CELEX: 62008TJ0037
Biudžeto vykdymas
Išieškojimas
Priešpriešinių reikalavimų įskaitymas
Galiojimas atgaline data
Pirmosios instancijos teismo sprendimas, kuriame Komisijai nurodoma sumokėti kompensaciją kartu su palūkanomis
Tikrai ir tiksliai nustatyta ir mokėtina skola

Ginčo aplinkybės
Ši byla yra susijusi su 2007 m. lapkričio 16 d. Komisijos sprendimu pagal 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas)
Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74, toliau – Finansinis reglamentas) 73 straipsnį išieškoti įskaitymo būdu 36 551,58 euro
sumą, kurią ieškovas Robert Walton buvo skolingas Bendrijai (toliau – ginčijamas sprendimas).
1.
Dėl ieškovo skolos Bendrijai
1999 m. spalį Europos Bendrijų Komisija įdarbino ieškovą laikinuoju tarnautoju penkeriems metams įskaitant šešių mėnesių bandomąjį
laikotarpį.
2000 m. spalio 3 d. laišku Komisija informavo ieškovą, kad jo sutartis bus nutraukta nuo 2000 m. spalio 16 dienos. 2000 m.
lapkričio 22 d. laiške Komisija nurodė, kad ieškovas buvo skolingas Europos bendrijai 13 104,14 euro sumą, nes jis nepagrįstai
gavo darbo užmokestį už mėnesius, per kuriuos nebuvo darbe. Todėl 2001 m. sausio 24 d. jam buvo išsiųsta debeto aviza.
Ieškovas apskundė savo atleidimą Pirmosios instancijos teismui (dabar – Bendrasis Teismas). 2003 m. balandžio 9 d. Sprendimu
Walton prieš Komisiją
(T‑155/01, Rink. VT p. I‑A‑121 ir II‑595) Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį, nes manė, kad ieškovas savo elgesiu
nuo 2000 m. birželio pabaigos iki tų pačių metų rugpjūčio 9 d. pats nutraukė savo darbo sutartį.
Dėl šios priežasties Komisija manė, kad ji neturėjo išmokėti ieškovui kompensacijos dėl atleidimo. Todėl ji 2003 m. spalio
23 d. laiške paprašė grąžinti išeitinę kompensaciją, lygią 13 815,16 euro sumai, kartu su palūkanomis, apskaičiuotomis nuo
2004 m. sausio 11 d., kurią ji išmokėjo ieškovui nutraukus jo darbo sutartį. 2003 m. lapkričio 27 d. buvo išsiųsta debeto
aviza, kurioje buvo reikalaujama grąžinti šią sumą.
2005 m. gegužės 27 d. pagal Finansinio reglamento 72 straipsnį Komisija priėmė sprendimą, kuris vykdomas privaloma tvarka,
kaip apibrėžta EB 256 straipsnyje, dėl 26 919,30 euro sumos (kuri atitinka 13 104,14 euro ir 13 815,16 euro sumą), prie kurios
buvo pridėta 4 813,26 euro palūkanų, apskaičiuotų iki 2005 m. kovo 31 d., suma (prie kurios reikia pridėti 5,06 euro sumą
už kiekvieną dieną nuo šios dienos) (toliau – sprendimas dėl priverstinio išieškojimo).
Ieškovas neapskundė sprendimo dėl priverstinio išieškojimo.
2.
Dėl Bendrijos skolos ieškovui
Prieš 1999 m. spalį Komisijai įdarbinant ieškovą laikinuoju tarnautoju, jis priklausė asmenų grupei, kurią sudarė bendros
įmonės
Joint European Torus
(JET), kurios tikslas buvo įgyvendinti programą „Fusion“, pagal kurią buvo numatyta sukonstruoti, paleisti veikti ir naudoti
tokamak
tipo didelę žiedo formos mašiną ir jos papildomą įrangą (toliau – JET projektas), susitariančiųjų trečiųjų įmonių darbuotojai.
Dėl šios grupės pareikšto ieškinio dėl žalos atlyginimo Pirmosios instancijos teismas nusprendė: kadangi Komisija šiems asmenims
nepasiūlė laikinųjų tarnautojų sutarčių tam, kad jie galėtų atlikti savo funkcijas JET, pažeisdama jos nuostatus ji padarė
pažeidimą, galintį užtraukti Europos bendrijos atsakomybę (2004 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, T‑144/02, Rink. p. II‑3381, toliau – tarpinis Sprendimas
Eagle
).
Šio sprendimo 8 punkte minėtame tarpiniame Sprendime
Eagle
Pirmosios instancijos teismas taip pat nusprendė, kad dėl Komisijos padaryto pažeidimo šie asmenys prarado rimtą galimybę
būti įdarbinti laikinaisiais tarnautojais ir dėl to atsirado finansinė žala, lygi skirtumui tarp darbo užmokesčių ir kitų
išmokų, kuriuos būtų gavę suinteresuotieji asmenys, jei būtų dirbę projekte JET laikinaisiais tarnautojais, ir darbo užmokesčių
bei išmokų, kuriuos jie faktiškai gavo būdami trečiųjų įmonių darbuotojai.
Šio sprendimo 8 punkte minėto tarpinio Sprendimo
Eagle
171 punkte Pirmosios instancijos teismas patikslino, kad žalos atlyginimo laikotarpis prasidėjo nuo seniausiai sudarytos
arba pratęstos sutarties įsigaliojimo dienos, kuri negali būti ankstesnė nei penkeri metai prieš pateikiant prašymą dėl žalos
atlyginimo, ir baigėsi arba suinteresuotajam asmeniui nutraukus darbą JET projekte, jei tai atsitiko iki projekto pabaigos
1999 m. gruodžio 31 d., arba projekto pabaigos dieną, jeigu jis dirbo iki JET projekto pabaigos.
Šio sprendimo 8 punkte minėtame tarpiniame Sprendime
Eagle
Pirmosios instancijos teismas nurodė Komisijai atlyginti kiekvieno iš ieškovų byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas,
tarp kurių buvo ir nagrinėjamos bylos ieškovas, patirtą finansinę žalą dėl to, kad Komisija jų neįdarbino laikinaisiais tarnautojais
veiklai JET projekte atlikti. Be to, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad šalys turi jam pateikti bendru sutarimu
suderintą mokėtinų išmokų žalai atlyginti sumą. Jei susitarimas nebūtų pasiektas, jos turėjo pateikti savo reikalavimus dėl
sumos Pirmosios instancijos teismui.
Šalims nesusitarus, 2005 m. spalio 28 d. jos Pirmosios instancijos teismui pateikė reikalavimus dėl sumos. 2007 m. liepos
12 d. Sprendimu
Eagle ir kt. prieš Komisiją
(T‑144/02, Rink. p. II‑2721) Pirmosios instancijos teismas nurodė Komisijai atlyginti žalą kiekvienam ieškovui sumokant šio
sprendimo 3 priede nurodytą sumą. Jis taip pat nusprendė, kad nuo šios sumos reikia priskaičiuoti 5,25 % palūkanas nuo 1999 m.
gruodžio 31 d. iki faktinio sumokėjimo dienos.
Pagal šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo
Eagle ir kt. prieš Komisiją
3 priedą 1999 m. gruodžio 31 d. ieškovui buvo mokėtina 208 021 Didžiosios Britanijos svarų sterlingų (GBP) suma.
3.
Dėl priešpriešinių reikalavimų įskaitymo
Per žalos dydžio nustatymo procedūrą byloje, kurioje buvo priimtas šio sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, 2005 m. spalio 28 d. pateiktų reikalavimų dėl sumos priede Komisija pirmą kartą iškėlė galimo priešpriešinių reikalavimų:
kompensacijos, kurią Komisija turėjo sumokėti ieškovui priėmus sprendimą, ir Bendrijos skolinių reikalavimų ieškovui, įskaitymo
klausimą. 2005 m. gruodžio 21 d. ieškovas elektroniniu laišku paprašė Komisijos pateikti paaiškinimus dėl šio galimo įskaitymo.
2005 m. gruodžio 22 d. laišku Komisija atsakė į šį prašymą.
2007 m. vasario 19 d. reikalavimuose dėl sumos ieškovai byloje, kurioje buvo priimtas šio sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, nepritarė tam, kad Komisija įskaitytų Bendrijos skolinius reikalavimus ieškovui į jam mokėtiną sumą.
Po šių naujų reikalavimų dėl sumos Komisija pareiškė, jog nebepalaiko savo prašymo, kad būtų išspęstas galimas priešpriešinių
reikalavimų įskaitymas byloje, kurioje buvo priimtas šio sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
. Pirmosios instancijos teismas įrašė šį pareiškimą į šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo
Eagle ir kt. prieš Komisiją
19 punktą.
Priėmus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, 2007 m. liepos 19 d. ieškovas kreipėsi į Komisiją prašydamas patvirtinti jo apskaičiuotų ieškovams mokėtinų sumų tikslumą.
2007 m. liepos 31 d. elektroniniu laišku Komisija atsakė, kad pritaria jo nurodytoms sumoms, tačiau išreiškė abejonę dėl palūkanų
už dieną apskaičiavimo.
2007 m. rugsėjo 24 d. laiške Komisija nurodė, kad ketina įskaityti ieškovui mokėtiną sumą. 2007 m. spalio 25 d. laiške ieškovas
atsakė, kad Komisija neturi teisės atlikti tokio įskaitymo. 2007 m. spalio 25 d. laiške Komisija atsakė nepritarianti ieškovui
šiuo klausimu.
2007 m. lapkričio 9 d. laiške, kurį ieškovas gavo 2007 m. lapkričio 13 d., Komisija informavo ieškovą, kad įskaitys priešpriešinius
reikalavimus ir atims 36 551,58 euro sumą, kurią ieškovas buvo skolingas Bendrijai, iš 421 749,73 euro sumos, kurią Bendrija
buvo skolinga jam. 36 551,58 euro sumą sudarė 13 104,14 euro suma, nurodyta 2001 m. sausio 24 d. debeto avizoje, ir 13 815,16 euro
suma, nurodyta 2003 m. lapkričio 27 d. debeto avizoje, bei 9 632,28 euro palūkanų už šias sumas. Iš 2007 m. lapkričio 9 d.
laiško priedo matyti, kad šios palūkanos yra už laikotarpį nuo kiekvienoje debeto avizoje nurodyto mokėjimo termino pabaigos
iki 2007 m. lapkričio 8 dienos. 421 749,73 euro sumą sudarė 208 021 GBP išmoka ir palūkanos.
2007 m. lapkričio 16 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą ir pervedė ieškovui iš viso 385 198,15 euro sumą (t. y. iš 421 749,73 euro
sumos atėmė 36 551,58 euro sumą).

Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla buvo iškelta 2008 m. sausio 23 d. ieškovui pateikus ieškinį Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai.
Ieškovas Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepriimtiną ar, nepatenkinus šio prašymo, kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
1.
Dėl priimtinumo
Komisija tvirtina, kad nagrinėjamu atveju nėra akto, kurį galima ginčyti. Įskaitymas – ankstesnio teismo sprendimo ir ankstesnio
institucijos sprendimo, kurie tapo galutiniai, pasekmė. Taigi įskaitymas nėra aktas, kurį galima ginčyti, ir dėl to ieškinys
yra nepriimtinas.
Reikia priminti, kad aktas, kuriuo Komisija neteismine tvarka įskaito iš skirtingų teisinių santykių su tuo pačiu asmeniu
atsiradusias skolas ir skolinius reikalavimus, yra aktas, kurį galima ginčyti, kaip jis suprantamas pagal EB 230 straipsnį
(šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš CCRE
, C‑87/01 P, Rink. p. I‑7617, 45 punktą), ir spręsdamas dėl tokio ieškinio Bendrasis Teismas turi išnagrinėti sprendimo dėl
įskaitymo teisėtumą jo poveikio, susijusio su tuo, kad ginčijamos sumos nebuvo faktiškai išmokėtos ieškovui, atžvilgiu (šiuo
klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Helkon Media prieš Komisiją
, T‑122/06, neskelbiamo Rinkinyje, 46 punktą ir 2009 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Komisija prieš Atlantic Energy
, T‑182/08, neskelbiamo Rinkinyje, 70 punktą).
Kadangi nagrinėjamu atveju Komisija atliko įskaitymą neteismine tvarka, ieškinys dėl ginčijamo sprendimo yra priimtinas. Todėl
Komisijos pateiktą prieštaravimą dėl priimtinumo reikia atmesti.
2.
Dėl esmės
Grįsdamas savo reikalavimus ieškovas nurodo keturis pagrindus. Pirmasis susijęs su procedūros pažeidimu. Antrasis – su teisėtų
lūkesčių principo pažeidimu. Trečiasis – su klaidomis, kurios daro įtakos įskaitymo pagrindui. Ketvirtasis – su įskaitymo
apskaičiavimo klaidomis, kurios buvo padarytos dėl to, kad buvo atsižvelgta į palūkanas.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su procedūros pažeidimu
Ieškovas nurodo, kad netinkama ir neteisinga Komisijai atlikti įskaitymą neteismine tvarka, nes ji galėjo klausimą dėl įskaitymo
pateikti Bendrijos teismui. Klausimas dėl įskaitymo turėjo būti pateiktas ir nagrinėjamas ankstesniame procedūros etape. Negalima
sutikti su tuo, kad Komisija, veikdama pavėluotai ir vienpusiškai paskelbus šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, išvengė svarstymo, pagrįsto rungimosi principu, ir teisminės kontrolės.
Ieškovas mano, kad per procesą, susijusį su ieškiniu dėl žalos atlyginimo, klausimas dėl įskaitymo yra, bent jau pagal Anglijos
teisę, gynybos pagrindas, kuris turi būti tinkamai pateiktas bylą nagrinėjančiam teismui. Antraip prašomos ir galimos teismo
patvirtinti sumos gali būti sumažintos ar net panaikintos.
Pirmiausia reikia priminti, kad ginčijamas sprendimas dėl išieškojimo įskaitymo būdu priimtas pagal Finansinio reglamento
73 straipsnį ir 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Finansinio
reglamento įgyvendinimo taisykles, iš dalies pakeisto 2006 m. rugpjūčio 7 d. Komisijos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 1248/2006
(OL L 227, p. 3, toliau – Įgyvendinimo taisyklės), 83 straipsnį.
Toliau konstatuotina, kad Finansiniame reglamente įtvirtintoje procedūroje, kuria remiantis priimamas sprendimas dėl skolos
išieškojimo įskaitymo būdu, nenumatyta, jog Komisija turi iš anksto teisme pranešti apie savo ketinimą įskaityti priešpriešinius
reikalavimus.
Iš tiesų Finansinio reglamento 73 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad apskaitos pareigūnas išieško sumas, į kompetentingo leidimus
duodančio pareigūno tinkamai nustatytus Bendrijos reikalavimus skolininkui įskaitydamas tolygią tikrai ir tiksliai nustatytą
sumą, kurią pačiam skolininkui turi grąžinti Bendrijos.
Be to, Finansinio reglamento 71 straipsnyje numatyta, kad kompetentingas leidimus išduodantis pareigūnas pirmiausia turi nustatyti
gautiną sumą, t. y. patikrina, kad yra skolininko skola, nustato ir patikrina jos tikrumą ir sumą bei sąlygas, kuriomis skola
turi būti sumokėta. Įgyvendinimo taisyklių 79 straipsnyje reikalaujama, kad leidimus išduodantis pareigūnas užtikrintų, be
kita ko, kad skola yra „tikra“ ir kad jai netaikomos jokios sąlygos. Jis taip pat turi patikrinti skolos, kurios suma turi
būti tiksliai išreikšta pinigais, „likvidumą“ ir tai, kad skolos „terminas jau yra suėjęs“, t. y. kad jai netaikomas joks
išmokėjimo laikas. Be to, Įgyvendinimo taisyklių 80 straipsnyje numatyta, kad skolos nustatymas turi būti pagrįstas pirminiais
dokumentais, liudijančiais Bendrijų teisę ją gauti.
Pagal Finansinio reglamento 71 straipsnio 2 dalį bet kokia skola, apibūdinama kaip „tikrai ir tiksliai nustatyta ir mokėtina“,
turi būti patvirtinta kompetentingo leidimus duodančio pareigūno apskaitos pareigūnui siunčiamu vykdomuoju raštu. Be to, pagal
Įgyvendinimo taisyklių 78 straipsnio 2 dalį vykdomojo rašto išdavimas – tai veiksmas, kuriuo atsakingasis leidimus duodantis
pareigūnas nurodo apskaitos pareigūnui susigrąžinti nustatytą sumą.
Taigi Komisija teisingai tvirtino, kad neprivalėjo nurodyti įskaitymo kaip gynybos pagrindo per procesą, susijusį su byla,
kurioje buvo priimtas šio sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
.
Be to, reikia pastebėti, kad Komisija, nusprendusi išieškoti skolą įskaitymo būdu pagal Finansinio reglamento 73 straipsnį,
niekaip nepažeidė ieškovo procesinių teisių. Iš tiesų jis galėjo pasinaudoti procesinėmis teisėmis trimis būdais. Pirma, jis
galėjo pateikti apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 4 punkte minėto Sprendimo
Walton prieš Komisiją
tam, kad užginčytų teiginį, kad jo elgesys prilygo jo darbo sutarties nutraukimui. Antra, jis turėjo galimybę apskųsti sprendimą
dėl priverstinio išieškojimo. Trečia, jis galėjo pareikšti ieškinį dėl 2007 m. lapkričio 16 d. Komisijos sprendimo išieškoti
įskaitymu 36 551,58 euro sumą, kurią buvo jai skolingas ieškovas, panaikinimo (žr. šio sprendimo 25 punktą); tai ieškovas
ir padarė nagrinėjamu atveju.
Taigi ieškovas negali teisėtai kaltinti Komisijos, kad ši vengė bet kokios priešpriešinių reikalavimų įskaitymo teisėtumo
teisminės kontrolės.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Komisija nepadarė „procedūros pažeidimo“. Todėl pirmasis pagrindas turi būti atmestas
kaip nepagrįstas.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su teisėtų lūkesčių principo pažeidimu
Ieškovas nurodo, kad Komisija sukėlė jam teisėtus lūkesčius, jog išmokės visą 2007 m. liepos 31 d. elektroniniu laišku atsiųstoje
lentelėje nurodytą sumą (žr. šio sprendimo 17 punktą).
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam
asmeniui, esančiam padėtyje, kuri leidžia manyti, jog Bendrijos institucija sukėlė jam pagristų vilčių. Niekas negali remtis
šio principo pažeidimu, jei nebuvo administracijos jam suteiktų konkrečių garantijų (2005 m. lapkričio 24 d. Teisingumo Teismo
sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑506/03, neskelbiamo Rinkinyje, 58 punktas ir 2006 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgique ir Forum 187 prieš Komisiją
, C‑182/03 ir C‑217/03, Rink. p. I‑5479, 147 punktas; 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Diputación Foral de Álava ir kt. prieš Komisiją
, T‑346/99–T‑348/99, Rink. p. II‑4259, 93 punktas).
Nagrinėjamu atveju Komisija niekada nesuteikė konkrečių garantijų, kad neįskaitys priešpriešinių reikalavimų. Iš tiesų jos
2007 m. liepos 31 d. elektroniniame laiške, kuriuo remiasi ieškovas, nėra jokio pažado ar garantijos šiuo klausimu. Šis elektroninis
laiškas buvo susijęs vien su apskaičiavimų, taikomų visiems ieškovams byloje, kurioje buvo priimtas šio sprendimo 12 punkte
minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
, tikslumu. Šiame laiške nenurodytas konkretus ginčas tarp Komisijos ir ieškovo, jame nėra jokios užuominos dėl skolų Bendrijai
išieškojimo tvarkos. Taigi šis elektroninis laiškas negalėjo sukelti ieškovui teisėtų lūkesčių, kad Komisija netaikys priešpriešinių
reikalavimų įskaitymo.
Tas pats matyti iš Komisijos pareiškimo, pateikto po naujų reikalavimų dėl sumos per procesą byloje, kurioje priimtas šio
sprendimo 12 punkte minėtas Sprendimas
Eagle ir kt. prieš Komisiją
. Šiame pareiškime, kurį Pirmosios instancijos teismas įrašė į minėto sprendimo 19 punktą, Komisija patikslino, kad nebepalaiko
savo prašymo dėl įskaitymo, kurį pateikė per šį procesą, ir kad Pirmosios instancijos teismui nereikia priimti dėl jo sprendimo.
Vis dėlto toks pareiškimas nereiškia, kad Komisija atsisakė teisės išieškoti ieškovo skolą Bendrijai įskaitymo būdu ne per
šį procesą.
Taigi ieškovas nenurodė jokios konkrečios garantijos ar pažado, kurie galėjo sukelti jam teisėtų lūkesčių, kad Komisija neišieškos
skolos įskaitymo būdu. Todėl reikia atmesti antrąjį pagrindą kaip nepagrįstą.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su klaidomis, kurios daro įtaką įskaitymo pagrindui
Ieškovas ginčija Komisijos atlikto priešpriešinių reikalavimų įskaitymo teisėtumą. Kalbėdamas apie 2001 m. sausio 24 d. Komisijos
debeto avizą, jis tvirtina, kad ši debeto aviza yra išleista anksčiau, nei buvo priimtas šio sprendimo 4 punkte minėtas Sprendimas
Walton prieš Komisiją
ir pagrįsta atleidimo iš darbo prielaida. Be to, jis nurodo: kadangi Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog sprendimas
atleisti jį iš darbo yra negaliojantis, šiuo sprendimu nebuvo galima remtis išleidžiant debeto avizą. Ieškovas daro išvadą,
kad 2001 m. sausio 24 d. Komisijos debeto aviza yra negaliojanti ir neturi jokio poveikio.
Papildomai ieškovas pastebi, kad prieš išleisdama 2001 m. sausio 24 d. debeto avizą Komisija nepriėmė sprendimo dėl skolos
nustatymo, kaip jis suprantamas pagal Finansinio reglamento 71 straipsnį, ir dėl to nebuvo įvykdytos šio reglamento 73 straipsnyje
nustatytos įskaitymo sąlygos.
Kiek tai susiję su 2003 m. lapkričio 27 d. Komisijos debeto aviza, ieškovas nurodo, kad įskaitymas negali būti pagrįstas šia
debeto aviza, nes jis negalėjo susipažinti su dviem bylos dokumentais, apie kuriuos nurodoma šioje debeto avizoje. Atsisakydama
jam pateikti šiuos bylos dokumentus, Komisija taip pat pažeidė Finansinio reglamento 60 straipsnio 4 dalį ir kartu skaitomus
Įgyvendinimo taisyklių 48, 49 ir 80 straipsnius. Dėl šios teisinės klaidos galiausiai reikėtų panaikinti skolinį reikalavimą
pagal Įgyvendinimo taisyklių 88 straipsnį.
Taigi ieškovas iš esmės ginčija skolos, kurią atlikdama įskaitymą Komisija išskaitė, buvimą.
Šiuo klausimu konstatuotina, kad nagrinėjamos sumos nurodytos tiek 2001 m. sausio 24 d. ir 2003 m. lapkričio 27 d. Komisijos
debeto avizose, tiek sprendime dėl priverstinio išieškojimo.
Tačiau nesant būtinybės nustatyti, ar nors vienas iš aktų – 2001 m. sausio 24 d. ir 2003 m. lapkričio 27 d. Komisijos debeto
avizos ar sprendimas dėl priverstinio išieškojimo – yra aktai, kuriuos galima ginčyti, kaip jie suprantami pagal EB 230 straipsnį,
reikia konstatuoti, kad bet kuriuo atveju ieškovas nepareiškė ieškinio dėl šių aktų panaikinimo per šiame straipsnyje numatytą
dviejų mėnesių terminą.
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šiuo ieškiniu ieškovas negali ginčyti skolinių reikalavimų, kurie yra 2001 m.
sausio 24 d. ir 2003 m. lapkričio 27 d. Komisijos debeto avizų ir sprendimo dėl priverstinio išieškojimo pagrindas.
Todėl trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su įskaitymo apskaičiavimo klaidomis, kiek tai susiję su palūkanomis
Ieškovas abejoja Komisijos atlikto įskaitymo taisyklėmis, kiek tai susiję su tuo, kad buvo atsižvelgta į palūkanas. Anot jo,
šis įskaitymas turėjo būti atliekamas tą dieną, nuo kurios galima buvo reikalauti sumų, kurias jis tariamai buvo skolingas
Bendrijai, neatsižvelgiant į palūkanas.
Ieškovas pastebi, kad pagal šio sprendimo 12 punkte minėtą Sprendimą
Eagle ir kt
.
prieš Komisiją
pagrindinė suma, kurią Komisija buvo jam skolinga, turėjo būti pervesta vėliausiai 1999 m. gruodžio 31 dieną. Po šios dienos
jam turėjo būti mokamos 5,25 % palūkanos. Bendrijos skoliniai reikalavimai jam atsirado vėliau, t. y. kai suėjo debeto avizose
nurodyti mokėjimo terminai: 2001 m. kovo 31 d. ir 2004 m. sausio 11 dieną. Taigi Komisija turėjo atlikti įskaitymą du kartus.
Jo nuomone, 2001 m. kovo 31 d. Komisija turėjo atlikti pirmą 13 104,14 euro sumos, kurią jis turėjo sumokėti Bendrijai, įskaitymą
į sumą, kurią Bendrija buvo jam skolinga, o 2004 m. sausio 11 d. – antrą 13 815,16 euro sumos, kurią jis turėjo sumokėti Bendrijai,
įskaitymą į sumą, kurią ši vis dar turėjo jam sumokėti.
Šiuo klausimu ieškovas nurodo, kad Komisija neveikė nurodytu būdu ir įskaitė visą sumą, kuri apėmė ir palūkanas. Jis tvirtina,
kad taip Komisija padidino Bendrijos skolinius reikalavimus ieškovui, taikydama didesnę palūkanų normą, nei buvo taikoma ieškovo
skoliniams reikalavimams Bendrijai, nes Bendrijos taikyta palūkanų norma buvo didesnė nei numatyta šio sprendimo 12 punkte
minėtame Sprendime
Eagle ir kt. prieš Komisiją
. Taigi Komisija buvo finansiškai suinteresuota užvilkinti įskaitymo procedūrą.
Šiuo pagrindu ieškovas iš esmės tvirtina, kad jo skolinis reikalavimas Bendrijai yra ankstesnis nei Bendrijos skolinis reikalavimas
jam ir kad įskaitymas turėjo būti atliktas atgaline data. Anot jo, įskaitymu turėjo būti panaikinti priešpriešiniai reikalavimai
nuo tada, kai buvo įgyvendintos įskaitymo sąlygos.
Komisija mano, kad ieškovo skola Bendrijai buvo „tikra“ ir „likvidi“ iki atsirandant Bendrijos skolai ieškovui. Suma, kurią
jis buvo skolingas Bendrijai, buvo žinoma 2000 metais. Komisija mano, kad ieškovo skola Bendrijai tapo „tikra“ ir „likvidi“
vėliausiai 2005 m. rugpjūčio mėn., kai baigėsi sprendimo dėl priverstinio išieškojimo apskundimo terminas. Tačiau suma, kurią
Bendrija turėjo sumokėti ieškovui, tapo žinoma tik 2007 m. liepos mėnesį. Tai, kad ieškovui priteista suma apima palūkanas
nuo 1999 m. gruodžio 31 d., neturi reikšmės, nes bendra palūkanų suma negali būti apskaičiuojama anksčiau nei žinoma pagrindinė
suma.
Pirma, reikia priminti, kad skolos išieškojimo įskaitymo būdu sąlygos ir procedūra yra reglamentuojamos Finansiniame reglamente
ir Įgyvendinimo taisyklėse (žr. šio sprendimo 30–34 punktus).
Iš Finansinio reglamento 73 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir Įgyvendinimo taisyklių 79 ir 83 straipsnių matyti, jog
tam, kad būtų galima įskaityti priešpriešines Europos Sąjungos ir kitos šalies skolas, jos turi būti, pirma, tikros, t. y.
joms neturi būti taikomos jokios sąlygos, antra, likvidžios, t. y. jų suma turi būti tiksliai išreikšta pinigais, ir, trečia,
jų terminas turi būti suėjęs, t. y. joms neturi būti taikomas joks išmokėjimo laikas.
Taigi reikia nustatyti, kada šios sąlygos buvo įgyvendintos kiekvienos iš nagrinėjamų skolinių reikalavimų atveju.
Kalbant apie Bendrijos skolinį reikalavimą ieškovui, nustatyta, kad 2001 m. sausio 24 d. Komisija išsiuntė pirmąją debeto
avizą, o 2003 m. lapkričio 27 d. – antrąją, ir kad ieškovas nesumokėjo reikalaujamų sumų per šiose avizose nurodytus terminus,
kurie atitinkamai buvo nustatyti iki 2001 m. kovo 31 d. ir 2004 m. sausio 11 dienos. Taigi bet kuriuo atveju ieškovo skola
Bendrijai buvo tikra, likvidi ir jos terminas buvo suėjęs pasibaigus šiems terminams.
Dėl ieškovo skolinio reikalavimo Bendrijai reikia pastebėti, pirma, kad jį sudaro kompensacija, kurią Komisija turėjo sumokėti
ieškovui pagal šio sprendimo 8 punkte minėtą tarpinį Sprendimą
Eagle
, kuriame Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad Bendrijos atsakomybės ieškovui atsiradimo sąlygos buvo įgyvendintos.
Be to, reikia priminti, kad Pirmosios instancijos teismas, skelbdamas šį tarpinį sprendimą, negalėjo nustatyti ieškovui mokėtinos
kompensacijos sumos ir kad procesas turėjo tęstis tam, kad būtų nustatyta tiksli suma. Galiausiai ši suma tapo žinoma tik
2007 m. liepos 12 d., t. y. šio sprendimo 12 punkte minėto Sprendimo
Eagle ir kt. prieš Komisiją
paskelbimo dieną. Darytina išvada, kad tik šią dieną Bendrijos skola ieškovui tapo likvidi.
Šiomis aplinkybėmis, nors tiesa, kad šio sprendimo rezoliucinėje dalyje nenurodyta šią dieną Bendrijos mokėtina galutinė suma,
nes leista skaičiuoti palūkanas iki faktinio kompensacijos sumokėjimo, vis dėlto Bendrijos skola ieškovui tapo tikra, likvidi
ir jos mokėjimo terminas suėjo 2007 m. liepos 12 dieną.
Todėl reikia atmesti ieškovo teiginį, kad jo skolinis reikalavimas Bendrijai buvo ankstesnis nei Bendrijos skolinis reikalavimas
jam.
Antra, nors nėra aiškios nuostatos šiuo klausimu, reikia manyti, kad Finansiniame reglamente numatytas įskaitymas taikomas
atgaline data, kaip tai nurodo ieškovas, todėl juo atitinkami priešpriešiniai reikalavimai panaikinami nuo tada, kai sąlygos
įskaityti yra įgyvendintos.
Iš tikrųjų pagal Finansinio reglamento 73 straipsnyje ir Įgyvendinimo taisyklių 83 straipsnyje numatytą tvarką apskaitos pareigūnas
atlieka įskaitymą prieš tai pranešęs apie tai skolininkui, kai šis neįvykdo įsipareigojimų geranoriškai.
Dėl priešpriešinių reikalavimų įskaitymo atgaline data, t. y. tą dieną, kai paaiškėja apskaitos pareigūno pareiga, pagal daugelio
valstybių narių teisinėse sistemose pripažintą įskaitymo tvarką galima užkirsti kelią tam, kad skolininkas patirtų galimas
neigiamas pasekmes, be kita ko, kiek tai susiję su palūkanomis, mokėtinomis nuo tada, kai įgyvendintos įskaitymo sąlygos,
iki tada, kai priešpriešiniai reikalavimai faktiškai įskaitomi.
Nagrinėjamu atveju Komisija neįskaitė priešpriešinių reikalavimų 2007 m. liepos 12 d., kai buvo įgyvendintos Finansinio reglamento
73 straipsnyje nurodytos įskaitymo sąlygos, tačiau juos įskaitė 2007 m. lapkričio 8 d., t. y. prieš išsiųsdama 2007 m. lapkričio
9 d. laišką. Iš tiesų iš šio laiško priedo matyti, kad įskaitomos sumos apėmė ir po 2007 m. liepos 12 d. apskaičiuotas palūkanas.
Dėl šių priežasčių Komisija pažeidė Finansinio reglamento 73 straipsnį, kaip jis išaiškintas šio sprendimo 64 ir 65 punktuose.
Todėl reikia iš dalies pritarti ketvirtajam pagrindui ir panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame į įskaitytas sumas
įtraukos sumos, atitinkančios po 2007 m. liepos 12 d. apskaičiuotas palūkanas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
Bendrasis Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Kadangi ieškinys iš dalies patenkintas, teisingai įvertinus šios bylos aplinkybes reikia nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia
savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2007 m. lapkričio 16 d. Komisijos sprendimą tiek, kiek jame po 2007 m. liepos 12 d. susidariusios palūkanos įtraukiamos
į įskaitant išskaičiuotas sumas.
2.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Paskelbta 2011 m. lapkričio 8 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.