CELEX: 62009CJ0516
Socialna varnost delavcev
Uredba (EGS) št. 1408/71
Področje uporabe ratione personae
Razlaga pojma ‚zaposlena oseba‘
Dodatki za vzdrževanega otroka
Podaljšanje neplačanega dopusta

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago pojma „zaposlena oseba“ v smislu člena 1(a) Uredbe Sveta (EGS)
št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove
družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne
2. decembra 1996 (UL 1997, L 28, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98 z dne 29. junija 1998
(UL L 209, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 1408/71).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med T. Borger in Tiroler Gebietskrankenkasse, ker ji je ta zavrnila izplačilo dodatka
za nego otroka za dodatnih šestih mesecev neplačanega dopusta po izteku dveletnega zakonsko določenega obdobja od rojstva
njenega otroka.

Pravni okvir

Ureditev Unije
Člen 1 Uredbe št. 1408/71 določa, da v tej uredbi:
„[…]
(a)
zaposlena oseba
in
samozaposlena oseba
pomeni:
(i)      vsako osebo, ki je obvezno zavarovana ali ima prostovoljno nadaljnje zavarovanje za enega ali več zavarovalnih primerov, zajetih
s področji sistema socialne varnosti za zaposlene ali samozaposlene osebe ali s posebnim sistemom za javne uslužbence;
(ii)       vsako osebo, ki je po sistemu socialne varnosti za vse osebe s stalnim prebivališčem ali za celotno aktivno prebivalstvo obvezno
zavarovana za enega ali več primerov, obravnavanih v tej uredbi, če je osebo:
–        zaradi načina izvajanja ali financiranja tega sistema mogoče opredeliti kot zaposleno osebo ali samozaposleno osebo,
ali
–        je v primeru, da ne izpolnjuje tega merila, obvezno zavarovana ali prostovoljno nadaljuje zavarovanje za kateri drug primer,
določen v Prilogi I, v sistemu za zaposlene ali samozaposlene osebe ali v sistemu iz (iii), oziroma, če tak sistem v državi
članici ne obstaja, ustreza definiciji, podani v Prilogi I;
(iii) vsako osebo, ki je obvezno zavarovana za več primerov, ki so zajeti v področja, obravnavana v tej uredbi, v enotnem sistemu
socialne varnosti za celotno kmečko prebivalstvo v skladu z merili, določenimi v Prilogi I;
(iv)      vsako osebo, ki je prostovoljno zavarovana za enega ali več primerov, ki so zajeti v področja, obravnavana v tej uredbi, v
sistemu socialne varnosti države članice za zaposlene ali samozaposlene osebe ali za vse prebivalce ali nekatere kategorije
prebivalcev:
–        če taka oseba opravlja dejavnost kot zaposlena ali samozaposlena oseba,
ali
–        če je bila taka oseba prej obvezno zavarovana za enak primer v sistemu za zaposlene ali samozaposlene osebe te države članice;
[…]“
Sporazum med Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter Švicarsko konfederacijo na drugi strani o
prostem gibanju oseb, podpisan v Luxembourgu 21. junija 1999 (UL 2002, L 114, str. 6), v členu 1 Priloge II o koordinaciji
sistemov socialne varnosti določa:
„1.      Pogodbenici se dogovorita, da bosta na področju koordinacije sistemov socialne varnosti v medsebojnih odnosih uporabljali
akte Skupnosti, navedene v različici, veljavni ob podpisu sporazuma, vključno s spremembami iz oddelka A te priloge, ali enakovredne
določbe.
2.      Pojem ,država članica‘ v aktih iz oddelka A te priloge se uporablja za državo, zajeto z zadevnimi akti Skupnosti, poleg tega
pa tudi za Švico.“
V oddelku A te priloge je zlasti navedena Uredba št. 1408/71.

Nacionalna ureditev
Na podlagi člena 15(1) zakona o varstvu žensk med materinstvom iz leta 1979 (Mutterschutzgesetz 1979, BGBl. 221/1979) je treba
delavki na njeno zahtevo zagotoviti neplačan dopust, dokler otrok ne dopolni starosti dveh let, pod pogojem, da živi z otrokom
v skupnem gospodinjstvu.
Člen 15(3) istega zakona določa, da je mogoče neplačan dopust po izteku tega obdobja po dogovoru podaljšati. Čeprav se med
tem dopustom obstoječe delovno razmerje ohrani, pa glavne obveznosti, ki izvirajo iz delovnega prava, v tem času mirujejo.
Na podlagi zakona o dodatku za nego otroka (Kinderbetreuungsgeldgesetz) imajo starši pravico do dodatka za nego otroka, zlasti
če ta od staršev in otrok prebivata na avstrijskem ozemlju. Če dodatek za nego otroka uveljavlja le eden od staršev, mu ta
pripada najdlje do otrokovega 30. meseca starosti.
V skladu s členom 4(1), točka 1, avstrijskega splošnega zakona o socialnem zavarovanju (Österreichische Allgemeine Sozialversicherungsgesetz,
v nadaljevanju: ASVG) so delavci, zaposleni pri enem ali več delodajalcih, vključeni v zdravstveno, nezgodno in pokojninsko
zavarovanje (polno zavarovanje).
V členih 7 in 8 ASVG so navedene kategorije oseb, ki so vključene samo v eno ali dve področji socialnega zavarovanja. Delno
so v skladu s členom 8(1), točka 2, ASVG tako v pokojninsko zavarovanje vključene osebe, ki svojega otroka v prvih 48 koledarskih
mesecih po rojstvu dejansko in pretežno vzgajajo na ozemlju nacionalne države, če so bile v skladu s tem zakonom vključene
v pokojninsko zavarovanje ali še ne.
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da je treba zahtevo glede vzgoje zadevnega otroka na ozemlju nacionalne države, da bi se
preprečila kakršna koli diskriminacija, razlagati tako, da je izpolnjena tudi v primeru vzgoje otroka v Švici.

Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
T. Borger, avstrijska državljanka, je po rojstvu sina 7. januarja 2006 vzela neplačan dopust do 7. januarja 2008. Nato je
po dogovoru z delodajalcem neplačani dopust podaljšala za šest mesecev, in sicer do 6. julija 2008.
T. Borger se je marca 2007 s sinom preselila v Švico, kjer njen mož od leta 2006 opravlja poklicno dejavnost.
Tiroler Gebietskrankenkasse je T. Borger za obdobje od 5. marca 2006 do 28. februarja 2007 izplačala dodatek za nego otroka,
za obdobje od 1. marca 2007 do 6. januarja 2008 pa nadomestilo dodatka za nego otroka. Vendar je bila zahteva T. Borger za
izplačilo dodatka za nego otroka in za podaljšanje socialnega zavarovanja za dodatnih šest mesecev zavrnjena.
Tiroler Gebietskrankenkasse je z odločbo z dne 18. januarja 2008 z učinkom od 7. januarja 2008 preklicala odobreno pravico
do nadomestila dodatka za nego otroka, ker T. Borger ni bila v obstoječem delovnem razmerju v Avstriji, zaradi česar je izplačevanje
družinskih prejemkov v izključni pristojnosti Švicarske konfederacije, kjer zakonec T. Borger opravlja delo in kjer prebivajo
vsi družinski člani.
Predložitveno sodišče navaja, da je po trditvah Tiroler Gebietskrankenkasse delovno razmerje med T. Borger in njenim avstrijskim
delodajalcem prenehalo takoj po izteku dodatnega šestmesečnega neplačanega dopusta.
V tožbi z dne 15. februarja 2008 je T. Borger trdila, da ji mora Tiroler Gebietskrankenkasse za obdobje od 7. januarja 2008
do 6. julija 2008 izplačati nadomestilo dodatka za nego otroka. Navaja, da bi jo bilo treba v tem obdobju kljub temu, da je
bila na neplačanem dopustu, še vedno obravnavati, kot da je bila v obstoječem delovnem razmerju in zato kot delavko v smislu
Uredbe št. 1408/71. Poudarja, da je bila ves čas vzgoje otroka delno vključena v avstrijsko pokojninsko zavarovanje.
Prvostopenjsko sodišče je ugodilo tožbenemu zahtevku T. Borger in Tiroler Gebietskrankenkasse naložilo plačilo dodatka za
nego otroka za obdobje od 7. januarja 2008 do 6. julija 2008.
Pritožbeno sodišče ni ugodilo pritožbi Tiroler Gebietskrankenkasse. Menilo je, da je oseba, ki svojega otroka vzgaja v prvih
48 mesecih po rojstvu, delno vključena v obvezno pokojninsko zavarovanje. Menilo je, da je bila ob upoštevanju te delne vključitve
Republika Avstrija dolžna izplačati družinske prejemke ne glede na vprašanje, ali je po koncu z zakonom predvidenega neplačanega
dopusta delovno razmerje še obstajalo.
Tiroler Gebietskrankenkasse je zoper to odločbo vložila zahtevo za izredno revizijo, v kateri je ponovno trdila, da se T.
Borger za obdobje od 7. januarja 2008 do 6. julija 2008 ne sme obravnavati kot delavko, zaposleno v Avstriji. Pred predložitvenim
sodiščem trdi, da je T. Borger zahtevala podaljšanje neplačanega dopusta po v zakonu predvidenem obdobju zgolj zato, da bi
bila upravičena do družinskih prejemkov. Poleg tega trdi, da delno pokojninsko zavarovanje ne spada v okvir sistema socialnega
zavarovanja za zaposlene osebe in da se status zaposlene osebe ne sme priznati osebi, ki vzgaja otroka, če ni v nikakršnem
delovnem razmerju.
T. Borger trdi, da je status „delavke“ v smislu Uredbe št. 1408/71 odvisen zgolj od vključitve v del sistema socialne varnosti
in v njenem primeru v pokojninsko in zdravstveno zavarovanje v povezavi z dodatki za materinstvo.
Oberster Gerichtshof se v predložitveni odločbi sklicuje na sodno prakso Sodišča (sodbe z dne 12. maja 1998 v zadevi Martínez
Sala, C-85/96, Recueil, str. I-2691; z dne 4. maja 1999 v zadevi Sürül, C-262/96, Recueil, str. I-2685, in z dne 7. junija
2005 v zadevi Dodl in Oberhollenzer, C-543/03, ZOdl., str. I-5049), v skladu s katero po njegovem mnenju velja, da je pri
opredelitvi osebe kot delavca v smislu Uredbe št. 1408/71 odločilna njena vključitev v sistem socialne varnosti za zaposlene
osebe, pri čemer opravljanje poklicne dejavnosti pri tem nima nobene vloge, in da samo zaradi neplačanega dopusta, ki ga je
oseba vzela za določeno obdobje, ta ne more izgubiti statusa „delavca“ v smislu Uredbe št. 1408/71.
Po mnenju Oberster Gerichtshof nekateri razlogi govorijo v prid temu, da delna vključitev v pokojninsko zavarovanje, kar zadeva
osebe v položaju, kot je T. Borger, določena v členu 8(1), točka 2(g), ASVG, ne pomeni vključitve v sistem socialne varnosti
v smislu Uredbe št. 1408/71. To delno zavarovanje naj bi namreč obstajalo neodvisno od prejšnje ali sedanje poklicne dejavnosti
samozaposlene ali zaposlene osebe.
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.      Ali je treba člen 1(a) Uredbe […] št. 1408/71 razlagati tako, da velja – za polletno obdobje – tudi za osebo, ki se po koncu
zakonitega dveletnega obdobja neplačanega dopusta po rojstvu otroka s svojim delodajalcem dogovori za podaljšanje neplačanega
dopusta za pol leta, tako da lahko izkoristi najdaljše zakonsko obdobje za prejemanje dodatka za nego otroka ali ustrezno
nadomestilo dodatka za nego otroka, nato pa se pogodba o zaposlitvi odpove?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen, ali je treba člen 1(a) Uredbe […] št. 1408/71 razlagati tako, da velja – za polletno
obdobje – tudi za osebo, ki se po koncu zakonitega dveletnega obdobja neplačanega dopusta s svojim delodajalcem dogovori za
podaljšanje neplačanega dopusta za pol leta, če v tem času prejema dodatek za nego otroka ali ustrezno nadomestilo dodatka
za nego otroka?“

Vprašanji za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanjema v bistvu sprašuje, ali se status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe št. 1408/71
prizna osebi, ki je v položaju kot T. Borger, za obdobje šestmesečnega podaljšanja neplačanega dopusta po rojstvu njenega
otroka.
V skladu s sodno prakso Sodišča ima oseba status „delavca“ v smislu Uredbe št. 1408/71, če je obvezno ali prostovoljno zavarovana
vsaj za eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) iste uredbe,
in sicer neodvisno od obstoja delovnega razmerja (zgoraj navedena sodba Dodl in Oberhollenzer, točka 34).
Vendar predložitveno sodišče opozarja, prvič, da je T. Borger vključena v sistem socialne varnosti neodvisno od prejšnje ali
obstoječe zaposlitve ali samozaposlitve. Drugič, T. Borger naj bi po dogovoru z delodajalcem namerno podaljšala neplačani
dopust zgolj zato, da bi lahko še naprej prejemala dodatek za nego otroka. Tretjič, predložitveno sodišče se sprašuje, ali
je vključitev T. Borger v sistem pokojninskega zavarovanja v Avstriji dejansko upoštevno, ker v času vzgoje otroka, s katero
se utemeljuje delno zavarovanje pri pokojninskem zavarovanju, še ni jasno, ali se bo doba za vzgojo otroka v avstrijskem sistemu
socialne varnosti sploh kdaj upoštevala, ob predpostavki, da bo za plačilo pokojnine T. Borger odgovarjala država njenega
stalnega prebivališča, v tem primeru Švicarska konfederacija.
V zvezi s prvim od teh razlogov zadošča opozorilo, da je iz zgoraj navedene sodbe Dodl in Oberhollenzer razvidno, da glede
področja uporabe
ratione personae
Uredbe št. 1408/71 obstoj delovnega razmerja ni upošteven, ker je v zvezi s tem odločilno dejstvo, ali je oseba obvezno ali
prostovoljno zavarovana za eno ali več tveganj v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih
v členu 1(a) te uredbe (zgoraj navedena sodba Dodl in Oberhollenzer, točka 31).
V zvezi z drugim razlogom, ki ga navaja predložitveno sodišče, je treba ugotoviti, da osebni razlogi za podaljšanje neplačanega
dopusta ne igrajo nobene vloge, ker je opredelitev zaposlene osebe v smislu člena 1(a) Uredbe št. 1408/71 odvisna od objektivnega
merila, ki je dejstvo, ali je oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana za vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih ali
posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v tej določbi.
Nazadnje, v zvezi z dejstvom, da se lahko zgodi, da ob dejanskem uveljavljanju pravice do starostne pokojnine obdobja vključitve
v sistem pokojninskega zavarovanja v Avstriji ne bodo upoštevana v tej državi, ampak v Švici, je treba poudariti, da ta okoliščina,
kot je poudarila Evropska komisija v pisnih stališčih, ne nasprotuje opredelitvi statusa zaposlene osebe. Področje uporabe
ratione personae
Uredbe št. 1408/71 namreč ni odvisno od uresničitve zavarovanega tveganja niti od vprašanja, v kateri od dveh držav bodo
ta obdobja upoštevana ob morebitni upokojitvi, ampak od tega, ali obstaja dejansko obvezno ali prostovoljno zavarovanje za
vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe.
Na podlagi treh razlogov, ki jih navaja predložitveno sodišče, tako ni mogoče zanikati statusa „delavca“ v smislu Uredbe št.
1408/71.
V tem primeru predložitveno sodišče navaja, da so v skladu s členom 8(1), točka 2, ASVG v pokojninsko zavarovanje delno vključene
osebe, ki svoje otroke v prvih 48 koledarskih mesecih po rojstvu dejansko in pretežno vzgajajo na ozemlju nacionalne države.
Vsekakor mora opraviti nujne poizvedbe, da preveri, ali je v avstrijskem pravnem redu oseba s podaljšanim neplačanim dopustom,
kot je to v postopku v glavni stvari, še vedno vključena v tak sistem pokojninskega zavarovanja in ali je na podlagi take
vključitve mogoče ugotoviti, da je ta oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana za vsaj eno tveganje v okviru enega od splošnih
ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) Uredbe št. 1408/71.
Glede na navedeno je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe
št. 1408/71 priznati osebi, ki je v položaju kot tožeča stranka v glavni stvari, za obdobje šestmesečnega podaljšanja neplačanega
dopusta po rojstvu otroka pod pogojem, da je v tem obdobju oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana vsaj za eno tveganje
v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe. Nacionalno sodišče mora
preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen v sporu, v katerem odloča.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
Status „zaposlene osebe“ v smislu člena 1(a) Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne
varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti, v različici po spremembi
in posodobitvi z Uredbo Sveta (ES) št. 118/97 z dne 2. decembra 1996, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1606/98
z dne 29. junija 1998, je treba priznati osebi, ki je v položaju kot tožeča stranka v glavni stvari, za obdobje šestmesečnega
podaljšanja neplačanega dopusta po rojstvu otroka pod pogojem, da je v tem obdobju oseba obvezno ali prostovoljno zavarovana
vsaj za eno tveganje v okviru enega od splošnih ali posebnih sistemov socialne varnosti, navedenih v členu 1(a) te uredbe.
Nacionalno sodišče mora preveriti, ali je ta pogoj izpolnjen v sporu, v katerem odloča.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.