabavnih cenah surovega tobaka.
Nato, kot v primeru zgoraj navedenih „poročil o dejavnostih“ in „poročil s terena“ je treba ugotoviti, da je Komisija v točki
380 izpodbijane odločbe upravičeno ocenila, da je bila tožeča stranka obveščena o vsebini dokumentov, navedenih v točkah od
140 do 144 zgoraj, in torej o zadevnih nezakonitih ravnanjih, čeprav formalno nanjo niso bili naslovljeni.
Glede poročila z dne 5. maja 1998, ki ga je B. poslal T. (glej točko 142 zgoraj) je bilo v točki 134 zgoraj že pojasnjeno,
da je T. deloval v imenu tožeče stranke in imel vlogo posrednika med njo in družbo Agroexpansión. Glede telefaksa z dne 14.
decembra 1998 (glej točko 140 zgoraj), ki je bil poslan D., zaposlenem pri družbi Dimon International, zadošča navesti, da
je bil ta med drugim član upravnega odbora tožeče stranke.
Elektronski sporočili z dne 30. oktobra 2000 in 9. maja 2001 (glej točki 143 in 144 zgoraj) sta bili poslani S. V nasprotju
s tem, kar trdi tožeča stranka, S. ni bil zgolj zaposleni pri družbi Dimon International, ampak je imel v skupini Dimon vodilni
položaj, tako da je, kot v primeru T., Komisija upravičeno ugotovila, da je deloval v imenu družbe, ki je bila na čelu te
skupine, v obravnavanem primeru tožeče stranke. Družba Agroexpansión je v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah,
ki ga je tožeča stranka priložila k tožbi, tako navedla, da S. od leta 2000 „zaseda delovno mesto koordinatorja dejavnosti
v Evropi“. V odgovoru z dne 18. marca 2002 na zahtevo Komisije po informacijah, ki jo je Komisija posredovala Splošnemu sodišču
po tem, ko ji je to v okviru ukrepov procesnega vodstva postavilo pisno vprašanje (glej točko 69 zgoraj), je družba Agroexpansión
prav tako pojasnila, da je S. opravljal naloge „regionalnega direktorja skupine Dimon v Evropi“. Poleg tega je tožeča stranka
v letnem finančnem poročilu za poslovno leto, ki se je končalo 30. junija 2001, ki ga je predložila U.S. Securities Exchange
Commission (odbor za nadzor delovanja ameriške borze), navedla, da je imel S. od marca 1999 pri njej položaj „Senior Vice
President-Regional Director Europe“.
Nekatere informacije iz elektronskega sporočila z dne 9. maja 2001 in iz odgovora S. na to sporočilo še bolj potrjujejo pomembnost
njegove vloge v skupini Dimon. Tako je B. v tem sporočilu S. tudi obvestil o sestanku, ki ga je imel s predsednikom družbe
Deltafina, poleg sestanka, ki je potekal na sedežu združenja Anetab, z namenom obravnave dveh vprašanj, ki ju je opredelil
za „zelo pomembni“, in navedel, da naj čimprej pokliče predsednika družbe Deltafina, da glede tega dosežejo dogovor. Z elektronskim
sporočilom je S. istega dne B. odgovoril, da je govoril s predsednikom družbe Deltafina in da sta se dogovorila, da se bosta
čimprej sestala. S. je B. tudi sporočil, da se strinja z njegovimi predlogi glede navedenih vprašanj.
Nazadnje, Komisija je lahko iz neodziva tožeče stranke na udeležbo družbe Agroexpansión pri kršitvi, o kateri je bila obveščena,
upravičeno sklepala, da je tožeča stranka tiho soglašala z nezakonitim ravnanjem svoje hčerinske družbe, in menila, da je
to dodaten indic za to, da je tožeča stranka odločilno vplivala na ravnanje svoje hčerinske družbe (glej točko 136 zgoraj).
Dopisi iz druge skupine, navedene v točki 137 zgoraj, so opredeljeni v sprotni opombi 304 obrazložitve izpodbijane odločbe.
V bistvu gre za telefakse ali elektronska sporočila, ki sta jih izmenjavala na eni strani B. in T. in na drugi strani B. in
S. Iz razlogov, ki so bili že navedeni v točkah 134, 147 in 148 zgoraj, je treba za slednja šteti, da sta delovala v imenu
tožeče stranke.
Nekateri od teh dopisov se nanašajo na pogodbo iz septembra 1998, ki je bila predmet ponovnih pogajanj leta 2001 in s katero
je nekatere dejavnosti predelovanja tobaka družbe Agroexpansión v podizvajanje prevzela družba Cetarsa. Iz teh dopisov je
jasno razvidno, da je to pogodbo sklenil B. v imenu in za račun tožeče stranke in da je ta posredno, prek T. in S., dejansko
odločilno vplivala na pogajanja o tej pogodbi.
Tako je B. v telefaksu, ki ga je 9. septembra 1988 poslal T., po tem, ko je navedel, da se je pred kratkim večkrat sestal
z družbo Cetarsa, da bi rešili „odprta vprašanja [tožeče stranke]“, T. izrecno zaprosil za soglasje glede nekaterih pogodbenih
pogojev, navedenih v zapisniku enega od teh srečanj, priloženem k temu telefaksu. Poudariti je treba, da je B. v tem zapisniku
izrecno opredeljen kot zastopnik tožeče stranke. V tem smislu je treba navesti, da je B. s telefaksom z dne 14. septembra
1998 T. obvestil, da se je „v skladu z [njegovimi] navodili“ ponovno sestal z družbo Cetarsa in da so bile v pogodbo, ki jo
je treba podpisati s to družbo, vnešene spremembe, glede katerih prosi za soglasje T. V telefaksu z dne 15. septembra 1998
je B. sporočil T., da je družbi Cetarsa sporočil predlagane spremembe, ki mu jih T. poslal prejšnji dan, in da je ta predelovalec
podal nasprotni predlog. B. je T. pozval, naj mu sporoči, ali je ta predlog treba sprejeti. Nazadnje je treba opozoriti, da
je v končni različici pogodbe, sklenjene z družbo Cetarsa, ki jo je 18. septembra 1998 B. po telefaksu poslal T., tožeča stranka
izrecno opredeljena kot ena od dveh pogodbenih strank, B. pa kot njen zastopnik.
Prav tako je treba navesti, da je B. z elektronskim sporočilom z dne 3. aprila 2001 S. obvestil o poteku ponovnih pogajanj
glede pogodbe, navedene v točki 152 zgoraj, v katerem je izrazil zaskrbljenost, da družba Cetarsa od tožeče stranke zahteva
enake pogoje, kot so bili dogovorjeni z M., predsednikom družbe Deltafina, v okviru pogodbe, sklenjene vzporedno s to pogodbo
v imenu družbe Universal, in zato S. pozval, naj stopi v stik z M. Iz elektronskega sporočila, ki ga je S. naslednjega dne
poslal B., je razvidno, da je S. dejansko poskušal stopiti v stik z M.
Nazadnje je treba opozoriti, da je B. v elektronskem sporočilu z dne 7. marca 2001 S. poročal o srečanju, ki je, „kot je bilo
dogovorjeno v Camberleyu“ (kjer je sedež družbe Dimon International Services v Združenem kraljestvu), potekalo prejšnji dan
s predstavnikom družbe Cetarsa in v okviru katerega so zlasti razpravljali o nekaterih vidikih pogodbe, o kateri so se ponovno
pogajali s to družbo.
Drugi dopisi iz druge skupine, navedene v točki 137 zgoraj, se nanašajo na pogodbo, s katero je družba Deltafina kupila velik
del predelanega tobaka družbe Agroexpansión. Tako je T. s telefaksom z dne 14. septembra 1998 B. prosil, naj mu sporoči podrobnosti
glede cen in drugih pogojev, dogovorjenih v okviru te pogodbe. B. je s telefaksom z istega dne T. posredoval te podrobnosti.
Prav tako s telefaksom z dne 14. decembra 1998, navedenim v točki 140 zgoraj, je B. poleg sklicevanja na nezakonita ravnanja
odgovoril na vprašanje, ki mu ga je D. – ta je bil med drugim član upravnega odbora tožeče stranke – postavil glede izvajanja
te pogodbe. Nazadnje, elektronsko sporočilo z dne 9. maja 2001, navedeno v točkah 144 in 147 zgoraj, dokazuje ne samo to,
da je bila tožeča stranka obveščena o navedenih ravnanjih, ampak tudi, da je odločilno vplivala na poslovne odnose med družbama
Agroexpansión in Deltafina.
Nazadnje, tretja vrsta dopisov, navedenih v točki 137 zgoraj, je natančneje navedena v sprotni opombi 305 obrazložitve izpodbijane
odločbe.
Gre za elektronska sporočila, ki jih je B. naslovil na S., ki se – kot je Komisija navedla v točki 379 obrazložitve izpodbijane
odločbe – na splošno nanašajo na pogoje nakupa surovega tobaka in regulativni okvir, ki se uporablja v Španiji. Ti dopisi
so pomembni, ker dokazujejo, da je tožeča stranka posredno, prek S., natančno spremljala razmere na španskem trgu.
Trditve tožeče stranke, da dopisi, obravnavani v točkah od 150 do 157 zgoraj, niso nikakor povezani z nakupi surovega tobaka,
niso upoštevne. Neodvisnosti hčerinske družbe od matične družbe namreč ni mogoče presojati izključno glede na njeno dejavnost
v zvezi s proizvodi, ki jih zadeva kršitev. Kot je že bilo navedeno v točki 92 zgoraj, je treba za ugotovitev, ali neka hčerinska
družba samostojno odloča o svojem ravnanju na trgu, upoštevati vse dejavnike, ki se nanašajo na gospodarske, organizacijske
in pravne povezave med hčerinsko in matično družbo in so lahko različni od primera do primera ter jih zato ni mogoče taksativno
našteti.
–       Trditve tožeče stranke, s katerimi želi dokazati, da je družba Agroexpansión na trgu delovala samostojno
Najprej je treba navesti, da velik del argumentacije tožeče stranke temelji na tezi, da se mora odločilni vpliv, ki ga mora
izvajati matična družba, da bi ji bilo mogoče pripisati odgovornost za kršitev, ki jo je storila njena hčerinska družba, nanašati
na dejavnosti, ki so neposredno povezane s to kršitvijo, v obravnavanem primeru na nakup surovega tobaka. Iz razlogov, navedenih
v točkah 92 in 158 zgoraj, pa te teze ni mogoče sprejeti.
Tako trditev tožeče stranke, da nikoli ni uvedla mehanizma nadzora nad dejavnostjo nakupa surovega tobaka družbe Agroexpansión,
ne zadostuje za dokaz, da je slednja na trgu ravnala samostojno. Enako velja glede njenih trditev, da družbi Agroexpansión
nikoli ni dajala ukazov ali navodil v zvezi z njeno politiko nakupov ali sestanki z drugimi predelovalci ali proizvajalci.
Te trditve so še manj prepričljive, saj – kot je razvidno iz dokumentov, obravnavanih v točkah od 150 do 155 zgoraj – se je
tožeča stranka prek T. ali S. aktivno vmešavala v druge vidike poslovne politike družbe Agroexpansión, in sicer v podizvajanje
nekaterih dejavnosti predelave surovega tobaka in prodajo predelanega tobaka.
Nato, okoliščina, da so B. in drugi vodilni družbe Agroexpansión ostali na svojih položajih, ko je to družbo prevzela družba
Intabex, samo po sebi ne dokazuje, da je družba Agroexpansión na trgu delovala samostojno. Ta okoliščina ne izhaja iz samostojne
odločitve zadnjenavedene družbe, temveč je rezultat premišljene odločitve tožeče stranke, kot je sama navedla v svojem odgovoru
na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerem je to odločitev utemeljevala s svojo neizkušenostjo glede nakupov
surovega tobaka v Španiji in jezikovnimi ovirami.
Poleg tega, čeprav pogodba o poslovodenju B. podeljuje široka pooblastila glede vodenja družbe Agroexpansión, zlasti glede
nakupov surovega tobaka, ostaja dejstvo, da v členu 1(1) izrecno določa, da mora B. ravnati zlasti v skladu z „metodami in
postopkom, ki mu jih naloži upravni odbor [družbe Agroexpansión]“. Poleg tega člen 1(2) pogodbe o poslovodenju B. zavezuje
k „rednemu in podrobnemu obveščanju [tega upravnega odbora] o poteku dejavnosti družbe in [k] pripravi in predstavitvi poročil,
ki jih lahko [ta] upravni odbor zahteva, na določene datume in v določeni obliki“. Torej je jasno, da je bil B. pri izvrševanju
svojih nalog, vključno z nalogami v zvezi z nakupi surovega tobaka, podvržen nadzoru upravnega odbora družbe Agroexpansión
in navodilom, ki mu jih je ta lahko dal. Na vprašanje Splošnega sodišča na obravnavi v zvezi s tem je tožeča stranka prav
tako izrecno priznala, da je imel upravni odbor družbe Agroexpansión, tako kot v primeru katero koli druge družbe v Španiji,
pravico zavrniti, spremeniti ali razveljaviti odločitve svojega generalnega direktorja. Tudi če bi bilo dokazano, da v praksi
ta upravni odbor nikoli ni tako ravnal niti ni razvil „metod“ ali „postopkov“, omenjenih zgoraj, to ne spremeni tega, da B.
– v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka – ni bil popolnoma svoboden pri vodenju družbe niti pri oblikovanju njene politike
nakupa surovega tobaka. Dodati je treba, da pristojnosti, ki so bile B. podeljene s pogodbo o poslovodenju, niso nič posebnega
in družbe Agroexpansión v ničemer ne razlikujejo od drugih družb španskega prava, v nasprotju s tem, v kar želi prepričati
tožeča stranka. Precej pogosto je namreč, da se upravni odbor družbe ne ukvarja z njenimi tekočimi dejavnostmi.
Glede na ugotovitev iz točke 135 zgoraj, v skladu s katero je tožeča stranka posredno, prek članov, ki jih je imenovala v
upravni odbor družbe Agroexpansión, zlasti pa prek T., nadzorovala njene dejavnosti, trditve, ki temeljijo na pogodbi o poslovodenju
in pristojnostih B., niso prepričljive. Prav tako je treba, tako kot trdi Komisija, glede bolj splošnega dejstva, da ima družba
Agroexpansión lokalne poslovodne organe, ugotoviti, da to ne dokazuje, da ta družba svoje delovanje na trgu določa neodvisno
od matične družbe. Tudi če je v obravnavanem primeru družba Agroexpansión res v takem položaju, ostaja dejstvo, da je delovala
pod nadzorom tožeče stranke in da je tudi ta imela aktivno vlogo pri nekaterih vidikih njene poslovne politike (glej zlasti
točke od 150 do 155 zgoraj).
Nazadnje, glede trditve tožeče stranke, da noben od štirih članov upravnega odbora družbe Agroexpansión ni bil hkrati tudi
član njenega upravnega odbora ali njenih vodstvenih organov, je treba navesti, da čeprav je prekrivanje vodilnih oseb med
matično družbo in hčerinsko družbo indic glede dejanskega odločilnega vplivanja, pa neobstoj takega prekrivanja ne pomeni,
da ta hčerinska družba na trgu deluje samostojno. Dodati je treba, kot je že bilo navedeno v točki 133 zgoraj, da sta dva
od štirih članov upravnega odbora družbe Agroexpansión, ki ju je imenovala tožeča stranka, ko je prevzela to družbo posredno,
prek družbe Intabex, takrat že opravljala pomembne funkcije v drugih družbah skupine Dimon.
Iz vsega navedenega izhaja, da je Komisija pravilno ugotovila, da tožeča stranka in družba Agroexpansión od 18. novembra
1997 skupaj tvorita en sam gospodarski subjekt, in tožečo stranko zaradi tega štela za solidarno odgovorno za kršitev in za
plačilo globe ter jo navedla med naslovniki izpodbijane odločbe.
Ob upoštevanju načel, navedenih v točkah od 99 do 101 zgoraj, je treba ugotoviti, da se je torej Komisija tudi pri določitvi
zgornje meje 10 %, določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, pravilno oprla na konsolidirani promet, ki ga je ustvarila tožeča
stranka v letu 2003, torej v letu pred sprejetjem izpodbijane odločbe.
Prvi tožbeni razlog je treba torej zavrniti kot neutemeljen.
2.
Drugi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve

Trditve strank
Tožena stranka je na obravnavi navedla nov tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve. V podporo temu
tožbenemu razlogu tožeča stranka najprej trdi, da iz izpodbijane odločbe ni razvidno, da so bili dejavniki, navedeni v točki
379 obrazložitve izpodbijane odločbe, namenjeni potrditvi domneve dejanskega odločilnega vplivanja, ki izhaja iz njenega lastništva
nad celotnim kapitalom družbe Agroexpansión. Ti dejavniki naj bi se v resnici nanašali na možnost takega vplivanja. Dalje,
iz izpodbijane odločbe naj tudi ne bi bilo razvidno, da je Komisija menila, da so bila poročila in dopisi, ki so bili poslani
T., namenjeni tožeči stranki. Nazadnje, da bi to dokazala, naj bi se Komisija oprla na dokument, ki ni vključen v izpodbijano
odločbo, in sicer na telefaks, ki ga je B. 29. aprila 1998 poslal T.
Komisija trdi, da je treba peti tožbeni razlog zavrniti kot nedopusten, ker je nov, vsekakor pa kot neutemeljen.

Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da je tožeča stranka šele na obravnavi prvič uveljavljala tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti
obrazložitve. Vendar to ne pomeni, da ga Splošno sodišče v obravnavanem primeru ne sme preučiti. V okviru ničnostne tožbe
je namreč tožbeni razlog, ki se nanaša na neobrazložitev ali pomanjkljivo obrazložitev akta, razlog javnega reda, ki ga lahko,
in celo mora, sodišče Unije upoštevati po uradni dolžnosti in na katerega se zato lahko stranke sklicujejo v kateri koli fazi
postopka (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2001 v združenih zadevah Krupp Thyssen Stainless in
Acciai speciali Terni proti Komisiji, T‑45/98 in T‑47/98, Recueil, str. II‑3757, točka 125).
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, ki se zahteva s členom 253 ES, prilagojena vrsti obravnavanega akta
ter mora jasno in nedvoumno izražati utemeljitev institucije, ki je akt sprejela, tako da se lahko zainteresirane osebe seznanijo
z utemeljitvijo sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati
glede na okoliščine posameznega primera, zlasti glede na vsebino pravnega akta, vrsto navedenih razlogov in interes, ki ga
imajo lahko naslovniki ali druge osebe, ki jih ukrep neposredno in posamično zadeva, da prejmejo pojasnila. V obrazložitvi
ni treba podrobno navesti vseh upoštevnih dejanskih in pravnih elementov, ker je treba vprašanje, ali je obrazložitev posameznega
akta v skladu z zahtevami iz člena 253 ES, presojati ne samo glede na njegovo besedilo, ampak tudi glede na njegov kontekst
in glede na celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija
proti Sytraval in Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, str. I‑1719, točka 63 in navedena sodna praksa, in v točki 100 navedeno
sodbo Hoek Loos proti Komisiji, točka 58).
Prav tako iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora biti odločba o uporabi člena 81 ES, kadar se nanaša na več naslovnikov
in zadeva problem odgovornosti za kršitev, dovolj obrazložena glede vsakega naslovnika, zlasti pa glede naslovnikov, ki morajo
v skladu s to odločbo odgovarjati za to kršitev (sodbi Splošnega sodišča z dne 28. aprila 1994 v zadevi AWS Benelux proti
Komisiji, T‑38/92, Recueil, str. II‑211, točka 26, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Akzo Nobel proti Komisiji, T‑330/01,
ZOdl., str. II‑3389, točka 93).
V obravnavanem primeru je iz povzetka dela izpodbijane odločbe, ki je naveden v točkah od 27 do 37 zgoraj in se nanaša na
njene naslovnike, in iz ugotovitev, navedenih v točkah od 104 do 119 zgoraj, razvidno, da je Komisija dovolj obrazložila razloge,
iz katerih se je odločila, da bo tožeči stranki pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión. Komisija
je tako obrazložila načela, na katera se je nameravala opreti pri določitvi teh naslovnikov, pri čemer se je sklicevala na
sodno prakso Sodišča in Splošnega sodišča. Kar podrobneje zadeva tožečo stranko, je najprej navedla, da je imela ta od druge
polovice leta 1997 v lasti celoten kapital družbe Agroexpansión. Nato je menila, da je bilo dokazano, da je tožeča stranka
dejansko odločilno vplivala na ravnanje družbe Agroexpansión, pri čemer se ni sklicevala samo na domnevo, ki izhaja iz lastništva
celotnega kapitala hčerinske družbe, temveč tudi na nekatere dodatne dejavnike, ki so to domnevo potrjevali. Nazadnje je Komisija
menila, da noben od argumentov, ki jih je tožeča stranka navedla v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah,
ne omogoča drugačnega sklepa.
Drugi stavek točke 378 obrazložitve izpodbijane odločbe, v katerem je navedeno, da dodatni dejavniki, opisani v naslednji
točki obrazložitve, potrjujejo „domnevo, da je [tožeča stranka] imela možnost, da odločilno vpliva“, lahko res povzroča zmedo.
Vendar, kot je že bilo navedeno v točki 117 zgoraj, iz točke 372 v povezavi s točko 377 in prvim stavkom točke 378 obrazložitve
izpodbijane odločbe jasno izhaja, da so bili ti dejavniki dejansko namenjeni potrditvi domneve, da matična družba dejansko
odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe, kadar ima v lasti celoten kapital te hčerinske družbe. Trditev tožeče stranke,
da izpodbijane odločbe ne more razumeti v tem smislu, je še toliko manj utemeljena, saj v tožbi izrecno izpodbija, da navedeni
dejavniki potrjujejo, da je odločilno vplivala na družbo Agroexpansión. Namen domneve, ki se je izoblikovala v sodni praksi
in je navedena v točki 372 obrazložitve izpodbijane odločbe in v točkah 95 in 96 zgoraj, očitno ni možnost takega vplivanja,
ampak dejansko vplivanje.
Poleg tega tožeča stranka tudi ne more resno zatrjevati, da preden se je seznanila s pisanji Komisije, ni mogla razumeti,
da ta meni, da je treba šteti, da T. deluje kot njen posrednik. Po eni strani je bila večina dokumentov, izrecno opredeljenih
v sprotnih opombah 303 in 304 obrazložitve izpodbijane odločbe, za katere je Komisija v tej odločbi zapisala, da jih je poslala
tožeči stranki, naslovljenih na T. Po drugi strani pa je tožeča stranka tako v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah kot v tožbi podala podrobne pripombe glede vloge in funkcij T. v skupini Dimon, zlasti pa poudarila to, da T. nikoli
ni bil član njenega upravnega odbora, njenih vodstvenih organov ali njenega osebja.
Nazadnje, glede telefaksa, ki ga je B. 29. aprila 1998 poslal T., zadošča navesti, da ga Splošno sodišče ni uporabilo kot
dokaz za potrditev ugotovitve Komisije, da je tožeča stranka dejansko odločilno vplivala na ravnanje družbe Agroexpansión,
saj je bila ta okoliščina pravno zadostno dokazana z dokazi, navedenimi v točki 379 obrazložitve izpodbijane odločbe (glej
točke 128 in od 130 do 158 zgoraj).
Iz tega je mogoče sklepati, da je treba peti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
3.
Drugi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti in načela osebne odgovornosti

Trditve strank
V drugem tožbenem razlogu, ki ga uveljavlja podredno glede na prvi tožbeni razlog, tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila
načeli sorazmernosti in osebne odgovornosti s tem, da ji je pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión,
ne da bi dokazala, da je bila pri njej neposredno udeležena, na primer z dajanjem posebnih navodil tej hčerinski družbi ali
z nadziranjem njene udeležbe v kartelu. Trdi, da to, da je matična družba prejemala „posamezne informacije“ glede omejevalnih
ravnanj svoje hčerinske družbe, ne zadostuje za to, da se ji pripiše odgovornost za kršitev slednje. Dokazati naj bi bilo
treba vsaj, da je bila „periodično in redno“ ali „podrobno“ obveščena o tej kršitvi.
Ob sklicevanju na argumente, ki jih je predstavila v okviru prvega tožbenega razloga, tožeča stranka ponavlja, da ni vedela
za obvestila, ki naj bi ji jih poslala družba Agroexpansión in ki so vsebovala informacije glede politike nakupa slednje ali
materialne dokaze o zadevnih nezakonitih ravnanjih.
Komisija meni, da je treba drugi tožbeni razlog zavrniti iz istega razloga kot prvega, saj je v bistvu le njegova ponovitev.

Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba zavrniti trditev tožeče stranke, da Komisija ni dokazala, da je bila neposredno udeležena pri kršitvi, na
primer z dajanjem navodil hčerinski družbi, naj stori to kršitev, ali z nadziranjem njene udeležbe v kartelu. Kot je že bilo
navedeno v točki 93 zgoraj, ne odnos napeljevanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenost prve v navedeno
kršitev, ampak dejstvo, da obe tvorita samo eno podjetje v smislu člena 81 ES, omogoča Komisiji, da naslovi odločbo o naložitvi
glob na matično družbo.
Dalje, opozoriti je treba, da se Komisija, da bi odgovornost za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión, pripisala
tožeči stranki, opira ne samo na domnevo dejanskega odločilnega vplivanja, ki izhaja iz njenega lastništva celotnega kapitala
hčerinske družbe, ampak tudi na nekatere dodatne dejavnike, ki tako odločilno vplivanje tožeče stranke dokazujejo. Ti dejavniki
so sestavljeni iz različnih poročil in dopisov, ki jih je poslala družba Agroexpansión, in dokazujejo, da je bila tožeča stranka
posredno, prek T., S. ali D., ne samo obveščena o zadevnih nezakonitih ravnanjih, ampak se je tudi – česar v okviru tega tožbenega
razloga ni navedla – vmešavala v nekatere poslovne odnose med hčerinsko družbo in družbama Deltafina ali Cetarsa ter natančno
spremljala razmere na španskem trgu (glej točke od 130 do 158 zgoraj).
Nazadnje, ni mogoče resno trditi, da so bile tožeči stranki sporočene samo „posamezne informacije“ glede zadevnih nezakonitih
ravnanj. Ta ravnanja so namreč navedena v poročilih o dejavnostih družbe Agroexpansión za februar, marec, april in oktober
1999 ter za januar, maj, september in november 2000, v poročilu s terena družbe Agroexpansión za maj 2001, v telefaksu z dne
14. decembra 1998, ki ga je B. poslal D. (glej točko 140 zgoraj), v poročilu B. z dne 5. maja 1998 (glej točko 142 zgoraj)
in v elektronskih sporočilih z dne 30. oktobra 2000 in 9. maja 2001, ki ju je B. poslal S. (glej točki 143 in 144 zgoraj).
Glede na zgornje ugotovitve je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen. Zato je treba predloge za razglasitev
delne ničnosti izpodbijane odločbe zavrniti.
4.
Četrti tožbeni razlog: kršitev načela varstva zaupanja v pravo

Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je družba Agroexpansión prenehala z udeležbo pri kršitvi takoj, ko je posegla Komisija, in tej očita,
da je posegla v njena legitimna pričakovanja, ker pri določitvi zneska globe ni upoštevala olajševalnih okoliščin v skladu
s točko 3 Smernic in svojo prakso odločanja.
Po mnenju tožeče stranke lahko Komisija take olajševalne okoliščine ne upošteva samo ob namernih kršitvah pravil konkurence.
Poleg tega v repliki poudarja prenehanje kršitve, a ne pred prvimi posredovanji Komisije, temveč na isti dan, torej 3. oktobra
2001.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
Ob sklicevanju na trditve tožeče stranke, da se je kršitev prenehala šele 3. oktobra 2001 (glej točko 187 zgoraj), je Komisija
v dupliki Splošnemu sodišču predlagala, naj zaradi trajanja kršitve izhodiščni znesek globe dodatno poviša za 5 %. Udeležba
tožeče stranke pri kršitvi naj bi v tem primeru namreč trajala več kot pet let in šest mesecev.

Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da mora Komisija pri določanju zneska glob ravnati v skladu s svojimi Smernicami. Vendar v njih ni navedeno,
da mora Komisija vedno ločeno upoštevati vsako od olajševalnih okoliščin, naštetih v točki 3 teh smernic, in da ni dolžna
na tej podlagi samodejno dodeliti dodatnega znižanja, ker je treba ustreznost morebitnega zmanjšanja globe na podlagi olajševalnih
okoliščin presojati s splošnega vidika ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin. Sprejetje Smernic namreč ni odvzelo upoštevnosti
prejšnji sodni praksi, v skladu s katero ima Komisija pravico, da nekatere dejavnike upošteva pri določanju višine globe,
ki jo namerava naložiti, ali pa ne, zlasti glede na okoliščine zadeve. Ker Smernice olajševalnih okoliščin, ki se lahko upoštevajo,
ne določajo kot obvezne, je treba ugotoviti, da si je Komisija pri splošni presoji pomena morebitnega znižanja zneska glob
na podlagi olajševalnih okoliščin pridržala nekaj svobode za prosto presojo (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra
2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, od T‑259/02 do T‑264/02 in T‑271/02, ZOdl.,
str. II‑5169, točka 473 in navedena sodna praksa).
V skladu s točko 3, tretja alinea, Smernic spada „prenehanje kršitev takoj, ko poseže Komisija (zlasti, ko opravi preglede)“
med olajševalne okoliščine.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je to prenehanje lahko olajševalna okoliščina samo, če obstajajo razlogi za domnevo, da
so navedeni posegi spodbudili zadevna podjetja k prenehanju njihovih protikonkurenčnih ravnanj, te določbe Smernic pa ni mogoče
uporabiti, če je kršitev prenehala že pred datumom prvih posegov Komisije (sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004 v
zadevi Dalmine proti Komisiji, T‑50/00, ZOdl., str. II‑2395, točki 328 in 329, po pritožbi potrjena s sodbo Sodišča z dne
25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti Komisiji, C‑407/04 P, ZOdl., str. I‑829, točka 158).
V obravnavani zadevi pa je kršitev prenehala 10. avgusta 2001, torej pred prvimi preiskavami Komisije, v tem primeru 3. oktobra
2001. Kot izhaja iz točke 432 obrazložitve izpodbijane odločbe, je namreč Komisija kot datum prenehanja kršitve uporabila
prvi datum – čeprav so predelovalci izjavili, da je njihov kartel prenehal obstajati na ta drugi datum – ker je bil „zadnji
dokaz“, s katerim je razpolagala, sestanek, ki je bil 10. avgusta 2001 in je naveden v točki 260 obrazložitve izpodbijane
odločbe. To prenehanje zato ne more pomeniti olajševalne okoliščine pri določitvi zneska globe.
Dodati je treba, da tudi če bi Komisija menila, da je kršitev prenehala isti dan, ko je opravila prve preiskave, bi bila popolnoma
upravičena neupoštevati okoliščino, na katero se sklicuje tožeča stranka. Zmanjšanje globe zaradi prenehanja kršitve takoj,
ko poseže Komisija, namreč ni samodejno, ampak je odvisno od presoje okoliščin obravnavanega primera, ki jo Komisija opravi
v okviru svoje diskrecijske pravice. V zvezi s tem bi bila uporaba točke 3, tretja alinea, Smernic v korist nekega podjetja
posebej primerna, kadar protikonkurenčnost zadevnega ravnanja ni očitna. Nasprotno bo uporaba te točke načeloma manj primerna,
če je zadevno ravnanje, ob domnevi, da je dokazano, jasno protikonkurenčno (sodbi Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v
zadevi Aristrain proti Komisiji, T‑156/94, Recueil, str. II‑645, točka 138, in z dne 8. julija 2004 v zadevi Mannesmannröhren-Werke
proti Komisiji, T‑44/00, ZOdl., str. II‑2223, točka 281).
V obravnavani zadevi pa ni nobenega dvoma glede protikonkurenčnosti ravnanja družbe Agroexpansión. Pri kartelu predelovalcev,
katerega cilja sta bila določanje cen in razdelitev trga (glej točke od 278 do 317 obrazložitve izpodbijane odločbe), namreč
gre za klasično in posebej resno kršitev konkurenčnega prava (glej točke od 409 do 411 obrazložitve izpodbijane odločbe) in
za ravnanje, katerega nezakonitost je Komisija od svojih prvih posredovanj na tem področju večkrat potrdila. To, da je bil
kartel tajen, poleg tega potrjuje, da se je družba Agroexpansión popolnoma zavedala nezakonitosti svojega ravnanja.
Iz tega izhaja, da je treba četrti tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Glede predloga Komisije, naj se zaradi trajanja kršitve uporabi dodatno povišanje za 5 % izhodiščnega zneska globe, določene
za družbo Agroexpansión, Splošno sodišče meni, da mu ni mogoče ugoditi. Z zatrjevanjem, da je kršitev prenehala 3. oktobra
2001, in ne 10. avgusta 2001, tožeča stranka namreč ni toliko želela izpodbijati presoje Komisije glede trajanja kršitve kot
odgovoriti na trditev, ki jo je Komisija navedla v odgovoru na tožbo in v skladu s katero je upoštevanje drugega datuma kot
datuma prenehanja kršitve že ugodno vplivalo na položaj tožeče stranke.
5.
Tretji tožbeni razlog: kršitev načel sorazmernosti in osebne odgovornosti ter člena 23(2) Uredbe št. 1/2003

Trditve strank
V tretjem tožbenem razlogu, ki ga uveljavlja podredno glede na prvi tožbeni razlog, tožeča stranka, ob sklicevanju na točko
386 obrazložitve izpodbijane odločbe, trdi, da ji ni mogoče pripisati odgovornosti za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión,
za obdobje pred 18. novembrom 1997 in da je zato treba globo zmanjšati.
Tožeča stranka meni, da bi bilo treba globo za to obdobje določiti brez množenja izhodiščnega zneska globe z množiteljem za
namen odvračanja, ker družba Agroexpansión v tem obdobju ni bila del multinacionalke.
Glede obdobja od 18. novembra 1997 do 10. avgusta 2001 trdi, da je treba globo določiti tako, da se od zneska, naloženega
družbi Agroexpansión s členom 3 izpodbijane odločbe, odšteje znesek, ki se nanaša izključno na obdobje pred 18. novembrom
1997.
Komisija priznava, da mora biti znesek globe, za plačilo katerega skupaj z družbo Agroexpansión solidarno odgovarja tožeča
stranka, nižji od celotnega zneska globe, naloženega tej družbi. Vendar pa zavrača trditev tožeče stranke, da je treba za
obdobje pred 18. novembrom 1997 znesek globe določiti brez uporabe množitelja za namen odvračanja. Meni, da je treba tožečo
stranko šteti za solidarno odgovorno, skupaj z družbo Agroexpansión, za plačilo globe 2.332.800 EUR, medtem ko mora slednja
ostati odgovorna za plačilo celotnega zneska globe, in sicer 2.592.000 EUR (od tega za 259.200 EUR sama). Komisija je znesek
2.332.800 določila ob upoštevanju dejstva, da je tožeči stranki mogoče pripisati odgovornost za kršitev le za približno tri
leta in devet mesecev, in ob, kar zadeva tožečo stranko, povišanju izhodiščnega zneska globe le za 35 %.

Presoja Splošnega sodišča
Ugotoviti je treba, da kot je nesporno in razvidno iz točke 386 obrazložitve izpodbijane odločbe, tožeči stranki ni mogoče
pripisati odgovornosti za kršitev, ki jo je storila družba Agroexpansión, za obdobje pred 18. novembrom 1997, ker šele od
tega datuma s to družbo tvori gospodarsko enoto in torej podjetje v smislu člena 81 ES. Ker lahko solidarna odgovornost za
plačilo globe pokriva zgolj obdobje kršitve, v katerem sta matična in hčerinska družba tvorili tako podjetje, Komisija ni
bila upravičena tožeči stranki naložiti, naj solidarno z družbo Agroexpansión plača celotni znesek, naložen slednji, to je
2.592.000 EUR, kar je znesek, ki se nanaša na celotno obdobje kršitve. Zato je treba tretjemu tožbenemu razlogu ugoditi.
6.
Določitev končnega zneska globe
Izpodbijano odločbo je torej treba spremeniti v delu, v katerem je navedeno, da je tožeča stranka skupaj z družbo Agroexpansión
solidarno odgovorna za plačilo celotnega zneska gobe, določenega za to družbo.
Splošno sodišče pri izvajanju neomejene sodne pristojnosti meni, da je primerno določiti del tega zneska, ki ga mora tožeča
stranka skupaj z družbo Agroexpansión solidarno plačati, tako kot je predlagala Komisija v svojih pisanjih, in sicer z uporabo
metode in meril, ki jih Komisija uporabila v izpodbijani odločbi za določitev zneska glob, naloženih naslovnikom te odločbe
(glej točke od 38 do 61 zgoraj).
Na prvem mestu je tako treba za osnovo vzeti isti izhodiščni znesek, kot je bil uporabljen za družbo Agroexpansión, in sicer
3.600.000 EUR.
Prvič, to, da tožeči stranki ni mogoče pripisati odgovornosti za kršitev za obdobje pred 18. novembrom 1997, namreč nima vpliva
na opredelitev te kršitve kot „zelo resne“ (točke od 408 do 414 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Drugič, to tudi nima vpliva na upoštevanje „posameznega bremena“ vsakega podjetja in vpliva njegovega nezakonitega ravnanja
na konkurenco (točka 415 obrazložitve izpodbijane odločbe).
To namreč nikakor ne vpliva na ugotovitev, da je bil „prispevek“ predelovalcev pri zadevnih nezakonitih ravnanjih na splošno
podoben (točka 418 obrazložitve izpodbijane odločbe).
To tudi ne more izpodbiti utemeljenosti razdelitve predelovalcev v tri skupine in uvrstitve družbe Agroexpansión v drugo skupino
(z izhodiščnim zneskom 1.800.000 EUR), saj je bilo to storjeno ob upoštevanju deleža vsakega od predelovalcev na španskem
trgu nakupa surovega tobaka v letu 2001, to je v zadnjem letu kršitve (točke od 419 do 421 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tretjič, uporaba množitelja 2 za namen odvračanja, ki je vplival na izhodiščni znesek globe družbe Agroexpansión, je v okviru
tega izračuna utemeljena, saj temelji na velikosti in vseh sredstvih zadevnega podjetja v letu 2003, to je v letu pred sprejetjem
izpodbijane odločbe (točki 422 in 423 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kot je bilo prikazano zgoraj pri obravnavi prvega
tožbenega razloga, sta bili družba Agroexpansión in tožeča stranka leta 2003 en sam gospodarski subjekt in torej tako podjetje.
V zvezi s tem je treba navesti, da upoštevanje velikosti in vseh sredstev zadevnega podjetja zaradi zagotovitve odvračalnega
učinka globe temelji na želenem vplivu na navedeno podjetje, ker sankcija ne sme biti zanemarljiva, zlasti glede na finančno
zmogljivost tega podjetja. Da bi lahko izmerili odvračalni učinek globe na podjetje, ki je bilo spoznano za odgovorno za kršitev,
se ne sme upoštevati položaj, kakršen je bil na začetku kršitve. Posledica upoštevanja začetnega položaja bi lahko bila globa,
ki bi bila premajhna, da bi bila dovolj odvračalna, če bi se promet zadevnega podjetja medtem povečal, ali globa, ki bi bila
glede na želeni odvračalni učinek prevelika, če bi se promet zadevnega podjetja medtem zmanjšal.
Na drugem mestu pa, ker je tožeči stranki mogoče pripisati odgovornost za kršitev le za obdobje približno treh let in devetih
mesecev med 18. novembrom 1997 in 10. avgustom 2001, je treba zaradi trajanja kršitve izhodiščni znesek 3.600.000 EUR povišati
za 35 %, in ne za 50 %, kot v primeru družbe Agroexpansión. Zato je treba za določitev globe, za plačilo katere je skupaj
z družbo Agroexpansión solidarno odgovorna tožeča stranka, upoštevati osnovni znesek 4.860.000 EUR.
Na tretjem mestu, to, da tožeči stranki ni mogoče pripisati odgovornosti za kršitev za obdobje pred 18. novembrom 1997, ne
vpliva na znižanje zaradi olajševalnih okoliščin za 40 % od osnovnega zneska (točke od 437 do 439 obrazložitve izpodbijane
odločbe). Osnovni znesek, ki ga je treba upoštevati, je torej treba povišati na 2.916.000 EUR. Glede na promet zadevnega podjetja
v letu 2003 tega zneska ni treba prilagoditi zaradi upoštevanja zgornje meje 10 % prometa iz člena 23(2) Uredbe št. 1/2003.
Na četrtem mestu, kar zadeva uporabo obvestila o ugodni obravnavi, je treba navesti, da je Splošno sodišče v sodbi, izrečeni
na današnji dan v zadevi T‑38/05, Agroexpansión proti Komisiji (še neobjavljena v ZOdl.), menilo, da je treba družbi Agroexpansión
zaradi njenega sodelovanja poleg 20‑odstotnega znižanja, že odobrenega z izpodbijano odločbo, odobriti dodatno 5-odstotno
znižanje. V obravnavani zadevi je zato treba tudi uporabiti znižanje za 25 % od zgoraj navedenega zneska 2.916.000 EUR.
Iz vsega zgoraj navedenega izhaja, da je treba del zneska globe, naloženega družbi Agroexpansion, za plačilo katerega je skupaj
s to družbo solidarno odgovorna tožeča stranka, določiti na 2.187.000 EUR.
V preostalem je treba tožbo zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu s členom
87(3), prvi pododstavek, lahko Splošno sodišče razdeli stroške, če vsaka stranka uspe samo deloma.
Ker je bilo v obravnavani zadevi tožbi delno ugodeno, tožeča stranka na podlagi pravične presoje okoliščin nosi devet desetin
svojih stroškov in devet desetin stroškov, ki jih je priglasila Komisija, Komisija pa nosi desetino svojih stroškov in desetino
stroškov, ki jih je priglasila tožeča stranka.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:
1.     Del zneska globe, naložene družbi Agroexpansión, SA v členu 3 Odločbe Komisije C(2004) 4030 konč. z dne 20. oktobra 2004 v
zvezi s postopkom na podlagi člena 81(1) [ES] (zadeva COMP/C.38.238/B.2 – Surovi tobak – Španija), za plačilo katerega je
družba Alliance One International, Inc. solidarno odgovorna skupaj z družbo Agroexpansión, se določi na 2.187.000 EUR.
2.     V preostalem se tožba zavrne.
3.     Družba Alliance One International nosi devet desetin svojih stroškov in devet desetin stroškov, ki jih je priglasila Komisija,
Komisija pa nosi desetino svojih stroškov in desetino stroškov, ki jih je priglasila družba Alliance One International.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 12. oktobra 2011.
Podpisi
Kazalo
Dejansko stanje
1.  Tožeča stranka in upravni postopek
2.  Izpodbijana odločba
3.  Naslovniki izpodbijane odločbe
4.  Določitev glob
Izhodiščni znesek glob
Osnovni znesek globe
Obteževalne in olajševalne okoliščine
Zgornja meja globe, določena v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003
Uporaba obvestila o ugodni obravnavi in končni znesek glob
Postopek in predlogi strank
Pravo
1.  Prvi tožbeni razlog: kršitev člena 81(1) ES, člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 in načela sorazmernosti
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
Merila, na podlagi katerih je Komisija v izpodbijani odločbi matični družbi pripisala odgovornost za kršitev, ki jo je storila
njena hčerinska družba
Obstoj enega samega gospodarskega subjekta med tožečo stranko in družbo Agroexpansión
–  „Poročila o dejavnostih“ in „poročila s terena“
–  Dopisi, ki sta jih izmenjali družba Agroexpansión in tožeča stranka
–  Trditve tožeče stranke, s katerimi želi dokazati, da je družba Agroexpansión na trgu delovala samostojno
2.  Drugi tožbeni razlog: kršitev obveznosti obrazložitve
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
3.  Drugi tožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti in načela osebne odgovornosti
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
4.  Četrti tožbeni razlog: kršitev načela varstva zaupanja v pravo
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
5.  Tretji tožbeni razlog: kršitev načel sorazmernosti in osebne odgovornosti ter člena 23(2) Uredbe št. 1/2003
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
6.  Določitev končnega zneska globe
Stroški
*
Jezik postopka: angleščina.