CELEX: 62012CJ0474
Zahtjev za prethodnu odluku
Sloboda poslovnog nastana
Slobodno kretanje radnika
Nediskriminacija
Članak 346. stavak 1. točka (b) UFEU-a
Zaštita osnovnih interesa sigurnosti države članice
Pravni propis države članice koji propisuje da zakonski zastupnici društva koje u toj državi članici obavlja djelatnost trgovine oružjem, streljivom i ratnom opremom moraju imati državljanstvo navedene države

Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članaka 18. UFEU‑a, 45. UFEU‑a, 49. UFEU‑a i članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a.
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Schiebel Aircraft GmbH (u daljnjem tekstu: Schiebel Aircraft) i Bundesminister für Wirtschaft, Familie und Jugend (savezni ministar gospodarstva, obitelji i mladeži, u daljnjem tekstu: Bundesminister) o odbijanju potonjeg da društvu Schiebel Aircraft izda odobrenje za obavljanje djelatnosti u sektoru oružja.
Pravni okvir
Članak 94. točka 80. austrijskog Zakonika o obrtničkim, trgovačkim i industrijskim djelatnostima iz 1994. (Gewerbeordnung 1994), u verziji primjenjivoj na glavni postupak (BGBl. I., 111/2010, u daljnjem tekstu: GewO 1994) propisuje:
„Sljedeće obrtničke, trgovačke ili industrijske djelatnosti su zakonski uređene djelatnosti:
[…]
80.
Djelatnosti u sektoru oružja (puškarstvo), uključujući trgovinu oružjem“.
Članak 95. GewO‑a 1994 propisuje:
„(1)   Za obrtničke, trgovačke i industrijske djelatnosti iz članka 94. točaka 5., 10., 16., 18., 25., 32., 36., 56., 62., 65., 75., 80. i 82. upravno tijelo mora provjeriti je li podnositelj zahtjeva ili, ako izdavanje odobrenja zahtijevaju registrirana pravna osoba ili društvo osoba, jesu li osobe iz članka 13. stavka 7. dovoljno pouzdane za obavljanje djelatnosti o kojoj je riječ (članak 87. stavak 1. točka 3.). Prijavitelj može početi obavljati djelatnost tek nakon pravomoćnosti odluke iz članka 340.
(2)   Za djelatnosti iz prethodnog stavka imenovanje izvršnog direktora ili direktora podružnice u svrhe obavljanja djelatnosti o kojoj je riječ podliježe obvezi izdavanja odobrenja. Ono se izdaje na zahtjev vlasnika poduzeća ako su ispunjeni uvjeti navedeni u članku 39. stavku 2. ili […] članku 47. stavku 2.“
Članak 139. GewO‑a 1994 propisuje:
„(1)   Odobrenje za obavljanje djelatnosti u sektoru oružja potrebno je za sljedeće djelatnosti (članak 94. točka 80.):
1.
u vezi s nevojnim oružjem i streljivom:
a)
proizvodnja, obrada i popravak (uključujući djelatnost puškarstva),
b)
trgovina,
c)
iznajmljivanje,
d)
posredovanje u kupnji i prodaji;
2.
u vezi s vojnim oružjem i streljivom:
a)
proizvodnja, obrada i popravak,
b)
trgovina,
c)
posredovanje u kupnji i prodaji.
[…]
(4)   Iznajmljivanje i popravak vatrenog oružja kao i prodaja pripadajućeg streljiva u streljanama koje su odobrila nadležna tijela dopušteno je osobama i društvima koji su nositelji odobrenja na temelju stavka 1. točke 1. a), b) ili c) ili na temelju stavka 1. točke 2. a) ili b). U protivnom slučaju iznajmljivanje vojnog oružja je zabranjeno.“
Članak 141. GewO‑a glasi:
„(1)   Za izdavanje odobrenja za obavljanje djelatnosti u sektoru oružja koje su navedene u članku 139. stavku 1. dodatno, uz provjeru pouzdanosti (članak 95.), moraju biti ispunjeni sljedeći uvjeti:
1.
kod fizičkih osoba austrijsko državljanstvo i prebivalište na državnom teritoriju;
2.
kod pravnih osoba i registriranih društava osoba:
a)
sjedište društva ili glavno mjesto poslovanja na državnom teritoriju;
b)
austrijsko državljanstvo članova tijela koja su zakonski zastupnici ili članova društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje i njihovo prebivalište na državnom teritoriju kao i
3.
da obavljanje djelatnosti o kojoj je riječ nije sporno s točke gledišta održavanja javnog mira, reda i javne sigurnosti. […]
[…]
(3)   Uvjet austrijskog državljanstva propisan u stavku 1. ne vrijedi u pogledu državljana članica [Europskog gospodarskog prostora (EGP)] u vezi s djelatnostima navedenima u članku 139. stavku 1. točki 1.“
Članak 340. GewO‑a 1994 propisuje:
„(1)   Na temelju prijave obrtničke, trgovačke ili industrijske djelatnosti (članak 339. stavak 1.) upravno tijelo mora provjeriti ispunjava li prijavitelj zakonske uvjete za obavljanje prijavljene djelatnosti u dotičnom mjestu. […]
[…]
(3)   Ako nisu ispunjeni uvjeti navedeni u stavku 1., upravno tijelo dužno je – neovisno o postupku na temelju članka 366. stavka 1. točke 1. – to utvrditi rješenjem i zabraniti obavljanje djelatnosti.“
Glavni postupak i prethodno pitanje
Zahtjevom od 27. rujna 2010. društvo Schiebel Aircraft zatražilo je od Bundesministera, među ostalim, izdavanje odobrenja za obavljanje djelatnosti u sektoru oružja, osobito trgovinu vojnim oružjem i streljivom kao i posredovanje u kupnji i prodaji potonjih, djelatnosti koje su regulirane na temelju članka 94. točke 80. GewO‑a 1994.
Odlukom od 16. veljače 2011., koja se pobija pred sudom koji je uputio zahtjev, Bundesminister je utvrdio da društvo Schiebel Aircraft ne ispunjava uvjete za obavljanje tih djelatnosti pa mu je zabranilo njihovo obavljanje.
U obrazloženju svoje odluke Bundesminister je u biti pojasnio da je osoba H., zajedno s dvije druge osobe, upisana u registar trgovačkih društava kao statutarni izvršni direktor („handelsrechtlicher Geschäftsführer“) društva Schiebel Aircraft i da je on britanski državljanin koji nema austrijsko državljanstvo. Budući da jedna od osoba koje su ovlaštene za zastupanje društva Schiebel Aircraft nema austrijsko državljanstvo, nisu ispunjeni uvjeti propisani u članku 141. stavku 1. točki 2. b) i stavku 3. GewO‑a 1994 za obavljanje djelatnosti u skladu s člankom 139. stavkom 1. točkom 2. b) i c).
U svojoj žalbi protiv te odluke pred sudom koji je uputio zahtjev društvo Schiebel Aircraft ističe da je u skladu s člankom 18. UFEU‑a zabranjena svaka diskriminacija zbog državljanstva. U svakom slučaju osoba H., britanski državljanin, koja izvršava funkciju direktora, uživa zaštitu dodijeljenu slobodom poslovnog nastana na temelju članka 49. UFEU‑a jer želi obavljati nesamostalnu prekograničnu djelatnost. Društvo Schiebel Aircraft drži da činjenice predmeta u glavnom postupku ulaze u područje primjene prava Unije, zbog čega se na temelju članka 18. UFEU‑a treba primijeniti načelo nediskriminacije. Prema njemu, uvjet austrijskog državljanstva propisan u članku 141. stavku 1. točki 2. b) i stavku 3. GewO‑a 1994 (u daljnjem tekstu: uvjet državljanstva) predstavlja izravnu diskriminaciju protivnu pravu Unije.
Osim toga, društvo Schiebel Aircraft priznaje da, unutar odredbi primarnog prava, članak 346. UFEU‑a državama članicama omogućava da odstupe od svih odredbi Ugovorâ. Taj članak, kao posebnu odredbu, valja uvijek tumačiti restriktivno. Osim toga, odstupanja od načela slobodnog kretanja i jednakog postupanja ne mogu prelaziti doseg cilja zbog kojeg su propisane.
Prema društvu Schiebel Aircraft, iako je na državama članicama, s obzirom na sintagmu „ako smatra“ iz članka 346. UFEU‑a, da ocijene jesu li ugroženi njihovi osnovni interesi sigurnosti, Sud je ipak pobliže pojasnio da mjere koje se poduzimaju na temelju te odredbe moraju biti u skladu s načelom proporcionalnosti. Stoga ništa ne može opravdati uvjet državljanstva. Taj uvjet, dodan drugim već postojećim strogim mjerama, ne može se smatrati potrebnim za očuvanje osnovnih interesa sigurnosti Republike Austrije, koji su bitno obilježeni njezinom neutralnošću.
Što se tiče Bundesministera, on je pred sudom koji je uputio zahtjev naveo da je vezan tekstom odredbe unutarnjeg prava i da nije ovlašten Sudu uputiti zahtjev za prethodnu odluku.
Sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da se prilikom propisivanja uvjeta državljanstva austrijski zakonodavac pozvao, bez drugog obrazloženja, na posebnu odredbu iz članka 223. stavka 1. točke (b) Ugovora o UEEZ‑a, sada sadržanu u članku 346. stavku 1. točki (b) UFEU‑a.
Prema sudu koji je uputio zahtjev, potonja odredba državama članicama dopušta da donesu jednostrane mjere očuvanja kojima odstupaju od obveza koje imaju na temelju Ugovorâ kako bi uzele u obzir osnovne interese svoje sigurnosti. Ti interesi obuhvaćaju i unutarnju i vanjsku sigurnost. Margina procjene koja je pritom dodijeljena državama članicama ograničena je načelom proporcionalnosti koje je zajamčeno pravom Unije i općim načelima prava.
Sud koji je uputio zahtjev navodi da on ne može utvrditi postojanje „osnovnih interesa sigurnosti“ Republike Austrije u smislu članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a koji mogu opravdati uvjet državljanstva i time nepoštovanje načela nediskriminacije propisanoga u člancima 18. UFEU‑a, 45. UFEU‑a i 49. UFEU‑a.
U tim je okolnostima Verwaltungsgerichtshof odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Protivi li se pravo Unije, osobito odredbe članaka 18. UFEU‑a, 45. UFEU‑a, 49. UFEU‑a i članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a odredbi nacionalnog prava države članice kao što je pravni propis primjenjiv u glavnom postupku na temelju kojeg, u slučaju društava koja žele obavljati djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onom posredovanja u kupnji i prodaji potonjim, zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje moraju biti austrijski državljani, a da im pritom nije dovoljno državljanstvo druge države članice EGP‑a?“
O prethodnom pitanju
Uvodna očitovanja
Najprije valja ustvrditi da se pitanje koje je postavio sud koji je uputio zahtjev odnosi i na članak 18. UFEU‑a, koji jamči opće načelo nediskriminacije na temelju državljanstva, i članke 45. UFEU‑a i 49. UFEU‑a, koji se odnose na slobodno kretanje radnika i slobodu poslovnog nastana.
U tom je pogledu važno podsjetiti na to da se članak 18. UFEU‑a koji jamči opće načelo nediskriminacije zbog državljanstva samostalno primjenjuje samo u situacijama uređenima pravom Unije za koje Ugovor ne predviđa posebna pravila o nediskriminaciji (vidjeti presude Attanasio Group, C‑384/08,
EU:C:2010:133
, t. 37. i Hervis Sport-és Divatkereskedelmi, C‑385/12,
EU:C:2014:47
, t. 25.).
U područjima slobodnog kretanja radnika i prava poslovnog nastana, načelo nediskriminacije odgovarajuće je provedeno člancima 45. stavkom 2. UFEU‑a i 49. UFEU‑a (vidjeti, u tom smislu, presude Cassa di Risparmio di Firenze i dr., C‑222/04,
EU:C:2006:8
, t. 99.; Lyyski, C‑40/05,
EU:C:2007:10
, t. 34.; UTECA, C‑222/07,
EU:C:2009:124
, t. 38., kao i Hervis Sport-és Divatkereskedelmi,
EU:C:2014:47
, t. 25.).
Stoga Sud ne treba odlučivati u pogledu članka 18. UFEU‑a.
Što se tiče članaka 45. UFEU‑a i 49. UFEU‑a, valja istaknuti da pravni propis u pitanju ne pravi razliku ovisno o tome je li kod djelatnosti direktora riječ o nesamostalnoj ili samostalnoj djelatnosti. Osim toga, ni iz odluke kojom je upućen zahtjev za prethodnu odluku ni iz spisa dostavljenog Sudu ne proizlazi nikakva naznaka koja bi omogućila određivanje odnosi li se situacija u sporu u glavnom postupku na jednu ili drugu od navedenih odredbi. Shodno tome treba smatrati da pravni propis kao što je onaj u glavnom postupku može utjecati i na slobodno kretanje radnika i na slobodu poslovnog nastana i stoga treba biti ispitan u pogledu kako članka 45. UFEU‑a tako i članka 49. UFEU‑a.
Slijedom toga valja smatrati da se postavljeno pitanje odnosi na to treba li članke 45. UFEU‑a, 49. UFEU‑a i članak 346. stavak 1. točku (b) tumačiti tako da se protive pravnom propisu države članice kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku koji društvima koja žele obavljati djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onome posredovanja u kupnji i prodaji potonjih nalaže da njihovi zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje moraju imati državljanstvo te države članice.
Postojanje ograničenjâ slobodnog kretanja radnika i slobode poslovnog nastana
Prije ispitivanja predstavlja li zakonodavstvo o kojem je riječ u glavnom postupku mjeru protivnu slobodnom kretanju radnika i slobodi poslovnog nastana najprije valja podsjetiti da se na pravilo jednakog postupanja u području slobodnog kretanja radnika zajamčeno člankom 45. UFEU‑a može pozivati i poslodavac koji u državi članici u kojoj ima sjedište želi zaposliti radnike koji su državljani druge države članice (presuda Clean Car Autoservice, C‑350/96,
EU:C:1998:205
, t. 25.).
To razmatranje, u vezi sa situacijom u kojoj je društvo sa sjedištem u jednoj državi članici odredbom nacionalnog prava spriječeno obavljati neku djelatnost zato što njegov direktor, koji, u ovom slučaju, obavlja nesamostalnu djelatnost, ne prebiva u toj državi članici, analogijom također vrijedi ako se sporni uvjet odnosi na direktora koji obavlja djelatnost kao samozaposlena osoba. Naime, Sud je utvrdio da pravila u području slobodnog kretanja radnika mogu lako biti dovedena u opasnost ako je državama članicama za izbjegavanje zabrana koje ona propisuju dovoljno da poslodavcima u svrhu zapošljavanja radnika postave uvjete koje moraju poštovati i koji bi, da su bili izravno postavljeni, bili ograničenja ostvarenja prava slobodnog kretanja na koje bi se mogli pozivati na temelju članka 45. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu Clean Car Autoservice,
EU:C:1998:205
, t. 21.). Međutim, takvo utvrđenje postavlja se i u slučaju kada poslodavac ne želi zaposliti radnika koji obavlja nesamostalnu djelatnost nego radnika koji djelatnost obavlja kao samozaposlena osoba čija je situacija obuhvaćena člankom 49. UFEU‑a (u vezi s mogućnošću da se radnici pružatelja usluga pozivaju na slobodno pružanje usluga vidjeti također presudu Abatay i dr., C‑317/01 i C‑369/01,
EU:C:2003:572
, t. 106.).
Sloboda poslovnog nastana, koju članak 49. UFEU‑a priznaje državljanima Unije, daje im pravo pokretanja i obavljanja djelatnosti kao samozaposlenim osobama te pravo osnivanja i upravljanja poduzećima, pod istim uvjetima koji su u zakonodavstvu države članice određeni za njezine vlastite državljane. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, člankom 49. UFEU‑a želi se osigurati da se prema svakom državljaninu države članice koji se nastani u drugoj državi članici kako bi tamo obavljao djelatnost samozaposlene osobe postupa kao prema državljanima te države i zabranjuje svaka diskriminacija koja se temelji na državljanstvu a proizlazi iz nacionalnih zakonodavstava kao ograničenje slobode poslovnog nastana (vidjeti osobito presude Komisija/Francuska, 270/83,
EU:C:1986:37
, t. 14. i Komisija/Belgija, C‑47/08,
EU:C:2011:334
, t. 80.).
Osim toga, u skladu s istim uvjetima članka 45. stavka 2. UFEU‑a, slobodno kretanje radnika podrazumijeva ukidanje svake diskriminacije na temelju državljanstva među radnicima iz država članica u vezi sa zapošljavanjem, primicima od rada i ostalim uvjetima rada i zapošljavanja.
Stoga valja ustvrditi da pravni propis kao što je onaj u glavnom postupku uspostavlja različito postupanje zbog zabranjenog razloga državljanstva, načelno kako člankom 49. UFEU‑a tako i člankom 45. UFEU‑a, kada izdavanje odobrenja društvu za obavljanje djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onom posredovanja u kupnji i prodaji potonjih podvrgne uvjetu da zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje moraju biti austrijski državljani.
Naime, valja ustvrditi da uvjet državljanstva izravno sprečava državljane drugih država članica da se nastane u Austriji kao zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje društva koje obavlja djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onom posredovanja u kupnji i prodaji potonjeg ili da obavljaju takve djelatnosti kao radnici koji obavljaju nesamostalnu djelatnost u toj državi članici.
Mogućnost opravdanja ograničenja slobode poslovnog nastana i slobodnog kretanja radnika na temelju članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a
Iz odluke kojom je upućen zahtjev proizlazi da se prilikom propisivanja uvjeta državljanstva austrijski zakonodavac bez drugog obrazloženja pozvao na posebnu odredbu iz članka 223. stavka 1. točke (b) Ugovora o EEZ‑u, sada sadržanu u članku 346. stavku 1. točki (b) UFEU‑a.
Stoga valja ispitati može li članak 346. stavak 1. točka (b) UFEU‑a, prema kojem odredbe Ugovorâ ne isključuju to da država članica može poduzeti mjere koje smatra potrebnima za zaštitu osnovnih interesa svoje sigurnosti, koje su povezane s proizvodnjom ili trgovinom oružjem, streljivom i ratnom opremom, opravdati ograničenja slobode poslovnog nastana i slobodnog kretanja radnika koje uspostavlja pravni propis kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku.
U tom pogledu se s jedne strane odstupanje propisano u članku 346. UFEU‑a, u skladu sa stalnom sudskom praksom za odstupanje od temeljnih sloboda, mora tumačiti restriktivno (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Finska, C‑284/05,
EU:C:2009:778
, t. 46. i Insinööritoimisto InsTiimi, C‑615/10,
EU:C:2012:324
, t. 35.).
S druge strane, iako stavak 1. točka (b) toga članka govori o mjerama koje država članica može smatrati potrebnima za zaštitu osnovnih interesa svoje sigurnosti, to se ne može uvijek tumačiti tako da on državama članicama povjerava ovlasti odstupanja od odredbi Ugovora samim pozivanjem na navedene interese (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Finska,
EU:C:2009:778
, t. 47. i Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, t. 35.). Naime, država članica koja se poziva na pogodnost članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a mora dokazati potrebu utjecanja odstupanju propisanom u toj odredbi radi zaštite osnovnih interesa svoje sigurnosti (vidjeti u tom smislu presude Komisija/Finska,
EU:C:2009:778
, t. 49. i Insinööritoimisto InsTiimi,
EU:C:2012:324
, t. 45.).
Međutim, iako se djelatnosti za koje je drušvo Schiebel Aircraft zatražilo izdavanje odobrenja za obavljanje djelatnosti, to jest trgovinu vojnim oružjem i streljivom kao i posredovanje u kupnji i prodaji potonjih, mogu odnositi na područje primjene odstupanja propisanog u članku 346. stavku 1. točki (b) UFEU‑a, ipak ni iz odluke kojom je upućen zahtjev ni iz spisa kojim raspolaže Sud ne proizlazi da je Republika Austrija, čija vlada Sudu nije podnijela očitovanja, dokazala da je uvjet državljanstva koji je postavljen tom društvu potreban za zaštitu osnovnih interesa njezine sigurnosti, a što u konačnici treba ispitati sud koji je uputio zahtjev.
Međutim, da bi sudu koji je uputio zahtjev dao koristan odgovor, Sud mu može, u duhu suradnje s nacionalnim sudovima, dati sve upute koje smatra potrebnima (u tom smislu vidjeti osobito presudu AES-3C Maritza East 1, C–124/12,
EU:C:2013:488
, t. 42.).
U tom pogledu, pod pretpostavkom da je dokazano da cilj osiguranja pouzdanosti osoba kojima je dopušteno obavljanje djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onom posredovanja u kupnji i prodaji potonjih, cilj sigurnosti opskrbe obrambenom opremom i cilj sprečavanja širenja strateških informacija, na koje su se osobito pozivali češka i švedska vlada, kao i Europska komisija u svojim pisanim očitovanjima, predstavljaju osnovne interese sigurnosti Republike Austrije u smislu članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a, također je potrebno da uvjet državljanstva, u skladu s načelom proporcionalnosti, ne prelazi granice onoga što je primjereno i nužno da bi se postigao cilj kojem se teži (vidjeti, u tom smislu, presude Johnston, 222/84,
EU:C:1986:206
, t. 38. i Albore, C‑423/08,
EU:C:2000:401
, t. 19.).
Međutim, kao što ističu češka vlada i Komisija, čak i ako bi uvjet državljanstva bio prikladan za ostvarenje ciljeva navedenih u prethodnoj točki, takvi ciljevi u ovom slučaju mogu biti postignuti s manje ograničavajućim mjerama, kao što su osobito redovite kontrole proizvodnje oružja i njegove trgovine, obveza povjerljivosti propisana upravnim pravom ili čak sankcioniranje širenja strateških informacija odredbama kaznenog prava.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti da članke 45. UFEU‑a i 49. UFEU‑a treba tumačiti tako da se protive pravnom propisu države članice kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku koje društvima koja žele obavljati djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onome posredovanja u kupnji i prodaji potonjih nalaže da njihovi zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje moraju imati državljanstvo te države članice. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri može li država članica koja se poziva na pogodnost članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a za opravdanje takvog pravnog propisa dokazati potrebu utjecanja odstupanju propisanom u toj odredbi radi zaštite osnovnih interesa svoje sigurnosti.
Troškovi
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.

Slijedom navedenoga, Sud (peto vijeće) odlučuje:

Članke 45. UFEU‑a i 49. UFEU‑a treba tumačiti tako da se protive pravnom propisu države članice kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku koje društvima koja žele obavljati djelatnosti u području trgovine vojnim oružjem i streljivom i onome posredovanja u kupnji i prodaji potonjih nalaže da njihovi zakonski zastupnici ili članovi društva koji su ovlašteni za vođenje poslova i zastupanje moraju imati državljanstvo te države članice. Međutim, na sudu koji je uputio zahtjev je da provjeri može li država članica koja se poziva na pogodnost članka 346. stavka 1. točke (b) UFEU‑a za opravdanje takvog pravnog propisa dokazati potrebu utjecanja odstupanju propisanom u toj odredbi radi zaštite osnovnih interesa svoje sigurnosti.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački