CELEX: 62008TJ0192
Dempingas
Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos, Kinijos, Egipto, Kazachstano ir Rusijos kilmės ferosilicio importas
Priežastinis ryšys
Bendrijos interesas
Nebendradarbiavimas
Turimi duomenys
Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas
Teisė į gynybą
Pareiga motyvuoti

Ginčo aplinkybės
Ieškovės,
Transnational Company Kazchrome AO
(toliau –
Kazchrome
) ir
ENRC Marketing AG
, gamina ir parduoda ferosilicį, vieną iš plieno ir geležies gamyboje naudojamų žaliavų.
Kazchrome
, įsteigta Kazachstane, visą savo produkciją parduota
ENRC Marketing
, kuri yra įsteigta Šveicarijoje. Pastaroji perparduoda
Kazchrome
produkciją visame pasaulyje.
2006 m. spalio 16 d. gavusi
Euroalliages
(Geležies lydinių pramonės sąveikos komitetas) skundą Europos Bendrijų Komisija pradėjo antidempingo procedūrą dėl Buvusiosios
Jugoslavijos Respublikos Makedonijos, Kinijos, Egipto, Kazachstano ir Rusijos kilmės ferosilicio importo pagal 1995 m. gruodžio
22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių
(OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistą (toliau – pagrindinis
reglamentas) [pakeistas 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina
iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, p. 51, klaidų ištaisymas OL L 7, 2010, p. 22)], ypač pagal Pagrindinio
reglamento 5 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 5 straipsnis). Pranešimas apie procedūros inicijavimą paskelbtas
2006 m. lapkričio 30 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 291, p. 34). Tyrimas dėl dempingo ir žalos apėmė laikotarpį nuo 2005 m. spalio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d. (toliau
– tiriamasis laikotarpis). Su žalos įvertinimu susijusios tendencijos buvo nagrinėjamos nuo 2003 m. sausio mėn. iki tiriamojo
laikotarpio pabaigos (toliau – nagrinėjamasis laikotarpis).
Vykdant šią procedūrą 2006 m. gruodžio 15 d. ieškovės pateikė Komisijos tarnyboms prašymą taikyti rinkos ekonomikos sąlygomis
veikiančios įmonės režimą (toliau – RER), remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktais (dabar –
Reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai).
2007 m. sausio 12 d. ieškovės atsakė į Komisijos antidempingo klausimyno klausimus ir pateikė dokumentą dėl žalos. 2007 m.
sausio 25 d. ieškovės pateikė Komisijai papildomų pastabų dėl žalos.
2007 m. vasario 14 d. raštu ieškovės pranešė Komisijai, kad atsisako dalyvauti vykdant tyrimą, bet yra pasirengusios pateikti
paaiškinimus dėl duomenų, kuriuos jau yra jai pateikusios. Tos pačios dienos faksu Komisija pranešė ieškovėms, kad atšaukė
tikrinamąjį vizitą, numatytą nuo 2007 m. vasario 22 d. iki kovo 2 d. Ji pabrėžė, kad toks atšaukimas reiškia, jog jos tarnyboms
ieškovių pateikti duomenys be patikrinimo negali būti priimti ir kad pagal Pagrindinio reglamento 10 straipsnį (dabar – Reglamento
Nr. 1225/2009 18 straipsnis) turbūt bus būtina tyrimo išvadas pateikti, remiantis turimais duomenimis. 2007 m. vasario 20 d.
raštu ieškovės pranešė Komisijai, kad nors negali visapusiškai bendradarbiauti vykdant tyrimą, nori kiek įmanoma jai padėti
jį vykdant.
2007 m. liepos 5 d. Komisija pranešė ieškovėms, jog joms nebus taikomas RER, nes ji negalėjo jų pateiktų duomenų patikrinti
jų patalpose. 2007 m. liepos 16 d. ieškovės įteikė Komisijai pastabas dėl atsisakymo taikyti RER.
2007 m. rugpjūčio 29 d. Komisija paskelbė 2007 m. rugpjūčio 28 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 994/2007, nustatantį laikinąjį
antidempingo muitą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos, Egipto, Kazachstano, Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos
ir Rusijos kilmės ferosiliciui (OL L 223, p. 1, toliau – laikinasis reglamentas). Laikinuoju reglamentu ferosilicio importui
iš Kazachstano nustatytas laikinasis antidempingo muitas, kurio norma siekė 33,9 %. Laikinojo reglamento 25 konstatuojamojoje
dalyje Komisija patikslino, kad į ieškovių pateiktą prašymą taikyti RER neatsižvelgta, nes jos neleido atlikti patikrinimo
vietoje.
2007 m. rugpjūčio 30 d. raštu Komisija pranešė ieškovėms pagrindinius faktus ir argumentus, dėl kurių imtasi laikinųjų antidempingo
priemonių (toliau – laikinos informacijos dokumentas). 2007 m. rugsėjo 15 d. raštu Komisija išsiuntė ieškovėms laikinos informacijos
dokumento papildymą. 2007 m. spalio 5 d. ieškovės pateikė Komisijai savo pastabas dėl laikinos informacijos dokumento.
2007 m. gruodžio 18 d. Komisija išsiuntė ieškovėms raštą, kuriame nurodė esminius faktus ir argumentus, kuriais remdamasi
numatė rekomenduoti nustatyti galutines antidempingo priemones (toliau – galutinės informacijos dokumentas). Ieškovės pateikė
pastabas dėl galutinės informacijos dokumento 2008 m. sausio 3 d. Komisijai išsiųstame rašte.
2008 m. vasario 25 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė 2008 m. vasario 25 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 172/2008, nustatantį
galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos,
Egipto, Kazachstano, Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos ir Rusijos kilmės ferosiliciui (OL L 55, p. 6; toliau
– ginčijamas reglamentas). Pagal ginčijamą reglamentą galutinio antidempingo muito norma, taikoma produktų iš Kazachstano
neto kainai Bendrijos pasienyje prieš sumokant muitą, yra 33,9 %.

Procesas ir šalių reikalavimai
2008 m. gegužės 21 d. Teismo kanceliarijoje ieškovės pateikė šį ieškinį.
Atitinkamai 2008 m. rugsėjo 1 ir 3 d. Teismo kanceliarijoje pateiktais aktais
Euroalliages
ir Komisija paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Tarybos reikalavimus.
2008 m. spalio 28 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu aktu ieškovės paprašė, remiantis Teismo procedūros reglamento 116 straipsnio
2 dalimi, nepateikti tam tikros konfidencialios informacijos
Euroalliages
pateikiamuose procesiniuose dokumentuose. Susirašinėjimo su šia šalimi tikslais ieškovės pateikė nekonfidencialią pastabų
ar nagrinėjamų dokumentų versiją.
2008 m. gruodžio 2 d. ir 2009 m. vasario 16 d. nutartimis Teismo antrosios kolegijos pirmininkas patenkino atitinkamai Komisijos
ir
Euroalliages
prašymus leisti įstoti į bylą.
2009 m. kovo 10 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu raštu
Euroalliages
pareiškė neprieštaraujanti dėl ieškovių pateikto konfidencialumo prašymo.
2009 m. birželio 26 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu raštu Komisija informavo Teismą, kad atsisako pateikti įstojimo į bylą
paaiškinimą, bet dalyvaus teismo posėdyje.
Ieškovės Teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį priimtiną,
–        panaikinti ginčijamą reglamentą tiek, kiek jis yra su jomis susijęs,
–        priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Taryba, palaikoma Komisijos, Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Euroalliages
Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurias ji patyrė įstojusi į bylą.

Dėl teisės
Grįsdamos ieškinį dėl panaikinimo, ieškovės nurodo keturis pagrindus. Pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovės ginčija priežastingumo
ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos buvimo vertinimą. Antruoju ieškinio pagrindu jos kelia klausimą dėl Bendrijos intereso
analizės. Pateikdamos trečiąjį ieškinio pagrindą jos kritikuoja institucijų atliktą jų bendradarbiavimo vykdant tyrimą vertinimą,
Pagrindinio reglamento 18 straipsnio taikymą ir prašymo taikyti RER nagrinėjimą. Ketvirtuoju ieškinio pagrindu ieškovės nurodo
savo teisės į gynybą pažeidimą.
A –
Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su priežastingumo ryšiu tarp importo dempingo kaina ir žalos
Pateikdamos ieškinio pirmąjį pagrindą ieškovės nurodo kaltinimus, kuriuos galima suskirstyti į tris grupes:
–        pirma, kaltinimai, susiję su teisės principų, reglamentuojančių priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos
pramonės patirtos žalos analizę, aiškinimu: šio ieškinio pagrindo pirmoje dalyje ieškovės nurodo teisės klaidas, padarytas
aiškinant Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 6 ir 7 dalys);
–        antra, kaltinimai, susiję su institucijų atlikta atskira kai kurių kitų nei importas dempingo kaina veiksnių, kurie galėjo
lemti Bendrijos pramonės patirtą žalą arba prie jos prisidėti, analize: šiuo atžvilgiu šio ieškinio pagrindo antroje–aštuntoje
dalyse ieškovės nurodo institucijų padarytas akivaizdžias vertinimo klaidas ir įvairius pažeidimus, atskirai analizuojant
kai kuriuos žalos veiksnius;
–        trečia, kaltinimai, susiję su tuo, kad nebuvo bendrai analizuoti kiti nei importas dempingo kaina žalos veiksniai: šio ieškinio
pagrindo pirmoje ir aštuntoje dalyse ieškovės konkrečiau nurodo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes
neatliko bendros šių veiksnių analizės.
Šios trys kaltinimų grupės bus nagrinėjamos viena po kitos.
1.
Dėl priežastingumo ryšio analizei taikomų teisės principų aiškinimo (ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis)
a)     Šalių argumentai
Pateikdamos ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį ieškovės tvirtina, kad Tarybos metodika, taikoma priežastingumo ryšiui tarp
importo dempingo kaina ir žalos nustatyti, pagrįsta dviem teisės klaidomis.
Pirma, ieškovės tvirtina, kad Tarybos požiūris atspindi dirbtinį žalos priskyrimo ir nepriskyrimo analizių atskyrimą. Pagal
Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, adekvati priežastingumo ryšio analizė reikalauja iš pradžių atsižvelgti į kitus
žinomus veiksnius, kad nebūtų supainiotas nagrinėjamo importo ir kitų veiksnių poveikis. Todėl institucijos negalėjo daryti
išvados, jog nagrinėjamas importas lėmė žalą, prieš tai neišnagrinėjusios, ar iš tiesų jos nelėmė kiti veiksniai.
Antra, ieškovės nurodo, jog iš Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) apeliacinės institucijos pranešimų ir Teisingumo Teismo
bei Bendrojo Teismo praktikos matyti, kad priežastinių veiksnių įtaką reikia nagrinėti kartu.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, atsako, kad siekiant nustatyti, ar importas dempingo kaina padarė materialinės žalos,
pirmiausia būtina išnagrinėti, ar žalą lėmė šis importas, atsižvelgiant į importo dempingo kaina kiekį ir kainas ir apskaičiavus
kainos sumažinimo dydį. Tik kai nustatomas priežastingumo ryšys, būtina tirti, ar kiti veiksniai galėjo prisidėti prie žalos
tiek, kad dėl jų priežastinis ryšys nutrūktų. Taryba mano, kad teisiniu požiūriu neprivaloma kartu nagrinėti kitų veiksnių,
kad praktiškai toks nagrinėjimas neatliekamas ir kad tai nėra Sąjungos teismo patvirtintas principas.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis iš esmės susijusi su Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių taikymo sąlygomis.
Pagal šią nuostatą Taryba ir Komisija privalo ištirti, ar žala, kurią jos ketina nustatyti, iš tiesų atsirado dėl importo
dempingo kaina, ir neatsižvelgti į dėl kitų veiksnių atsiradusią žalą (1992 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Extramet Industrie prieš Tarybą
, C‑358/89, Rink. p. I‑3813, 16 punktas ir 2007 m. kovo 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Aluminium Silicon Mill Products prieš Tarybą
, T‑107/04, Rink. p. II‑669, 72 punktas).
Visų pirma, reikia nustatyti, ar, kaip tvirtina ieškovės, pagal šią nuostatą reikalaujama, kad institucijos pirmiausia išnagrinėtų
importo dempingo kaina ir kitų žinomų veiksnių įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai, o tada nuspręstų, ar yra priežastingumo
ryšys tarp minėto importo ir dempingo, ar, kaip tvirtina Taryba, pirmiausia reikia nagrinėti, ar šis importas padarė žalos,
o tada, nustačius priežastingumo ryšį, – ar kiti veiksniai galėjo prisidėti prie žalos tiek, kad minėtą priežastingumo ryšį
nutrauktų.
Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokas, tikslą ir kontekstą.
Pirma, kiek tai susiję su šios nuostatos sąvokomis, iš Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies matyti, kad institucijos
turi įrodyti, jog importas dempingo kaina sukelia didelę žalą Bendrijos pramonei, atsižvelgiant į jo kiekį ir kainas. Čia
kalbama apie vadinamąją priskyrimo analizę. Iš Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalies matyti, kad institucijos privalo
nagrinėti visus kitus žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir
šių kitų veiksnių padarytos žalos nepriskirti minėtam importui. Čia kalbama apie vadinamąją nepriskyrimo analizę.
Antra, kaip pažymėjo ieškovės ir Taryba savo dokumentuose, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimis siekiama, kad
institucijos atsietų ir atskirtų importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio. Jei institucijos
atsisako atsieti ir atskirti skirtingų žalos veiksnių poveikį, jos negali tinkamai nuspręsti, kad importas dempingo kaina
padarė žalą Bendrijos pramonei.
Trečia, dėl šios nuostatos konteksto, tiek, kiek pagal Pagrindinio reglamento 5 konstatuojamąją dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009
3 konstatuojamoji dalis) minėto reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimis į Sąjungos teisę perkeliamas PPO steigimo sutarties
(OL L 336, 1994, p. 3) 1A priede nurodytos Sutarties dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) VI straipsnio
įgyvendinimo (OL L 336, p. 103, toliau – antidempingo susitarimas) 3.5 straipsnis, reikia remtis šia nuostata ir PPO ginčų
sprendimo institucijos pateiktu jos išaiškinimu.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog atsižvelgiant į PPO susitarimų pobūdį
ir bendrą sistemą, šie aktai iš esmės nėra tarp tų normų, kurių atžvilgiu Sąjungos teismas tikrina Sąjungos institucijų aktų
teisėtumą pagal EB 230 straipsnio pirmą pastraipą (1999 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Portugalija prieš Tarybą
, C‑149/96, Rink. p. I‑8395, 47 punktas ir 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
, C‑76/00 P, Rink. p. I‑79, 53 punktas). Tačiau jeigu Bendrija siekė įgyvendinti prisiimtą konkretų įsipareigojimą PPO arba
tuo atveju, kai Sąjungos akte aiškiai daroma nuoroda į konkrečias PPO susitarimų nuostatas, Sąjungos teismas privalo vykdyti
nagrinėjamo Sąjungos akto teisėtumo kontrolę, atsižvelgdamas į PPO taisykles (minėtų Teisingumo Teismo sprendimų
Portugalija prieš Tarybą
49 punktas;
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
54 punktas ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Ikea Wholesale
, C‑351/04, Rink. p. I‑7723, 30 punktas).
Iš Pagrindinio reglamento 5 konstatuojamosios dalies matyti, kad juo siekiama į Sąjungos teisę kuo tiksliau perkelti 1994 m.
antidempingo susitarime išdėstytus reikalavimus, tarp kurių visų pirma yra reikalavimai, susiję su žalos ir priežastingumo
ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos nustatymu (šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
55 punktą).
Vadinasi, Pagrindinio reglamento nuostatas reikia aiškinti kiek įmanoma atsižvelgiant į atitinkamas antidempingo susitarimo
nuostatas (šiuo klausimu žr. 1998 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Bettati
, C‑341/95, Rink. p. I‑4355, 20 punktą ir 33 punkte minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica prieš Tarybą
57 punktas).
Be to, nors PPO ginčų sprendimo institucijos pateikti antidempingo susitarimo išaiškinimai negali saistyti Bendrojo Teismo
vertinant ginčijamo reglamento galiojimą (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Van Parys
, C‑377/02, Rink. p. I‑1465, 54 punktą), niekas nedraudžia Bendrajam Teismui juos nurodyti, kai, kaip šiuo atveju, aiškinama
Pagrindinio reglamento nuostata (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Reliance Industries prieš Tarybą ir Komisiją
, T‑45/06, Rink. p. II‑2399, 107 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad PMO apeliacinė institucija 2001 m. rugpjūčio 23 d. priimtame pranešime dėl ginčo
„JAV – Karštai valcuotas plienas“ (WT/DS184AB/R, 226 punktas) nurodė, jog laikydamosi antidempingo susitarimo 3.5 straipsnio
formuluotės dėl nepriskyrimo, tyrimą atliekančios institucijos turi tinkamai įvertinti kitų žinomų veiksnių padarytą žalą
nacionalinei pramonei ir atsieti bei atskirti importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo šių kitų veiksnių žalingo poveikio.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalyse institucijoms
nenustatoma nei privaloma priskyrimo analizės ir nepriskyrimo analizės, kurias jos turi atlikti, forma, nei jų eilės tvarka.
Tačiau šioje nuostatoje numatyta, kad šių rūšių analizę reikia atlikti taip, kad būtų galima atsieti ir atskirti importo dempingo
kaina žalingą poveikį nuo to, kurį lėmė kiti veiksniai.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šalių nesutarimas šiuo klausimu yra ne esminis, o semantinis. Iš tiesų, būdas,
kuriuo Taryba savo dokumentuose aprašo metodiką, kurią taikydamos institucijos atliko priskyrimo ir nepriskyrimo analizę,
nereikšmingas, nes šiuo atveju Tarybos ir Komisijos veiksmingai taikyta metodika joms sudarė sąlygas užtikrinti, kad kitų
nei importas dempingo kaina veiksnių padaryta žala nebus priskirta šiam importui. Pirmiausia, laikinojo reglamento 112–114 konstatuojamosiose
dalyse ir ginčijamo reglamento 85 ir 86 konstatuojamosiose dalyse institucijos nagrinėjo importo dempingo kaina poveikį. Tada
laikinojo reglamento 115–136 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 87–101 konstatuojamosiose dalyse jos nagrinėjo
kitų veiksnių poveikį. Galiausiai, laikinojo reglamento 137–140 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 102–104 konstatuojamosiose
dalyse jos pateikė trumpą priskyrimo ir nepriskyrimo analizės sintezę ir iš jos padarė išvadas dėl priežastingumo ryšio. Į
žalos veiksnius, kitus nei importas dempingo kaina, atsižvelgta tik antrajame etape, tačiau institucijos galutinę išvadą dėl
žalos priskyrimo vis tiek padarė pasibaigus šiam antrajam etapui, todėl žalingą importo dempingo kaina poveikį galėjo atsieti
ir atskirti nuo kitų veiksnių lemto poveikio.
Vadinasi, šiuo atveju priežastingumo ryšio analizė, pateikta laikinojo reglamento 111–140 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo
reglamento 83–104 konstatuojamosiose dalyse, nėra pagrįsta teisės klaida, kiek tai susiję su tuo, kad institucijos pirmiausia
atliko priskyrimo analizę, o tada nepriskyrimo analizę.
Toliau reikia nustatyti, ar, kaip tvirtina ieškovės, kitus nei importas dempingo kaina žalos veiksnius reikia nagrinėti kartu,
ar, kaip tvirtina Taryba, juos reikia nagrinėti atskirai. Kaip ir ankstesnįjį, šį klausimą reikia nagrinėti, atsižvelgiant
į Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokas, tikslą ir kontekstą.
Pirma, dėl Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokų, kurios perteiktos šio sprendimo 30 punkte, reikia pažymėti,
kad šioje nuostatoje nepatikslinama, ar kitus nei importas dempingo kaina žalos veiksnius reikia nagrinėti kartu, ar atskirai.
Antra, kaip minėta šio sprendimo 31 punkte, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių tikslas – atsieti ir atskirti
importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio, kad kitų veiksnių padaryta žala nebūtų priskirta
minėtajam importui. Kad šis tikslas būtų pasiektas, tam tikromis aplinkybėmis būtina bendrai išnagrinėti kitus veiksnius.
Taip yra būtent tuo atveju, kai institucijos, atlikusios atskirą nagrinėjimą, nusprendžia, kad kiekvienas iš šių kitų veiksnių
neigiamai veikia Bendrijos pramonės padėtį, tačiau šio poveikio negalima laikyti reikšmingu. Kaip ieškovės nurodė savo dokumentuose,
jei dešimt kitų nei importas dempingo kaina veiksnių kartu lemia 99 % žalos, bet nė vienas iš jų nepadarė reikšmingos įtakos
Bendrijos pramonės patirtai žalai, institucijos toliau manytų, kad minėtas importas lėmė materialinę žalą, nes nė vienas iš
dešimties kitų veiksnių, vertinamas atskirai, nebūtų pripažintas lėmusiu žalą. Tokia analizė neatitinka Pagrindinio reglamento
3 straipsnio 6 ir 7 dalių tikslo.
Trečia, šios nuostatos konteksto analizė patvirtina, kad tam tikromis aplinkybėmis būtina bendrai išnagrinėti kitus veiksnius.
Kaip jau pabrėžta, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimi į Sąjungos teisę perkeliamas antidempingo susitarimo
3.5 straipsnis. 2003 m. rugpjūčio 18 d. pranešime dėl ginčo „Europos Bendrijos (EB) – vamzdžiai arba vamzdelių jungiamosios
detalės“, (WT/DS219/AB/R, 190 ir 192 punktai), PPO apeliacinė institucija nusprendė, kad nors antidempingo susitarimo 3.5 straipsniu
nereikalaujama kiekvienu atveju įvertinti bendro kitų priežastinių veiksnių poveikio, gali būti atvejų, kai dėl jiems būdingų
specifinių faktinių aplinkybių neįvertinusi bendro kitų priežastinių veiksnių poveikio tyrimą atliekanti institucija klaidingai
priskirtų kitų priežastinių veiksnių poveikį importui dempingo kaina. Anot PPO apeliacinės institucijos, tyrimą atliekanti
institucija neprivalo nagrinėti bendros kitų priežastinių veiksnių įtakos su sąlyga, kad atsižvelgiant į specifines faktines
bylos aplinkybes, ji įvykdo savo pareigą importui dempingo kaina nepriskirti kitų priežastinių veiksnių padarytos žalos.
Vadinasi, reikia pritarti ieškovėms, kad tam tikrais atvejais bendra kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių poveikio
analizė gali būti būtina. Taip yra būtent tuo atveju, kai institucijos nusprendžia, jog daug kitų nei importas dempingo kaina
žalos veiksnių galėjo prisidėti prie žalos, bet kiekvieno iš jų individualaus poveikio negalima pripažinti reikšmingu.
Todėl reikia konstatuoti, kad Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių aiškinimas, kurį palaiko Taryba ne ginčijamame
reglamente, o tik savo dokumentuose, yra klaidingas. Tačiau tai nereiškia, kad ginčijamas reglamentas pagrįstas teisės klaida,
dėl kurios būtų pateisinama jį panaikinti. Ginčijamame reglamente Taryba tik pateikė atskirą skirtingų žalos veiksnių analizę,
visiškai nenurodydama, kad mano, jog bendra minėtų veiksnių analizė nereikalinga. Todėl išvadą, kad ginčijamas reglamentas
pagrįstas teisės klaida, būtų galima daryti, tik jei taip pat būtų nuspręsta, kad šiuo atveju tokia bendra analizė būtina.
Iš šio sprendimo 45 punkto matyti, jog reikia nagrinėti ieškovių kaltinimus, susijusius su kiekvieno iš kitų žinomų žalos
veiksnių atskira analize, kad būtų galima nustatyti, ar šiuo atveju reikalinga bendra analizė. Išvada, kad Taryba, atlikusi
tik atskirą kiekvieno žalos veiksnio analizę, padarė teisės klaidą, negalima, kol nenustatyta, ar kiekvieno iš kitų žinomų
žalos veiksnių atskira analizė yra neteisėta ir ar šios bylos aplinkybėmis būtina bendra kitų žalos veiksnių analizė; šis
nagrinėjimas pateiktas šio sprendimo 49–215 punktuose.
Tačiau jau reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, kiek ji susijusi su institucijų teisės klaida, padaryta parenkant
priežastingumo ryšio analizės metodiką.
2.
Dėl kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių atskiros analizės (ieškinio pirmojo pagrindo antra–aštunta dalis)
Pirmiausia primintini teismo praktikoje įtvirtinti principai, kurių laikantis reikia nagrinėti įvairius ieškovių pateiktus
kaltinimus, susijusius su įvairių kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių atskira analize.
Pagal teismo praktiką, minėtą šio sprendimo 27 punkte, Taryba ir Komisija privalo ištirti, ar žalą, kurią jos siekia nustatyti,
tikrai padarė importas dempingo kaina, ir atmesti bet kokią kitų veiksnių padarytą žalą.
Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, klausimas, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar ją galima priskirti importui
dempingo kaina, bei klausimas, ar kiti žinomi veiksniai prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos, apima sudėtingų
ekonominių klausimų vertinimą, kurį atlikdamos institucijos turi plačią diskreciją. Todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė
institucijų atliekamo vertinimo atžvilgiu turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai,
kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdi klaida arba ar
nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (šiuo klausimu žr. 27 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Aluminium Silicon Mill Products prieš Tarybą
71 punktą ir 2008 m. gruodžio 17 d. Sprendimo
HEG ir Graphite India prieš Tarybą
, T‑462/04, Rink. p. II‑3685, 120 punktą).
a)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo antros dalies, susijusio su plieno paklausos ir kainų Bendrijos ir pasaulio rinkose pokyčiais
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad ginčijamo reglamento 85 konstatuojamoji dalis pagrįsta akivaizdžia vertinimo klaida ir pažeidžia Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis, nes spaudimo Bendrijos kainoms negalima priskirti importui dempingo kaina; jį lėmė pasaulio
rinkos kainų ir plieno paklausos pokyčiai.
Iš tiesų, pirma, ferosilicio kainos taip pat kito visose didelėse pasaulio rinkose ir Bendrijos kainų kitimas atspindėjo pasaulio
rinkos pokyčius. Anot ieškovių, nuo 2005 m. iki tiriamojo laikotarpio pabaigos visose rinkose kainoms mažėjant, akivaizdžiai
nepagrįsta teigti, kad jei nebūtų importo dempingo kaina, Bendrijoje kainos būtų išaugusios ir padengtų didėjančias Bendrijos
pramonės sąnaudas pridėjus pagrįstą pelno maržą.
Antra, mažas ferosilicio kainas lėmė ne importas dempingo kaina, o paklausos kitimas. Taryba pati ginčijamame reglamente pripažino,
kad ferosilicio kainos kito, atsižvelgiant į paklausos svyravimus. Tačiau ji ferosilicio kainų pokyčius Bendrijoje klaidingai
nagrinėjo lygindama su pasaulinės žaliavinio plieno gamybos pokyčiais, nors šias kainas lemia plieno gamyba Bendrijoje. Ferosilicio
kainų kitimas Bendrijoje tiksliai atspindėjo plieno paklausos kitimą ir minėtos kainos sumažėjo proporcingai paklausos sąstingiui
ar mažėjimui Bendrijoje. Todėl ieškovės mano, kad net jei nebūtų priverstinio kainų sumažinimo dėl importo dempingo kaina,
Bendrijos pramonė būtų patyrusi nuostolių dėl sąnaudų padidėjimo ir tuo pačiu sumažėjusios paklausos.
Trečia, ieškovės nurodo, kad tiriamuoju laikotarpiu ferosilicis Bendrijoje buvo parduodamas už aukštesnę kainą nei kitose
rinkose. Tačiau remiantis pasaulio rinka, kur kainos artėja prie pusiausvyros, negalima tvirtinti, kad rinkos, kur nagrinėjami
produktai parduodami brangiausiai, kainos yra neteisingai priverstinai mažinamos ar nuvertinamos.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmojo pagrindo antra dalis iš esmės susijusi su tuo, kaip institucijos vertina vaidmenį, kurį atliko pasaulinių ferosilicio
kainų ir plieno pramonės paklausos pokyčiai, kaip kiti žinomi veiksniai, galėję lemti Bendrijos pramonės patirtą žalą arba
prie jos prisidėti.
Šiuo atžvilgiu, reikia pažymėti, kad Taryba ginčijamo reglamento 85 konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog dėl importo dempingo
kaina Bendrijos pramonė negalėjo pakelti pardavimo kainų tiek, kad padengtų visas savo sąnaudas. Ginčijamo reglamento 87–90 konstatuojamosiose
dalyse Taryba išdėstė priežastis, kodėl ji nusprendė atmesti tvirtinimą, jog žemas ferosilicio kainos lygis susijęs ne su
importu dempingo kainai, o su pasaulio rinkos, kuri pati kinta dėl plieno pramonės paklausos svyravimų, dinamika. Taryba paaiškino,
kad rinkos ekonomikoje paprastai kainas lemia pasiūlos ir paklausos lygis, tačiau gali būti ir kitų veiksnių, pavyzdžiui,
importas dempingo kaina. Ji patikslino, kad neabejotina, jog ferosilicio paklausa pasaulyje, ypač plieno pramonėje, tam tikrais
nagrinėjamojo laikotarpio momentais paveikė kainų nustatymą, tačiau buvo laikotarpių, kai ferosilicio kainos sumažėjo nepaisant
didėjančios paklausos. Taryba konstatavo, kad net ir Bendrijos lygmeniu ferosilicio kainos tam tikrais momentais mažėjo, nepaisant
padidėjusios paklausos iš plieno pramonės.
Ieškovės ginčija šią išvadą, pateikdamos tris argumentus. Pirma, kadangi pasaulio rinkos kainos mažėjo, ypač nuo 2005 m. iki
tiriamojo laikotarpio pabaigos, net ir nesant importo dempingo kaina Bendrijos kainos negalėjo augti. Antra, ferosilicio kainos
Bendrijoje keitėsi pagal Bendrijos plieno gamybos svyravimus ir sumažėjo tuo pat metu, kai paklausa iš Bendrijos plieno pramonės
sustingo arba sumažėjo. Trečia, kainos Bendrijos rinkoje buvo aukščiausios pasaulyje, vadinasi, nebuvo jokio priverstinio
kainų mažinimo ar nuvertinimo.
Nė vienas iš šių trijų argumentų neįrodo, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento
3 straipsnio 6 ir 7 dalis.
Kalbant apie pirmąjį argumentą, susijusį su kainų kitimu pasaulio rinkoje, reikia pažymėti, kad ieškovės, grįsdamos šį argumentą,
nurodo ieškinyje pateiktą lentelę, iš kurios, anot jų, matyti, jog ferosilicio kainos visose svarbiose pasaulio rinkose kinta
taip pat ir kad Bendrijos kainų kitimas tik atspindi pasaulio rinkos pokyčius. Nors tiesa, kad ši lentelė parodo, jog Bendrijos
ferosilicio kainos apskritai kito taip pat kaip kainos JAV ir Japonijoje, ji visiškai nepatvirtina, kad kainos pasaulio rinkoje
mažėjo visą nagrinėjamąjį laikotarpį, t. y. nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d. ar bent nuo 2005 m. sausio iki
tiriamojo laikotarpio pabaigos, t. y. 2006 m. rugsėjo 30 d. Atvirkščiai, iš šios lentelės aišku, kad kainos kilo 2003–2004 m.
ir tiriamuoju laikotarpiu. Šias tendencijas patvirtino laikinojo reglamento 96 konstatuojamojoje dalyje pateikti duomenys
apie vidutines kainas Bendrijoje, kurių ieškovės neginčijo. Taigi jos negalėjo įrodyti, kad dėl bendro ferosilicio kainų mažėjimo
buvo nepagrįsta tvirtinti, jog nesant importo dempingo kaina Bendrijos kainos būtų pakilusios tiek, kad Bendrijos pramonė
būtų galėjusi padengti savo didėjančias sąnaudas ir gauti pagrįstą pelno maržą.
Dėl antrojo argumento, susijusio su paklausos plieno pramonėje svyravimu ir ferosilicio kainų Bendrijoje analize, palyginti
su pasauline žaliavinio plieno gamyba, reikia pažymėti, kad ieškovės atmeta galutinės informacijos dokumente institucijų pateiktą
grafiką, iliustruojantį ferosilicio kainų kitimą Bendrijoje atsižvelgiant į pasaulinės žaliavinio plieno gamybos pokyčius,
ir grįsdamos savo argumentą nurodo ieškinio priede pateiktą grafiką, iliustruojantį Bendrijos ferosilicio kainų kitimą atsižvelgiant
į Bendrijos plieno gamybos pokyčius. Tačiau, kitaip nei tvirtina ieškovės, remiantis šiuo grafiku negalima įrodyti, kad ferosilicio
kainos Bendrijoje kito pagal Bendrijos plieno gamybos svyravimus ir sumažėjo tuo pat metu, kai Bendrijos plieno pramonės paklausa
sustingo ar sumažėjo.
Pirma, svarbu pritarti Tarybai, kad iš šio grafiko aišku, jog Bendrijos kainos ne visada kito pagal Bendrijos plieno gamybos
svyravimus. Pavyzdžiui, grafike nurodyta, kad 2004 m., kai Bendrijos plieno gamyba padidėjo, kainos toliau mažėjo. 2006 m.
pagal grafiką plieno gamyba sumažėjo, tačiau kainos padidėjo. Šie pavyzdžiai patvirtina, kad ieškovių pateikto grafiko neužtenka,
norint patvirtinti jų teiginį, kad paklausos mažėjimas lėmė kainų mažėjimą.
Antra, reikia pažymėti, kad grafikas nerodo paklausos mažėjimo visą nagrinėjamąjį laikotarpį. Jame pavaizduotas plieno gamybos
didėjimas nuo 2003 m. trečiojo ketvirčio iki 2004 m. antrojo ketvirčio, nuo 2004 m. ketvirtojo ketvirčio iki 2005 m. antrojo
ketvirčio ir pirmuosius tris tiriamojo laikotarpio, t. y. nuo 2005 m. spalio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d., ketvirčius. Iš
grafiko taip pat matyti, kad ferosilicio kainos Bendrijoje didėjo nuo 2003 m. trečiojo ketvirčio iki 2004 m. antrojo ketvirčio
ir visą tiriamąjį laikotarpį. Atsižvelgiant į šiuos teigiamus pokyčius neužtenka tvirtinti, kad Bendrijos kainos sumažėjo,
kai paklausa iš Bendrijos plieno pramonės sustingo ar sumažėjo, siekiant įrodyti, jog Taryba padarė akivaizdžią vertinimo
klaidą, tvirtindama, kad dėl importo dempingo kaina Bendrijos pramonė negalėjo padidinti savo pardavimo kainų tiek, kad padengtų
savo sąnaudas. Ieškovės turėjo įrodyti, jog plieno gamyba minėtais laikotarpiais didėjo per mažai, kad būtų galima padidinti
kainas tiek, kad Bendrijos ferosilicio gamintojai galėtų perkelti gamybos sąnaudų padidėjimo naštą vartotojams, tačiau jos
to nepadarė.
Dėl trečiojo argumento, pagal kurį kainos Bendrijoje buvo tokio lygio, kad negalima tvirtinti, jog jos priverstinai sumažintos
ar nusmukdytos, reikia priminti, kad priverstinis kainų sumažinimas ar nusmukdymas yra teisės sąvokos, vartojamos Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 3 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 3 dalis). Schematiškai, apibrėždamos priverstinį
kainų sumažinimą pagal šią nuostatą, institucijos lygina Bendrijos kainas su nustatytomis importo kainomis, kad gautų priverstinio
kainų sumažinimo skirtumą procentais. Vis dėlto, konstatavusios, kad Bendrijos kainos buvo nusmukdytos arba nepakankamai pakeltos,
institucijos toliau schematiškai lygina importo kainas su tiksline Bendrijos kaina, t. y. su kaina, kuri būtų buvusi pasiekta,
nesant importo dempingo kaina, kad gautų žalos pašalinimo maržą, irgi išreikštą procentais. Šiuo atveju iš laikinojo reglamento
87–89 ir 112 konstatuojamųjų dalių matyti, kad institucijos apibrėžė priverstinį kainų sumažinimą, taikydamos Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Laikinojo reglamento 89 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė apskaičiavusi, kad priverstinio
kainų sumažinimo marža, nelygu eksportuojantys gamintojai, siekia 4–11 %, išskyrus tris eksportuojančius gamintojus, dėl kurių
nenustatytas joks priverstinis kainos mažinimas. Tačiau ieškovės nepateikia jokio argumento, keliančio abejonių dėl institucijų
pateikto priverstinio kainų mažinimo maržos apskaičiavimo. Vien konstatavimas, kad Bendrijos kainos yra didžiausios pasaulyje,
negali sukelti tokių abejonių.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, jog Taryba
padarė akivaizdžią vertinimo klaidą tvirtindama, kad Bendrijos pramonė negalėjo pakelti pardavimo kainų tiek, kad padengtų
visas savo sąnaudas, ne dėl pasaulio rinkos pokyčių ir plieno pramonės paklausos svyravimo, o dėl importo dempingo kaina.
Taigi ieškinio pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
b)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su žalos, kurią Bendrijos pramonė padarė pati sau, poveikiu
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su kai kurių Bendrijos gamintojų gamybos perorientavimu
–       Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba tinkamai neatsižvelgė į įtaką, kurią Bendrijos pramonės patirtai žalai padarė savanoriškas
Huta Laziska S.A
.,
OFZ a.s.
ir
Vargön Alloys AB
gamybos perorientavimas 2004 m., kurie ginčijamame reglamente apibūdinti kaip „ypač sėkmingi“.
Pirma, institucijos padarė rimtą fakto klaidą, turėjusią didelės įtakos priežastingumo ryšio analizei, nes, nors, kaip matyti
iš laikinojo reglamento 135 konstatuojamosios dalies, 2004 m. du Bendrijos ferosilicio gamintojai pakeitė savo gamybą į mangano
lydinių gamybą, iš to paties reglamento 93 konstatuojamosios dalies matyti, kad į šį ferosilicio gamybos sumažinimą atsižvelgta
tik nuo 2005 m. Sprendimas sumažinti ferosilicio gamybą, esant palankioms rinkos sąlygoms, lėmė ferosilicio vieneto gamybos
sąnaudų padidėjimą, gamybos ir pardavimo sumažėjimą ir didesnę stoką rinkoje. Tai, kad į gamybos perorientavimą neatsižvelgta
2004 m. atžvilgiu, lėmė apgaulingą Bendrijos pramonės gamybos pajėgumo, gamybos ir pelningumo pokyčių vaizdą.
Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą tvirtindamos, kad gamybos perorientavimas buvo reakcija į importą
dempingo kaina. Iš tiesų, 2004 m. buvo ypatingi metai, kuriais Bendrijos pramonės pelningumas labiausiai išaugo per nagrinėjamąjį
laikotarpį ir jos investicijų grąža pasiekė beveik 20 %, tačiau
Huta Laziska
nusprendė perorientuoti savo gamybą į silikomanganą, t. y. produktą, kuriam pagaminti reikia mažiau energijos ir kurį gaminti
yra pelningiau. Todėl, anot ieškovių, Bendrijos pramonės patirta žala 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu paaiškinama šiuo savanorišku
gamybos perorientavimu, lėmusiu gamybos sąnaudų padidėjimą, dėl kurio gamyba dar sumažėjo.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Šis kaltinimas iš esmės susijęs su tuo, kaip institucijos analizavo poveikį Bendrijos pramonei, kurį lėmė kai kurių Bendrijos
gamintojų krosnių, anksčiau naudotų ferosiliciui gaminti, pritaikymas silikomangano gamybai 2004 m.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Komisija analizavo minėto gamybos pakeitimo poveikį laikinojo reglamento 135 ir 136 konstatuojamosiose
dalyse. Ji patvirtino, kad nepaisant gamybos perorientavimo sąnaudų, 2004 m. dalis gamybos buvo perorientuota, nes Bendrijos
rinkoje trūko mangano lydinių, o ferosilicio pasiūla buvo pakankama. Ji padarė išvadą, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimas
sumažinti gamybą nebuvo savanoriškas; tokį sprendimą lėmė Bendrijos pramonei ferosilicį pelningai parduoti trukdęs importo
dempingas. Be to, laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje pateikiamoje lentelėje, kurioje nurodomas gamybos pajėgumas
ir pajėgumo naudojimas, siekdama atsižvelgti į gamybos perorientavimą, ji pakoregavo duomenis apie gamybos pajėgumą nuo 2005 m.
Ieškovės ginčija laikinojo reglamento 93 konstatuojamąją dalį, taip pat 135 bei 136 konstatuojamąsias dalis.
Pirma, dėl ieškovių argumento, kad padaryta fakto klaida, turinti įtakos laikinojo reglamento 93 konstatuojamajai daliai,
Taryba, atsakydama į rašytinį klausimą, pateiktą taikant proceso organizavimo priemonę, paaiškino, kad gamyba pakeista 2004 m.
gruodžio pradžioje. Per posėdį ji taip pat pripažino, kad perorientuoto pajėgumo 2004 m. gruodžio mėn. nebuvo galima naudoti
ferosiliciui gaminti. Todėl reikia konstatuoti, kad duomenis apie gamybos pajėgumą reikėjo pakoreguoti ne nuo 2005 m., o nuo
2004 m.. Vadinasi, laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje yra realus netikslumas.
Tačiau Teismas nesutinka su ieškovėmis dėl šio netikslumo padarinių. Reikia pripažinti, jog, kaip per posėdį pažymėjo Taryba,
atsižvelgiant į aplinkybę, kad gamybos pajėgumas sumažėjo tik nuo 2004 m. gruodžio mėn., bendras šio pajėgumo koregavimas
visų 2004 m. atžvilgiu būtų labai nedidelis ir atitiktų dvyliktąją 2005 m. koregavimo dalį. Be to, net jei gamybos pajėgumas
būtų pakoreguotas 2004 m., vis tiek Bendrijos ferosilicio rinkos ekonominė padėtis 2004 m. buvo tokia: padidėjusi paklausa,
padidėjęs importo dempingo kaina mastas, sumažėjusi gamyba, truputį sumažėjęs gamybos pajėgumas, sumažėjęs Bendrijos pramonės
pardavimo mastas ir rinkos dalis, padidėjusi kaina, pelno marža ir investicijų grąža. Kitaip tariant, išskyrus gamybos pajėgumą,
gamybos mastą, pardavimo mastą ir rinkos dalį, visi ekonominiai rodikliai rodė teigiamus pokyčius. Žinoma, tokiomis aplinkybėmis
tikėtina, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimą pakeisti gamybą lėmė komercinis pasirinkimas, kuriuo siekiama didesnio
pelningumo silikomangano rinkoje, o ne importas dempingo kaina ferosilicio rinkoje, dėl kurio kilo pavojus Bendrijos pramonės
pelningumui. Vis dėlto, taip pat tikėtina, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimas perorientuoti gamybą priimtas atsižvelgiant
ne tik į didesnio pelningumo silikomangano rinkoje perspektyvą, bet ir į importą maža kaina, kurio mastas labai padidėjo jau
2004 m. ir dėl kurio pelningumo ferosilicio rinkoje perspektyva tapo ne tokia patraukli kaip silikomangano rinkoje.
Todėl fakto klaida laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje neiškraipė priežastingumo ryšio analizės.
Antra, dėl ieškovių argumento, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes laikinojo reglamento 136 konstatuojamojoje
dalyje nurodė, jog gamyba perorientuota reaguojant į importą dempingo kaina, šio sprendimo 76 punkte nustatyta, kad tikėtina,
jog gamybos perorientavimą lėmė komercinis sprendimas, kuriuo siekiama didesnio pelningumo silikomangano rinkoje, o ne importas
dempingo kaina ferosilicio rinkoje, dėl kurio kilo pavojus Bendrijos pramonės pelningumui, tačiau taip pat tikėtina, jog sprendimai
perorientuoti gamybą priimti atsižvelgiant ne tik į didesnio pelningumo silikomangano rinkoje perspektyvą, bet ir į importą
maža kaina ferosilicio rinkoje.
Todėl reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo
klaidą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti šį kaltinimą kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tam tikrų Bendrijos gamintojų gamybos pertraukimu
–       Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba neatsižvelgė į poveikį, kurį Bendrijos pramonės patirtai žalai padarė kai kurių Bendrijos gamintojų
savanoriški gamybos pertraukimai, ir jį klaidingai priskyrė ginčijamam importui.
Pirma, Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje atsisakiusi atsižvelgti
į
Huta Laziska
gamybos pertraukimo poveikį, motyvuodama tuo, kad vertinimą, ar esama priežastingumo ryšio, reikia atlikti visos Bendrijos
pramonės lygmeniu, nors minėtas veiksnys paveikė visos Bendrijos pramonės rezultatus. Šiuo atžvilgiu ieškovės nurodo, pirma,
kad
Huta Laziska
nagrinėjamuoju laikotarpiu kelis kartus pertraukė gamybą dėl sunkumų, palaikant santykius su energijos tiekėju, antra, kad
ji buvo priversta persiorientuoti į mažiau energijos suvartojančių ir pelningesnių produktų, pavyzdžiui, silikomangano, gamybą,
ir, trečia, kad pagal 2007 m. gruodžio 4 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1420/2007, nustatantį galutinį antidempingo muitą
importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos ir Kazachstano kilmės silikomanganui ir nutraukiantį tyrimą dėl importuojamo Ukrainos
kilmės silikomangano (OL L 317, p. 5), institucijos analizavo
Huta Laziska
padėties kitimą atskirai.
Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, neatsižvelgdamos į poveikį, kurį lėmė tai, kad
FerroAtlántica SL
didžiausio energijos suvartojimo laikotarpiais pertraukdavo gamybos procesą ir siekdavo didžiausio pelno, parduodama energiją,
ir tai, kad
Vargön Alloys
tiriamuoju laikotarpiu nutraukė ferosilicio gamybą. Dėl
FerroAtlántica
ieškovės dublike nurodo, kad atsiliepime į ieškinį Taryba pirmą kartą teigė, jog ferosilicio gamybos nutraukimas elektros
energijos suvartojimo piko valandomis visada buvo šios bendrovės verslo modelio dalis. Šis tvirtinimas paneigtas ginčijamo
reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje, kurioje Taryba tvirtino, jog gamybos sumažinimas nutraukus elektros energiją nebuvo
atliekamas reguliariai.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Šis kaltinimas susijęs su tuo, kaip institucijos analizavo trijų Bendrijos gamintojų
Huta Laziska
,
FerroAtlántica
ir
Vargön Alloys
gamybos pertraukimų poveikį Bendrijos pramonei.
Iš esmės ieškovės kaltina Tarybą ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje tinkamai neišnagrinėjus
Huta Laziska
gamybos pertraukimų poveikio ir neatsižvelgus į
FerroAtlántica
ir
Vargön Alloys
gamybos pertraukimus.
Pirma, dėl akivaizdžios vertinimo klaidos, tariamai padarytos nagrinėjant
Huta Laziska
padėtį, reikia priminti, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje Taryba tvirtino, jog patirtos žalos priežastį
reikia analizuoti visos Bendrijos pramonės lygmeniu ir kad net jei su šiuo gamintoju susijusių duomenų būtų galima neįtraukti
vertinat žalą, tendencijos, susijusios su likusia Bendrijos pramonės dalimi, vis tiek būtų aiškiai neigiamos ir toliau liudytų
didelę žalą.
Šiuo atžvilgiu, pirmiausia reikia pritarti ieškovėms, jog vertinti, ar esama priežastingumo ryšio, nebūtinai reikia visos
Bendrijos pramonės lygmeniu, kad nebūtų galima atsižvelgti į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas
dempingo kaina veiksnys. Iš tiesų šio sprendimo 30 punkte jau pabrėžta, kad atlikdamos nepriskyrimo analizę, numatytą Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, institucijos turi nagrinėti visus kitus, be importo dempingo kaina, žinomus veiksnius, kurie
tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir juos nagrinėti taip, kad šių kitų veiksnių padaryta
žala nebūtų priskirta minėtam importui. Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje nepatikslinta, kad atliekant šį nagrinėjimą
reikia atsižvelgti tik į visai Bendrijos pramonei kitų veiksnių padarytą žalą. Atsižvelgiant į tai, jog, kaip minėta šio sprendimo
31 punkte, šia nuostata siekiama, kad institucijos atsietų ir atskirtų importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių
žalingo poveikio, gali būti, kad tam tikromis aplinkybėmis į žalą, kurią atskiras Bendrijos gamintojas patyrė dėl kito veiksnio
nei importas dempingo kaina, reikia atsižvelgti, nes šis veiksnys prisidėjo prie žalos, kuri padaryta visai Bendrijos pramonei.
Tiesa, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje Taryba su tam tikrais niuansais tvirtina, jog žalos priežastis
reikia nagrinėti visos Bendrijos pramonės lygmeniu, o tai leidžia manyti, kad į žalos veiksnį, atskirai veikiantį vieną Bendrijos
gamintoją, gali būti visiškai neatsižvelgta. Tačiau, kitaip nei tvirtina ieškovės, į žalą, kurią gamybos pertraukimas galėjo
padaryti
Huta Laziska
, buvo tinkamai atsižvelgta. Kaip nurodyta šio sprendimo 87 punkte, Taryba paaiškino, jog net jei su šiuo gamintoju susijusių
duomenų būtų galima neįtraukti vertinat žalą, tendencijos, susijusios su Bendrijos pramone, vis tiek toliau rodytų, kad padaryta
žala. Ieškovės nesistengia įrodyti, kad šis teiginys pagrįstas akivaizdžia vertinimo klaida. Jos tik tvirtina, kad
Huta Laziska
patirti sunkumai su elektros energijos tiekėju lėmė gamybos pertraukimus, o Taryba sutiko į tai atsižvelgti ginčijamo reglamento
101 konstatuojamojoje dalyje.
Galiausiai dėl Reglamento Nr. 1420/2007, kaip priminta šio sprendimo 50 ir 51 punktuose, institucijos, naudodamosi savo diskrecija,
privalo nagrinėti, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar ši žala priskiriama importui dempingo kaina, ar prie jos atsiradimo
prisidėjo kiti žinomi veiksniai. Ši diskrecija turi būti įgyvendinama kiekvienu atveju atsižvelgiant į reikšmingas aplinkybes
(šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Gestetner Holdings prieš Tarybą ir Komisiją
, C‑156/87, Rink. p. I‑781, 43 punktą). Bet kuriuo atveju, kitaip nei tvirtina ieškovės,
Huta Laziska
padėtis ginčijamame reglamente iš esmės vertinama taip pat kaip Reglamente Nr. 1420/2007. Kaip ir ginčijamame reglamente,
Reglamente Nr. 1420/2007 nėra atskiro poskyrio, skirto
Huta Laziska
. Be to, kaip ir ginčijamame reglamente,
Huta Laziska
padėtis vertinama poskyryje, kuriame analizuojamas gamybos sąnaudų kitimo poveikis žalai. Tarp Reglamento Nr. 1420/2007 ir
ginčijamo reglamento galima nustatyti vienintelį skirtumą. Ginčijamame reglamente Taryba, darydama prielaidą ir tik tam, kad
atmestų bet kokį poveikį visos Bendrijos pramonės patirtos žalos įvertinimui, pripažino, jog
Huta Laziska
patirtą žalą galėjo lemti jos ginčas su elektros energijos tiekėju, o Reglamente Nr. 1420/2007 ji pripažino, kad šis ginčas
bei elektros energijos sąnaudų padidėjimas galėjo turėti įtakos
Huta Laziska
rezultatams, bet bendrai gamybos sąnaudų pokyčiai neprisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos.
Vadinasi, nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje padaryta
akivaizdi vertinimo klaida.
Antra, dėl akivaizdžios vertinimo klaidos, tariamai padarytos vertinant
FerroAtlántica
ir
Vargön Alloys
gamybos pertraukimus, reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su
FerroAtlántica
, ieškovės per posėdį nurodė, jog, jų nuomone, šios bendrovės gamybos pertraukimai lėmė „pačios sau padarytą“ žalą, nes brangstant
elektros energijai
FerroAtlántica
pirmenybę teikė energijos, o ne ferosilicio pardavimui. Svarbu pripažinti, kad vienintelis dokumentas, kuriuo remiasi ieškovės,
nurodydamos šią tariamą institucijų padarytą akivaizdžią vertinimo klaidą, yra 2007 m. vasario 26 d.
FerroAtlántica
raštas
Euroalliages
. Šiame rašte
FerroAtlántica
paaiškino, kad dėl jos tarifų sistemos elektros energijos vartojimo piko valandomis sustabdyta ferosilicio gamyba, o jos per
šias valandas pagaminta energija perparduota. Šis raštas visai neįrodo, kad
FerroAtlántica
pertraukia gamybą, kai padidėja elektros energijos kainos. Taigi ieškovės nepateikė jokių įrodymų, kad
FerroAtlántica
gamybos sumažėjimas elektros energijos vartojimo piko valandomis prisidėjo prie visos Bendrijos pramonės patirtos žalos ir
kad Taryba turėjo į jį atsižvelgti.
Be to, kiek tai susiję su
Vargön Alloys
, ieškovės tik tvirtina, kad ši bendrovė nutraukė gamybą tiriamojo laikotarpio viduryje. Prie ieškinio pridėtame dokumente
jos teigia, kad gamyba nutraukta dėl elektros energijos kainų lygio, tačiau nepateikia jokio įrodymo šiam teiginiui pagrįsti.
Taigi jos niekaip neįrodo, kad ši bendrovė pati prisidėjo prie žalos sau ir kad ji gamybą nutraukė ne dėl importo dempingo
kaina. Vadinasi, negalima tvirtinti, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, atskirai neišnagrinėjusi
Vargön Alloys
padėties.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti šį pirmojo pagrindo trečios dalies kaltinimą kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su teorinio nominalaus gamybos pajėgumo naudojimu
–       Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį bei
jų teisę į gynybą, atsisakydama vietoj teorinio nominalaus gamybos pajėgumo naudoti realų gamybos pajėgumą.
Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes, pirma, nepaisė elementų, tokių kaip gamybos perorientavimas ir elektros energijos
tiekimo pertraukimas, padariusių didelį poveikį svarbiems žalos veiksniams, t. y. gamybos pajėgumui ir gamybos pajėgumo panaudojimui.
Antra, ieškovės nurodo, kad klaidinga teigti, kaip tai daro Taryba, jog net jei remtųsi realiu gamybos pajėgumu, gamybos pajėgumo
ir pajėgumo panaudojimo tendencijos, o taip pat išvados dėl žalos buvimo, liktų nepakitusios. Iš tiesų, net jei tendencijos,
susijusios su gamybos pajėgumu ir pajėgumo panaudojimu liktų nepakitusios, aplinkybė, kad, pavyzdžiui, pajėgumo panaudojimas
nuo 50 % pakilo iki 95 %, būtų svarbi, nes toks padidėjimas reikštų, kad Bendrijos pramonė nepajėgia patenkinti paklausos.
Trečia, anot ieškovių, Tarybai tvirtinant, kad galima naudoti teorinį nominalų panaudojimo pajėgumą, nes gamybos sustabdymai
ar sumažinimas yra nereguliarūs, daroma rimta fakto klaida ir akivaizdi vertinimo klaida. Ieškovės pažymi, kad gamybos sumažinimas
ir sustabdymai buvo reguliarūs, todėl į tai reikia atsižvelgti. Taip yra
FerroAtlántica
gamybos pertraukimo elektros energijos vartojimo piko valandomis atveju, kuris buvo būdingas jos verslo modeliui ir todėl
buvo daromas reguliariai. Be to, buvo atliekamas kasmetinis ferosilicio krosnių remontas, kurio metu jomis nebuvo galima naudotis.
Ieškovės taip pat teigia, kad jei apskaičiuojant gamybos pajėgumą atsižvelgiama tik į reguliarius įvykius, daroma akivaizdi
vertinimo klaida. Kai sumažėjo
Huta Laziska
aprūpinimas elektros energija, ji kelis kartus labai sumažino pajėgumą, o tai trukdė gaminti ferosilicį, neatsižvelgiant į
rinkos sąlygas.
Be to, anot ieškovių, priežastingumo ryšio analizę pagrindžiant teoriniu nominaliu panaudojimo pajėgumu, o ne realiu panaudojimo
pajėgumu, neišvengiamai pažeidžiama nepriskyrimo taisyklė, numatyta Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, nes taip
nuslepiama tikra duomenis apie gamybą veikiančių pokyčių priežastis.
Galiausiai, ieškovės tvirtina, kad ginčijamu reglamentu pažeidžiama jų teisė į gynybą, nes teiginys, kad net jei būtų atsižvelgta
į realų panaudojimo pajėgumą, tendencijos liktų nepakitusios, nėra pagrįstas.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Pateikdamos šį kaltinimą, ieškovės iš esmės tvirtina, kad remdamosi teoriniu nominaliu gamybos pajėgumu, o ne realiu gamybos
pajėgumu institucijos, pirma, padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir fakto klaidą, antra, pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio
7 dalį ir, trečia, pažeidė jų teisę į gynybą.
Pirma, dėl institucijų padarytų akivaizdžių vertinimo klaidų ir fakto klaidos, reikia priminti, kad Komisija laikinojo reglamento
92 ir 93 konstatuojamosiose dalyse paaiškino, jog nustatė gamybos pajėgumą, remdamasi Bendrijos pramonės gamybos vienetų teoriniu
nominaliu pajėgumu, kurį pakoregavo, atsižvelgdama į tai, kad du Bendrijos gamintojai nagrinėjamuoju laikotarpiu dalį ferosilicio
gamybos perorientavo į kitų geležies lydinių gamybą. Be to, ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje Taryba atsakė
į kritiką dėl laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje taikytos metodikos ir į kai kurių suinteresuotųjų šalių per
administracinę procedūrą pateiktus pasiūlymus taikyti dydį, nustatytą įvertinus gamybos sustabdymą dėl techninės priežiūros
ir elektros energijos tiekimo pertraukimo. Šiuo atžvilgiu ji nurodė tyrimą, kuris, anot jos, įrodo, kad gamybos sustabdymo
dėl techninės priežiūros ir elektros energijos tiekimo pertraukimo atvejai buvo laikini ir nagrinėjamuoju laikotarpiu reguliariai
nesikartojo. Ji taip pat paaiškino, kad net ir pakoregavus gamybos pajėgumą, gamybos pajėgumo ir pajėgumo panaudojimo tendencijos
bei išvados dėl materialinės žalos liktų nepakitusios.
Ieškovės mano, kad šiuose samprotavimuose yra akivaizdi vertinimo klaida, nes juose neatsižvelgta į gamybos pertraukimus ir
perorientavimą. Svarbu pastebėti, kad ieškovių tvirtinimas yra netikslus, nes jos nenurodo, apie kokius pertraukimus ir kokį
gamybos perorientavimą kalba. Darant prielaidą, kad jos turi mintyje įvykius, aptartus nagrinėjant du ankstesnius kaltinimus,
t. y.
Huta Laziska
gamybos perorientavimą ir pertraukimus bei
FerroAtlántica
ir
Vargön Alloys
gamybos pertraukimus, reikia pirmiausia pripažinti, kad ieškovės neginčija, jog į
Huta Laziska
2004 m. sprendimą pereiti nuo ferosilicio prie silikomangano gamybos atsižvelgta laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje
dalyje esančioje gamybos pajėgumo ir pajėgumo panaudojimo lentelėje, pakoreguojant minėtą pajėgumą 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.
Kiek tai susiję su 2005 ir 2006 m.
Huta Laziska
gamybos pertraukimais dėl ginčo su elektros energijos tiekėju ir 2006 m.
Vargön Alloys
gamybos pertraukimu, anot ieškovių, dėl elektros energijos sąnaudų padidėjimo, reikia pripažinti, kad institucijų samprotavimai
yra ne pagrįsti, bet ir be akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš ginčijamo reglamento 81 konstatuojamosios dalies matyti, kad
institucijos nusprendė nekoreguoti duomenų, susijusių su gamybos pajėgumu, nes minėti gamybos pertraukimai buvo laikini. Institucijų
požiūris buvo teisingas, nes, kitaip nei tvirtina ieškovės, iš bylos dokumentų matyti, kad minėti pertraukimai iš tiesų buvo
laikini. Nors duomenys, susiję su gamybos pajėgumu, turėjo atspindėti tokius laikinus įrenginių sustabdymus, kaip nurodomi
šiuo atveju, jais būtų nukrypta nuo jų funkcijos pateikti rodiklius, susijusius su Bendrijos pramonės gamybos pajėgumu, o
ne produkcijos variacijas, kurias atspindi gamybos duomenys. Vis dėlto, kad institucijų požiūris nebūtų pagrįstas akivaizdžia
vertinimo klaida, į tokius laikinus gamybos sustabdymus reikia atsižvelgti atliekant nepriskyrimo analizę, numatytą Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 7 dalyje.
Šiuo atveju institucijos ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje patvirtino, kad net ir pakoregavus gamybos pajėgumą
išvados dėl Bendrijos pramonės patirtos didelės žalos liktų tokios pačios. Nors ieškovės tvirtina, kad šis teiginys yra klaidingas,
jos to niekaip neįrodo. Jos tik tvirtina, kad, net jei gamybos pajėgumo ir pajėgumo naudojimo tendencijos liktų nepakitusios,
aplinkybė, kad, pavyzdžiui, pajėgumo naudojimas nuo 50 % pakyla iki 95 %, yra svarbi, nes toks padidėjimas reiškia, kad Bendrijos
pramonė negali patenkinti paklausos. Be to, kad situacija, kuria remiasi ieškovės, yra vien teorinė, aplinkybė, kad Bendrijos
pramonė šiuo atveju aptariamoje situacijoje, kai iš kelių ekonominių rodiklių matyti, jog Bendrijos pramonė patyrė žalą, negali
patenkinti paklausos nerodo šios žalos priežasties ir pati savaime negali įrodyti, kad minėta žala kilo ne dėl importo dempingo
kaina.
Kiek tai susiję su
FerroAtlántica
gamybos pertraukimais, šio sprendimo 92 punkte jau nustatyta, kad ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad šis reguliarus gamybos
sumažėjimas prisidėjo prie visos Bendrijos pramonės patirtos žalos. Nors, kaip pabrėžia ieškovės, gamybos pajėgumo pakoregavimas,
siekiant atsižvelgti į šiuos gamybos pertraukimus, būtų galėjęs pakeisti Bendrijos pramonės pajėgumo panaudojimo dalį, taip
įrodant, kad ji buvo mažiau pajėgi patenkinti paklausą, šio sprendimo 106 punkte jau pažymėta, kad tokioje situacijoje, kai
keli ekonominiai rodikliai atspindėjo Bendrijos pramonės patirtą žalą, tokia aplinkybė pati savaime negali įrodyti, kad žalos
atsiradimo priežastis nebuvo importas dempingo kaina.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad padarytos
akivaizdžios vertinimo klaidos, remiantis teoriniu nominaliu pajėgumu.
Antra, kalbant apie Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalies pažeidimą, negalima pritarti ieškovių tvirtinimui, kad priežastingumo
ryšio analizę pagrindžiant teoriniu nominaliu panaudojimo pajėgumu, o ne realiu panaudojimo pajėgumu, neišvengiamai pažeidžiama
nepriskyrimo taisyklė. Iš tiesų reikia pažymėti, kad nors neabejotina, jog gamybos priemones pritaikius kitai rinkai, kaip
šiuo atveju, reikia pakoreguoti su gamybos pajėgumu susijusius duomenis, jau šio sprendimo 105 punkte pabrėžta, kad šiuose
duomenyse visi laikini gamybos įrenginių sustabdymai neturi atsispindėti, nes šie sustabdymai atsispindi gamybos duomenyse.
Tačiau tokiomis aplinkybėmis institucijos privalo užtikrinti, kad laikomasi Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje numatytų
pareigų, ir gerai bei tinkamai atlikti nepriskyrimo analizę, atsiedamos ir atskirdamos žalą, kurią tam tikrais atvejais lemia
šie laikini gamybos pertraukimai, nuo žalos, padarytos dėl importo dempingo kaina.
Trečia, kalbant apie ieškovių teisės į gynybą pažeidimą, reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog teisės
į gynybą užtikrinimo reikalavimai yra privalomi ne tik vykstant procedūroms, kurios gali baigtis sankcijų paskyrimu, bet taip
pat vykstant tyrimo procedūroms prieš priimant reglamentus dėl antidempingo, kurie gali tiesiogiai ir konkrečiai paveikti
atitinkamas įmones ir sukelti joms nepalankius padarinius (1991 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Al-Jubail Fertilizer prieš Tarybą
, C‑49/88, Rink. p. I‑3187, 15 punktas). Ypač suinteresuotosioms įmonėms turi būti suteikta galimybė per administracinę procedūrą
veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos bei dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija,
grįsdama dempingo praktikos ir iš jos kylančios žalos egzistavimą (minėto Sprendimo
Al-Jubail Fertilizer prieš Tarybą
17 punktas).
Šiuo atžvilgiu svarbu pritarti Tarybai, kad galutinės informacijos dokumento 80 punktas iš esmės sutapo su ginčijamo reglamento
81 konstatuojamąja dalimi, pagal kurią net pakoregavus gamybos pajėgumą tendencijos nebūtų pasikeitusios. Tačiau ieškovės
pastabose dėl galutinės informacijos dokumento neprašė joms pateikti šį teiginį patvirtinančių duomenų. Todėl jos negali teigti,
kad pažeista jų teisė į gynybą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį kaltinimą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl ketvirtojo kaltinimo, susijusio su Bendrijos pramonės investicijomis 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.
–       Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba pažeidė nepriskyrimo taisyklę, numatytą Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, nes ginčijamame
reglamente neatsižvelgė į dideles Bendrijos pramonės investicijas 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu, kurios tiriamuoju laikotarpiu
sudarė daugiau kaip trečdalį visų Bendrijos pramonės nuostolių. Šiuo atžvilgiu ieškovės pabrėžia, kad institucijos laikinojo
reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog Bendrijos pramonė 2005 m. investavo beveik 10 mln. EUR, tiriamuoju laikotarpiu
– beveik 6 mln. EUR; šios investicijos skirtos gamybos įrangai modernizuoti. Anot ieškovių, atsižvelgiant į šių investicijų
apimtį, palyginti su pramonės pelningumu, šių investicijų poveikį reikėjo nagrinėti, nepaisant to, kad jos per ilgą laiką
nuvertėjo, kad ir kaip būtų atsakyta į klausimą, ar privalomų aplinkosaugos teisės nuostatų laikymasis lėmė žalą, kurią Bendrijos
pramonė padarė pati sau.
Pirma, Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, atsako, kad ieškovės pervertina investicijų apimtį ir jų poveikį pelningumui.
Investicijų suma per tiriamąjį laikotarpį nepalyginama su šiuo laikotarpiu užfiksuotais nuostoliais. Anot Tarybos, kadangi
nagrinėjamos investicijos buvo investicijos į per daugelį metų nusidėvėjusią gamybos įrangą, tik nedidelė 2005 m. ir tiriamuoju
laikotarpiu padarytų investicijų dalis turėjo įtakos pelnui. Antra, kadangi investicijos padarytos, siekiant prisiderinti
prie privalomų aplinkosaugos teisės nuostatų reikalavimų, jų negalima laikyti „pačios sau padaryta“ žala. Trečia, į šių investicijų
poveikį atsižvelgta laikinojo reglamento 99, 100 ir 109 konstatuojamosiose dalyse bei ginčijamo reglamento 82 konstatuojamojoje
dalyje aptariant žalos veiksnius. Ketvirta, ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo
klaidą, priėjusios išvadą, jog nagrinėjamos investicijos nėra „pačios sau padaryta“ žala.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovės iš esmės tvirtina, kad institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, nes neatsižvelgė į 2005 m.
ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos pramonės padarytų didelių investicijų, tiriamuoju laikotarpiu lėmusių daugiau kaip trečdalį
visų Bendrijos pramonės nuostolių, poveikį.
Šiuo atžvilgiu svarbu pritarti ieškovėms, kad iš laikinojo reglamento 99 konstatuojamosios dalies matyti, jog 2005 m. ir tiriamuoju
laikotarpiu padarytos didelės investicijos. Tačiau nei Komisija laikiname reglamente, nei Taryba ginčijamame reglamente neaptarė
šių investicijų, atlikdama nepriskyrimo analizę. Taigi, kitaip nei tvirtina Taryba, minėtuose reglamentuose visiškai nenagrinėjama,
ar minėtos investicijos lėmė „pačios sau padarytą“ žalą. Atsižvelgiant į jų dydį, t. y. beveik 10 mln. EUR 2005 m. ir beveik
6 mln. EUR tiriamuoju laikotarpiu, minėtos investicijos galėjo prisidėti prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Todėl reikia
pripažinti, jog institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, neatsiejusios ir neatskyrusios minėtų investicijų
poveikio nuo importo dempingo kaina poveikio.
Šios išvados nepaneigia Tarybos argumentai. Pirma, kitaip nei ji tvirtina, aplinkybė, kad investicijos padarytos siekiant
prisitaikyti prie privalomų aplinkos apsaugos teisės aktų, neatleidžia institucijų nuo pareigos atlikti nepriskyrimo analizę.
Nesvarbu, ar žala būtų pripažinta „pačios sau padaryta“ žala, nes investicijos galėjo paveikti Bendrijos pramonę, o Pagrindinio
reglamento 3 straipsnio 7 dalimi draudžiama institucijoms priskirti žalą importui dempingo kaina, kuri jam nepriskirtina.
Antra, tiesa, kaip pastebi Taryba, kad bendra investicijų suma per tiriamąjį laikotarpį negali būti lyginama su tuo pačiu
laikotarpiu užfiksuotais nuostoliais. Vis dėlto, tai nekeičia fakto, kad institucijos neatliko tinkamos nepriskyrimo analizės
investicijų atžvilgiu.
Jei Taryba pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje esančią nepriskyrimo taisyklę, dėl tokio pažeidimo būtų pateisinama
panaikinti ginčijamą reglamentą tik tada, jei jis sukeltų abejonių šio reglamento teisėtumu, padarydamas negaliojančią visą
institucijų atliktą priežastingumo ryšio analizę (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Shanghai Teraoka Electronic prieš Tarybą
, T‑35/01, Rink. p. II‑3663, 167 punktą). Tačiau ieškovės šiuo atžvilgiu nepateikė jokio argumento.
Teismas mano, kad šis pažeidimas nedaro poveikio ginčijamo reglamento teisėtumui. Kaip nurodė Taryba, nagrinėjamos investicijos
buvo investicijos į per daugelį metų nusidėvėjusią gamybos įrangą ir tik dalis jų turėjo įtakos Bendrijos pramonės pelningumui
2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu. Šiuo atžvilgiu, atsakydama į rašytinį klausimą, Teismo pateiktą taikant proceso organizavimo
priemonę, Taryba, remdamasi tiksliais duomenimis ir paaiškinimais, nurodė, kad 2005 m. investicijos lėmė tik maždaug 4,7 %
Bendrijos pramonės pelningumo nuostolių 2005 m. Todėl minėtos investicijos negali būti pripažintos labai prisidėjusiomis prie
2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos pramonės patirtos žalos.
Vadinasi, konstatuotas pažeidimas negali paneigti ginčijamo reglamento teisėtumo ir šį kaltinimą, taip pat ir visą ieškinio
pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.
c)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaka
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad institucijos tinkamai neatsižvelgė į žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai,
taip padarydamos akivaizdžių vertinimo klaidų.
Pirma, Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, ginčijamo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje tvirtindama, kad lydinių
pramonės gamybos sąnaudos padidėjo visame pasaulyje, todėl taip pat paveikė pasaulio pramonę. Ieškovių nuomone, net jei gamybos
sąnaudos galėjo padidėti visame pasaulyje, toks padidėjimas neturi visur tokio pat poveikio.
Iš tiesų Taryba neatsižvelgė į tai, kad Bendrijos gamintojų bazinės gamybos sąnaudos yra didesnės nei kitų pasaulio gamintojų.
Anot ieškovių, nors visi gamintojai susiduria su analogišku gamybos sąnaudų padidėjimu, tie, kurių bazinės sąnaudos didesnės,
patiria didesnę žalą ir ją patiria greičiau nei kiti. Todėl, ieškovių nuomone, priešingai nei Taryba nurodė ginčijamame reglamente,
trečiosios šalies gamintojas nebūtinai yra priverstas tiek pat kelti kainas kaip Bendrijos gamintojas, kuris susiduria su
tokiu pačiu sąnaudų padidėjimu, nes nagrinėjamos pardavimo kainos atžvilgiu trečiosios šalies gamintojas naudojasi didesniu
pradiniu pelningumu.
Visų pirma, institucijos turėjo informacijos, įrodančios, kad Bendrijos gamintojų struktūrinės ferosilicio gamybos sąnaudos
buvo didesnės nei gamintojų iš šalių, kurių atžvilgiu vykdoma antidempingo procedūra. Ieškovės prašo Teismo nurodyti pateikti
šią informaciją. Toliau ieškovės per administracinę procedūrą pateikė įrodymų, kad 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos
ferosilicio kainos buvo didžiausios pasaulyje, o Bendrijos pramonės gamybos sąnaudos vis labiau šias kainas viršijo. Galiausiai
ieškovės pažymi, kad 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu, kai Bendrijos pramonės sąnaudos stulbinančiai išaugo, kainos visose
pasaulio rinkose sumažėjo dėl sumažėjusio suvartojimo. Nors Bendrijos pramonė taikė didžiausias pasaulyje kainas, dėl gamybos
sąnaudų didėjimo 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu ji patyrė nuostolių.
Ieškovės taip pat tvirtina, kad institucijos neatsižvelgė į tai, kad nors visose rinkose taikytos kainos buvo ekvivalentiškos
makroekonomikos lygmeniu, atsižvelgiant į makroekonominius skirtumus, Bendrijos gamintojus labiau paveikė gamybos sąnaudų
elementų pabrangimas nei gamintojus iš šalių, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas. Iš tiesų, dauguma gamintojų,
įsteigtų minėtose šalyse, buvo vertikaliai integruoti, o tai juos saugojo nuo kainų pasaulio rinkose nestabilumo; nė vienas
Bendrijos gamintojas nėra panašiai vertikaliai integruotas. Bendrijos gamintojai negalėjo pasinaudoti ta pačia masto ekonomija
kaip gamintojai, įsteigti šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas. Pavyzdžiui,
Erdos Xijin Kuangye Co., Ltd,
vienas iš Kinijos ferosilicio gamintojų, turi beveik dvigubai didesnį gamybos pajėgumą nei visi Bendrijos gamintojai kartu
paėmus. Todėl vieneto gamybos sąnaudos trečiosiose šalyse apskritai buvo mažos.
Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą laikinojo reglamento 132 konstatuojamojoje dalyje, nes atsakydamos
į argumentą, kad gamybos sąnaudų padidėjimas lėmė žalą, tvirtino, kad visame pasaulyje energijos kainos didėjo, kai kuriais
atvejais net daugiau nei Europoje. Iš tiesų, nebuvo užtikrintas nepriskyrimo reikalavimo laikymasis tiesiog lyginant elektros
energijos kainas visame pasaulyje arba šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas, su taikomomis Europoje. Ieškovių
nuomone, institucijos turėjo nustatyti elektros energijos kainų pakilimo poveikį Bendrijos pramonei ir jį atskirti nuo ferosilicio
importo poveikio. Tiksliau kalbant, institucijos neatsižvelgė nei į Eurostato duomenis, nei į savo pačių atliktų Bendrijos
elektros energijos rinkos tyrimų rezultatus, iš kurių matyti, kad energijos sąnaudos valstybėse narėse, kuriose įsteigti Bendrijos
ferosilicio gamintojai, iš esmės padidėjo. Kadangi elektros energijos kainos Sąjungos viduje iš esmės skiriasi, institucijos
turėjo palyginti realius Bendrijos gamintojų duomenis su gamintojų, įsteigtų šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo
tyrimas, duomenimis. Elektros energijos kainų lygis pasaulyje neturi reikšmės – svarbu tik, kiek elektros energijos kainos
padidėjo ferosilicį gaminančiose šalyse, palyginti su taikomomis Bendrijos pramonei. Anot ieškovių, nors energijos kainos
trečiosiose šalyse galbūt padidėjo, jos vis tiek išliko žemesnės nei taikomosios Bendrijos pramonei, o tai sudarė sąlygas
trečiosiose šalyse įsteigtiems ferosilicio gamintojams toliau gauti pelną, kai tuo tarpu Bendrijos pramonė patyrė nuostolių.
Trečia, ginčijamo reglamento 92 konstatuojamojoje dalyje Taryba padarė akivaizdžią klaidą, aiškindama Komisijos tarnybų darbinį
dokumentą „Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness“
(„ES metalų pramonės ekonominių rodiklių analizė: žaliavų ir energijos tiekimo poveikis konkurencingumui“, toliau – Komisijos
darbinis dokumentas), kuriuo remdamasi ji atmetė argumentą, kad Bendrijos pramonei trūksta konkurencingumo dėl jos sąnaudų
struktūros. Anot ieškovių, šiame dokumente aiškiai nurodyta, kad Bendrijos metalo pramonė patiria didėjantį konkurentų, kurių
gamybos sąnaudų struktūra yra kitokia, spaudimą. Konkrečiau tariant, dokumente teigiama, kad Bendrijos gamintojų geležies
lydinių, kurių gamybai reikia daugiausia energijos, t. y. silicio ir ferosilicio, pardavimas yra pažeidžiamas, nes jiems trūksta
konkurencingumo sąnaudų atžvilgiu.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Ši ieškinio pirmojo pagrindo dalis susijusi su tuo, kaip institucijos analizavo žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaką Bendrijos
pramonės patirtai žalai. Iš esmės ieškovės tvirtina, kad padarytos trys akivaizdžios vertinimo klaidos. Anot jų, šios klaidos
padarytos ginčijamo reglamento 92 ir 99 konstatuojamosiose dalyse ir laikinojo reglamento 132 konstatuojamojoje dalyje.
Pirma, dėl ginčijamo reglamento 99 konstatuojamosios dalies reikia priminti, kad ji išdėstyta taip:
„Kalbant apie sąnaudų padidėjimą, Bendrijos pramonė teigė, kad pastebėtas lydinių pramonės sąnaudų padidėjimas paprastai vyksta
visame pasaulyje, todėl jis taip pat daro įtaką pasaulio pramonei. Išanalizavus pagrindinių sąnaudų elementų kainų pokyčius
nagrinėjamuoju laikotarpiu nustatyta, kad sąnaudos (elektros energijos, kvarcito ir elektrodų pastos) padidėjo. Tačiau atlikus
tyrimą nustatyta, kad nors šį padidėjimą iš dalies kompensavo pardavimo kainos, dėl importo mažomis dempingo kainomis Bendrijos
pramonė negalėjo perkelti viso sąnaudų padidėjimo pardavimo kainoms.“
Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą teigdama, jog lydinių pramonės gamybos sąnaudos padidėjo
visame pasaulyje ir todėl šis padidėjimas taip pat daro įtaką pasaulio pramonei.
Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad, kitaip nei tvirtina ieškovės, Taryba ginčijamo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje
visiškai neteigė, kad lydinių pramonės gamybos sąnaudos padidėjo visame pasaulyje ir todėl šis padidėjimas taip pat daro įtaką
pasaulio pramonei. Iš šios konstatuojamosios dalies aiškiai matyti, kad Taryba tik perteikė Bendrijos pramonės suformuluotą
teiginį.
Be to, Taryba šiuo Bendrijos pramonės teiginiu visiškai nesirėmė, grįsdama laikinojo reglamento 133 konstatuojamojoje dalyje
pateiktą išvadą, kad gamybos sąnaudų padidėjimas nenutraukė priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos. Ginčijamo
reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje Taryba konstatavo, kad padidėjo tam tikros gamybos sąnaudos, bet padarė išvadą, kad
šį padidėjimą buvo galima kompensuoti padidinant kainas, tačiau dėl importo dempingo kaina tik iš dalies. Kitaip tariant,
anot Tarybos, gamybos sąnaudos padidėjo, tačiau Bendrijos pramonė patyrė žalą ne dėl šio padidėjimo, o todėl, kad, esant ginčijamam
importui, sąnaudų padidėjimo nebuvo galima visiškai perkelti į pardavimo kainas.
Ieškovės nepateikia jokio įrodymo, kad Taryba taip padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes jos tik stengiasi įrodyti, kad
klaidinga tvirtinti, jog sąnaudų padidėjimas padarė tokią pačią įtaką pasaulio pramonei. Todėl reikia atmesti ieškovių argumentą,
susijusį su ginčijamo reglamento 99 konstatuojamąja dalimi, ir nebūtina reikalauti pateikti dokumentų.
Antra, dėl argumento, susijusio su laikinojo reglamento 132 konstatuojamąja dalimi, reikia priminti, kad šioje konstatuojamojoje
dalyje Komisija pripažino, jog elektros energijos kainos sudaro didžiąją dalį nagrinėjamojo produkto gamybos sąnaudų, tačiau
atlikus tyrimą taip pat nustatyta, kad visame pasaulyje, įskaitant nagrinėjamąsias šalis, energijos kainos didėjo, kai kuriais
atvejais net daugiau nei Sąjungoje. Laikinojo reglamento 133 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis
energijos klausimas negali nutraukti priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos pramonės patirtos žalos.
Ieškovės ginčija šias konstatuojamąsias dalis, motyvuodamos tuo, kad laikydamasi Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje
nurodytos nepriskyrimo taisyklės Komisija negalėjo tik apskritai ir niekuo nesiremdama tvirtinti, jog energijos kainos padidėjo
visame pasaulyje, kai kuriais atvejais net daugiau nei Sąjungoje. Du motyvai, kuriais ieškovės grindžia šį savo teiginį, vis
dėlto, neįtikina.
Ieškovės tvirtina, kad Komisija turėjo nagrinėti Eurostato duomenis ir savo pačios tyrimų, susijusių su elektros energijos
rinka, rezultatus, kurie, anot jų, įrodo, jog elektros energijos kainos stipriai padidėjo valstybėse narėse, kuriose įsteigti
Bendrijos gamintojai. Tačiau ieškovės nepateikia jokio įrodymo šiam teiginiui pagrįsti.
Be to, ieškovės tvirtina, kad Komisija turėjo palyginti duomenis, susijusius su Bendrijos gamintojais ir eksportuojančiais
gamintojais, kurių atžvilgiu atliekamas tyrimas. Tačiau ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad toks statistinis palyginimas
gali įrodyti, jog energijos sąnaudos Bendrijoje padidėjo tiek, kad lėmė Bendrijos pramonės patirtą žalą. Todėl ieškovių argumentą,
susijusį su laikinojo reglamento 132 konstatuojamąja dalimi, reikia atmesti.
Trečia, dėl argumento, susijusio su ginčijamo reglamento 92 konstatuojamąja dalimi, reikia pažymėti, kad Taryba šioje dalyje
nagrinėjo Bendrijos pramonės konkurencingumo klausimą ir Komisijos darbinį dokumentą, kuris, anot ieškovių, patvirtina Bendrijos
pramonės konkurencingumo trūkumą dėl jai tenkančių didelių sąnaudų. Šioje konstatuojamojoje dalyje Taryba nusprendė, kad Komisija
minėtame dokumente nedaro jokios išvados apie tariamą Europos geležies lydinių pramonės konkurencingumo trūkumą. Atvirkščiai,
anot Tarybos, šiame darbiniame dokumente nurodoma, kad geležies lydinių gamintojai susiduria su didėjančiu importu iš trečiųjų
šalių, pavyzdžiui, Kinijos, Rusijos, Ukrainos, Brazilijos ir Kazachstano; jei artimiausiu metu nebus užtikrintos vienodos
sąlygos su konkurentais iš trečiųjų šalių, tai gali kelti pavojų ilgo laikotarpio Europos geležies lydinių pramonės pajėgumui.
Ieškovės mano, kad Taryba klaidingai išaiškino šį darbinį dokumentą. Konkrečiai tariant, jų nuomone, Komisija jame patvirtino,
kad Bendrijos ferosilicio pardavimas yra pažeidžiamas, nes dėl sąnaudų jam trūksta konkurencingumo.
Šiuo atžvilgiu reikia pritarti ieškovėms, kad Komisijos darbiniame dokumente tvirtinama, jog Bendrijos metalo pramonė patiria
didėjantį spaudimą iš konkurentų, kurių gamybos sąnaudų struktūra yra kitokia ir kurie gauna žaliavų ir (arba) energijos už
mažesnę kainą.
Vis dėlto, Teismas nesutinka su ieškovių aiškinimu, susijusiu su Bendrijos ferosilicio gamintojų pažeidžiamumu dėl jų sąnaudų
struktūros. Ieškovės nurodo darbinio dokumento dalį, kurioje teigiama, kad „Bendrijos geležies lydinių, ypač silicio ir ferosilicio,
gamintojai susiduria su importo iš trečiųjų šalių, pavyzdžiui, Kinijos, Rusijos, Ukrainos, Brazilijos ir Kazachstano, didėjimu“,
ir patikslinama, kad „nedelsiant neužtikrinus vienodų sąlygų su konkurentais iš trečiųjų šalių, Bendrijos geležies lydinių
pramonės pajėgumui išsilaikyti ilguoju laikotarpiu gali iškilti pavojus“. Tačiau nei iš šių frazių teksto, nei iš jų konteksto
negalima daryti išvados, kad Bendrijos ferosilicio pardavimas yra pažeidžiamas, nes Bendrijos gamintojams dėl sąnaudų trūksta
konkurencingumo. Būtų nepagrįsta nuorodą, kad būtina įvesti vienodas sąlygas su konkurentais iš trečiųjų šalių, aiškinti kaip
reiškiančią, jog Bendrijos gamintojai yra pažeidžiami dėl jiems tenkančių sąnaudų struktūros. Būtų daug pagrįsčiau manyti,
kad Komisija norėjo atkreipti dėmesį į nenormaliai mažas kainas, kurias taiko eksportuojantys gamintojai iš trečiųjų šalių.
Be to, punkto, kuriame pateikta ši nuoroda, pabaigoje Komisija paminėjo antidempingo priemones dėl feromolibdeno, tai patvirtina,
kad Komisija, kalbėdama apie vienodų sąlygų su konkurentais iš trečiųjų šalių įvedimą, nurodė galimą antidempingo priemonių
priėmimą.
Todėl reikia pripažinti, jog nė vienas iš ieškovių pateiktų argumentų neįrodo, kad ginčijamo reglamento 92 konstatuojamojoje
dalyje Taryba klaidingai aiškino Komisijos darbinį dokumentą ir padarė akivaizdžią vertinimo klaidą Bendrijos pramonei tenkančių
gamybos sąnaudų struktūros poveikio jos patirtai žalai atžvilgiu.
Atsižvelgiant į visus pateiktus samprotavimus reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo ketvirtą dalį kaip nepagrįstą.
d)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo penktos dalies, susijusios su paklausos sumažėjimu 2005 m.
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad laikinojo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi vertinimo klaida, nes joje tvirtinama,
jog ferosilicio suvartojimas Bendrijoje per nagrinėjamąjį laikotarpį iš esmės nekito, išskyrus 2003 ir 2004 m., kai jis buvo
padidėjęs 6 % dėl ypač didelės paklausos iš plieno pramonės. Taip teigdama, Taryba klaidingai įvertino paklausos kitimo įtaką
ir kainų sumažėjimą klaidingai priskyrė ginčijamam importui, pažeisdama Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį.
Anot ieškovių, suvartojimas Bendrijoje nagrinėjamuoju laikotarpiu nebuvo stabilus. Ieškovės pabrėžia, kad nuo 2004 iki 2005 m.
suvartojimas Bendrijoje sumažėjo 4,4 %. Šis paklausos sumažėjimas atspindėjo paklausos sąstingį, o paskui kritimą, kuris labai
neigiamai paveikė Bendrijoje taikomas kainas. Šiuo atžvilgiu ieškovės tvirtina, kad skaidrioje ir konkurencija grįstoje rinkoje,
kokia yra ferosilicio rinka, kainas pirmiausia lemia pasaulinės pasiūlos ir paklausos svyravimai ir tam tikru mastu gamybos
sąnaudos. Padidėjusios paklausos ir (arba) sumažėjusios pasiūlos laikotarpiais kainos kyla, o paklausos sumažėjimo ir (arba)
pasiūlos padidėjimo laikotarpiais kainos krenta; tai aiškiai pripažino Teismas šio sprendimo 27 punkte minėtame Sprendime
Aluminium Silicon Mill Products prieš Tarybą
dėl kito geležies lydinio, silicio. Ferosilicio kainos Bendrijoje sumažėjo, o Bendrijos gamintojų patiriamos gamybos sąnaudos
viršijo rinkos kainas, todėl lėmė didelius Bendrijos pramonės nuostolius.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Šia ieškinio pirmojo pagrindo dalimi ieškovės iš esmės ginčija tai, kaip institucijos vertina paklausos kitimo nagrinėjamuoju
laikotarpiu poveikį. Jos mano, kad laikinojo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi vertinimo klaida.
Reikia priminti, kad laikinojo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje pateikta lentelė su duomenimis apie suvartojimą Bendrijoje
nagrinėjamuoju laikotarpiu ir Komisijos komentaras: „ferosilicio suvartojimas Bendrijoje per nagrinėjamąjį laikotarpį iš esmės
nekito, išskyrus 2003 ir 2004 m., kai buvo padidėjęs 6 % dėl ypač didelės paklausos iš plieno pramonės“. Taip pat reikia pažymėti,
kad laikinojo reglamento 124 konstatuojamojoje dalyje, atlikdama nepriskyrimo analizę, Komisija pažymėjo:
„<...> tikrasis ferosilicio suvartojimas Bendrijos rinkoje per nagrinėjamąjį laikotarpį iš esmės nekito, išskyrus 2004 m.
Taigi, negalima manyti, kad Bendrijos pramonei materialinė žala padaryta dėl to, kad Bendrijos rinkoje mažėjo paklausa.“
Ieškovės mano, kad šie teiginiai yra klaidingi, nes suvartojimas Bendrijoje nagrinėjamuoju laikotarpiu nebuvo stabilus – nuo
2004 m. iki 2005 m. jis sumažėjo 4,4 %.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia pritarti Tarybai, kad ieškovės neginčija statistinių duomenų, pateiktų laikinojo reglamento
81 konstatuojamojoje dalyje, teisingumo. Kaip nurodo Taryba, šalys nesutaria tik dėl šių duomenų aiškinimo.
Toliau svarbu pripažinti, kad ieškovės iškreipia laikinojo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktus argumentus.
Kitaip nei tvirtina ieškovės, Komisija ne tik nurodė, kad suvartojimas Bendrijoje nekito, bet ir pažymėjo, kad jis padidėjo
nuo 2003 m. iki 2004 m. padidėjus paklausai iš plieno pramonės. Be to, iš laikinojo reglamento 124 konstatuojamosios dalies
matyti, kad ji, atlikdama nepriskyrimo analizę, atsižvelgė į suvartojimo svyravimą 2004 m., bet manė, kad nepaisant šio svyravimo
suvartojimą reikėjo laikyti iš esmės nepakitusiu, o tai reiškė, kad Bendrijos pramonei padarytos žalos negalima priskirti
paklausos Bendrijoje sumažėjimui. Todėl reikia pripažinti, kad Komisija įvykdė pareigą pagal Pagrindinio reglamento 3 straipsnio
7 dalį atsieti ir atskirti žalą, kurią padarė būtent paklausos sumažėjimas arba suvartojimo struktūros pokyčiai.
Galiausiai nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad Komisijos išvada, pateikta laikinojo reglamento 124 konstatuojamojoje
dalyje, pagrįsta akivaizdžia vertinimo klaida. Iš tiesų, ieškovės tik pasiūlė, kaip aiškinti laikinojo reglamento 81 konstatuojamojoje
dalyje pateiktus duomenis, bet niekaip nepaaiškino, kodėl institucijų siūlomas šių skaičių aiškinimas yra pagrįstas akivaizdžia
vertinimo klaida. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog tikėtina, kaip tvirtina ieškovės, kad Bendrijos suvartojimo sumažėjimas
4,4 % nuo 2004 iki 2005 m. turėjo neigiamą poveikį Bendrijoje taikomoms kainoms. Vis dėlto, taip pat galima laikinojo reglamento
81 konstatuojamojoje dalyje esančius skaičius aiškinti kaip tai daro institucijos, t. y. kaip rodančius gana stabilią paklausą
visą tiriamąjį laikotarpį, o svyravimus 2004 ir 2005 m. galima suprasti kaip išskirtinę paklausą iš plieno pramonės 2004 m.,
grįžusią į normalų lygį 2005 m. Tokiu atveju galima pagrįstai pripažinti, kad Bendrijos pramonės patirtos žalos, išryškėjusios
iš duomenų, susijusių su visu nagrinėjamuoju laikotarpiu, negalima priskirti suvartojimo svyravimams 2004 ir 2005 m. Tokiomis
aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ieškovės neįrodė, jog institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.
Todėl reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo penktą dalį kaip nepagrįstą.
e)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo šeštos dalies, susijusios su importo iš kitų trečiųjų šalių poveikiu
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad institucijos pažeidė nepriskyrimo taisyklę, nes tinkamai neatsižvelgė į importo iš kitų trečiųjų šalių,
nei tos, kurių atžvilgiu atliktas tyrimas, (toliau – kitos trečiosios šalys) poveikį. Ieškovės tvirtina, kad Komisija laikinajame
reglamente, patvirtintame ginčijamu reglamentu, tik teigė, jog importo iš kitų trečiųjų šalių įtakos negalima laikyti reikšminga,
atsižvelgiant į importo dempingo kaina mastą ir kainas, o to neužtenka, kad būtų užtikrinta, jog laikomasi nepriskyrimo principo.
Anot ieškovių, nors laikinojo reglamento 116, 118 ir 120 konstatuojamosiose dalyse institucijos nustatė tam tikrą importo
iš kitų trečiųjų šalių poveikį, jo neizoliavo, kad atliktų teisingą žalos priežasčių priskyrimą. Pirma, laikinojo reglamento
116 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad importo iš šių trečiųjų šalių kainos yra nuo 2,3 iki 5,7 % mažesnės, nei
Bendrijos pramonės taikomos kainos. Tačiau panašiu kainų skirtumu Reglamente Nr. 1420/2007 pateisintas antidempingo muitų
įvedimas. Antra, laikinojo reglamento 118 ir 120 konstatuojamosiose dalyse, kuriose nagrinėjamas importas iš Islandijos ir
Venesuelos, Komisija patvirtino, kad šis importas neigiamai paveikė Bendrijos pramonės padėtį. Institucijos turėjo atsižvelgti
į viso žalingo importo iš trečiųjų šalių, taip pat visų kitų žinomų žalos veiksnių poveikį ir šio poveikio nepriskirti ginčijamam
importui.
Dublike ieškovės priduria, kad Taryba nepaisė to, kad didelė importo dempingo kaina masto padidėjimo dalis buvo skirta užpildyti
„tuštumai“, kurią rinkoje paliko nagrinėjamu laikotarpiu pasitraukę kai kurie gamintojai iš trečiųjų šalių.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Šia ieškinio pirmojo pagrindo dalimi ieškovės iš esmės ginčija tai, kaip institucijos vertina importo iš kitų trečiųjų šalių
įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai. Jos mano, kad laikinojo reglamento 116, 118 ir 120 konstatuojamosiose dalyse padaryta
akivaizdi vertinimo klaida, nes Komisija ten nustatė tam tikrą šio importo poveikį, bet jo tinkamai neatskyrė.
Reikia priminti, kad laikinojo reglamento 116 konstatuojamosios dalyje Komisija konstatavo, jog visas importas iš kitų trečiųjų
šalių per nagrinėjamąjį laikotarpį sumažėjo apytikriai 45 % ir jo rinkos dalis sumažėjo nuo 54,8 iki 30 %; per tą patį laikotarpį
šių importuojamų produktų kainos padidėjo 7 % ir kad vidutinė šių importuojamų produktų kaina per nagrinėjamąjį laikotarpį
buvo didesnė už importuojamų nagrinėjamųjų šalių kilmės produktų kainą ir 2,3–5,7 % mažesnė už Bendrijos pramonės kainą per
tą patį laikotarpį. To paties reglamento 117–120 konstatuojamosiose dalyse Komisija analizavo importo iš Norvegijos, Islandijos,
Brazilijos ir Venesuelos poveikį žalai. Ji konstatavo, kad nei importas iš Brazilijos, nei importas iš Norvegijos neprisidėjo
prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Tačiau ji padarė išvadą, kad importas iš Islandijos ir Venesuelos galėjo daryti neigiamą
įtaką Bendrijos pramonės situacijai, bet šios įtakos negalima laikyti reikšminga, palyginti su importo dempingo kaina kiekiu
ir kainomis. Laikinojo reglamento 121 konstatuojamojoje dalyje Komisija, remdamasi tuo, kas išdėstyta to paties reglamento
116–120 konstatuojamosiose dalyse, padarė išvadą, kad importas iš kitų trečiųjų šalių iš tiesų nepadarė materialinės žalos
Bendrijos pramonei.
Ieškovių pateikti argumentai neįrodo, kad šie argumentai pagrįsti akivaizdžia vertinimo klaida.
Pirma, dėl ieškovių argumento, susijusio su laikinojo reglamento 116 konstatuojamąja dalimi, svarbu pripažinti, kad jos tik
tvirtina, kad 2,3–5,7 % dempingo skirtumu Reglamente Nr. 1420/2007 pateisintas antidempingo muitų įvedimas, o tai rodo, kad
Komisija negalėjo daryti išvados, jog importas iš kitų trečiųjų šalių neprisidėjo prie žalos.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 90 punkte, institucijos, naudodamosi savo diskrecija, privalo
nagrinėti, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar šią žalą reikia priskirti importui dempingo kaina, ar kiti žinomi veiksniai
prisidėjo prie šios žalos atsiradimo, ir kad ši diskrecija turi būti įgyvendinama kiekvienu atveju atsižvelgiant į reikšmingas
aplinkybes. Bet kuriuo atveju svarbu pastebėti, kad Reglamente Nr. 1420/2007 dempingo skirtumas, kurio pagrindu nustatytos
antidempingo priemonės, buvo 4,5 %. Tame reglamente Taryba nenurodė ieškovių minimo intervalo. Be to, svarbiau yra tai, kad
Reglamente Nr. 1420/2007 Taryba padarė išvadą, jog reikia imtis šių priemonių, remdamasi keliais kitais veiksniais. Todėl
negalima daryti jokios išvados, remiantis tuo, kad Reglamente Nr. 1420/2007 Taryba apskaičiavo 4,5 % priverstinį kainų sumažinimą
ir nustatė antidempingo priemones.
Taip pat svarbu kaip ir Taryba pažymėti, kad laikinojo reglamento 116 konstatuojamojoje dalyje Komisija nenurodė importo iš
kitų trečiųjų šalių dempingo skirtumo, ji tik teigė, kad minėto importo kaina buvo mažesnė nei Bendrijos pramonės taikyta
kaina nagrinėjamuoju laikotarpiu. Tačiau šio sprendimo 65 punkte jau pažymėta, kad priverstinis kainų sumažinimas yra teisės
sąvoka, vartojama Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią institucijos palygina Bendrijos kainas su nustatytomis
importo kainomis, kad gautų dempingo skirtumą procentais. Todėl negalima daryti jokios analogijos tarp dempingo skirtumo ir
paprasto kainų palyginimo.
Be to, Komisijos konstatavimas, susijęs su kainų lygiu, yra tik platesnio samprotavimo, pateikto laikinojo reglamento 116 konstatuojamojoje
dalyje, dalis. Nors importo iš kitų trečiųjų šalių kainų lygis, palyginti su Bendrijos kainų lygiu, gali būti įrodymas, kad
šis importas prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos, negalima nepaisyti kitų Komisijos argumentų, dėl kurių ji padarė
išvadą, kad jis prie žalos neprisidėjo. Komisija konstatavo, kad minėto importo rinkos dalys nagrinėjamuoju laikotarpiu sumažėjo
ir kad tuo pačiu laikotarpiu jo kainos pakilo ir visada buvo didesnės už dempingo kaina importuojamų produktų kainas. Iš to
matyti, kad, kaip pažymi Taryba, darant prielaidą, jog suvartojimas nepadidėjo, importas iš kitų trečiųjų šalių, priešingai
nei importas dempingo kaina, negalėjo bendrai užimti rinkos dalies Bendrijos pramonės nenaudai.
Vadinasi, nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad laikinojo reglamento 116 konstatuojamojoje dalyje padaryta
akivaizdi vertinimo klaida.
Antra, dėl ieškovių argumento, susijusio su laikinojo reglamento 118 ir 120 konstatuojamosiomis dalimis, svarbu pastebėti,
jog ieškovės neginčija Komisijos tvirtinimo, kad net jei importas iš Islandijos ir Venesuelos galėjo daryti neigiamą poveikį
Bendrijos pramonės situacijai, šio poveikio negalima laikyti reikšmingu, atsižvelgiant į importo dempingo kaina mastą ir kainas.
Jos tik tvirtina, kad institucijos turėjo atlikti viso žalingo importo iš trečiųjų šalių, taip pat visų kitų žinomų žalos
veiksnių poveikio analizę.
Kiek tai susiję su viso importo iš trečiųjų šalių poveikio analize, reikia pažymėti, kad, kitaip, nei tvirtina ieškovės, Komisija
tokią analizę atliko. Ši analizė yra pirmas iš trijų importo iš kitų trečiųjų šalių poveikio nagrinėjimo etapų. Taigi, pirmiausia,
Komisija laikinojo reglamento 116 konstatuojamojoje dalyje pateikė ekonominių rodiklių, susijusių su visu importu iš kitų
trečiųjų šalių, pokyčius. Kaip minėta šio sprendimo 166 punkte, atsižvelgiant į šiuos pokyčius, nebuvo galima pripažinti,
kad importas iš kitų trečiųjų šalių galėjo bendrai užimti rinkos dalį Bendrijos pramonės nenaudai. Tada Komisija laikinojo
reglamento 117–120 konstatuojamosiose dalyse nagrinėjo, ar importas iš Norvegijos, Islandijos, Brazilijos ir Venesuelos atskirai
galėjo padaryti žalą. Kaip paaiškinta šio sprendimo 161 punkte, Komisija padarė išvadą, kad importas iš Islandijos ir Venesuelos,
jį vertinant atskirai, galėjo daryti neigiamą įtaką Bendrijos pramonės situacijai, bet šios įtakos negalima laikyti reikšminga,
palyginti su importo dempingo kaina kiekiu ir kainomis. Galiausiai Komisija padarė išvadas iš pirmų dviejų nagrinėjimo etapų
ir nuosekliai laikinojo reglamento 121 konstatuojamojoje dalyje konstatavo, kad importas iš kitų trečiųjų šalių neprisidėjo
prie žalos.
Dėl bendros visų kitų žinomų žalos veiksnių analizės šio sprendimo 47 punkte jau paaiškinta, kad būtina išnagrinėti ieškovių
kaltinimus, susijusius su atskira kiekvieno iš kitų žinomų veiksnių analize, kad būtų galima nustatyti, ar tokia bendra analizė
buvo reikalinga. Šis klausimas nagrinėjamas šio sprendimo 204–215 punktuose.
Taigi nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad laikinojo reglamento 118 ir 120 konstatuojamosiose dalyse padaryta
akivaizdi vertinimo klaida.
Trečia, dėl argumento, susijusio su „tuštuma“, kurią rinkoje paliko pasitraukdami kai kurie gamintojai iš kitų trečiųjų šalių,
pirmą kartą pateikto dublike, reikia konstatuoti, kad juo nesiekiama įrodyti, jog institucijos blogai įvertino žalą, kurią
lėmė importas iš kitų trečiųjų šalių, – juo siekiama įrodyti, kad importas dempingo kaina nepadarė žalos Bendrijos pramonei,
nes pakeitė importą iš kitų trečiųjų šalių. Todėl šis argumentas nėra glaudžiai susijęs su ieškinyje pateiktu pagrindu ir
nėra jo pakartojimas. Vadinasi, kadangi šis argumentas nėra pagrįstas proceso metu atsiradusiomis faktinėmis ir teisinėmis
aplinkybėmis, jį reikia laikyti nauju pagrindu pagal procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį (šiuo klausimu žr. 1997 m.
vasario 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Petit-Laurent prieš Komisiją
, T‑211/95, Rink. p. II‑57, 43–45 punktus). Todėl jį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo šeštą dalį kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies
nepriimtiną.
f)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo septintos dalies, susijusios su Bendrijos gamintojų konkurencingumo trūkumu prieš atsirandant
žalingam dempingui
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė nepriskyrimo taisyklę, numatytą Pagrindinio reglamento
3 straipsnio 7 dalyje, nes ginčijamo reglamento 93 ir 94 konstatuojamosiose dalyse atmetė argumentą, kad dauguma Bendrijos
gamintojų buvo nepelningi dar prieš atsirandant bet kokiam žalingam dempingui, motyvuodama tuo, kad Bendrijos pramonė 2004 m.
apskritai buvo pelninga. Šiuo atžvilgiu ieškovės tvirtina, kad trys iš šešių Bendrijos gamintojų dirbo nuostolingai jau 2003 m.
ir visi, išskyrus
FerroAtlántica
, dirbo nuostolingai 2004 m., t. y. geležies lydinių pramonei „ypač sėkmingais metais“. Bendras Bendrijos pramonės 3 % pelningumas
2004 m. buvo priskirtinas tik
FerroAtlántica
. Be to, nors 2004 m. bendri Bendrijos pramonės veiklos rezultatai buvo geresni nei 2003 m. ir ji pakėlė kainas 10 %, penkių
iš šešių gamintojų padėtis pablogėjo dėl su importu dempingo kaina nesusijusių priežasčių. Institucijos turėjo atsižvelgti
bent į šią aplinkybę, nes ji buvo svarbi aiškinant Bendrijos gamintojų patirtos žalos pokyčius ir aiškiai parodė Bendrijos
pramonės nekonkurencingumą, ypač kalbant apie sąnaudų struktūrą. Tai patvirtina gamybos perorientavimas ir sumažinimas, kurių
Bendrijos pramonė ėmėsi nuo 2004 m., nepaisant ferosilicio suvartojimo didėjimo ir pardavimo pelningumo.
Iš esmės Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, nurodo, kad nors ieškovės tvirtina, jog institucijos padarė akivaizdžią
vertinimo klaidą, pareikšdamos, jog Bendrijos pramonė 2003 ir 2004 m. buvo pelninga, jos neginčija ginčijamo reglamento 94 konstatuojamojoje
dalyje pateikiamų duomenų apie pelno maržas prieš sumokant mokesčius. Be to, Taryba tvirtina, kad ieškovių nuoroda į įvairių
Bendrijos gamintojų situaciją 2003 ir 2004 m. neįrodo, kad padaryta akivaizdi klaida. Pirma, žalos ir priežastingumo ryšio
vertinimą reikia atlikti nagrinėjant visos Bendrijos pramonės, o ne atskirų Bendrijos gamintojų situaciją. Antra, aplinkybė,
kad trys Bendrijos gamintojai, kartu pagaminantys nuo 24 iki 28 % visos Bendrijos produkcijos, 2003 m. dirbo nuostolingai,
nereiškia, kad visai Bendrijos pramonei trūko konkurencingumo. Trečia, Taryba nurodo, kad 2004 m. sumažėjo Bendrijos pramonės
rinkos dalis, 2 % sumažėjo pardavimas, palyginti su 2003 m., padidėjo importas dempingo kaina, taip pat šio importo rinkos
dalis ir sumažėjo jo kainos, o tai reiškia, kad kai kurie Bendrijos gamintojai patyrė neigiamą importo dempingo kaina poveikį
jau 2004 m., nors apskritai Bendrijos pramonė galėjo padidinti savo pelną.
Bendrojo Teismo vertinimas
Šia ieškinio pirmojo pagrindo dalimi ieškovės kritikuoja aplinkybę, kad ginčijamo reglamento 93 ir 94 konstatuojamosiose dalyse
Taryba atmetė argumentą, jog Bendrijos pramonė buvo nepelninga prieš atsirandant bet kokiam žalingam dempingui.
Reikia priminti, kad ginčijamo reglamento 94 konstatuojamojoje dalyje atsakydama į šį argumentą Taryba paaiškino, kad, kaip
tai įrodyta laikinojo reglamento 97 konstatuojamojoje dalyje, Bendrijos pramonė buvo pelninga 2003 m., kai gauta 2,3 % pelno
marža prieš sumokant mokesčius, kuri padidėjo iki 2,7 % 2004 m., ir kad nuostolių patirta 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.
Nors ieškovės, kaip pažymi Taryba, neginčija duomenų, pateiktų laikinojo reglamento 97 konstatuojamojoje dalyje, iš kurių
matyti, kad Bendrijos pramonė apskritai buvo pelninga 2003 ir 2004 m., tačiau jos kaltina institucijas neatsižvelgus į individualią
trijų iš šešių Bendrijos gamintojų situaciją 2003 m. ir penkių iš šešių Bendrijos gamintojų situaciją 2004 m.
Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad ieškovės pgrindžia savo argumentus duomenimis, iš kurių matyti, jog penki iš šešių Bendrijos
gamintojų dirbo nuostolingai 2004 m. Šių duomenų Taryba neginčijo. Be to, ieškovės tvirtina, kad trys iš šešių Bendrijos gamintojų
buvo nepelningi 2003 m. Nors jos nepateikia jokio įrodymo, Taryba savo dokumentuose patvirtina, kad šis teiginys teisingas.
Tokiomis aplinkybėmis reikia priminti, kaip nurodyta šio sprendimo 88 punkte, kad, kitaip, nei tvirtina Taryba, vertinti,
ar esama priežastingumo ryšio, nebūtina visos Bendrijos pramonės lygmeniu, be galimybės atsižvelgti į žalą, kurią atskiram
Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas dempingo kaina veiksnys. Į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė
kitas nei importas dempingo kaina veiksnys, reikia atsižvelgti, nes ji prisideda prie žalos, padarytos visai Bendrijos pramonei.
Kadangi ieškovių pateikti duomenys iš tiesų rodo, kad kai kurie gamintojai buvo nepelningi 2003 ir 2004 m., institucijos turėjo
įvertinti šios situacijos poveikį visos Bendrijos pramonės patirtai žalai, tačiau jos to nepadarė. Vadinasi, institucijos
neįvykdė pareigos atlikti nepriskyrimo analizę ir pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį.
Vis dėlto, kaip pažymėta šio sprendimo 119 punkte, svarbu įrodyti, kad toks pažeidimas daro poveikį ginčijamo reglamento teisėtumui,
padarydamas negaliojančią visą institucijų atliktą priežastingumo ryšio analizę. Šiuo atveju ieškovės privalo įrodyti, kad
specifinė dalies Bendrijos gamintojų situacija 2003 ir 2004 m. lėmė visos Bendrijos pramonės patirtą žalą arba prie jos prisidėjo.
Jos taip pat turi įrodyti, kad penkių iš šešių Bendrijos gamintojų nuostoliai nebuvo importo dempingo kaina padarinys.
Šiuo tikslu ieškovės tvirtina, jog tai, kad 2004 m. penki iš šešių Bendrijos gamintojų dirbo nepelningai, lėmė jų nekonkurencingumas;
tai patvirtina gamybos perorientavimas ir sumažinimas, kurio Bendrijos pramonė ėmėsi nuo 2004 m., nepaisant suvartojimo didėjimo
ir ferosilicio pardavimo pelningumo. Vis dėlto Teismas mano, kad 2004 m. duomenis galima aiškinti kitaip. Trys Bendrijos gamintojai,
kartu pagaminantys nuo 24 iki 28 % visos Bendrijos produkcijos, 2003 m. dirbo nuostolingai, o penki gamintojai patyrė nuostolių
2004 m. Tačiau reikia pritarti Tarybai, kad nepaisant suvartojimo augimo 2004 m. sumažėjo Bendrijos pramonės rinkos dalis,
2 % sumažėjo pardavimas, palyginti su 2003 m., padidėjo importas dempingo kaina, taip pat šio importo rinkos dalis ir sumažėjo
jo kainos, o tai reiškia, kad kai kurie Bendrijos gamintojai patyrė neigiamą importo dempingo kaina poveikį jau 2004 m., nors
apskritai Bendrijos pramonė galėjo padidinti savo pelną.
Kadangi 2003 ir 2004 m. kai kurių Bendrijos gamintojų patirtą deficitą galėjo lemti importas dempingo kaina, šio sprendimo
181 punkte konstatuotas pažeidimas negali padaryti ginčijamo reglamento neteisėto.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo septintą dalį.
g)     Dėl ieškinio pirmojo pagrindo aštuntos dalies, kiek ji susijusi su atskirų gamintojų aplinkybėmis
Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį,
nes atsisakė nagrinėti veiksnius, kurie lėmė žalą atskiriems Bendrijos gamintojams, o kartu – žalą visai Bendrijos pramonei,
nors minėtų gamintojų nebuvo daug ir jų ekonominė padėtis labai skyrėsi.
Pirma, ieškovės pažymi, kad
Huta Laziska
2004 m. dalį ferosilicio gamybos pakeitė į silikomangano gamybą, kad padidintų savo pelningumą. Dėl to sumažėjo šios bendrovės
ferosilicio gamyba ir ferosilicio pardavimas nepriklausomiems klientams. Sumažėjus gamybai, o fiksuotoms sąnaudoms nepasikeitus,
2004 m., jos tonos gamybos sąnaudos padidėjo vidutiniškai 17 %, o jos nuostoliai buvo daugiau kaip tris kartus didesni, ir
tai nesusiję su importu. Vis dėlto, apyvarta, susijusi su nepriklausomais klientais, padidėjo. 2005 m.
Huta Laziska
pradėjo mažinti gamybą, o tiriamuoju laikotarpiu ją nutraukė dėl ginčo su elektros energijos tiekėju. Todėl jos pardavimo
mastas sumažėjo, o vieneto gamybos sąnaudos labai padidėjo – tai lėmė pelningumo ir rinkos dalies sumažėjimą.
Antra, ieškovės nurodo, kad OFZ 2004 m. perkėlė arba atleido 47 % savo darbuotojų, o tai reiškė, kad ji tapo nepajėgi patenkinti
didėjančios paklausos. Be to, OFZ dalį ferosilicio gamybos perorientavo į silikomangano gamybą, kad padidintų savo pelningumą.
Todėl jos pardavimas nepriklausomiems klientams sumažėjo 19 %. Vis dėlto, dėl tvirtų rinkos sąlygų jai pavyko apriboti apyvartos
mažėjimą iki 11 %, nepaisant gamybos sąnaudų padidėjimo 14 %, kurį iš dalies lėmė gamybos sumažinimas, esant fiksuotos sąnaudoms.
Toliau ieškovės tvirtina, kad 2005 m. OFZ buvo restruktūrizuota, tai sudarė sąlygas sumažinti savo gamybos sąnaudas ir padidinti
pelningumą. Tam reikėjo laikinai sumažinti pardavimą ir rinkos dalį.
Trečia, ieškovės tvirtina, kad
TDR – Metalurgija d.d.
2004 m. padidino pardavimo nepriklausomiems klientams mastą didesne procentine dalimi, nei siekė paklausa, ji padidino gamybą
ir pasinaudojo pakilusiomis kainomis, padidindama apyvartą, susijusią su nepriklausomais klientais. Vis dėlto dėl bendro gamybos
sąnaudų padidėjimo 12 %, jai nepavyko vėl tapti pelninga. Rinkai smukus, 2005 m. TDR nepajėgė atsigauti po blogų rezultatų
2004 m., „ypač palankiais metais“.
Ketvirta, ieškovės teigia, kad
Vargön Alloys
2004 m. padidino pardavimo nepriklausomiems klientams mastą didesne procentine dalimi, nei siekė paklausa, ji padidino gamybą
ir pasinaudojo pakilusiomis kainomis, padidindama apyvartą, susijusią su nepriklausomais klientais. Vis dėlto jos gamybos
sąnaudos padidėjo 15 %. Ieškovės pažymi, kad, anot institucijų,
Vargön Alloys
papildomai patyrė 45 % nuostolių. Nors institucijos nepateikė jokių paaiškinimų šiuo klausimu, aišku, kad šie pokyčiai priskirtini
šios bendrovės problemoms, o ne ginčijamam importui. Tarp 2004 ir 2005 m.
Vargön Alloys
per pusę sumažino savo ferosilicio gamybą dėl elektros energijos kainos padidėjimo. Be to, tiriamuoju laikotarpiu ji perorientavo
dalį savo ferosilicio gamybos, siekdama padidinti savo pelningumą, o tai lėmė ferosilicio pardavimo ir rinkos dalies sumažėjimą.
Penkta, dėl
FerroPem SAS
ir
FerroAtlántica
ieškovės tvirtina, kad nuo 2003 m. iki 2004 m.
FerroPem
sumažino ferosilicio pardavimą nepriklausomiems klientams, bet padidino gamybą ir išpardavė atsargas, o tai rodo, kad
FerroPem
padidino integruotą gamybą. Anot ieškovių, iš to galima spręsti, kad
FerroPem
apyvarta, susijusi su nepriklausomais klientais, sumažėjo. Be to, gamybos sąnaudos tuo pačiu padidėjo 24 %, todėl nuoseklu,
kad
FerroPem
pelningumas iš esmės sumažėjo. Padidėjus elektros energijos kainai,
FerroAtlántica
nutraukė gamybą tomis valandomis, kai suvartojimas yra didžiausias, taip sudarydama sąlygas savo elektros skyriui gauti didesnį
pelną. Be to, jai įsigijus
FerroPem
abi bendrovės patyrė restruktūrizacijos išlaidų. Abi bendrovės pasiekė geriausių rezultatų rinkoje, padidindamos savo pardavimą
2004 ir 2005 m., nors bendras suvartojimas Bendrijoje sumažėjo. 2005 m. ir tiriamojo laikotarpio atžvilgiu
FerroAtlántica
Venesuelos skyrius padidino eksportą į Bendriją. Visa
FerroAtlántica
grupė pasiekė labai gerų rezultatų ir neatrodo, kad patyrė žalą. Anot ieškovių, bet kuriuo atveju tokia žala negali būti priskirta
importui dempingo kaina.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškinio pirmojo pagrindo aštuntoje dalyje ieškovės kritikuoja aplinkybę, kad institucijos neatsižvelgė į veiksnius, padariusius
žalą atskiriems Bendrijos gamintojams, taip pat turėjusius poveikį visai Bendrijos pramonei.
Šio sprendimo 88 punkte jau konstatuota, kad, kitaip, nei tvirtina Taryba, vertinti, ar esama priežastingumo ryšio, nebūtina
visos Bendrijos pramonės lygmeniu, be galimybės atsižvelgti į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas
dempingo kaina veiksnys. Į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas dempingo kaina veiksnys, reikia
atsižvelgti, nes ji prisideda prie žalos, padarytos visai Bendrijos pramonei.
Vis dėlto, svarbu patikslinti, kad būtinybė atsižvelgti į veiksnius, padariusius žalą atskiram gamintojui, jei jie prisidėjo
prie žalos, padarytos visai Bendrijos pramonei, šiuo atveju nereiškia, kad institucijos privalėjo sistemingai nagrinėti individualią
kiekvieno Bendrijos gamintojo situaciją.
Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad ieškovių pateikti argumentai neįrodo, jog atskirų Bendrijos gamintojų padėtis lėmė visos
Bendrijos pramonės patirtą žalą ar bent prie jos prisidėjo.
Pirma, argumentai, susiję su
Huta Laziska
, iš esmės sutampa su kai kuriais argumentais, pateiktais šio ieškinio pagrindo trečioje dalyje. Tačiau pripažinta, kad šie
argumentai yra nepagrįsti. Vadinasi, nagrinėjant ir šią dalį šiuos argumentus reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Antra, kiek tai susiję su OFZ situacija, ieškovės aprašo faktines aplinkybes, kuriomis siekia įrodyti, kad ši bendrovė buvo
restruktūrizuota, o tai prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Tačiau nagrinėjant šio ieškinio pagrindo trečią
dalį jau pripažinta, kad į gamybos perorientavimą, įskaitant įvykdytą OFZ, institucijos atsižvelgė. Be to, nors ieškovių aprašyta
2004 ir 2005 m. situacija iš tiesų galėjo prisidėti prie žalos, taip pat tikėtina, kad, kaip pažymi Taryba, tokią situaciją
galėjo lemti importas mažomis kainomis į Bendrijos rinką. Todėl negalima pripažinti, kad ieškovės įrodė, jog OFZ situacija
prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos.
Trečia, kiek tai susiję su TDR situacija, ieškovės aprašo faktines aplinkybes, kuriomis siekia įrodyti, kad šios bendrovės
patirta žala yra susijusi su jos gamybos sąnaudų padidėjimu. Kadangi toks tvirtinimas jau atmestas, nagrinėjant šio ieškinio
pagrindo ketvirtą dalį, argumentus, susijusius su TDR situacija, kuriais remiamasi šioje dalyje, taip pat reikia atmesti kaip
nepagrįstus.
Ketvirta, kiek tai susiję su
Vargön Alloys
situacija, ieškovės nurodo šios bendrovės atliktą gamybos perorientavimą ir jos gamybos sąnaudų padidėjimą. Kadangi argumentai,
susiję su šių veiksnių įtaka Bendrijos pramonės patirtai žalai, jau atmesti nagrinėjant šio ieškinio pagrindo trečią ir ketvirtą
dalis, argumentus, susijusius su
Vargön Alloys
situacija, kuriais remiamasi šioje dalyje, reikia taip pat atmesti.
Penkta, kiek tai susiję su
FerroPem
ir
FerroAtlántica
situacija, reikia pažymėti, kad ieškovės apibūdina apskritai teigiamą šių bendrovių ekonominę padėtį ir nepaaiškina, kaip
tokia situacija galėjo prisidėti prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Todėl argumentų, susijusių su šių dviejų bendrovių
situacija, negalima palaikyti.
Vadinasi, ieškinio pirmojo pagrindo aštuntą dalį, kiek ji susijusi su atskirų gamintojų aplinkybėmis, reikia atmesti kaip
nepagrįstą.
Atsižvelgiant į visus pateiktus argumentus, ieškinio pirmojo pagrindo pirmą, antrą, ketvirtą ir penktą dalis, trečios dalies
pirmus tris kaltinimus ir aštuntą dalį, kiek ji susijusi su individualia žalos veiksnių analize, reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Taip pat reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo šeštą dalį kaip iš dalies nepagrįstą ir iš dalies nepriimtiną. Galiausiai,
reikia pažymėti, kad, nagrinėjant ieškinio pirmojo pagrindo trečios dalies ketvirtą kaltinimą ir to paties pagrindo septintą
dalį, konstatuotais pažeidimais negalima pagrįsti ginčijamo reglamento panaikinimo.
3.
Dėl bendro žalos veiksnių nenagrinėjimo (ieškinio pirmojo pagrindo pirma ir aštunta dalys)
a)     Šalių argumentai
Pateikdamos ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį ieškovės tvirtina, kad Tarybos požiūris yra akivaizdžiai neadekvatus, nes
ji analizavo, ar kiti veiksniai, kiekvienas atskirai, lėmė Bendrijos pramonės patirtą žalą, tačiau šiuo atveju buvo būtina
analizuoti bendrą kitų veiksnių poveikį. Pirma, daug kitų veiksnių darė poveikį Bendrijos pramonei ir ši pramonė patyrė nedidelę
žalą. Antra, kiekvienas Bendrijos gamintojas yra labai skirtingoje padėtyje. Trečia, kelios antidempingo procedūros šalys
per šią procedūrą pabrėžė, kad kiti veiksniai, vertinami kartu, paaiškina Bendrijos pramonės patirtą materialinę žalą.
Pateikdamos ieškinio pirmojo pagrindo aštuntą dalį ieškovės tvirtina, kad institucijos turėjo bendrai įvertinti kitų nei importas
dempingo kaina žinomų veiksnių poveikį. Anot ieškovių, net jei vienas iš šių veiksnių, vertinamas atskirai, negali nutraukti
priežastingumo ryšio tarp importo, kurio atžvilgiu vykdoma tyrimo procedūra, ir žalos, šių veiksnių visuma tai gali. Šiuo
atveju, jei tokia analizė būtų buvusi atlikta, ji būtų patvirtinusi, kad Bendrijos pramonė patyrė žalą dėl sąnaudų ir rinkos
pokyčių , o ne dėl importo, kurio atžvilgiu vykdoma tyrimo procedūra.
Pirma, ieškovės paaiškina, kad neteisėta kainų tendencijas 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu, t. y. tai, kad 2005 m. kainos
buvo 15 %, o tiriamuoju laikotarpiu 6 % mažesnės nei 2004 m., priskirti importui, kurio atžvilgiu vykdoma tyrimo procedūra,
nes šios tendencijos buvo bendro rinkos kainų koregavimo 2004 m. atžvilgiu dalis. Anot ieškovių, kainų sumažėjimą nuosekliai
lėmė pasaulinės paklausos sumažėjimas 2005 m. Paklausos sumažėjimo laikotarpiu buvo galima numatyti, kad Bendrijos gamintojai
patirs pelno nuostolių, o tai reiškia, jog vien to, kad sumažėjo pelnas, neužtenka, norint įrodyti, kad padaryta žala.
Antra, ieškovės pabrėžia glaudų gamybos sąnaudų padidėjimo ir pelningumo praradimo ryšį. Jos nurodo, kad prie pelno mažėjimo
2005 m. dėl rinkos sumažėjimo prisidėjo sąnaudų padidėjimas, kuris jau buvo rimtai paveikęs Bendrijos gamintojų pelningumą
2004 m. Tai lėmė sniego gniūžtės efektą, susijusį su gamybos sąnaudų padidėjimu ir pelno nuostoliais, kurį palaikė gamybos
sumažėjimas. Ieškovės dar nurodo, kad 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos pramonės gamybos sąnaudos viršijo rinkos
kainas, nors minėtos kainos 2005 m. buvo didžiausios pasaulyje. Be to, ieškovės tvirtina, kad gamybos sąnaudų padidėjimą lėmė
didesnės sąnaudų elementų kainos, masto ekonomijos praradimas, sumažinus arba perorientavus gamybą, ir kiti su ginčijamu importu
nesusiję veiksniai.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, jog šio sprendimo 43 punkte jau konstatuota, kad bendrai analizuoti žalos veiksnius gali reikėti
tam tikromis aplinkybėmis, būtent kai institucijos nusprendžia, jog daug kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių galėjo
prisidėti prie žalos, bet šio poveikio, vertinant jį atskirai, nebuvo galima pripažinti reikšmingu.
Šiuo atveju laikinojo reglamento 115–136 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 87–101 konstatuojamosiose dalyse
institucijos atskirai analizavo dvylika kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių, t. y. importą iš Norvegijos, Islandijos,
Brazilijos ir Venesuelos, kito Bendrijos gamintojo konkurenciją, paklausos kitimą, Bendrijos pramonės eksporto rezultatus,
valiutos keitimo kurso svyravimus, gamybos sąnaudas, gamybos perorientavimą, būdą, kuriuo nustatytos ferosilicio kainos, ir
Bendrijos pramonės konkurencingumą. Jos padarė išvadą, kad nė vienas iš šių veiksnių atskirai neprisidėjo prie Bendrijos pramonės
patirtos žalos, išskyrus importą iš Islandijos ir Venesuelos, kurio įtaka šiaip ar taip nebuvo pripažinta reikšminga.
Iš šio sprendimo 49–203 punktuose pateikto nagrinėjimo galima spręsti, kad atskirai analizuojant žalos veiksnius nepadaryta
akivaizdžių vertinimo klaidų, išskyrus du veiksnius, aptartus nagrinėjant ieškinio pirmojo pagrindo trečios dalies ketvirtą
kaltinimą ir septintą dalį, kurių institucijos neanalizavo, bet kurių atžvilgiu ieškovės nepateikė įrodymų, kad jie šiuo atveju
prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Todėl iš to, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad institucijos galėjo
nepadarydamos akivaizdžios vertinimo klaidos bendrai neanalizuoti kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių.
Šios išvados negali paneigti ieškinio pirmojo pagrindo pirmoje dalyje ieškovių pateikti argumentai. Pirma, argumentą, susijusį
su kitų antidempingo procedūros šalių pastabomis, pateiktomis per tyrimo procedūrą, reikia atmesti kaip nepriimtiną, nes ieškovės
iš esmės nepateikė jokių argumentų – jos tik nurodė prie ieškinio pridėtas kitų antidempingo procedūros šalių pastabas. Šiuo
atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, Bendrajam Teismui taikytiną
pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmąją pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c
ir d punktus ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Šis nurodymas turi būti
pakankamai aiškus ir tikslus, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą. Siekiant užtikrinti
teisinį saugumą ir tinkamą teisingumo vykdymą, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, jog esminės jį pagrindžiančios faktinės
ir teisinės aplinkybės išplauktų – kad ir glaustai, tačiau sklandžiai ir suprantamai – iš pačio ieškinio teksto (1997 m. gegužės
6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Guérin automobiles prieš Komisiją
, T‑195/95, Rink. p. II‑679, 20 punktas ir 2005 m. vasario 3 d. Sprendimo
Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją
, T‑19/01, Rink. p. II‑315, 64 punktas). Nors ieškinio motyvai specifiniais klausimais gali būti paremti ir papildyti pateikiant
nuorodą į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti
pagrindinių teisinės argumentacijos elementų, kurie turi būti nurodyti pačiame ieškinyje, nebuvimo (1999 m. gegužės 21d. Pirmosios
instancijos teismo nutarties
Asia Motors ir kt. prieš Komisiją
, T‑154/98, Rink. p. II‑1703, 49 punktas).
Antra, dėl argumento, susijusio su tuo, kad atskirų gamintojų padėtis labai skiriasi, reikia pripažinti, kad šis argumentas,
kiek jis susijęs su gamintojų aplinkybėmis, iš esmės yra identiškas aštuntoje dalyje pateiktiems argumentams. Kadangi nuspręsta
šią dalį atmesti kaip nepagrįstą, šis argumentas negali prisidėti įrodinėjant, jog šiuo atveju reikėjo bendros kitų nei importas
dempingo kaina žalos veiksnių analizės.
Taip pat šios išvados negali paneigti ieškinio pirmojo pagrindo aštuntoje dalyje ieškovių pateikti argumentai. Šie argumentai
iš esmės yra identiški kai kuriems ieškinio pirmojo pagrindo trečioje–penktoje dalyse pateiktiems argumentams. Kadangi nagrinėjant
šias dalis nuspręsta, kad šie argumentai yra nepagrįsti ir negali prisidėti įrodinėjant, jog šiuo atveju reikėjo bendros kitų
nei importas dempingo kaina žalos veiksnių analizės.
Todėl reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą ir aštuntą dalis, kiek jos susijusios su tuo, kad neatlikta bendra žalos
veiksnių analizė, kaip nepagrįstas. Be to, atsižvelgiant į šią išvadą, reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį,
kiek ji susijusi su teisės klaida, vertinant pareigą bendrai nagrinėti skirtingus žalos veiksnius.
B –
Dėl ieškinio antrojo pagrindo, susijusio su Bendrijos intereso egzistavimu
1.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su ferosilicio kainų padidėjimo pasibaigus tiriamajam laikotarpiui
įvertinimu
a)     Šalių argumentai
Pirma, ieškovės tvirtina, kad Taryba akivaizdžiai padarė Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalies (dabar – Reglamento
Nr. 1225/2009 6 straipsnio 1 dalis) aiškinimo klaidą. Ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje Taryba klaidingai
nurodė šią nuostatą, tvirtindama, jog vertindama Bendrijos interesą ji neatsižvelgė į pokyčius pasibaigus tiriamajam laikotarpiui.
Tačiau Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalis taikoma tik dempingo ir žalos vertinimui. Pagrindinio reglamento 21 straipsnyje
(dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnis), susijusiame su Bendrijos interesu, nenumatytas joks apribojimas laiko atžvilgiu.
Bendrijos intereso kriterijus yra perspektyvinis kriterijus, todėl pagal apibrėžtį jo taikymas negali būti ribojamas tik prieš
tyrimą pasibaigusio laikotarpio duomenimis. Be to, institucijos paprastai atsižvelgia į duomenis, atsiradusius pasibaigus
tiriamajam laikotarpiui, pavyzdžiui, jos tai padarė Reglamente Nr. 1420/2007. Teismas 2006 m. lapkričio 14 d. Sprendime
Nanjing Metalink prieš Tarybą
(T‑138/02, Rink. p. II‑4347, 59 punktas) paaiškino, kad draudimo atsižvelgti į pasibaigus tiriamajam laikotarpiui atsiradusias
aplinkybes tikslas – užtikrinti, kad suinteresuotųjų gamintojų veiksmai pradėjus antidempingo procedūrą neturėtų poveikio
aplinkybėms, kuriomis grindžiamas dempingo ir žalos apskaičiavimas. Tačiau šie argumentai netaikomi Bendrijos intereso vertinimui,
nes tyrimo šalys negali juo manipuliuoti.
Antra, ieškovės nurodo, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje
tvirtindama, jog keletą mėnesių po tiriamojo laikotarpio gamybos sąnaudos padidėjo, todėl, nepaisant pakilusių ferosilicio
kainų, Bendrijos pramonė neatsigavo tiek, kad nebebūtų pagrįsta taikyti antidempingo priemones. Anot ieškovių, nors tiesa,
kad pagrindinės ferosilicio gamybos sąnaudos pasibaigus tiriamajam laikotarpiui toliau didėjo, šios sąnaudos didėjo mažiau
nei ferosilicio kainos. Ferosilicio kainos tarp tiriamojo laikotarpio ir ginčijamo reglamento priėmimo pakilo 50 %, o elektros
energijos kaina, sudaranti pagrindines gamybos sąnaudas, 2007 m. antrąjį pusmetį pakilo maždaug 4 %. Dėl to Bendrijos gamintojai
galėjo viršyti 5 % pelno maržos ribą, kuri ginčijamame reglamente laikoma pakankama. Toliau Bendrijos gamintojai vėl pradėjo
gaminti ferosilicį.
Trečia, ieškovės dublike tvirtina, kad Taryba pakankamai nepagrindė, kodėl atmetė argumentus ir įrodymus, kuriuos jos pateikė
per antidempingo procedūrą, kad įrodytų, jog ferosilicio kainos pasibaigus tiriamajam laikotarpiui pakilo labiau, nei padidėjo
gamybos sąnaudos.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Nagrinėjant šią ieškinio antrojo pagrindo dalį pirmiausia reikia nustatyti, ar Taryba padarė teisės klaidą, ginčijamo reglamento
106 konstatuojamojoje dalyje nurodydama, jog Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalis taikoma nustatant, ar esama Bendrijos
intereso įvesti antidempingo priemones, ir kad dėl to informacija, susijusi su laikotarpiu po tiriamojo laikotarpio, paprastai
neturėtų būti vertinama, darant išvadas šiuo klausimu.
Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalies ir 21 straipsnio 1 dalies (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnio 1 dalis)
pažodinis ir teleologinis aiškinimas leidžia daryti išvadą, kad, kitaip nei Taryba tvirtina ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje
dalyje, nustatant, ar esama Bendrijos intereso, kaip tai numatyta Pagrindinio reglamento 21 straipsnio 1 dalyje, Pagrindinio
reglamento 6 straipsnio 1 dalis netaikoma, o tai reiškia, kad priimant tokį sprendimą galima atsižvelgti į duomenis, susijusius
su laikotarpiu po tiriamojo laikotarpio.
Reikia priminti, kad Pagrindinio reglamento 6 straipsnis vadinasi „Tyrimas“. Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje
nustatyta, kad tyrimas „turi apimti ir dempingą, ir žalą, todėl jie tiriami kartu“. Joje taip pat patikslinama, kad „siekiant
pagrįstų išvadų, parenkamas tiriamasis laikotarpis“ ir kad „į informaciją, susijusią su laikotarpiu po tiriamojo laikotarpio,
paprastai neatsižvelgiama“. Kadangi Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje patikslinama, jog tyrimas apima tik dempingo
ir žalos nustatymą, šios nuostatos paskutinis sakinys, kad į pokyčius pasibaigus tiriamajam laikotarpiui paprastai neatsižvelgiama,
taip pat taikomas tik dempingo ir žalos įvertinimui.
Šį aiškinimą patvirtina ir Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalies tikslo analizė. Pagal teismo praktiką tiriamojo laikotarpio
nustatymo ir draudimo atsižvelgti į vėlesnes nei šis laikotarpis aplinkybes tikslas – užtikrinti, kad tyrimo rezultatai būtų
tipiški ir patikimi (2001 m. birželio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Euroalliages prieš Komisiją
, T‑188/99, Rink. p. II‑1757, 74 punktas). Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje numatytas tiriamasis laikotarpis skirtas
visų pirma užtikrinti, kad suinteresuotųjų gamintojų veiksmai pradėjus antidempingo procedūrą neturėtų poveikio veiksniams,
kuriais grindžiamas dempingo ir žalos apskaičiavimas, ir kad procedūros pabaigoje įvesti galutiniai muitai iš tikrųjų atlygintų
žalą dėl dempingo (216 punkte minėto Sprendimo
Nanjing Metalink prieš Tarybą
59 punktas). Taigi reikia pritarti ieškovėms, kad suinteresuotosios šalys gali paveikti dempingo ir žalos apskaičiavimą,
pakeisdamos savo prekybos politiką, tačiau tokios galimybės nėra nustatant, ar Bendrija suinteresuota taikyti priemones. Todėl
tikslas, dėl kurio nustatomas tiriamasis laikotarpis, po kurio prasidėjusio laikotarpio duomenys neįtraukiami į vertinimą,
neturi reikšmės priimant Pagrindinio reglamento 21 straipsnyje numatytą sprendimą.
Svarbu pabrėžti, kad Pagrindinio reglamento 21 straipsnyje niekaip neribojamas laikotarpis, į kurio duomenis institucijos
gali atsižvelgti, nustatydamos, ar esama Bendrijos intereso. Pagal teismo praktiką nagrinėjant Bendrijos interesą būtina įvertinti
galimus numatytų priemonių taikymo ir netaikymo padarinius Bendrijos pramonės interesui ir kitiems esamiems interesams. Atliekant
šį vertinimą reikalinga prognozė, pagrįsta būsimų įvykių prielaidomis, apimanti sudėtingų ekonominių aplinkybių vertinimą
(2003 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Euroalliages ir kt. prieš Komisiją
, T‑132/01, Rink. p. II‑2359, 47 punktas). Kadangi Pagrindinio reglamento 21 straipsnyje numatyta analizė yra perspektyvinė,
institucijos gali atsižvelgti į informaciją, susijusią ne su tiriamuoju, o su po jo einančiu laikotarpiu.
Todėl reikia pripažinti, kad, kaip nurodo ieškovės, Taryba padarė teisės klaidą, ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje
dalyje taikydama Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalį vertinimui, ar esama Bendrijos intereso.
Tačiau, nors institucijos manė, kad Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 dalis taikoma nustatant, ar esama Bendrijos intereso,
ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje jos analizavo informaciją, gautą pasibaigus tiriamajam laikotarpiui. Teisės
klaida pati savaime negali paveikti ginčijamo reglamento teisėtumo.
Antra, svarbu nustatyti, ar ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje nagrinėdamos informaciją, susijusią su po tiriamojo
laikotarpio einančiu laikotarpiu, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad nagrinėdama
sudėtingas ekonomines aplinkybes Komisija turi plačią diskreciją vertinti Bendrijos interesą. Todėl Sąjungos teismo vykdoma
kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas,
buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos arba ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais
(224 punkte minėto Sprendimo
Euroalliages ir kt. prieš Komisiją
67 punktas).
Svarbu priminti, kad ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodė, kad negalima daryti išvados, jog Bendrijos
pramonė atsigavo tiek, kad nebebūtų pateisinama taikyti priemones, nes, nors kelis mėnesius po tiriamojo laikotarpio ferosilicio
kainos kilo, pagrindinių ferosilicio gamybos sąnaudų elementų kainos irgi padidėjo.
Ieškovių tvirtinimas, kad ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi vertinimo klaida, pagrįstas
dviem argumentais. Pirma, tarp tiriamojo laikotarpio ir ginčijamo reglamento priėmimo kainos pakilo 50 %. Antra, gamybos sąnaudos
nepadidėjo tiek, kiek pakilo ferosilicio kainos.
Vis dėlto reikia pastebėti, kad tiek per procesą Teisme, tiek per antidempingo procedūrą ieškovių pateiktuose dokumentuose,
kuriais jos grindžia šiuos argumentus, esama esminio trūkumo. Nors iš jų matyti, kad per kelis mėnesius po tiriamojo laikotarpio
pabaigos ferosilicio kainos padidėjo, tačiau šie dokumentai niekaip neįrodo, kad visos sąnaudos padidėjo daug mažiau. Šiuo
atžvilgiu ieškovės pateikia tik dokumentą, kuriame tvirtinama, kad elektros energijos kaina padidėjo 4 %, bet neminima, kaip
kito kitų sąnaudų kainos.
Pagal Pagrindinio reglamento (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnio 7 dalis) 21 straipsnio 7 dalį į institucijoms
pateiktą informaciją atsižvelgiama tiktai tada, jeigu ji yra paremta faktiniais įrodymais, patvirtinančiais jos tikrumą. Kadangi
tokių įrodymų nepateikta, negalima Tarybos kaltinti padarius kokią nors akivaizdžią vertinimo klaidą.
Turint mintyje, kad ieškovės nepateikė pakankamai įrodymų, jų argumentai dar mažiau pagrįsti dėl to, kad pagrindiniame reglamente
numatyti specifiniai mechanizmai, kuriais siekiama atsižvelgti į pokyčius pasibaigus tiriamajam laikotarpiui (šiuo klausimu
žr. 1987 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nippon Seiko prieš Tarybą
, 258/84, Rink. p. 1899, 53 punktą). Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 11 straipsnio
3 dalis) nustatyta, kad galima atlikti tarpinę peržiūrą trimis atvejais: kai dempingui kompensuoti nebėra būtina toliau taikyti
antidempingo priemonę, kai atšaukus arba pakeitus tą priemonę nebus tikėtina, jog žala tęsis arba pasikartos ir kai taikomos
priemonės nepakanka arba nebepakanka žalą sukeliančiam dempingui pašalinti. Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalyje
(dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 11 straipsnio 8 dalis) numatytas antidempingo muitų grąžinimas, kai įrodoma, kad dempingo
skirtumas, kurio pagrindu sumokėti muitai, buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis už galiojantį muitą. Galiausiai
pagal Pagrindinio reglamento 14 straipsnio 4 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 14 straipsnio 4 dalis) antidempingo priemonės
gali būti sustabdytos, jei rinkos sąlygos laikinai pasikeitė tokiu mastu, jog dėl tokio sustabdymo nėra tikimybės žalai atsinaujinti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, negalima pripažinti, kad ginčijamo reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi
vertinimo klaida.
Trečia, ieškovių argumentas, kad jų pateikti įrodymai atmesti nenurodant motyvų, yra nepagrįstas. Šio sprendimo 230 punkte
nustatyta, jog iš institucijoms ieškovių pateiktų dokumentų matyti, kad per kelis mėnesius po tiriamojo laikotarpio pabaigos
ferosilicio kainos padidėjo, tačiau šie dokumentai niekaip neįrodo, kad visos sąnaudos padidėjo daug mažiau. Todėl ginčijamo
reglamento 106 konstatuojamojoje dalyje pateiktų motyvų užtenka šiems dokumentams atmesti.
Atsižvelgiant į visus pateiktus argumentus, reikia atmesti visą ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį. Reikia pažymėti, kad
nagrinėjant šią dalį nustatytos teisės klaidos neužtenka, kad būtų pateisinama panaikinti ginčijamą reglamentą.
2.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su ankstesne patirtimi, iš kurios matyti, kad antidempingo priemonės
Bendrijos pramonei nepadeda
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes ginčijamo reglamento 117 ir 118 konstatuojamosiose
dalyse atsisakė atsižvelgti į ankstesnę patirtį, nors iš jos matyti, kad antidempingo priemonės ferosilicio pramonės sektoriuje
nepadeda pasiekti norimo atstatomojo poveikio ir kad šiomis priemonėmis Bendrijos pramonei uždedama nenaudinga našta. Anot
ieškovių, nors sprendimą įvesti antidempingo priemones reikia pagrįsti per atitinkamą tyrimo procedūrą surinkta ir išnagrinėta
informacija, ankstesnių priemonių įtaka yra svarbus ir reikšmingas veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti, taikant Pagrindinio
reglamento 21 straipsnį. 2001 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimu 2001/230/EB, kuriuo nutraukiamas antidempingo tyrimas dėl
Brazilijos, Kinijos Liaudies Respublikos, Kazachstano, Rusijos, Ukrainos ir Venesuelos kilmės ferosilicio importo (OL L 84,
p. 36), Komisija panaikino antidempingo priemones, nuo 1987 m. taikytas ferosilicio importui, motyvuodama tuo, kad jomis nepasiektas
laukiamas atstatomasis poveikis, nepaisant didelės naštos, uždėtos ant Bendrijos naudotojų pečių. Komisijos sprendimą patvirtino
Teismas. Atsižvelgdamos į šį precedentą, ieškovės mano, kad institucijos turėjo nustatyti, kuo šis atvejis skiriasi, kad pateisintų
kitokį priimtą sprendimą.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pateikdamos šią ieškinio antrojo pagrindo dalį, ieškovės iš esmės tvirtina, kad ginčijamo reglamento 117 ir 118 konstatuojamosiose
dalyse institucijos turėjo atsižvelgti į Sprendimą 2001/230, kuriuo panaikintos ferosilicio importui taikytos antidempingo
priemonės, motyvuojant tuo, kad jos neturėjo laukiamo atstatomojo poveikio. Šį kaltinimą reikia nagrinėti, atsižvelgiant į
šio sprendimo 227 punkte minėtą teismo praktiką.
Reikia pažymėti, kad Taryba ginčijamo reglamento 117 ir 118 konstatuojamosiose dalyse atsisakė atsižvelgti į Sprendimą 2001/230,
nes pagrindiniame reglamente nurodyta, kad sprendimai priimami pagal surinktą ir išnagrinėtą su atitinkamu tyrimu susijusią
informaciją, o ne pagal ankstesnius tyrimus.
Šiuo atžvilgiu svarbu priminti, kad Pagrindinio reglamento 21 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog sprendžiant, ar dėl Bendrijos
interesų reikia imtis priemonių, reikia įvertinti visus esamus interesus, įskaitant Bendrijos pramonės ir naudotojų bei vartotojų
interesus. Pagal teismo praktiką, vertinant Bendrijos interesą, reikia rasti pusiausvyrą tarp skirtingų susijusių šalių interesų
ir bendrojo intereso (224 punkte minėto Sprendimo
Euroalliages ir kt. prieš Komisiją
48 punktas).
Reikia pabrėžti, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 227 punkte, Komisija turi plačią diskreciją, vertindama Bendrijos interesą.
Šia diskrecija turi būti naudojamasi, kiekvienu atveju remiantis visomis svarbiomis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 227 punkte
minėto Sprendimo
Gestetner Holdings prieš Tarybą ir Komisiją
43 punktą). Vis dėlto, ankstesnis sprendimas, kuriame daroma išvada, kad seniau to paties produkto importui iš tų pačių šalių,
kaip ir tas, dėl kurio pradėta tyrimo procedūra, nustatytos antidempingo priemonės neturi atstatomojo poveikio, gali būti
reikšmingas, taikant Pagrindinio reglamento 21 straipsnio 1 dalį, jei prisideda įrodant, kad antidempingo priemonių įvedimas
neatitinka bendrojo intereso. Tokiu atveju šalis, kuri remiasi minėtu sprendimu, vis tiek turi paaiškinti, kuo aplinkybės,
kuriomis priimtas tas sprendimas, yra panašios į vykdomos antidempingo procedūros aplinkybes ir kodėl tame sprendime padarytos
išvados turi būti taikomos ir minėtai procedūrai.
Šiuo atveju ieškovės neįrodė, kad aplinkybės, kuriomis priimtas Sprendimas 2001/230, yra panašios į šio atvejo aplinkybes
ir kad tame sprendime padarytos išvados turi būti taikomos ir šiuo atveju. Be to, kaip pažymi Taryba, aplinkybės, kuriomis
priimtas Sprendimas 2001/230, buvo kitokios nei šiuo atveju. Šis sprendimas priimtas peržiūrėjus priemones, kurių galiojimo
laikas artėjo prie pabaigos ir kurios įvairių šalių atžvilgiu galiojo daugelį metų, o tai reiškia, kad Bendrijos pramonė ilgą
laiką naudojosi rinkos apsauga. Taip nėra šiuo atveju. Sprendime 2001/230 Komisija padarė išvadą, kad nereikia priimti antidempingo
priemonių, remdamasi aplinkybe, kad nepaisant ilgalaikės apsaugos Bendrijos pramonės padėtis nepagerėjo. Bendrijos ferosilicio
rinkos sąlygos, nagrinėtos Sprendime 2001/230, buvo iš esmės kitokios nei šiuo atveju.
Kadangi nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad ginčijamo reglamento 117 ir 118 konstatuojamosiose dalyse padaryta
akivaizdi vertinimo klaida, reikia atmesti ieškinio antrojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą.
3.
Dėl ieškinio antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su antidempingo priemonių poveikio naudotojams analize
a)     Šalių argumentai
Pirma, ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nuspręsdama, jog antidempingo priemonių poveikis
naudotojams yra nereikšmingas. Ginčijamo reglamento 115 konstatuojamojoje dalyje Taryba tik pamini poveikį pelnui, išreikštą
procentais. Tai apgaulinga, nes dėl to, kad vidutinis muito dydis 23,4 %, ferosilicį naudojančių pramonės šakų tiesioginės
papildomos sąnaudos turėtų siekti maždaug 104 mln. EUR per metus. Be to, dėl antidempingo priemonių Bendrijos naudotojai turės
papildomų netiesioginių sąnaudų, susijusių su tiekimo pertrūkiais ir ferosilicio kainų pakilimu per trumpą ir vidutinį laikotarpį.
Ieškovės nurodo, kad Taryba neatsižvelgė į tai, kad nagrinėjamuoju laikotarpiu Bendrijos naudotojai buvo vis labiau priklausomi
nuo importo, kad patenkintų savo ferosilicio poreikius, nes Bendrijos gamintojai nei pajėgė, nei norėjo šiuos poreikius patenkinti.
Be to, pasibaigus nagrinėjamajam laikotarpiui tiekimo sunkumai toliau didėjo, nes
Vargön Alloys
nusprendė nutraukti ferosilicio gamybą, OFZ nusprendė susikoncentruoti ties nedidele gamyba, skirta
ArcelorMittal
, TDR nusprendė pereiti prie silicio gamybos, o
Huta Laziska
turėjo tęsti savo eksploataciją prižiūrint teismui, nebūdama tikra dėl elektros energijos tiekimo.
Antra, ieškovės mano, kad laikantis proporcingumo principo, reikia atrasti pusiausvyrą tarp padidėjusių naudotojų patiriamų
sąnaudų ir Bendrijos pramonės siekiamo pelno. Atsižvelgiant į ankstesnes antidempingo procedūras ir rinkos sąlygų raidą, dėl
Bendrijos intereso neturėtų būti nustatytas joks muitas.
Trečia, ieškovės dublike tvirtina, kad Taryba tinkamai nemotyvavo sprendimo neatsižvelgti į išlaidas, kurių Bendrijos naudotojai
patiria dėl gamybos pertraukimo.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pateikdamos šią ieškinio antrojo pagrindo dalį ieškovės iš esmės ginčija aplinkybę, kad antidempingo priemonės naudotojams
neturėjo didelio poveikio. Kaip ir ankstesnes dvi dalis, šią dalį reikia analizuoti atsižvelgiant į šio sprendimo 227 punkte
minimą teismo praktiką.
Pirma, ieškovės mano, kad ginčijamo reglamento 115 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi vertinimo klaida. Šiuo atžvilgiu
reikia patikslinti, kad Taryba šioje konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog įvertinant tai, kad vidutinis galutinio muito dydis
yra 23,4 %, priemonių poveikis plieno ir liejyklų pramonei neturėtų būti didelis, nes atitinkamas poveikis jų finansiniams
rezultatams būtų 0,16 ir 0,33 %.
Ieškovės tvirtina, kad ši konstatuojamoji dalis yra apgaulinga, nes ferosilicio naudotojų tiesioginės papildomos sąnaudos
turėtų siekti maždaug 104 mln. EUR per metus. Vis dėlto reikia pažymėti, kad ieškovės neteigia, jog minėtoje konstatuojamojoje
dalyje Taryba, nurodydama poveikį naudotojų finansiniams rezultatams, pateikė klaidingus skaičius. Jos tik pateikia absoliučiais
vienetais išreikštas naudotojų papildomas sąnaudas, bet nepaaiškina, kodėl šis dydis yra patikimesnis arba iškalbingesnis,
nei Tarybos pateikti skaičiai.
Kalbant apie netiesiogines sąnaudas, kurias naudotojai turės patirti, ieškovės nepateikia jokio įrodymo, kad ferosilicio naudotojai
turėtų patirti tiekimo pertraukimus. Be to, svarbu pritarti Tarybai, kad tai yra tik spekuliatyvus tvirtinimas, nes antidempingo
priemonių įvedimas netrukdo prekiauti ferosiliciu iš šalių, kurių atžvilgiu atliktas tyrimas, jomis tik neleidžiama eksportuoti
dempingo kaina.
Dėl ieškovių tvirtinimo, kad Bendrijos gamintojai nei norėjo, nei pajėgė patenkinti naudotojų poreikių tiriamuoju laikotarpiu,
reikia pažymėti, kad ieškovės šį tvirtinimą grindžia per tyrimo procedūrą
European Confederation of Iron and Steel Industries
(
Eurofer
, Europos geležies ir plieno pramonės konfederacija) Komisijai pateiktais dviem dokumentais. Kadangi šiuose dokumentuose paprasčiausiai
išdėstyti kitos suinteresuotos šalies teiginiai, jie neturi įrodomosios vertės. Ieškovės taip pat remiasi straipsniu specialioje
spaudoje, kuriame tvirtinama, kad
Vargön Alloys
nusprendė pereiti nuo ferosilicio prie ferochromo gamybos. Šio dokumento neužtenka, siekiant įrodyti, jog visi Bendrijos gamintojai
nei norėjo, nei buvo pajėgūs Bendrijos naudotojus aprūpinti ferosiliciu.
Vadinasi, nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, ginčijamo reglamento
115 konstatuojamojoje dalyje darydama išvadą, kad antidempingo priemonių poveikis naudotojams neturėtų būti didelis.
Antra, dėl kaltinimo pažeidus proporcingumo principą pakanka konstatuoti, kad šiame kaltinime iš esmės pateikiami tie patys
argumentai, kuriais pagrįstos ieškinio antrojo pagrindo pirma ir antra dalys. Šie argumentai pripažinti nepagrįstais, todėl
ir šį kaltinimą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Trečia, dėl motyvavimo pareigos neįvykdymo, kiek tai susiję su tiekimo pertraukimais, reikia priminti, kad pagal teismo praktiką
EB 253 straipsniu reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir vienaprasmiškai atskleisti Sąjungos institucijos, kuri priėmė
ginčijamą teisės aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su jo priėmimo priežastimis, o Sąjungos
teismas galėtų vykdyti priežiūrą (1999 m. spalio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Acme prieš Tarybą
, T‑48/96, Rink. p. II‑3089, 141 punktas). Tačiau institucijos, motyvuodamos laikiną arba galutinį reglamentą, neturi atsakyti
į visus suinteresuotųjų asmenų faktinius ir teisės klausimus, pateiktus vykstant administracinei procedūrai (šiuo klausimu
žr. 1998 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
British Airways ir kt. prieš Komisiją
, T‑371/94 ir T‑394/94, Rink. p. II‑2405, 94 punktą).
Šiomis aplinkybėmis reikia pastebėti, kad Komisija laikinojo reglamento 159–166 konstatuojamosiose dalyse atliko aiškią ir
nevienareikšmišką antidempingo priemonių padarinių Bendrijos ferosilicio naudotojams analizę. Taip pat Taryba ginčijamo reglamento
113–116 konstatuojamosiose dalyse pateikė, žinoma, glaustesnį, bet ne mažiau aiškų antidempingo muitų įvedimo poveikio minėtiems
naudotojams nagrinėjimą. Todėl, atsižvelgiant į tai, kad institucijos neprivalo atsakyti į visus suinteresuotųjų asmenų faktinius
ir teisės klausimus, pateiktus vykstant administracinei procedūrai, ieškovės negali apkaltinti institucijų neįvykdžius pareigos
motyvuoti.
Todėl ieškinio antrojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ieškinio antrąjį pagrindą reikia atmesti.
C –
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, susijusio su nebendradarbiavimu, turimų duomenų naudojimu ir RER taikymu
1.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su nebendradarbiavimu
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalis
(dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 18 straipsnio 1 ir 3 dalys), antidempingo susitarimo 6.8 straipsnį ir šio susitarimo II priedo
3 ir 5 punktus, nurodydama, kad jos atsisakė bendradarbiauti, kad todėl ji atmetė jų prašymą taikyti RER ir kad, apskaičiuodama
dempingo skirtumus ir žalą, ji rėmėsi turimais duomenimis.
Pirma, ieškovės tvirtina bendradarbiavusios atliekant antidempingo tyrimą. Savo bendradarbiavimą jos demonstravo per antidempingo
procedūrą pateikdamos pastabas. Dokumentų su šiomis pastabomis jos pateikė daugiau nei paprastai reikalaujama per tokią procedūrą.
Antra, ieškovės nurodo, jog nors dėl ypatingų ir nuo jų valios nepriklausiusių aplinkybių jos negalėjo užtikrinti tikrinamojo
vizito, tai nereiškia, kad jos atsisakė bendradarbiauti, kaip tai numatyta pagrindiniame reglamente, nes, neskaitant patikrinimo,
jos viską įvykdė, siekdamos visiškai bendradarbiauti atliekant tyrimą. Ieškovės šiuo atžvilgiu patikslina, kad buvo numačiusios
užtikrinti minėtą vizitą, bet vos šešios dienos prieš jo pradžią turėjo jį atšaukti. Jos paaiškina, kad neturėjo šiam vizitui
būtino personalo, nes jis buvo įtrauktas į pasirengimą teikti kelių milijonų eurų vertės pirminį viešą siūlymą Londono vertybinių
popierių biržoje ir į antidempingo tyrimą dėl silikomangano. Turint mintyje ypač didelį darbo krūvį, kad būtų užtikrintas
visiškas bendradarbiavimas atliekant vieną antidempingo tyrimą, ir būtinybę daug personalo įtraukti į pasirengimą teikti pirminį
viešą siūlymą biržoje, ieškovės buvo priverstos pasirinkti visiškai bendradarbiauti atliekant antidempingo tyrimą dėl silikomangano,
kuris jau buvo pasiekęs vėlesnę stadiją, ar visiškai bendradarbiauti atliekant antidempingo tyrimą dėl ferosilicio. Tyrimui
dėl silikomangano reikėjo mažiau pastangų, nes tikrinamasis vizitas jau buvo įvykęs, ir šis tyrimas komerciniu atžvilgiu buvo
svarbesnis, nes ieškovės sumažino ferosilicio, o ne silikomangano gamybą. Todėl ieškovės pranešė Komisijai, kad ketina toliau
bendradarbiauti atliekant tyrimą dėl ferosilicio, bet nebus tokios aktyvios, kaip atliekant tyrimą dėl silikomangano.
Trečia, ieškovės teigia, kad tikrinamasis vizitas nebuvo reikalingas. Jos pažymi, kad kelios specialios PPO grupės patikslino,
kaip aiškinti antidempingo susitarimo 6.8 straipsnį ir to paties susitarimo II priedo 3 ir 5 punktus, kurie pagal Pagrindinio
reglamento 5 konstatuojamąją dalį įgyvendinami šio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalimis. Nagrinėdama ginčą „JAV–Plieno
lakštai“ (WT/DS206/R) speciali grupė nurodė, kad informacija turi būti patikrinama, bet tyrimą atliekančios institucijos negali
atmesti anksčiau pateiktos informacijos vien todėl, kad ji nepatikrinta vietoje. Tai patvirtino speciali grupė, nagrinėjanti
ginčą „EB–Lašiša (Norvegija)“ (WT/DS337/R), pridūrusi, kad pagal antidempingo susitarimą tyrimas vietoje nėra vienintelis
būdas pripažinti, kad informacija yra patikrinama. Anot ieškovių, kai bendradarbiaujančios šalys pateikia informaciją, kurios
negalima patikrinti vietoje, Komisija gali atmesti nagrinėjamą informaciją, jei kiti šaltiniai kelia abejonių dėl tos informacijos
tikslumo. Todėl ieškovės pasiūlė Komisijai patikrinti pateiktus duomenis, remiantis kita turima informacija. Ieškovės aiškina,
kad buvo įsitikinusios, jog pateikta informacija nekels abejonių, todėl visiškai nepateisinama, kad Sąjungos institucijos
nesinaudoja šia informacija savo išvadoms pagrįsti.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Nagrinėjant šią ieškinio trečiojo pagrindo dalį reikia nustatyti, ar institucijos pažeidė pagrindinį reglamentą ir antidempingo
susitarimą, pagrįsdamos savo išvadas turimais duomenimis, dėl to, kad ieškovės atsisakė priimti Komisijos tarnybų numatytą
tikrinamąjį vizitą, nors aktyviai dalyvavo atliekant likusią tyrimo procedūros dalį, o tikrinamasis vizitas nebuvo vienintelė
galimybė patikrinti ieškovių pateiktus duomenis.
Šalys iš esmės nesutaria dėl Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalies, kuriomis į Sąjungos teisę perkeltas antidempingo
susitarimo 6.8 straipsnis ir to paties susitarimo II priedo 3 ir 5 punktai, aiškinimo. Konkrečiai kalbant reikia nustatyti,
ar pagal šią nuostatą dėl atsisakymo užtikrinti tikrinamąjį vizitą pateisinama remtis turimais duomenimis. Siekiant atsakyti
į šį klausimą, reikia atsižvelgti į Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalių sąvokas ir jo tikslą bei šio reglamento
sistemą.
Pirma, reikia pažymėti, kad Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalys suformuluotos taip, kad institucijos turi teisę
naudotis turimais duomenimis kai suinteresuotoji šalis trukdo surengti Komisijos tarnybų numatytą tikrinamąjį vizitą.
Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalys susijusios su institucijų turimų duomenų naudojimu vietoj vienos ar kelių
suinteresuotųjų šalių duomenų. Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalyje apibrėžti atvejai, kuriais galima naudotis turimais
duomenimis, o šio reglamento 18 straipsnio 3 dalyje aprašomi atvejai, kuriais turimais duomenimis nereikia būtinai naudotis.
Pagal Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalį galima naudotis turimais duomenimis keturiais atvejais: kai suinteresuotoji
šalis atsisako suteikti informaciją, kai ji nesuteikia reikalingos informacijos per numatytą terminą, kai ji smarkiai trukdo
atlikti tyrimą arba kai ji pateikė melagingą ar klaidingą informaciją. Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 3 dalyje numatyta,
kad kai suinteresuotos šalies pateiktoje informacijoje yra tam tikrų netikslumų, bet dėl to nesusidaro didelių sunkumų panaudoti
informaciją pagrįstoms ir tikslioms išvadoms, taip pat jeigu tokia informacija buvo pateikta laiku, ją galima patikrinti,
o suinteresuotoji šalis visais įmanomais būdais stengėsi pateikti tinkamą informaciją, pateiktoji informacija neatmetama.
Vadinasi, Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalyse numatytos skirtingos situacijos. Pagrindinio reglamento 18 straipsnio
1 dalyje apskritai aprašomi atvejai, kai institucijoms tyrimui atlikti būtina informacija nėra pateikta, o Pagrindinio reglamento
18 straipsnio 3 dalyje numatyti atvejai, kuriais tyrimui atlikti būtini duomenys pateikti, tačiau juose yra tam tikrų netikslumų.
Teismas mano, kad suinteresuotajai šaliai atšaukus tikrinamąjį vizitą taikoma ne Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 3 dalis,
o jo 1 dalis. Iš tiesų, reikia manyti, kad toks atšaukimas patenka į minėto reglamento 18 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
Žinoma, negalima teigti, kad jį apima paskutiniai trys šioje nuostatoje numatyti atvejai, aprašyti šio sprendimo 268 punkte.
Akivaizdu, kad kalbant apie šioje byloje nagrinėjamą atšaukimą, negalima teigti, jog suinteresuotoji šalis nepateikė informacijos
per nustatytą terminą ar pateikė melagingą ar klaidingą informaciją. Be to, šiuo atveju, atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis
atšauktas tikrinamasis vizitas, negalima tvirtinti, kad ieškovės smarkiai trukdė atlikti tyrimą. Kadangi šioje byloje nagrinėjamas
tikrinamojo vizito atšaukimas nepriskirtinas prie paskutinių trijų Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalyje numatytų
atvejų, jį reikia laikyti, jei nebuvo
force majeure
, atsisakymu suteikti Komisijai būtiną informaciją pagal šioje nuostatoje aprašytą pirmąjį atvejį. Šioje byloje ieškovių pateiktų
priežasčių, kuriomis jos pateisina sprendimą atšaukti vizitą, negalima pripažinti tokia
force majeure
.
Kitaip nei tvirtina ieškovės, negalima remtis Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 3 dalimi, siekiant apeiti pareigą užtikrinti
tikrinamąjį vizitą, kai Komisijos tarnybos mano tokį vizitą esant būtiną. Žinoma, tikrinamuoju vizitu siekiama patvirtinti
per tyrimo procedūrą suinteresuotos šalies pateiktus duomenis ir gali būti, kad šiuos duomenis įmanoma patikrinti ne rengiant
vizitą suinteresuotos šalies patalpose, o kitomis priemonėmis. Vis dėlto, reikia priminti, kad pagal Pagrindinio reglamento
18 straipsnio 3 dalį, kai pateiktoje informacijoje yra tam tikrų netikslumų, turimais duomenimis nesinaudojama tik tada, jei
suinteresuotoji šalis visais įmanomais būdais stengėsi pateikti tinkamą informaciją. Tačiau negalima pripažinti, kad šalis
taip elgėsi, jei ji atsisakė užtikrinti tikrinamąjį vizitą.
Antra, Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalių tikslas patvirtina, kad dėl atsisakymo užtikrinti tikrinamąjį vizitą
pateisinama naudotis turimais duomenimis. Kiek tai susiję su Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalimi, reikia priminti,
jog pagal teismo praktiką, kadangi pagrindiniu reglamentu Komisijai nesuteikiama teisė atlikti jokio tyrimo, leidžiančio įpareigoti
gamintojus ar eksportuotojus, kurių atžvilgiu pateiktas skundas, dalyvauti tyrime arba pateikti informaciją, Taryba ir Komisija
priklauso nuo suinteresuotųjų šalių noro bendradarbiauti ir joms pateikti informaciją per nustatytą terminą. Tokiomis aplinkybėmis
šių šalių atsakymai į Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje (Reglamento Nr. 1225/2009 6 straipsnio 2 dalis) numatytą
klausimyną bei vėlesnis to paties reglamento 16 straipsnyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 16 straipsnis) nurodytas patikrinimas,
kurį Komisija gali atlikti vietoje, yra esminiai antidempingo procedūros eigai. Įmonėms, dėl kurių atliekamas tyrimas, nebendradarbiaujant
galimybė, jog institucijos atsižvelgs į kitus nei pateikti atsakyme į klausimyną duomenis, yra susijusi su antidempingo procedūra
ir skatina šių įmonių sąžiningą ir rūpestingą bendradarbiavimą (2006 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Shandong Reipu Biochemicals prieš Tarybą
, T‑413/03, Rink. p. II‑2243, 65 punktas). Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 3 dalimi siekiama, kad institucijos be reikalo
neatmestų duomenų, kurie, nors ir netobuli, vis dėlto gali būti naudojami ir patikrinami.
Rėmimasis turimais duomenimis, kai suinteresuotoji šalis atsisako užtikrinti tikrinamąjį vizitą, atitinka šiuos tikslus. Iš
tiesų toks atsisakymas pažeidžia lojalaus ir rūpestingo bendradarbiavimo tikslą, kurio laikymąsi siekiama užtikrinti Pagrindinio
reglamento 18 straipsnio 1 dalimi. Be to, šiomis aplinkybėmis institucijų negalima kaltinti neteisėtai atmetus duomenis, nes
duomenų, kurie nepatikrinti vietoje, nebūtina patikrinti kitais būdais, – jų galima nepaisyti.
Trečia, galimybę remtis turimais duomenimis, kai suinteresuotoji šalis atsisako užtikrinti tikrinamąjį vizitą, patvirtina
Pagrindinio reglamento sistemos analizė. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad pagal Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalį
(dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 6 straipsnio 8 dalis), išskyrus šio reglamento 18 straipsnyje numatytus atvejus, atliekant
dempingo ir žalos tyrimą, kuriam Komisija turi vadovauti, ji privalo kiek įmanoma patikrinti suinteresuotųjų šalių pateiktos
ir išvadas grindžiančios informacijos teisingumą. Be to, pagal Pagrindinio reglamento 16 straipsnio 1 dalį (dabar – Reglamento
Nr. 1225/2009 16 straipsnio 1 dalis) Komisija, jei būtina, rengia vizitus, kad išnagrinėtų importuotojų, eksportuotojų, prekybininkų,
agentų, gamintojų, prekybos asociacijų ar organizacijų dokumentus ir patikrintų apie dempingą ir žalą pateiktą informaciją.
Vadinasi, būtent institucijos turi nuspręsti, ar būtina, kad būtų patikrinta suinteresuotos šalies pateikta informacija, ją
patvirtinti surengus tikrinamąjį vizitą šios šalies patalpose, o jei suinteresuotoji šalis trukdo patikrinti savo pateiktus
duomenis, taikomas Pagrindinio reglamento 18 straipsnis ir institucijos gali naudotis turimais duomenimis.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad pagal Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalį institucijos
gali naudotis turimais duomenimis, kai suinteresuotoji šalis trukdo atlikti tikrinamąjį vizitą, ir kad pagal šio reglamento
18 straipsnio 3 dalį institucijos neprivalo vietoje nepatikrintų suinteresuotos šalies pateiktų duomenų tikrinti remdamosi
kitais turimais informacijos šaltiniais.
Šios išvados nepanaikina nei PPO specialios grupės 2002 m. liepos 29 d. priimtas pranešimas, nagrinėjant ginčą „JAV–Plieno
lakštai“ (WT/DS206/R), nei 2008 m. sausio 15 d. priimtas pranešimas, nagrinėjant ginčą „EB–Lašiša (Norvegija)“.
Iš tiesų nė viename iš šių pranešimų nebuvo nagrinėjamas klausimas, kaip institucijos turi vertinti suinteresuotos šalies
atsisakymą užtikrinti tikrinamąjį vizitą. Pranešimo, susijusio su ginču „JAV–Plieno lakštai“, ištraukoje, kurią ieškovės mini
savo dokumentuose, speciali grupė prieštaravo JAV teiginiui, kad per tyrimo procedūrą tam tikra informacija buvo atmesta,
nes ji neatitiko antidempingo susitarimo II priedo 3 punkto kriterijų. Tokiomis aplinkybėmis suformuluota patikrinamos informacijos
sąvoka. Taip pat specialios grupės pranešimo, susijusio su ginču „EB–Lašiša (Norvegija)“, ištraukoje, kuria ieškovės remiasi
savo dokumentuose, keliamas klausimas, ar po tikrinamojo vizito pateiktą informaciją galima laikyti patikrinama.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad dėl ieškovių sprendimo atsisakyti priimti Komisijos tarnybų
numatytą tikrinamąjį vizitą Taryba galėjo teisėtai, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, naudotis turimais duomenimis.
Todėl ieškinio trečiojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
2.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo antros dalies, susijusios su turimų duomenų naudojimu, neatsižvelgiant į patikrinamą informaciją
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad Taryba pažeidė Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 5 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 18 straipsnio
5 dalis) ir antidempingo susitarimo 6.8 straipsnį bei II priedo 3 ir 5 punktus, nes nenagrinėjo išsamių ir laiku pateiktų
patikrinamų duomenų. Institucijos turėjo patikrinti savo išvadas, atsižvelgdamos į ieškovių kaip suinteresuotųjų šalių pateiktą
informaciją ir ją palyginusios su kita turima informacija. Tai patvirtina 2005 m. gruodžio 20 d. PPO specialios grupės pranešimas
dėl ginčo „Meksika–Antidempingo priemonės dėl ryžių“ (WT/DS295/R).
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Ieškovės, pateikdamos ieškinio trečiojo pagrindo antrą dalį, tvirtina, kad institucijos turėjo patikrinti savo išvadas, atsižvelgdamos
į jų pateiktą informaciją.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad pagal Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 5 dalį, kai institucijos naudojasi turimais
duomenimis, jos privalo kiek įmanoma juos patikrinti, lygindamos su informacija iš kitų nepriklausomų šaltinių arba tyrimo
metu iš kitų suinteresuotųjų šalių gauta informacija.
Vis dėlto šiuo atveju reikia pritarti Tarybai, kad ieškovės nepatikslina, kokios išvados būtų paneigtos, jei turimi duomenys
būtų buvę patikrinti, lyginant juos su jų pateikta informacija. Jos taip pat nenurodo, kokia informacija paneigtų minėtas
išvadas.
Vadinasi, atsižvelgiant į šio sprendimo 212 punkte minimą informaciją, šią ieškinio trečiojo pagrindo dalį reikia atmesti
kaip nepriimtiną.
3.
Dėl ieškinio trečiojo pagrindo trečios dalies, susijusios su prašymo taikyti RER atmetimu
a)     Šalių argumentai
Pirma, ieškovės tvirtina, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio
7 dalies b punktą, nes taikė papildomą šioje nuostatoje nenumatytą sąlygą ir nepaisė svarbios informacijos vien todėl, kad
nuo jų valios nepriklausantys įvykiai sutrukdė užtikrinti tikrinamąjį vizitą.
Kitaip, nei institucijos leidžia suprasti, laikinojo reglamento 10 ir 25 konstatuojamosiose dalyse pagal Pagrindinio reglamento
2 straipsnio 7 dalies b punktą nereikalaujama, kad pateikus prašymą taikyti RER būtų surengtas tikrinamasis vizitas vietoje.
Tai matyti ir iš institucijų praktikos: kai tam tikros informacijos neįmanoma patikrinti vietoje, jos remiasi dokumentų analize.
Taip buvo atliekant antidempingo tyrimą, po kurio priimtas 2005 m. liepos 25 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1212/2005, nustatantis
galutinį antidempingo muitą tam tikrų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės liejinių importui (OL L 199, p. 1), taip pat tyrimą,
po kurio priimtas 2005 m. kovo 15 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 426/2005 dėl laikinojo antidempingo muito nustatymo tam
tikrų Kinijos Liaudies Respublikos kilmės drabužiams skirtų gatavų audinių iš poliesterių siūlų (gijų), importui (OL L 69,
p. 6).
Anot ieškovių, institucijos turėjo esminės informacijos apie jų veikimą, nes atlikusi antidempingo tyrimą dėl silikomangano
Komisija patvirtino, kad jos veikia rinkos ekonomikos sąlygomis ir kad joms galima taikyti RER.
Antra, ieškovės tvirtina, kad institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktą, pranešusios, kad
atmetė jų prašymą taikyti RER, tik 2007 m. liepos 5 d., t. y. praėjus septyniems mėnesiams nuo tyrimo pradžios. Ieškovių nuomone,
pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktą reikalaujama, kad sprendimas šiuo klausimu būtų priimtas per tris
mėnesius nuo tyrimo pradžios; Teismas tai patvirtino. Be to, ieškovės nurodo, kad jei Komisija būtų priėmusi sprendimą per
reikalaujamą trijų mėnesių terminą, jos būtų galėjusios užtikrinti tikrinamąjį vizitą, nes jis nebūtų sutapęs su rengimusi
teikti pirminį viešą siūlymą biržoje.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Pirma, ieškovės tvirtina, kad atmesdamos prašymą taikyti RER dėl to, kad nesurengtas joks tikrinamasis vizitas, institucijos
padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą, nes pagal šią nuostatą
nereikalaujama surengti jokio tikrinamojo vizito, o, be to, institucijos turėjo esminę informaciją apie jų veikimą, gautą
atliekant antidempingo procedūrą dėl silikomangano.
Dėl argumento, kad Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu nereikalaujama surengti tikrinamojo vizito, šio sprendimo
274 punkte jau nurodyta Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalis ir 16 straipsnio 1 dalis.
Pagal Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalį Komisija privalo kiek įmanoma patikrinti suinteresuotųjų šalių pateiktos
ir išvadas grindžiančios informacijos teisingumą. Kadangi Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalyje neribojama pareigos
tikrinti duomenis, naudojamus institucijų išvadoms pagrįsti, apimtis, tokia pareiga taikoma ir informacijai, kurią pateikė
suinteresuotoji šalis, prašanti taikyti RER.
Be to, pagal Pagrindinio reglamento 16 straipsnio 1 dalį, Komisija gali vykdydama pareigą patikrinti informaciją rengti vizitus
suinteresuotųjų šalių patalpose, jei mano, kad tai reikalinga. Šioje nuostatoje galimybė rengti tokius vizitus dėl informacijos,
kurią Komisija siekia patvirtinti, neribojama. Vadinasi, Pagrindinio reglamento 16 straipsnio 1 dalimi Komisijai leidžiama
rengti vizitą eksportuojančio gamintojo patalpose, siekiant išnagrinėti jo prašymą taikyti RER ir įsitikinti jame pateiktos
informacijos teisingumu, jei ji tai laiko būtina.
Todėl aplinkybė, kad Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu nereikalaujama rengti tikrinamojo vizito eksportuojančio
gamintojo, prašančio taikyti RER, patalpose nereiškia, kad toks vizitas negali įvykti. Be to, negalima manyti, kad tikrinamojo
vizito organizavimas nagrinėjant prašymą taikyti RER yra papildoma sąlyga, kurios nėra Pagrindinio reglamento 2 straipsnio
7 dalies b punkte.
Šios išvados nepaneigia ieškovių nurodyti precedentai, kai Komisija, nagrinėdama prašymą taikyti RER, nerengė tikrinamojo
vizito, o tik analizavo dokumentus.
Kaip pažymėta šio sprendimo 295 punkte, būtent institucijos turi nuspręsti, ar tikrinamasis vizitas reikalingas. Tai, kad
tokio vizito nereikia vykdant vieną antidempingo tyrimą, nereiškia, kad jo nereikės vykdant kitą.
Be to, ieškovių minimų precedentų negalima lyginti su šia situacija. Reglamente Nr. 1212/2005 ir Reglamente Nr. 426/2005 dėl
didelio susijusių eksportuojančių gamintojų, kurie prašė taikyti RER, skaičiaus institucijos taikė atranką, apibrėžtą Pagrindinio
reglamento 17 straipsnyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 17 straipsnis). Tomis aplinkybėmis institucijos surengė tikrinamąjį
vizitą tik atrinktų eksportuojančių gamintojų patalpose. Kitų eksportuojančių gamintojų atžvilgiu institucijos atliko tik
dokumentų analizę.
Dėl argumento, kad institucijos turėjo informacijos apie ieškovių padėtį, gautos vykdant antidempingo procedūrą dėl silikomangano,
reikia priminti, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą RER gali būti taikomas tik gamintojo, kurio
veikla tiriama, pateikto pagrįsto pareiškimo pagrindu įrodžius, jog šio gamintojo veikloje, susijusioje su panašaus nagrinėjamojo
produkto gamyba ir pardavimu, vyrauja rinkos ekonomikos sąlygos. Vadinasi, institucijų išvados, padarytos atliekant tyrimą
dėl vieno konkretaus produkto, negali apimti kito produkto. Šiuo atžvilgiu reikia pritarti Tarybai, jog tai, kad atlikus tyrimą
nustatoma, jog bendrovė vieno konkretaus produkto atžvilgiu atitinka RER taikymo kriterijus, savaime nereiškia, kad ji šiuos
kriterijus atitinka ir kito produkto atžvilgiu, nes, pavyzdžiui, valstybė gali turėti strateginį interesą vieno produkto atžvilgiu
ir kištis priimant sprendimus dėl jo kainos, gamybos kainos ir sąnaudų.
Todėl duomenų, gautų nagrinėjant prašymus taikyti RER, pateiktus atliekant tyrimą dėl silikomangano, negalima naudoti nagrinėjant
tokius pačius prašymus, pateiktus atliekant tyrimą dėl ferosilicio.
Antra, dėl kaltinimo pažeidus Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punktą, šioje nuostatoje, kaip pabrėžia ieškovės,
numatyta, kad klausimą, ar gamintojo veikloje vyrauja rinkos sąlygos, reikia išnagrinėti per tris mėnesius nuo tyrimo pradžios.
Šiuo atveju pranešimas apie tyrimo procedūros inicijavimą paskelbtas 2006 m. lapkričio 30 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
. Trijų mėnesių terminas baigėsi 2007 m. vasario 28 d. Tačiau ieškovės gavo atsakymą į jų prašymą taikyti RER 2007 m. liepos
5 d., t. y. daugiau kaip po šešių mėnesių nuo tyrimo pradžios. Todėl reikia pritarti ieškovėms, kad Pagrindinio reglamento
2 straipsnio 7 dalies c punkte nustatytas terminas praleistas.
Vis dėlto, toks neteisėtumas gali paveikti ginčijamo reglamento teisėtumą tik tada, jei ieškovės įrodo, kad jei atsakymas
į prašymą taikyti RER būtų pateiktas laiku, jis būtų buvęs kitoks. Ieškovių tvirtinimas, kad jei Komisija būtų laikiusis trijų
mėnesių termino, jos būtų galėjusios užtikrinti tikrinamąjį vizitą, nepagrįstas jokiais įrodymais. Per posėdį ieškovės patvirtino,
kad būtų galėjusios užtikrinti tikrinamąjį vizitą, kuris turėjo įvykti tarp 2007 m. vasario 21 d. ir kovo 2 d., jei jis būtų
organizuotas 2007 m. sausio mėn., nes rengiantis teikti pirminį viešą siūlymą biržoje reikėjo papildomai dirbti tik nuo 2007 m.
vasario pradžios. Ieškovės nepateikė jokio šio argumento įrodymo. Atvirkščiai, savo 2007 m. vasario 14 d. rašte ir dokumentuose
jos paaiškino, kad 2007 m. vasario mėnesį pasirengimas teikti pirminį viešą siūlymą biržoje prasidėjo prieš kelis mėnesius.
Be to, tikėtina, kad ieškovių personalas gana ilgai buvo sutelktas pasirengimui teikti pirminį viešą siūlymą biržoje ir tyrimui
dėl silikomangano, todėl abejotina, kad jos būtų galėjusios užtikrinti tikrinamąjį vizitą, net jei jis būtų surengtas anksčiau,
turint mintyje, kad prašymas taikyti RER pateiktas tik 2006 m. gruodžio 15 d.
Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ieškovės neįrodė, kad Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto atžvilgiu
konstatuotas neteisėtumas gali pateisinti ginčijamo reglamento panaikinimą.
Todėl ieškinio trečiojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.
D –
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, susijusio su ieškovių teise į gynybą
1.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos joms laiku
nepateikė reikšmingos nuoseklios konfidencialios bylos santraukos
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad pažeista jų teisė į gynybą, nes joms suteiktos nekonfidencialios informacijos kokybė ir momentas, kuriuo
ši informacija joms suteikta, rimtai paveikė jų galimybę atsakyti į tvirtinimą, jog ginčijamas importas padarė didelę žalą.
Pirmiausia jos nurodo, kad Bendrijos gamintojų informacinių duomenų forma pateikti nekonfidencialūs duomenys buvo nepakankami.
Pirma, jie nebuvo pakankamai išsamūs, kad jos galėtų suprasti konfidencialiai pateiktos informacijos esmę. Šiuo atžvilgiu,
ieškovės patikslina, kad didžioji informacinių nekonfidencialių duomenų dalis pateikta be paaiškinimų, o tai trukdė joms veiksmingai
pasinaudoti savo teise į gynybą. Antra, anot ieškovių, šie duomenys neapėmė informacijos apie visus žalos rodiklius. Pavyzdžiui,
nebuvo informacijos apie eksportą ir pardavimą susijusioms bendrovėms.
Antra, ieškovės mano, kad informacinių duomenų santraukos turėjo būti įtrauktos į nekonfidencialią bylą nuo 2007 m. sausio
mėn., tačiau jie ten atsirado laikinojo reglamento paskelbimo dieną, t. y. 2007 m. rugpjūčio 28 d. Konkrečiai kalbant, tai
reiškė, kad ieškovės prarado devynis mėnesius, per kuriuos jos galėjo šiuos duomenis nagrinėti, ir todėl galėjo grįžti prie
esminės dalies to, ką jau pateikė, tik labai vėlyvoje procedūros stadijoje. Tiksliau tariant, jos negalėjo išspręsti likusių
klausimų ir gauti tam tikros svarbios informacijos prieš pasibaigiant pastabų dėl laikinos informacijos dokumento pateikimo
terminui.
Trečia, ieškovės paaiškina, kad informacinių duomenų santraukos, įtrauktos į nekonfidencialią bylą 2007 m. rugpjūčio 28 d.,
prieštarauja ankstesniems nekonfidencialiems duomenims, o tai reiškia, kad patikrinus paaiškėjo, jog pateikti netikslūs duomenys.
Be to, ieškovės dublike nurodo, kad šiuose duomenyse yra daug trūkumų, ypač duomenyse, susijusiuose su
FerroAtlántica
ir
FerroPem
.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Klausimą, ar dėl blogos duomenų, kuriuos apie savo ekonominės situacijos raidą individualiai pateikė Bendrijos gamintojai,
nekonfidencialių santraukų kokybės ir dėl momento, kuriuo jos įtrauktos į nekonfidencialią bylą, ieškovių teisė į gynybą iš
tiesų buvo pažeista, reikia nagrinėti, remiantis Pagrindinio reglamento 19 straipsnio 1 ir 2 dalimis (Reglamento Nr. 1225/2009
19 straipsnio 1 ir 2 dalys) ir šio sprendimo 110 punkte minima teismo praktika.
Pirma, dėl argumento, kad minėtų santraukų nekonfidenciali versija yra neišsami, nes nėra paaiškinimų, reikia pažymėti, kad
minėtose santraukose pateikiamos lentelės, kuriose nurodyta kiekvieno gamintojo raida pagal 19 skirtingų žalos veiksnių kiekvienais
metais nuo 2003 m. iki tiriamojo laikotarpio. Nors tiesa, kad šiose lentelėse pateikiami duomenys indekso forma, iš jų galima
pakankamai suprasti, kaip keitėsi skirtingų gamintojų situacija. Šiems pokyčiams suprasti nebūtini jokie paaiškinimai ir ieškovės
galėjo naudingai pateikti savo požiūrį į minėtąją raidą.
Be to, nors ieškovės savo dokumentuose nurodo, kad be paaiškinimų joms buvo sunku nuspėti realią Bendrijos gamintojų padėtį,
todėl jos negalėjo veiksmingai pasinaudoti savo teise į gynybą, iš jų pastabų dėl laikinos informacijos dokumento matyti,
kad jos iš tiesų ginčija tai, kad nepaaiškintos kiekvieno Bendrijos gamintojo atžvilgiu pastebėtų tendencijų priežastys. Tačiau
institucijos neprivalėjo reikalauti, kad Bendrijos gamintojai jas paaiškintų, nes šie gamintojai neprivalo atlikti nepriskyrimo
analizės pagal Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis). Tokią analizę
privalo atlikti institucijos, kad galėtų priimti laikiną ir galutinį sprendimus. Kitaip tariant, tokio paaiškinimo reikia
ieškoti ne Bendrijos gamintojų pateiktų duomenų nekonfidencialioje versijoje, o institucijų atliktoje analizėje.
Kaip matyti iš šio sprendimo 193–203 punktų, institucijos analizavo kai kurių Bendrijos gamintojams būdingų tendencijų priežastis.
Ši analizė pateikiama tiek laikinajame reglamente, tiek laikinos ir galutinės informacijos dokumentuose, todėl ieškovės galėjo
jos atžvilgiu pateikti pastabų ir tai jos iš esmės padarė. Pavyzdžiui, pastabų dėl laikinos informacijos dokumento dalyje,
kurioje ieškovės tvirtina, jog būtina prie duomenų apie kiekvieno Bendrijos gamintojo ekonominės situacijos raidą nekonfidencialios
versijos pridėti paaiškinimus, jos pateikė kelis argumentus dėl kiekvieno Bendrijos gamintojo atžvilgiu pastebėtų tendencijų
priežasčių.
Todėl reikia pripažinti, kad ieškovės pasinaudojo savo teise į gynybą ir kad negalima kaltinti institucijų pažeidus šią teisę
dėl to, kad nekonfidencialioje procedūros bylos versijoje Bendrijos gamintojų informaciniai duomenys pateikti be paaiškinimų.
Antra, dėl argumento, kad nėra duomenų apie tam tikrus žalos veiksnius, reikia pažymėti, jog ieškovės nurodo duomenis apie
eksportą ir pardavimą susijusioms bendrovėms. Kitaip nei tvirtina ieškovės, lentelėse, kuriose reziumuoti Bendrijos gamintojų
duomenys, pateikiama duomenų apie eksportą. Kiek tai susiję su duomenimis apie pardavimą susijusioms bendrovėms, Taryba savo
dokumentuose paaiškina, kad šių duomenų nėra lentelėse, kuriose reziumuojami su Bendrijos gamintojais susiję žalos veiksniai,
tačiau jie pateikti kitoje nekonfidencialios bylos dalyje, su kuria ieškovės susipažino kelis kartus. Atsakydama į Teismo
pateiktą dokumentų prašymą taikant proceso organizavimo priemonę, Taryba pateikė šiuos duomenis tokia forma, kokia jie pateikti
nekonfidencialioje procedūros byloje.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, argumentą, kad nebuvo duomenų, susijusių su tam tikrais žalos rodikliais, reikia atmesti
kaip nepagrįstą.
Antra, dėl momento, kuriuo nekonfidencialūs duomenys, susiję su Bendrijos gamintojais, pateikti ieškovėms, reikia konstatuoti,
kad jie įtraukti į nekonfidencialią procedūros bylą 2007 m. rugpjūčio 28 d. ir kad ginčijamas reglamentas priimtas tik 2008 m.
vasario 25 d. Žinoma, ieškovės negalėjo pateikti savo nuomonės dėl šių duomenų prieš priimant laikinąjį reglamentą. Tačiau
pagal teismo praktiką, net jei pagal teisės į gynybą užtikrinimo principą eksportuojantiems gamintojams turi būti pranešama
apie pagrindines aplinkybes ir argumentus, kuriais remiantis ketinama nustatyti laikinuosius antidempingo muitus, vien dėl
šios teisės pažeidimo reglamentas, kuriuo nustatomi galutiniai muitai, dar netampa negaliojantis, jeigu pastarojo reglamento
priėmimo procedūros trūkumas, dėl kurio atitinkamo reglamento, kuriuo nustatomi laikinieji muitai, priėmimo procedūra tampa
negaliojančia, buvo ištaisytas (2001 m. gegužės 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ajinomoto ir NutraSweet prieš Tarybą ir Komisiją
, C‑76/98 P ir C‑77/98 P, Rink. p. I‑3223, 67 punktas).
Kadangi prieš priimant ginčijamą reglamentą ieškovės turėjo kelis mėnesius pateikti savo nuomonę dėl šių duomenų, negalima
pripažinti, jog pažeista jų teisė į gynybą dėl to, kad minėti duomenys į procedūros bylą įtraukti pavėluotai.
Trečia, kalbant apie šių duomenų nenuoseklumą ir nukrypimus, ieškovės negali painioti savo teisės į gynybą neužtikrinimo
su svarbiomis klaidomis, galinčiomis paveikti ginčijamo reglamento teisėtumą. Iš tiesų, aplinkybė, kad ieškovės mano, jog
duomenys, susiję su Bendrijos gamintojais, yra nenuoseklūs ir iškreipti, neįrodo, kad Komisija pažeidė ieškovių teisę į gynybą.
Vadinasi, ieškinio ketvirtojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
2.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo antros dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos nereagavo
į nekonfidencialioje byloje esančius iškraipymus
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad nekonfidencialios bylos iškraipymai, į kuriuos institucijos nereagavo nepaisydamos šiuo atžvilgiu pateiktų
prašymų, labai sumenkino minėtoje byloje pateiktos informacijos vertę, taip iš esmės pakenkdami jų galimybei pasinaudoti savo
teise į gynybą. Pirma, nei nekonfidencialioje byloje, nei galutinės informacijos dokumente nenurodyta priežastis, dėl kurios
OFZ tarp 2003 ir 2004 m. per pusę sumažino savo personalo skaičių. Antra, nei nekonfidencialioje byloje, nei galutinės informacijos
dokumente nepaaiškinta, kaip padalytos sąnaudos, kai 2005 m.
FerroAtlántica
įsigijo
FerroPem
. Tai buvo šių įmonių pelningumui svarbus veiksnys. Trečia, nepateikti jokie su investicijomis susijusių duomenų paaiškinimai.
Ketvirta, ieškovėms kyla klausimas, kaip
FerroAtlántica
galėjo padidinti pardavimo mastas, kai
Huta Laziska
pardavimo mastas sumažėjo dviem trečdaliais. Penkta, ieškovės nurodo skirtumus tarp pradinės informacijos ir vėliau byloje
pateiktos informacijos.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Šioje ieškinio ketvirtojo pagrindo dalyje pateiktas argumentas yra šio pagrindo pirmoje dalyje ieškovių pateikto argumento,
kad nekonfidencialioje byloje esantys duomenys yra iškreipti, variantas. Ieškovės pažymi, kad nekonfidencialioje byloje tam
tikri duomenys yra iškreipti ir nurodo per procedūrą pranešusios apie šiuos iškraipymus institucijoms, tačiau šios nereagavo.
Šiuo atžvilgiu, kaip paaiškinta šio sprendimo 321 punkte, ieškovės negali painioti savo teisės į gynybą pažeidimo su svarbių
klaidų, galinčių paveikti ginčijamo reglamento teisėtumą, egzistavimu. Be to, aplinkybė, kad ieškovės mano, jog duomenys,
susiję su Bendrijos gamintojais, yra nenuoseklūs ir iškreipti, neįrodo, kad Komisija pažeidė jų teisę į gynybą.
Bet kuriuo atveju, ieškovės, tvirtindamos, kad atkreipė institucijų dėmesį į tai, kad esama šių iškraipymų, tuo pačiu įrodo,
kad turėjo galimybę veiksmingai išreikšti savo nuomonę šių iškraipymų atžvilgiu. Todėl jos negali tvirtinti, kad pažeista
jų teisė į gynybą. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, jog pagal teismo praktiką, minėtą šio sprendimo 110 punkte, užtikrindamos
teisę į gynybą institucijos neprivalo atsakyti į kiekvieną eksportuojančio gamintojo per procedūrą pateiktą argumentą, jos
turi suinteresuotosioms šalims tik suteikti galimybę naudingai apginti savo interesus.
Vadinasi, reikia atmesti ieškinio ketvirtojo pagrindo antrą dalį kaip nepagrįstą.
3.
Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo trečios dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos nereagavo
į jų pastabas
a)     Šalių argumentai
Ieškovės tvirtina, kad institucijos pažeidė jų teisę į gynybą, nes nepaisė daugelio per procedūrą pateiktų jų argumentų ir
nepagrindė jų atmetimo. Ieškovės paaiškina, kad institucijos, pavyzdžiui, neatsakė į argumentus, kad, pirma, jos negalėjo
sudaryti sąlygų tikrinamajam vizitui ir kaip galėdamos bendradarbiavo, antra, ferosilicio kainos Bendrijos rinkoje buvo pačios
didžiausios pasaulyje, trečia, sumažinus darbuotojų skaičių, sumažėjo gamyba Bendrijos pramonėje, ketvirta,
Huta Laziska
paskelbė, kad jos gamyba tiriamuoju laikotarpiu sudarė tik 29 % jos 2003 m. gamybos, nors iš esmės ji turėjo tą patį darbuotojų
skaičių kaip ir 2003 m., penkta, ferosilicio kainų raida buvo tokia pati visose pagrindinėse pasaulio rinkose ir, šešta, jei
būtų atsižvelgta į ankstesnes antidempingo procedūras ferosilicio sektoriuje, būtų pastebėta, kad antidempingo priemonės Bendrijos
pramonei nedavė realios naudos.
Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.
b)     Bendrojo Teismo vertinimas
Iš šios ieškinio ketvirtojo pagrindo dalies matyti, kad ieškovės nurodo, jog pažeista jų teisė į gynybą. Tačiau reikia pripažinti,
kad iš esmės jos taip pat nurodo pareigos motyvuoti neįvykdymą. Pagal teismo praktiką ieškovės pateiktus ieškinio pagrindus
reikia interpretuoti pagal jų turinį, o ne pagal jų kvalifikavimą (1961 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Fives Lille Cail ir kt. prieš Aukščiausiąją instituciją
, 19/60, 21/60, 2/61 ir 3/61, Rink. p. 559). Todėl reikia nagrinėti ne tik kaltinimą pažeidus ieškovių teisę į gynybą, bet
ir kaltinimą neįvykdžius pareigos motyvuoti.
Pirma, kiek tai susiję su kaltinimu pažeidus ieškovių teisę į gynybą, reikia priminti, jog pagal teismo praktiką, minėtą šio
sprendimo 110 punkte, užtikrindamos teisę į gynybą institucijos neprivalo atsakyti į kiekvieną eksportuojančio gamintojo per
procedūrą pateiktą argumentą, jos turi suinteresuotosioms šalims tik suteikti galimybę naudingai apginti savo interesus. Be
to, ieškovės, teigdamos, kad per antidempingo procedūrą pateikė daug argumentų, tuo pačiu įrodo, kad turėjo galimybę veiksmingai
išreikšti savo nuomonę. Todėl jos negali tvirtinti, kad pažeista jų teisė į gynybą.
Antra, kiek tai susiję su kaltinimu neįvykdžius pareigos motyvuoti, reikia pripažinti, kad iš ginčijamo reglamento ir laikinojo
reglamento aiškiai ir vienareikšmiškai matyti argumentai, dėl kurių institucijos nustatė laikinuosius, o vėliau – galutinius
antidempingo muitus. Konkrečiai tariant, institucijos atliko nepriskyrimo analizę, taikydamos Pagrindinio reglamento 3 straipsnio
7 dalį. Kadangi šios analizės išvadas pateiktos laikinojo reglamento 115–136 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento
96–101 konstatuojamosiose dalyse, atsižvelgiant į šio sprendimo 256 punkte minėtą teismo praktiką, institucijoms nereikėjo
atsakyti dar į ieškovių argumentus dėl ferosilicio kainų Bendrijoje ir likusioje pasaulio dalyje lygio ir pokyčių, santykio
tarp užimtumo Bendrijos pramonėje sumažėjimo ir jos gamybos sumažinimo, konkrečios ir
Huta Laziska
padėties ir ankstesnių antidempingo procedūrų. Vis dėlto, kadangi Komisija laikinojo reglamento 10 ir 25 konstatuojamosiose
dalyse paaiškino nusprendusi, jog tai, kad ieškovės neleido surengti patikrinamojo vizito, buvo pateisinama priežastis neatsižvelgti
į jų pateiktus duomenis pagal Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalį, institucijos neprivalėjo atsakyti į išsamius ieškovių
argumentus, susijusius su neįvykusio vizito padariniais.
Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad institucijos atsakė į visus šiuos argumentus. Pirma, kiek tai susiję su ieškovių argumentais
dėl tikrinamojo vizito, Komisija laikinojo reglamento 25 konstatuojamojoje dalyje iš dalies atsakė į šiuos argumentus. Ji
paaiškino, kodėl negalėjo taikyti tyrimo dėl silikomangano išvadų tyrimui dėl ferosilicio. Antra, į argumentus, susijusius
su ferosilicio kainų Bendrijoje ir likusioje pasaulio dalyje lygiu ir pokyčiais, atsižvelgta ginčijamo reglamento 87–90 konstatuojamosiose
dalyse. Trečia, institucijos laikinojo reglamento 91, 102 ir 103 konstatuojamosiose dalyse išnagrinėjo užimtumo ir gamybos
Bendrijoje pokyčius. Ketvirta, institucijos atsižvelgė į konkrečią
Huta Laziska
padėtį laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje ir ginčijamo reglamento 100 ir 101 konstatuojamosiose dalyse. Penkta,
Taryba ginčijamo reglamento 117 ir 118 konstatuojamosiose dalyse paaiškino, kodėl manė, kad neįmanoma remtis ankstesnėmis
antidempingo procedūromis.
Vadinasi, ieškovės neįrodė, kad neįvykdyta pareiga motyvuoti. Todėl reikia atmesti ieškinio ketvirtojo pagrindo trečią dalį,
taip pat ir visą ieškinio ketvirtąjį pagrindą kaip nepagrįstą.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą ieškinį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi ieškovės bylą pralaimėjo, reikia joms nurodyti padengti bylinėjimosi išlaidas, kaip to prašė Taryba
ir
Euroalliages
.
Be to, pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos
turi pačios padengti savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl Komisija turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Transnational Company „Kazchrome“ AO
ir
ENRC Marketing AG
padengia savo bei Europos Sąjungos Tarybos ir
Euroalliages
bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Pelikánová
Jürimäe
Soldevila Fragoso
Paskelbta 2011 m. spalio 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys
Ginčo aplinkybės
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
A –  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su priežastingumo ryšiu tarp importo dempingo kaina ir žalos
1.  Dėl priežastingumo ryšio analizei taikomų teisės principų aiškinimo (ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis)
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių atskiros analizės (ieškinio pirmojo pagrindo antra–aštunta dalis)
a)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo antros dalies, susijusio su plieno paklausos ir kainų Bendrijos ir pasaulio rinkose pokyčiais
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
b)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su žalos, kurią Bendrijos pramonė padarė pati sau, poveikiu
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su kai kurių Bendrijos gamintojų gamybos perorientavimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tam tikrų Bendrijos gamintojų gamybos pertraukimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su teorinio nominalaus gamybos pajėgumo naudojimu
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl ketvirtojo kaltinimo, susijusio su Bendrijos pramonės investicijomis 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.
–  Šalių argumentai
–  Bendrojo Teismo vertinimas
c)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaka
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
d)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo penktos dalies, susijusios su paklausos sumažėjimu 2005 m.
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
e)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo šeštos dalies, susijusios su importo iš kitų trečiųjų šalių poveikiu
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
f)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo septintos dalies, susijusios su Bendrijos gamintojų konkurencingumo trūkumu prieš atsirandant
žalingam dempingui
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
g)  Dėl ieškinio pirmojo pagrindo aštuntos dalies, kiek ji susijusi su atskirų gamintojų aplinkybėmis
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
3.  Dėl bendro žalos veiksnių nenagrinėjimo (ieškinio pirmojo pagrindo pirma ir aštunta dalys)
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
B –  Dėl ieškinio antrojo pagrindo, susijusio su Bendrijos intereso egzistavimu
1.  Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su ferosilicio kainų padidėjimo pasibaigus tiriamajam laikotarpiui
įvertinimu
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl ieškinio antrojo pagrindo antros dalies, susijusios su ankstesne patirtimi, iš kurios matyti, kad antidempingo priemonės
Bendrijos pramonei nepadeda
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
3.  Dėl ieškinio antrojo pagrindo trečios dalies, susijusios su antidempingo priemonių poveikio naudotojams analize
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
C –  Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, susijusio su nebendradarbiavimu, turimų duomenų naudojimu ir RER taikymu
1.  Dėl ieškinio trečiojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su nebendradarbiavimu
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl ieškinio trečiojo pagrindo antros dalies, susijusios su turimų duomenų naudojimu, neatsižvelgiant į patikrinamą informaciją
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
3.  Dėl ieškinio trečiojo pagrindo trečios dalies, susijusios su prašymo taikyti RER atmetimu
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
D –  Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, susijusio su ieškovių teise į gynybą
1.  Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos joms
laiku nepateikė reikšmingos nuoseklios konfidencialios bylos santraukos
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
2.  Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo antros dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos nereagavo
į nekonfidencialioje byloje esančius iškraipymus
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
3.  Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo trečios dalies, susijusios su ieškovių teisės į gynybą pažeidimu, nes institucijos nereagavo
į jų pastabas
a)  Šalių argumentai
b)  Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.