CELEX: 62014CJ0018
Præjudiciel forelæggelse
tilnærmelse af lovgivningerne
direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring
direktiv 92/49/EØF
artikel 15, 15a og 15b
tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kvalificeret deltagelse
mulighed for at knytte en begrænsning eller et krav til en godkendelse af en påtænkt erhvervelse

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 15, 15a og 15b i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (
EFT L 228, s. 1
), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 (
EUT L 247, s. 1
, herefter »direktiv 92/49«).
Anmodningen er indgivet i forbindelse med en tvist mellem på den ene side CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV samt J.M. Serra Farré, M.A. Serra Farré og J. Serra Farré (herefter »CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl.«) og på den anden side De Nederlandsche Bank NV (den nederlandske centralbank, herefter »DNB«) vedrørende krav, som sidstnævnte har opstillet for at kunne godkende de påtænkte erhvervelser af kvalificeret deltagelse i Atradius NV (herefter »ATNV«).
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 92/49
Første betragtning til direktiv 92/49 har følgende ordlyd:
»Det er nødvendigt at gennemføre det indre marked for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring på grundlag af både reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser for at gøre det lettere for forsikringsselskaber med hjemsted i Fællesskabet at dække risici, der består inden for Fællesskabet.«
Artikel 1, litra g), i direktiv 92/49 definerer begrebet »kvalificeret deltagelse« som direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10% af kapitalen eller stemmerettighederne eller enhver anden mulighed for at udøve en betydelig indflydelse på driften af det selskab, hvori der besiddes en kapitalinteresse.
Artikel 15, stk. 1, i direktiv 92/49, hvis affattelse hidrører fra direktiv 2007/44, bestemmer:
»Medlemsstaterne foreskriver, at enhver fysisk eller juridisk person eller fysiske eller juridiske personer, som handler samlet (i det følgende benævnt »den påtænkte erhverver«), der påtænker direkte eller indirekte at erhverve en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab eller direkte eller indirekte yderligere at forøge sådan en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab med det resultat, at vedkommendes andel af stemmerettigheder eller kapitalandele derved når op på eller overstiger 20%, 30% eller 50%, eller at forsikringsselskabet derved bliver vedkommendes datterselskab (i det følgende benævnt »den påtænkte erhvervelse«), forinden skriftligt skal underrette de kompetente myndigheder for det forsikringsselskab, hvori de søger at erhverve eller forøge en kvalificeret deltagelse, om størrelsen af den kapitalandel, der påtænkes erhvervet, og de relevante oplysninger […]«
Artikel 15a i direktiv 92/49, hvis affattelse hidrører fra direktiv 2007/44, fastsætter:
»1.   [...]
De kompetente myndigheder har en frist på højst tres arbejdsdage fra datoen for den skriftlige anerkendelse af modtagelsen af underretningen og alle de dokumenter, som medlemsstaten kræver vedlagt underretningen på grundlag af den i artikel 15b, stk. 4, omhandlede liste (i det følgende benævnt »vurderingsperioden«), til at foretage den i artikel 15b, stk. 1, omhandlede vurdering (i det følgende benævnt »vurderingen«).
[...]
5.   Gør de kompetente myndigheder ikke i løbet af vurderingsperioden skriftligt indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, anses den for at være godkendt.
[...]
7.   Medlemsstaterne må ikke indføre krav vedrørende underretning af de kompetente myndigheder om eller de kompetente myndigheders godkendelse af direkte eller indirekte erhvervelse af stemmerettigheder eller kapitalandele, der er strengere end kravene i dette direktiv.«
Artikel 15b i direktiv 92/49, hvis affattelse hidrører fra direktiv 2007/44, fastsætter:
»1.   Ved vurderingen af den i artikel 15, stk. 1, omhandlede underretning og de i artikel 15a, stk. 2, omhandlede oplysninger vurderer de kompetente myndigheder for at sikre en sund og forsigtig forvaltning af det forsikringsselskab, hvori der påtænkes en erhvervelse, og under hensyntagen til den påtænkte erhververs sandsynlige indflydelse på forsikringsselskabet den påtænkte erhververs egnethed og den påtænkte erhvervelses finansielle sundhed i forhold til alle de følgende kriterier:
a)
den påtænkte erhververs omdømme
b)
omdømmet og erfaringen hos den person, som vil lede forsikringsselskabet som følge af den påtænkte erhvervelse
c)
den påtænkte erhververs forsvarlige og fornuftige forvaltning især i forhold til den type forretninger, der forfølges eller påtænkes forfulgt i det forsikringsselskab, hvori erhvervelsen påtænkes
d)
om forsikringsselskabet vil kunne overholde og fortsætte med at overholde tilsynskravene på grundlag af dette direktiv og i givet fald andre direktiver […], navnlig om den koncern, som selskabet kommer til at indgå i, har en struktur, der gør det muligt at gennemføre et effektivt tilsyn og en effektiv udveksling af oplysninger mellem de kompetente myndigheder samt at fastslå, hvordan ansvaret skal fordeles mellem de kompetente myndigheder
[...]
2.   De kompetente myndigheder må kun gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, hvis der er rimelige grunde dertil på baggrund af kriterierne i stk. 1, eller de af den påtænkte erhverver afgivne oplysninger ikke er fyldestgørende.
[…]«
Direktiv 2007/44
Anden, tredje, sjette og syvende betragtning til direktiv 2007/44 har følgende ordlyd:
»(2)
I disse retlige rammer er ikke hidtil fastsat hverken detaljerede kriterier for tilsynsmæssig vurdering af den påtænkte erhvervelse eller en procedure for anvendelsen af dem. Der er behov for en præcisering af kriterierne og processen i forbindelse med tilsynsmæssig vurdering for at tilvejebringe den nødvendige retssikkerhed, klarhed og forudsigelighed med hensyn til vurderingsprocessen samt med hensyn til resultaterne heraf.
(3)
De kompetente myndigheders rolle både i indenlandske og grænseoverskridende sager bør være at foretage en tilsynsmæssig vurdering inden for rammerne af en klar og gennemsigtig procedure og på grundlag af et begrænset antal klare vurderingskriterier, der udelukkende er af tilsynsmæssig karakter. Det er derfor nødvendigt at fastsætte kriterier for den tilsynsmæssige vurdering af aktionærerne og ledelsen i forhold til en påtænkt erhvervelse og en klar procedure for anvendelsen af dem. […] Dette direktiv bør ikke hindre de kompetente myndigheder i at tage hensyn til tilsagn, som den påtænkte erhverver har givet om opfyldelse af tilsynskrav i henhold til vurderingskriterierne i dette direktiv, forudsat at den påtænkte erhververs rettigheder i henhold til dette direktiv ikke berøres heraf.
[...]
(6)
[...] Det er […] helt afgørende at sikre størst mulig harmonisering i hele Fællesskabet af proceduren og de tilsynsmæssige vurderinger, uden at medlemsstaterne fastsætter strengere regler. Tærsklerne for underretning om en påtænkt erhvervelse eller en afhændelse af en kvalificeret deltagelse, vurderingsproceduren, listen over vurderingskriterier og andre bestemmelser i dette direktiv, som skal anvendes på den tilsynsmæssige vurdering af påtænkte erhvervelser, bør derfor harmoniseres i størst muligt omfang. [...]
(7)
For at sikre klarhed og forudsigelighed i vurderingsproceduren bør der derfor være en begrænset maksimumsperiode for afslutning af den tilsynsmæssige vurdering. I løbet af vurderingsproceduren bør de kompetente myndigheder kun kunne afbryde denne periode én gang og kun med henblik på at tilvejebringe yderligere oplysninger, og derefter bør myndighederne under alle omstændigheder afslutte vurderingen inden for den maksimale vurderingsperiode. [...] Det bør […] ikke forhindre de kompetente myndigheder i at gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse på et hvilket som helst tidspunkt i løbet af den maksimale vurderingsperiode, hvis det er relevant. Der vil således være tale om et egentligt samarbejde mellem den påtænkte erhverver og de kompetente myndigheder under hele vurderingsperioden. Der kan også indledes regelmæssig kontakt mellem den påtænkte erhverver og den kompetente myndighed for det regulerede institut, hvori der påtænkes en erhvervelse, forud for en formel underretning. Et sådant samarbejde bør indebære en reel indsats for at bistå hinanden, så f.eks. uventede anmodninger om oplysninger eller fremlæggelse af oplysninger på et sent tidspunkt i vurderingsperioden kan undgås.«
Nederlandsk ret
DNB er den kompetente myndighed til at godkende erhvervelsen eller afhændelsen af en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab i Nederlandene.
I overensstemmelse med artikel 3:95, stk. 1, i Wet op het financieel toezicht (lov om finansielt tilsyn) af 28. september 2006, i den affattelse, der finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen (herefter »Wft«), er erhvervelse af en kvalificeret deltagelse i et forsikringsselskab betinget af en forudgående udstedelse af en »erklæring om ikke-indsigelse« af DNB. Ifølge Wft’s artikel 1:1 forstås »kvalificeret deltagelse« som den »direkte eller indirekte besiddelse af mindst ti procent af den tegnede kapital i et selskab, den direkte eller indirekte mulighed for at udøve mindst procent af stemmerettighederne i et selskab, eller den direkte eller indirekte mulighed for at udøve en lignende kontrol i et selskab«.
Wft’s artikel 3:100 bestemmer:
»[DNB] udsteder en erklæring om ikke-indsigelse over for en retshandel som omhandlet i artikel 3:95, stk. 1, medmindre:
a)
retshandelen kan eller vil kunne føre til en sådan indflydelse på den pågældende finansvirksomhed, at en sund og forsigtig forvaltning af virksomhedens forretninger bringes i fare
b)
der foreligger en retshandel som omhandlet i artikel 3:95, stk. 1, litra a), d) eller e), der kan eller vil kunne føre til, at den pågældende finansvirksomhed bliver forbundet med personer i en formel eller faktisk kontrolstruktur, der mangler gennemsigtighed i en sådan grad, at det kan være en hindring for en passende udøvelse af tilsynet med finansvirksomheden, eller
c)
der foreligger en retshandel som omhandlet i artikel 3:95, stk. 1, litra a), d) eller e), der kan eller vil kunne føre til en uønsket udvikling i den finansielle sektor.«
Wft’s artikel 3:104, stk. 1, bestemmer:
»[DNB] kan forsyne en erklæring om ikke-indsigelse som omhandlet i artikel 3:95, stk. 1, med begrænsninger og krav af hensyn til de interesser, som henholdsvis Wft’s artikel 3:100 og 3:101 tilsigter at beskytte.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Atradius Credit Insurance NV (herefter »ACINV«), med hjemsted i Amsterdam (Nederlandene), er et kreditforsikringsselskab, hvis hovedaktivitet er at forsikre selskaber mod risikoen for manglende betaling. Dette selskab er en del af Atradius-koncernen, i hvilken ATNV er hovedholdingselskabet.
I 2007 besluttede Grupo Catalana Occidente SA (herefter »GCO«), med hjemsted i Barcelona (Spanien), direkte eller indirekte at erhverve kontrollen over 64,23% af kapitalen i ATNV.
Ved afgørelse af 13. august 2007 udstedte DNB en erklæring til GCO om ikke-indsigelse i henhold til Wft’s artikel 3:95 og 3:100.
GCO og dets datterselskaber besluttede herefter at foretage en forøgelse af deres kapitalandele i ATNV, således at de fik mulighed for, direkte eller indirekte, at kontrollere størstedelen af kapitalen i dette selskab.
Ved afgørelse af 25. maj 2010 udstedte DNB for denne erhvervelse en erklæring om ikke-indsigelse i henhold til Wft’s artikel 3:95 og 3:100. DNB knyttede imidlertid tre krav til denne afgørelse: For det første skulle ATNV og selskaberne i Atradius-koncernen medvirke ved DNB’s tilsyn af ACINV og ATNV, bl.a. ved at give DNB de oplysninger, som denne måtte anmode om. For det andet, at udlodningen af udbytte fra ATNV og ACINV ikke må føre til, at deres solvensgrad bliver bragt under en vis tærskel, og for det tredje, at bestyrelserne i ATNV og ACINV skal være sammensat af medlemmer, der er uafhængige af aktionærerne, som udgør mindst halvdelen, og at bestyrelsen i ACINV har et uafhængigt medlem som formand.
Ved afgørelse af 20. juli 2010 besluttede DNB at ændre afgørelsen af 13. august 2007 for med tilbagevirkende kraft at knytte de samme krav hertil som dem, der fremgik af afgørelsen af 25. maj 2010.
CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. klagede over afgørelserne af 25. maj 2010 og 20. juli 2010 til DNB, for så vidt som DNB med disse havde knyttet krav til de erklæringer om ikke-indsigelse, som denne havde udstedt.
Da disse klager i det væsentlige blev afvist ved DNB’s afgørelse af 8. december 2010, anlagde CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. sag ved Rechtbank Rotterdam (retten i Rotterdam).
Ved dom af 4. august 2011 afviste denne ret påstandene om annullation af det første krav, der var tilknyttet DNB’s afgørelser af 25. maj 2010 og 20. juli 2010, med den begrundelse, at dette krav skulle anses for at være en simpel anmodning fra DNB til ATNV og selskaberne i Atradius-koncernen om at fremsende de oplysninger, som DNB anmodede om. Derimod annullerede Rechtbank Rotterdam disse afgørelser for så vidt angik det andet og tredje krav. Den nævnte ret fandt nemlig, at selv om direktiv 92/49 ikke var til hinder for, at DNB knyttede visse krav til udstedelsen af erklæringer om ikke-indsigelse, kan disse krav kun rettes mod de personer, der har indgivet anmodningen om den pågældende erklæring om ikke-indsigelse. I det foreliggende tilfælde vedrørte det andet og det tredje krav, der er pålagt af DNB, imidlertid ATNV og ACINV, og ikke CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl.
Da Rechtbank Rotterdam under alle omstændigheder fandt, at direktiv 92/49 var til hinder for, at DNB kunne antages at have mulighed for at knytte særskilte krav til de i hovedsagen omhandlede erklæringer om ikke-indsigelse, appellerede CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. den af Rechtbank Rotterdam afsagte dom til College van Beroep voor het bedrijfsleven (administrativ appelret for økonomiske anliggender), samtidig med, at DNB ligeledes appellerede denne dom. For denne ret henviste CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. til, at bestemmelserne i direktiv 92/49, der hidrører fra direktiv 2007/44, som det er anført i sjette betragtning til sidstnævnte direktiv, har til formål at foretage »størst mulig harmonisering« af proceduren og de tilsynsmæssige vurderinger. Eftersom disse bestemmelser imidlertid ikke fastsætter muligheden for – for den kompetente nationale myndighed for tilsynskontrol af erhvervelser og forøgelse af kvalificerede kapitalandele i et forsikringsselskab (herefter »den kompetente nationale myndighed« – at knytte begrænsninger eller krav til de afgørelser, hvorved denne godkender en påtænkt erhvervelse eller forøgelse af kvalificerede kapitalandele i et forsikringsselskab (herefter »godkendelsesafgørelserne«), skal direktiv 92/49 fortolkes således, at det er til hinder for, at denne myndighed kan knytte sådanne begrænsninger og krav til disse afgørelser.
Ved denne lejlighed tilkendegav den forelæggende ret, at den havde til hensigt at fortolke bestemmelserne i Wft’s artikel 3:100, sammenholdt med artikel 3:104, i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 2007/44.
Under disse omstændigheder har College van Beroep voor het bedrijfsleven besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)
Må den kompetente myndighed, såfremt den udtrykkeligt tillader en påtænkt erhvervelse som omhandlet i artikel 15a i direktiv 2007/44[…], i henhold til national lovgivning knytte begrænsninger eller betingelser til denne tilladelse? Har det herved nogen betydning, om disse begrænsninger eller betingelser er baseret på tilsagn fra den potentielle erhverver som omhandlet i tredje betragtning til [direktiv 2007/44]?
2)
Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, skal de begrænsninger og betingelser, som den kompetente myndighed har fastsat, være nødvendige i den forstand, at uden disse begrænsninger og betingelser havde den kompetente myndighed set sig nødsaget til at gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse på grundlag af vurderingen ud fra de i artikel 15b, stk. 1, i direktiv [92/49] omhandlede kriterier?
3)
Såfremt det er tilladt at fastsætte begrænsninger og betingelser, er der da i […] artikel 15b, stk. 1, [i direktiv 92/49] hjemmel til, at den kompetente myndighed i forbindelse med erhvervelsen må stille krav med hensyn til »corporate governance« i det selskab, der ønskes erhvervet, såsom krav med hensyn til bestyrelsens sammensætning i et »two tier board«?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 92/49 skal fortolkes således, at det er til hinder for, at den kompetente nationale myndighed på grundlag af den gældende nationale lovgivning knytter begrænsninger eller krav til godkendelsen af en påtænkt erhvervelse, hvad enten det er på eget initiativ eller ved at formalisere de tilsagn, som erhververen har givet.
Hvad i denne henseende angår de udtryk, der anvendes i direktiv 92/49, bemærkes, at ingen bestemmelse i direktivet udtrykkeligt fastsætter muligheden for – for de kompetente nationale myndigheder – at knytte begrænsninger og krav til godkendelsen af påtænkte erhvervelser.
Ifølge fast retspraksis skal der ved fortolkningen af bestemmelserne i en EU-retsakt imidlertid ikke blot tages hensyn til disses ordlyd, men også til den sammenhæng, hvori retsakten indgår, og til de mål, der forfølges med denne retsakt (jf. i denne retning dom SGAE, C-306/05,
EU:C:2006:764
, præmis 34).
Hvad angår den sammenhæng, hvori den indgår, bemærkes, at artikel 15a, stk. 7, i direktiv 92/49 fastsætter, at medlemsstaterne ikke må indføre krav vedrørende de kompetente nationale myndigheders godkendelse af påtænkte erhvervelser, der er strengere end kravene i dette direktiv.
Heraf følger modsætningsvis, at denne bestemmelse tillader medlemsstaterne at underlægge de kompetente nationale myndigheders godkendelse af påtænkte erhvervelser krav, der er mindre strenge end kravene i direktiv 92/49, samtidig med, at de kriterier, der er opstillet i direktivets artikel 15b, stk. 1, overholdes.
Imidlertid kan en bestemmelse, hvorved en medlemsstat giver den kompetente myndighed beføjelse til at knytte begrænsninger eller krav til godkendelsen af påtænkte erhvervelser, i en situation, hvor myndigheden gyldigt kunne gøre indsigelse herimod, betyde, at denne medlemsstat tillades at knytte krav, der er mindre strenge end kravene i direktiv 92/49, til denne godkendelse.
Det følger heraf, at direktiv 92/49 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at en medlemsstat, i en situation, hvor en afgørelse om indsigelse gyldigt kan vedtages i medfør af dette direktivs artikel 15b, stk. 2, tillader den kompetente nationale myndighed at knytte begrænsninger eller krav, på eget initiativ eller ved at formalisere de tilsagn, som erhververen har givet, til godkendelsen af påtænkte erhvervelser, forudsat, således som det fremgår af tredje betragtning til direktiv 2007/44, at de rettigheder, som den påtænkte erhverver har i henhold til dette sidstnævnte direktiv, og følgelig direktiv 92/49, ikke berøres heraf.
Denne konklusion bekræftes både af det formål, der forfølges med direktiv 92/49, hvilket, således som det anføres i første betragtning hertil, er at gennemføre det indre marked for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring på grundlag af både reglerne om fri etableringsret og reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, og af det formål, der forfølges med den tilsynsmæssige vurdering, hvilket, således som det fremgår af artikel 15b i direktiv 92/49, er at sikre en sund og forsigtig forvaltning af det forsikringsselskab, hvori der påtænkes en erhvervelse.
Dels kan den kompetente nationale myndigheds mulighed for, i en situation, hvor denne gyldigt kan gøre indsigelse mod en påtænkt erhvervelse, at godkende en sådan ved at pålægge de pågældende erhververe begrænsninger eller krav, nemlig fremme den frie etableringsret og den frie udveksling af tjenesteydelser for direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring. Dels kan den omstændighed, at denne myndighed kan knytte begrænsninger eller krav til godkendelsen af påtænkte erhvervelser, bidrage til at mindske risikoen for, at det pågældende forsikringsselskabs kreditværdighed forringes som følge af en ændring i basisaktionærkredsen.
Henset til det ovenstående skal det første spørgsmål besvares med, at direktiv 92/49 skal fortolkes således, at det nævnte direktiv ikke er til hinder for, at en medlemsstat i medfør af sin nationale lovgivning, i en situation, hvor den kompetente nationale myndighed gyldigt kan gøre indsigelse mod en påtænkt erhvervelse i medfør af samme direktivs artikel 15b, stk. 2, tillader denne myndighed at knytte begrænsninger eller krav, på eget initiativ eller ved at formalisere de tilsagn, som erhververen har givet, til godkendelsen af påtænkte erhvervelser, forudsat at de rettigheder, som den påtænkte erhverver har i henhold til nævnte direktiv, ikke berøres heraf.
Det andet spørgsmål
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktiv 92/49 skal fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed er forpligtet til at pålægge den påtænkte erhverver begrænsninger eller krav, inden den kan gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, og om sådanne begrænsninger eller krav i givet fald skal fastsættes under henvisning til de kriterier, som er opregnet i dette direktivs artikel 15b, stk. 1.
Det skal bemærkes, at artikel 15b, stk. 2, i direktiv 92/49 fastsætter, at den kompetente nationale myndighed kun må gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, hvis der er rimelige grunde dertil på baggrund af de kriterier, som er opregnet i dette direktivs artikel 15b, stk. 1, eller hvis de af den påtænkte erhverver afgivne oplysninger ikke er fyldestgørende.
Eftersom ordlyden af nævnte direktivs artikel 15b, stk. 2, ikke udtrykkeligt fastsætter en forpligtelse for den kompetente nationale myndighed til at vedtage begrænsninger eller krav, inden den kan gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, kan en sådan forpligtelse ikke udledes af denne bestemmelse.
Det følger heraf, at den kompetente nationale myndighed kan gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse, uden først at være forpligtet til at pålægge den påtænkte erhverver begrænsninger eller krav.
Eftersom det fremgår af syvende betragtning til direktiv 2007/44, at den kompetente nationale myndighed og den påtænkte erhverver i forbindelse med vurderingen af den påtænkte erhvervelse på grundlag af kriterierne i artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49 skal samarbejde ved at udvise en reel indsats for at bistå hinanden, påhviler det denne myndighed, såfremt den pågældende påtænkte erhverver er rede til at afgive tilsagn over for den nævnte myndighed, med største omhu at undersøge, om ikke en eventuel fastsættelse af begrænsninger eller krav under hensyn til disse tilsagn i tilstrækkelig grad svarer til de rimelige grunde, som myndigheden har identificeret, og således skulle gøre godkendelsen af den påtænkte erhvervelse mulig.
Under alle omstændigheder kan den kompetente nationale myndighed kun inden for visse grænser benytte sig af den mulighed, som den råder over til at pålægge den påtænkte erhverver begrænsninger eller krav af denne karakter.
For det første fremgår det nemlig af ordlyden af artikel 15b, stk. 2, i direktiv 92/49, såvel som anden, tredje og sjette betragtning til direktiv 2007/44, at listen over kriterier i artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49, og på grundlag af hvilke den tilsynsmæssige vurdering af den påtænkte erhvervelse skal foretages, er udtømmende.
Denne udtømmende karakter bekræftes af ordlyden af artikel 15a, stk. 7, i direktiv 92/49, hvorefter medlemsstaterne ikke må indføre krav om underretning af de kompetente myndigheder eller de kompetente myndigheders godkendelse vedrørende direkte eller indirekte erhvervelse af stemmerettigheder eller kapitalandele, der er strengere end kravene i dette direktiv.
Under disse omstændigheder kan de begrænsninger eller krav, som den kompetente nationale myndighed i det foreliggende tilfælde kan knytte til godkendelsen af en påtænkt erhvervelse, ikke være baseret på et vurderingskriterium, som ikke er blandt de kriterier, der er opstillet i artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49.
Det skal dernæst bemærkes, at når en national myndighed vedtager foranstaltninger, der er omfattet af EU-rettens anvendelsesområde, skal disse være i overensstemmelse med denne rets almindelige grundsætninger, såsom bl.a. proportionalitetsprincippet, der indeholder et krav om, at de nævnte foranstaltninger skal være egnede til at nå det tilsigtede mål og ikke må gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det (jf. bl.a. i denne retning dom ABNA m.fl., C-453/03, C-11/04, C-12/04 og C-194/04,
EU:C:2005:741
, præmis 68).
Det følger heraf, at når en kompetent myndighed beslutter at knytte begrænsninger og krav til en godkendelse af en påtænkt erhvervelse, må disse ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for, at denne erhvervelse opfylder de kriterier, der er opstillet i artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49.
Følgelig skal det andet spørgsmål besvares med, at direktiv 92/49 skal fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed ikke er forpligtet til at pålægge den påtænkte erhverver begrænsninger eller krav, inden den kan gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse. Når denne myndighed beslutter at knytte begrænsninger og krav til en godkendelse af en påtænkt erhvervelse, må disse hverken være baseret på et vurderingskriterium, som ikke er opført blandt de kriterier, der er opstillet i nævnte direktivs artikel 15b, stk. 1, eller gå ud over, hvad der er nødvendigt for, at denne erhvervelse opfylder disse kriterier.
Det tredje spørgsmål
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49 skal fortolkes således, at den giver den kompetente nationale myndighed hjemmel til at pålægge den påtænkte erhverver et krav om corporate governance, som det i hovedsagen omhandlede, vedrørende sammensætningen af bestyrelserne i de pågældende forsikringsselskaber.
For det første følger det af artikel 15b, stk. 1, litra d), i direktiv 92/49, at de kompetente nationale myndigheder kan gøre indsigelse mod en påtænkt erhvervelse ud fra en begrundelse om, hvorvidt det pågældende forsikringsselskab, hvis denne erhvervelse blev gennemført, ville kunne overholde og fortsætte med at overholde tilsynskravene bl.a. på grundlag af dette direktiv, idet spørgsmålet om, hvorvidt forsikringsselskabet ville kunne overholde og fortsætte med at overholde tilsynskravene ifølge denne bestemmelse, forudsætter, at den koncern, som selskabet er bestemt til at indgå i, har en struktur, der gør det muligt for de kompetente myndigheder at gennemføre et effektivt tilsyn.
Det følger heraf, at artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49 skal fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed i princippet kan knytte begrænsninger og krav om corporate governance til godkendelsen af en påtænkt erhvervelse, således at det kan sikres, at der foreligger en sådan struktur.
Dernæst, som det allerede er fastslået i denne doms præmis 45, må et krav, for at dette krav er i overensstemmelse med direktiv 92/49, ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for, at den påtænkte erhvervelse kan opfylde de kriterier, som er opstillet i dette direktivs artikel 15b, stk. 1.
I den foreliggende sag vedrører det tredje krav om corporate governance i ATNV og ACINV, som DNB knyttede til afgørelserne af 25. maj 2010 og 20. juli 2010, sammensætningen af bestyrelserne i disse to selskaber, idet DNB har krævet, at disse selskaber er sammensat af medlemmer, hvoraf halvdelen er uafhængige af aktionærerne, og at ACINV’s bestyrelse har et uafhængigt medlem som formand.
I denne henseende kan det med rette antages, at et krav, som skal sikre uafhængighed hos tilsynsorganet i en selskab, kan bidrage til kvaliteten og pålideligheden af de tilsynsoplysninger, som selskabet skal afgive, og som er nødvendige for at den kompetente myndighed i dette øjemed kan udøve et effektivt tilsyn af dette selskab.
Følgelig kan et sådant krav i princippet betragtes som værende forbundet med et af de kriterier, der er opstillet i artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49.
Da bestyrelsen imidlertid udgør et tilsynsorgan og ikke et beslutningsorgan, og GCO og dets datterselskaber, efter de to erhvervelser, der er omhandlet i hovedsagen, kontrollerer størstedelen af kapitalen i ATNV og ACINV, synes det nævnte krav ikke umiddelbart at gå ud over, hvad der er nødvendigt for, at DNB kan sikre, at disse erhvervelser opfylder det kriterium, der er fastsat i artikel 15b, stk. 1, litra d), i direktiv 92/49.
Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at efterprøve, om dette faktisk er tilfældet, under hensyntagen til alle omstændighederne i hovedsagen, bl.a. karakteren og rækkevidden af de beføjelser, som den nationale lovgivning tillægger bestyrelsen og dens formand.
Under hensyn til det ovenstående skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49 skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for, at den kompetente nationale myndighed pålægger et krav om corporate governance, som det i hovedsagen omhandlede, vedrørende sammensætningen af bestyrelserne i de forsikringsselskaber, som er berørt af den påtænkte erhvervelse. Det tilkommer den forelæggende ret under hensyntagen til alle omstændighederne i hovedsagen at vurdere, om dette krav er nødvendigt for, at de i hovedsagen omhandlede erhvervelser kan opfylde de kriterier, som er opstillet i denne bestemmelse.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:

1)
Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007, skal fortolkes således, at det nævnte direktiv ikke er til hinder for, at en medlemsstat i medfør af sin nationale lovgivning i en situation, hvor den kompetente nationale myndighed gyldigt kan gøre indsigelse mod en påtænkt erhvervelse i medfør af samme direktivs artikel 15b, stk. 2, tillader denne myndighed at knytte begrænsninger eller krav, på eget initiativ eller ved at formalisere de tilsagn, som erhververen har givet, til godkendelsen af påtænkte erhvervelser, forudsat at de rettigheder, som den påtænkte erhverver har i henhold til nævnte direktiv, ikke berøres heraf.

2)
Direktiv 92/49, som ændret ved direktiv 2007/44, skal fortolkes således, at den kompetente nationale myndighed ikke er forpligtet til at pålægge den påtænkte erhverver begrænsninger eller krav, inden den kan gøre indsigelse mod den påtænkte erhvervelse. Når denne myndighed beslutter at knytte begrænsninger og krav til en godkendelse af en påtænkt erhvervelse, må disse hverken være baseret på et vurderingskriterium, som ikke er opført blandt de kriterier, der er opstillet i nævnte direktivs artikel 15b, stk. 1, eller gå ud over, hvad der er nødvendigt for, at denne erhvervelse opfylder disse kriterier.

3)
Artikel 15b, stk. 1, i direktiv 92/49, som ændret ved direktiv 2007/44, skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for, at den kompetente nationale myndighed pålægger et krav om corporate governance, som det i hovedsagen omhandlede, vedrørende sammensætningen af bestyrelserne i de forsikringsselskaber, som er berørt af den påtænkte erhvervelse.
Det tilkommer den forelæggende ret under hensyntagen til alle omstændighederne i hovedsagen at vurdere, om dette krav er nødvendigt for, at de i hovedsagen omhandlede erhvervelser kan opfylde de kriterier, som er opstillet i denne bestemmelse.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: nederlandsk.