CELEX: 62007TJ0475
Fitofarmacevtska sredstva
Aktivna snov trifluralin
Nevključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414/EGS
Ničnostna tožba
Postopek ocenjevanja
Nova študija in dodatna študija
Roki
Pojma „tveganje“ in „nevarnost“
Očitna napaka pri presoji
Osnutek poročila o pregledu
Osnutek direktive ali odločbe
Roki
Posledice mogočega neupoštevanja
Legitimna pričakovanja
Načelo sorazmernosti
Sklep 1999/468/ES, imenovan „sklep o komitologiji“
Uredba (ES) št. 850/2004
Člen 3(3)
Ugovor nezakonitosti

Dejansko stanje
Trifluralin je aktivna snov, ki se uporablja kot herbicid s selektivnim podaljšanim delovanjem, in spada v razred herbicidov
tipa dinitroanilin. Uporabljati jo je mogoče za zatiranje trav in dvokaličnih plevelov. Trifluralin se absorbira prek korenin
in listnega sistema ter preprečuje celično delitev. V večini primerov se trifluralin podorje v zemljo, da se prepreči njegova
razgradnja na sončni svetlobi.
Trifluralin spada v drugo fazo delovnega programa iz člena 8(2) Direktive Sveta z dne 15. julija 1991 o dajanju fitofarmacevtskih
sredstev v promet (91/414/EGS) (UL L 230, str. 1) in je na seznamu snovi, za katere veljajo postopki, predpisani z Uredbo (ES)
št. 451/2000 z dne 28. februarja 2000 o podrobnih določbah za izvajanje druge in tretje faze delovnega programa iz člena 8(2)
Direktive 91/414 (UL L 55, str. 25).
Reprezentativni proizvod, pripravljen za oceno, ki jo je treba izvesti v skladu z Direktivo 91/414, je „EF 1521“ (imenovan
tudi Treflan), torej koncentrat za emulzijo, ki je v Evropi registriran pod različnimi tržnimi imeni.
Družbe Dow AgroSciences Ltd (prva tožeča stranka), Makhteshim‑Agan Holding BV (druga tožeča stranka) prek svojega mednarodnega
centra za koordinacijo, Makhteshim Agan International Coordination Center (tretja tožeča stranka), Dintec Agroquímica ‑ Produtos
Químicos L
da
(četrta tožeča stranka) in Finchimica SpA (peta tožeča stranka) so pri Komisiji Evropskih skupnosti izrazile željo, naj se
trifluralin vključi v Prilogo I k Direktivi 91/414. Prva tožeča stranka je 25. avgusta 2000 vložila prijavo v svojem imenu
ter v imenu četrte in pete tožeče stranke. Druga in tretja tožeča stranka sta prijavo vložili 29. avgusta 2000.
Vse prijave (prilogi A.3 in A.4) so bile vložene pred potekom roka iz člena 4(1) Uredbe št. 451/2000, določenega za 31. avgust 2000.
Vse stranke, ki so vložile prijavo za vključitev, proizvajajo ali izdelujejo trifluralin ali fitofarmacevtska sredstva na
podlagi trifluralina oziroma so imetniki nacionalnih registracij za trženje in prodajo teh proizvodov v eni ali več državah
članicah Evropske unije.
Pri ustanovitvi European Union Trifluralin Taskforce (EUTTF) (delovna skupina Evropske unije za trifluralin) – katere naloga
je usklajevanje prizadevanj podjetij prijaviteljev pri komuniciranju s Komisijo v okviru postopka ocenjevanja trifluralina
– marca 2001 sta sodelovali družbi Agan Chemical Manufacturers Ltd in Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
. Zadnja je delniška družba, v katero sta vključeni družbi Dow AgroSciences BV (šesta tožeča stranka) in Suroholi – Comercio
Internacional e Servicios L
da
.
Družba Dow AgroSciences BV je kot vlagateljica prijave nasledila družbo Dow AgroSciences Ltd in jo je za tako štela Komisija.
Za državo članico poročevalko, katere naloga je ocena trifluralina, kot je določeno v Prilogi I, del B, k Uredbi št. 451/2000,
je bila določena Helenska republika.
Tožeče stranke so 24. aprila 2002 državi članici poročevalki predložile dokumentacijo.
Država članica poročevalka je 11. julija 2003 predstavila osnutek poročila o oceni. V njem je predlagala vključitev trifluralina
v Prilogo I k Direktivi 91/414, če bosta spoštovani dve zahtevi: minimalna čistost trifluralina 950 g/kg in sprejetje ukrepov
s strani držav članic za zmanjšanje tveganja, da bi lahko pri izdaji registracij zavarovale vodne organizme.
V točki 4.9 osnutka poročila države članice poročevalke o oceni je glede ekotoksičnosti navedeno:
„Za omilitev tveganja, ki so mu izpostavljeni vodni organizmi, ali za zmanjšanje obsega varnostnih pasov brez škropljenja
lahko prijavitelj kot odgovor na posebne pomisleke na nivoju države članice predvidi izvedbo novih eksperimentalnih poskusov.
Taki poskusi niso pogoj za vključitev trifluralina v Prilogo I [k Direktivi 91/414].“
Evropska agencija za varnost hrane (EFSA) je 24. julija 2003 poslala osnutek poročila o oceni državam članicam in prijaviteljem,
da bi se omogočil strokovni pregled iz člena 8(5) Uredbe št. 451/2000.
Več držav članic je predložilo pisne pripombe na osnutek poročila o oceni, dve med njimi pa sta ob tej priložnosti izrazili
svoje pomisleke glede obstojnosti, bioakumulacije in visoke hlapnosti trifluralina ter menili, da ta aktivna snov ne bi smela
biti registrirana.
Na prvem sestanku delovne skupine za ocenjevanje EFSA 15. januarja 2004, na katerem so bili prisotni predstavniki podjetij
prijaviteljev in European Crop Protection Association (Evropsko združenje za zaščito pridelkov), so bile ponovno izražene
te pripombe in je bilo ugotovljeno, da bodo potrebni različni nadaljnji podatki (ki se nanašajo med drugim na obstojnost snovi
pri skladiščenju, življenjsko dobo, analizne metode za določitev nečistot, toksičnost za sesalce, študijo metabolizma za oljna
semena) in več študij, ki se nanašajo na obnašanje snovi v okolju.
Predstavniki prijaviteljev so 3. marca 2004 na EFSA naslovili elektronsko sporočilo s to vsebino:
„Potrjujemo prejem ocenjevalne tabele za trifluralin, ki nam jo je poslala država članica poročevalka, in pripravljamo pripombe.
Vendar pa glede določenega vprašanja potrebujemo vašo pomoč.
V drugem delu, prvi stolpec, točka 2.4, [ocenjevalne tabele za trifluralin] je zapisano, da ‚mora prijavitelj predstaviti
poskuse genotoksičnosti […] in poskuse o akutni oralni toksičnosti za rastlinska metabolita TR‑22 in TR‑28 ali študijo o alternativnem
metabolizmu oljnic, ki vsebuje identifikacijo metabolitov v semenih‘. Kot smo pojasnili na ocenjevalnem sestanku, so naši
specialisti za sintezno kemijo pojasnili, da bi bila izdelava zadostne količine TR‑28 za uspešno izvedbo študije toksičnosti
zelo zahtevna in dolgotrajna ter da bi bilo morda preprosteje, učinkoviteje in koristneje izvesti študijo metabolizma oljnic,
ki bi vsebovala indentfikacijo metabolitov v semenih, saj ljudje in živali uživajo obdelane delce teh delov rastlin. Prosimo
vas za vaše mnenje o roku za predstavitev nove študije metabolizma, saj ne gre za študijo, ki jo je mogoče izvesti v kratkem
času.“
EFSA je 5. marca 2004 na to elektronsko sporočilo odgovorila tako:
„V svojem elektronskem sporočilu z dne 3. marca ste poudarili vprašanje o podatkih, potrebnih za nove študije o rastlinskih
metabolitih trifluralina TR‑22 in TR‑28.
O teh zahtevah so razpravljale in se o njih dogovorile države članice na zadnjem ocenjevalnem sestanku ter so bile skupaj
z drugimi zahtevami, ki se nanašajo na podatke, dodane v ocenjevalno tabelo. Zdaj morate te zahteve izpolniti bodisi s predložitvijo
zahtevanih informacij bodisi z zagotovilom, da bodo zahtevane informacije predložene.
Ob upoštevanju navedenega bodo pri strokovnem pregledu trifluralina še naprej spoštovani roki, določeni v Uredbi [Komisije] (ES)
št. 1490/2002 [z dne 14. avgusta 2002 o nadaljnjih podrobnih pravilih za izvajanje tretje faze delovnega programa iz člena 8(2)
Direktive Sveta 91/414/EGS in o spremembi Uredbe (ES) št. 451/2000 (UL L 224, str. 23)]. Morebitne še ne predložene informacije
bodo omenjene v sklepih EFSA o oceni tveganj.“
Ker se nekatere države članice niso strinjale s poročilom države članice poročevalke, je bilo odločeno, da se bo vprašanje
predložilo zasedanjem European Pesticides Co‑ordination (Evropska koordinacija za pesticide, v nadaljevanju: EPCO), torej
delovnemu sekretariatu – ki ga sestavljajo uslužbenci Bundesamt für Verbraucherschutz und Lebensmittelsicherheit (zvezni urad
za varstvo potrošnikov in varnost hrane) in UK Pesticides Safety Directorate (generalna direkcija Združenega kraljestva za
varnost pesticidov) – katerega naloga v okviru EFSA je praktična organizacija zasedanj strokovnjakov, zadolženih za strokovni
pregled.
Presoja, ki so jo z namenom preučitve osnutka o oceni in podanih pripomb opravili tehnični strokovnjaki držav članic, je bila
opravljena od aprila do junija 2004, ko je potekalo šest sestankov EPCO, na katerih se je razpravljalo o trifluralinu in tudi
o drugih snoveh:
–        27. in 28. aprila 2004: drugi sestanek EPCO (razgradnja in obnašanje v okolju);
–        28. in 29. aprila 2004: tretji sestanek EPCO (ekotoksičnost);
–        od 10. do 12. maja 2004: četrti sestanek EPCO (toksičnost za sesalce);
–        11. in 12. maja 2004: peti sestanek EPCO (ostanki in analizne metode);
–        15. in 16. maja 2004: šesti sestanek EPCO (fizikalne in kemijske lastnosti);
–        22. junija 2004 : osmi sestanek EPCO (ekotoksičnost).
V sklepih sestanka strokovnjakov EPCO, ki je potekal 22. junija 2004 (str. 93 in 94), je navedeno:
„Nove zahteve glede podatkov: treba bi bilo uporabiti začetne CEE [ocenjene okoljske koncentracije] z NOEC [koncentracija
neopaženih učinkov] 0.3 µg/l za namen nove ocene tveganja. Če se prijavitelj s tem ne strinja, bi bilo primerno izvesti dodatne
študije z različnimi vzorci izpostavljenosti za določitev najbolj kritičnega obdobja izpostavljenosti.
Prijavitelj je dolžan predstaviti študije izpostavljenosti, ki vsebujejo različne čase izpostavljenosti in pri katerih je
uporabljen črnoglavi pisanec (
Pimephales promelas
) kot najbolj občutljiva vrsta rib.“
Država članica poročevalka je v elektronskem sporočilu z dne 6. oktobra 2004, naslovljeni na prijavitelje, navedla:
„V prilogi vam pošiljamo zahteve glede podatkov o ekotoksičnosti in ostankih, kot so predstavljene v ocenjevalni tabeli za
trifluralin, ki je bila pripravljena po sestankih EPCO. Za dele, ki se nanašajo na obnašanje in toksikologijo, se podatki
ne zahtevajo, del, ki se nanaša na fiziko/kemijo in analizne metode, pa vanjo ni bil vključen, ker se glede slednjega pričakuje
pojasnilo EPCO glede določenega vprašanja.“
Temu elektronskemu sporočilu z dne 6. oktobra 2004 je bilo priloženo besedilo zapisnika sestanka strokovnjakov EPCO, omenjenega
v točki 20 zgoraj.
Država članica poročevalka je na sestanku delovne skupine za ocenjevanje, ki ga je 8. in 9. novembra 2004 organizirala EFSA
in na katerem so bili prisotni prijavitelji, navedla, da bodo ti julija 2005 predložili določene podatke, in sicer študijo
o kronični toksičnosti za ribe.
Na sestanku delovne skupine za ocenjevanje, ki ga je 8. in 9. februarja 2005 organizirala EFSA in na katerem so bili prisotni
tudi prijavitelji, je EFSA glede ekotoksičnosti navedla:
„Kar zadeva [ta del], je treba izpolniti še dve zahtevi glede podatkov. Do zdaj niso bile predložene nikakršne informacije.“
Država članica poročevalka je po tem sestanku z elektronskim sporočilom z dne 22. februarja 2005 podjetjem prijaviteljem sporočila
to:
„Osnutek sklepov EFSA o trifluralinu je po dolgih razpravah, ki so potekale v treh dneh sestanka, postal dokončen. To je pojasnjeno
z naslednjim:
–        s pripombami, ki jih je glede lastnosti PBT [obstojnost, bioakumulativnost in toksičnost] in POP [obstojna organska onesnaževala]
trifluralina prepozno predložila ena od držav članic;
–        z novim amandmajem, ki upošteva novo uredbo Sveta o POP in ga je predlagala ena od držav članic […]
Čeprav EFSA ali država članica poročevalka nista opravili nobene ocene lastnosti POP trifluralina, je bilo na sestanku odločeno,
da je treba glede te točke v sklepe EFSA vključiti dodaten odstavek, da bi se opozorilo na problematiko POP.
Čeprav problematika POP ni merilo za nevključitev aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414, je iz zgornje uredbe razvidno,
da je treba snov, ki je opredeljena kot POP, umakniti s trga [Evropske unije].
To točko je treba upoštevati v okviru sestanka [delovne skupine] Komisije [za] zakonodajo, ko bo potekala razprava o trifluralinu.
Vsekakor pa nismo prejeli uradnih informacij o nadaljnjih fazah in datumih naslednjih sestankov.“
EFSA je sprejela svoje mnenje 14. marca 2005.
Mnenje EFSA vsebuje seznam osmih študij, ki jih je treba opraviti ali že potekajo, in za vsako od njih navedbo mogočega datuma
za predložitev, ki so ga posredovali prijavitelji od julija 2005 do marca 2005, ali navedbo, da prijavitelji niso navedli
nobenega datuma. Med temi študijami je bila med drugim navedena študija o kronični toksičnosti za ribe.
EFSA je v tem mnenju pojasnila, da ni mogla upoštevati Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 850/2004 z dne 29. aprila 2004
o obstojnih organskih onesnaževalih in spremembi Direktive 79/117/EGS (UL L 158, str. 7), ker je začela veljati v poznejši
fazi strokovnega pregleda, vendar pa bi informacije, ki so bile na voljo in so se ocenjevale ob tej priložnosti, morale zadostovati
za to, da Komisija in države članice ocenijo trifluralin tudi glede na določbe te uredbe.
EFSA v sklepih opozarja na naslednje pomisleke in navaja, da so še vedno potrebne različne študije:
–        visoka toksičnost za vodne organizme, zlasti ribe;
–        visoko tveganje za bioakumulacijo;
–        znatna obstojnost v zemlji;
–        tveganje za prenos po zraku na dolge razdalje zaradi visoke hlapnosti.
EFSA glede visoke toksičnosti za vodne organizme meni, da so potrebni novi podatki in da bo v tem pogledu oceno tveganja mogoče
končati šele po analizi teh podatkov (str. 33 in 34 poročila). Meni tudi, da so potrebni ustrezni ukrepi za zmanjšanje tveganja
v zvezi akutno toksičnostjo za vodne organizme (str. 35 poročila).
Komisija je z dopisom z dne 2. maja 2005, naslovljenim na družbo Dow AgroSciences, pozvala tožeče stranke, naj v roku štirih
tednov od prejema navedenega dopisa predložijo pripombe na sklepe končnega poročila EFSA. V dopisu je tudi navedla, da zaradi
zavezujočih rokov, ki veljajo za postopek ocenjevanja, ne bodo sprejete nobene dodatne študije ali spremembe sporočenih načinov
uporabe.
Komisija je v dopisu z dne 23. junija 2005, naslovljenem na družbo Dow AgroSciences, ponovno opozorila, da ne bo mogla upoštevati
nikakršnih podatkov ali novih študij in da pripombe ne morejo služiti za ponovno odprtje postopka ocenjevanja. Med drugim
je pojasnila, da ne bo odgovorila na tehnična vprašanja, ki so jih postavile tožeče stranke, in da ne bo razkrila stališč
držav članic o tej problematiki.
Osnutek direktive o vključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414 je bil dan na dnevni red sestanka Stalnega odbora
za prehranjevalno verigo in zdravje živali (SCFCAH) 14. in 15. julija 2005, o čemer je država članica poročevalka z elektronsko
pošto obvestila tožeče stranke.
Dnevni red naslednjega sestanka SCFCAH, ki je bil 22. in 23. septembra 2005, ponovno omenja osnutek direktive o vključitvi
trifluralina.
Generalni direktorat (GD) za okolje Komisije je v dopisu z dne 21. oktobra 2005 menil, da mora trifluralin preveriti podskupina
Technical Committee on New and Existing Substances (tehnični odbor za nove in obstoječe snovi, v nadaljevanju: podskupina
TCNES) v skladu z merili za obstojne organske onesnaževalce (v nadaljevanju: POP). GD za okolje je v tem dopisu predlagal,
naj se trifluralin zaradi kratkih rokov, določenih v Direktivi 91/414, čeprav v tem postopku manjka uradna odločba, čim prej
predloži skupini strokovnjakov. Navedel je, da bi tako mnenje zelo pomagalo SCFCAH in Komisiji v postopku, ki ga vodita v
skladu z Direktivo 91/414. GD za okolje je v istem dopisu izrazil željo, naj podskupina TCNES to vprašanje obravnava na sestanku
25. in 26. oktobra 2005.
Na sestanku SCFCAH 17. in 18. novembra 2005 je bilo navedeno, da je bil spis dodeljen podskupini TCNES.
EUTTF je v dopisu z dne 6. januarja 2006 potrdil seznanjenost s preizkusom, opravljenim po merilih POP, in predložil svoje
pripombe o tej oceni podskupini TCNES.
Tožeče stranke so 19. januarja 2006 Komisiji poslale dopis, v katerem so oporekale zakonitost ocene trifluralina glede na
merila POP v okviru ocene, določene z Direktivo 91/414.
V delovnem dokumentu, ki ga je pripravil GD za okolje in je datiran s 3. februarjem 2006, je navedeno predvsem to:
„Ugotovljeno je bilo, da bi trifluralin lahko bil POP, podskupina […] TCNES pa je na podlagi zahteve pristojnih organov v
skladu z Direktivo 91/414 preverila dokumentacijo ob upoštevanju meril za določitev POP […]
Sklep podskupine […] je bil, da trifluralin izpolnjuje merila, zaradi katerih ga je mogoče opredeliti kot POP. Kljub temu
je bil ta sklep sprejet ob upoštevanju tega, da nekatere pripombe potrjujejo, da so za sklepanje o pomenu obstojnosti za opredelitev
svetovnega problema morda potrebne nadaljnje raziskave.
Primer trifluralina je prvi te vrste na podlagi Direktive 91/414 in delovna skupina za zakonodajo, ki je pristojna za zadevo,
se ni mogla dogovoriti o tem, kako je v tovrstnih primerih treba razlagati člen 3(3) Uredbe št. 850/2004. Zato se je delovna
skupina odločila, da glede tega vprašanja zaprosi za mnenje pristojne organe iz Uredbe št. 850/2004.
[…]
Sklep
Trifluralin je primer obstoječe aktivne snovi, ki se uporablja v fitofarmacevtskih sredstvih, ki imajo značilnosti POP. Zato
je za preverjanje mogoče vključitve trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414 in za izdajo nacionalne registracije fitofarmacevtskega
sredstva, ki vključuje trifluralin, treba uporabiti člen 3(3) Uredbe št. 850/2004.
Besedilo člena 3(3) Uredbe št. 850/2004, ki se nanaša na obstoječe in nove kemikalije ter pesticide, pušča organom, vključenim
v sisteme za ocenjevanje in izdajo registracij, široko polje presoje. Pri fitofarmacevtskem sredstvu, ki se namerno nanaša
na poljščine in se torej razširja v naravi, je mogoče izpostavljenost popolnoma izključiti samo s prepovedjo uporabe takega
fitofarmacevtskega sredstva. Vendar pa iz uredbe ali iz Stockholmske konvencije [o POP, podpisane 22. maja 2001] ni mogoče
neposredno sklepati, da obstaja obveznost za izločitev vsakršne izpostavljenosti. Samo organi, ki delujejo v okviru zadevnega
sistema za ocenjevanje in izdajo registracij, lahko od primera do primera odločijo, kaj je mogoče šteti za ,ustrezen ukrep
za nadzor‘ snovi, ki je podobna POP.
Organi, pristojni za problematiko POP, se naprošajo, naj pred sestankom obravnavajo to vprašanje z ustreznimi osebami, ki
delujejo na področju Direktive 91/414, podajo svoje mnenje o zgoraj navedenih vprašanjih, in če je mogoče, skupaj sprejmejo
mnenje o razlagi člena 3(3) Uredbe, ki bi ga bilo mogoče posredovati pristojnim organom iz Direktive 91/414.“
Komisija je z dopisom z dne 14. marca 2006 odgovorila na dopis tožečih strank z dne 19. januarja 2006 in navedla, da EFSA
prevzema vso odgovornost za vsebino svojega poročila, ter opozorila na funkcionalno ločenost med EFSA in Komisijo.
Tožeče stranke so 17. maja 2006 državi članici poročevalki predložile študijo o kronični toksičnosti za ribe, ki jo je marca 2005
izvedel neodvisni laboratorij, priložile pa so ji posodobljeno oceno kroničnega tveganja. Ta študija je bila 12. junija 2006
predložena tudi Komisiji, ki jo je posredovala državam članicam z umestitvijo na spletno stran Komisije z naslovom „Circa“.
Iz zapisnika sestanka SCFCAH z dne 22. in 23. maja 2006, na katerega dnevnem redu je bilo preverjanje osnutka sklepa, ki se
je tokrat nanašal na nevključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414, je razvidno, da je Komisija štela, da je študija
o kronični toksičnosti, ki so jo predložile tožeče stranke, prepozna, zaradi česar se je ne sme upoštevati.
Na sestanku SCFCAH 13. in 14. julija 2006 je Komisija ponovno predložila osnutek sklepa o nevključitvi trifluralina v Prilogo I
k Direktivi 91/414. Vendar je v zapisniku tega sestanka navedeno:
„Razdeljene so bile pripombe in prepozna študija o kroničnih tveganjih [trifluralina] za ribe […] Ker notranja razprava ni
bila končana, še ni mogoče glasovati o nobenem predlogu.“
V zapisniku sestanka SCFCAH z dne 28. in 29. septembra 2006, na katerega dnevnem redu je bil ponovno pravni položaj trifluralina,
je navedeno:
„Nekatere države pozivajo k hitri rešitvi te zadeve. Komisija pojasnjuje, da ni mogoče glasovati, ker postopek notranje registracije
ni mogel biti končan.“
Spis je bil ponovno na dnevnem redu sestankov SCFCAH 23. in 24. novembra 2006 ter 22. in 23. januarja 2007, ne da bi prišlo
do glasovanja.
V zapisniku sestanka z dne 23. in 24. novembra 2006 je navedeno:
„Komisija navaja, da je bila v celotnem postopku med prijavitelji, državo članico poročevalko in EFSA sporna kronična toksičnost
za ribe, kar kaže, da o tej študiji ni mogoče sprejeti odločitve brez strokovnega pregleda zadeve. Komisija hkrati izraža
svoje pomisleke glede upoštevanja podatkov, ki niso bili predmet strokovnega pregleda, ali podatkov, uporabljenih na nacionalni
ravni. Opozarja na načelo sistema, ki je v tem, da Komisija opre svojo odločitev na znanstvena dognanja, ki jih predloži EFSA.
Drugačno ravnanje ne bi bilo le nezakonito, ampak bi izničilo tudi postopek pregleda, ki trenutno poteka.
[Zvezna republika Nemčija] navaja, da mora v skladu z Direktivo 91/414 pri preverjanju zahtev za registracijo upoštevati najnovejša
znanstvena spoznanja. Teh znanstvenih spoznanj ne more prezreti, kadar mora o vprašanju vključitve zadevne aktivne snovi v
Prilogo I sočasno odločiti na nacionalni ravni.“
SCFCAH je 16. marca 2007 izdal mnenje o nevključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Vendar je ob tej priložnosti, kot dokazuje zapisnik sestanka, več držav članic izrazilo svoje pripombe, med njimi država članica
poročevalka, ki je dala v zapisnik vnesti izjavo, v skladu s katero je pripravljena glasovati za predlog o nevključitvi trifluralina,
da bi prijaviteljem omogočila izkoristiti obdobje prihodnjih 18 mesecev za formalno predložitev študije o kronični toksičnosti
za ribe, sebi kot državi članici poročevalki pa, da jo uradno oceni.
Komisija je 20. septembra 2007 sprejela Odločbo o nevključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi Sveta 91/414/EGS in o
preklicu registracij fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo navedeno snov (UL L 255, str. 42, v nadaljevanju: izpodbijana
odločba).
V izpodbijani odločbi je navedeno:
„(4) Poročilo o oceni so v okviru delovne skupine za ocenjevanje pregledali strokovnjaki držav članic in EFSA ter ga 14. marca 2005
predložili Komisiji v obliki sklepa EFSA o strokovnem pregledu ocene tveganja pesticidov z aktivno snovjo trifluralin. To
poročilo so države članice in Komisija pregledale v okviru [SCFCAH] ter končno različico pripravile 16. marca 2007 v obliki
poročila Komisije o pregledu glede trifluralina.
(5) Med ocenjevanjem te aktivne snovi so se pojavili številni pomisleki. Trifluralin je toksičen za vodne organizme, zlasti
ribe. Poleg tega je zelo obstojen v zemlji in težko biološko razgradljiv. Obstaja tveganje za akumulacijo. Predvsem pa bistveno
presega najvišji biokoncentracijski faktor (BCF) iz Direktive 91/414 […] za vodne organizme, ki označuje možnost biološke
akumulacije v takšnih organizmih. Zaradi visoke hlapnosti ni mogoče izključiti prenosa po zraku, s programi nadzora pa je
bil kljub hitri fotokemični razgradnji dokazan prenos na kraje, oddaljene od mesta uporabe. Iz teh pomislekov izhaja, da trifluralin
ne izpolnjuje meril za vključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414 […]
(6) Komisija je prijavitelja pozvala, naj predloži pripombe o rezultatih strokovnega pregleda in sporoči, ali bo še naprej
vztrajal pri vključitvi navedene snovi na seznam. Prijavitelj je predložil pripombe, ki so bile natančno pregledane. Toda
kljub predloženim argumentom prijavitelja se nastalih pomislekov ni dalo odpraviti, po ocenah na podlagi predloženih informacij,
preučenih na srečanjih strokovnjakov EFSA, pa ne kaže pričakovati, da bi lahko fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo trifluralin,
pod predvidenimi pogoji uporabe na splošno izpolnjevala zahteve iz člena 5(1)(a) in (b) Direktive 91/414 […]
(7) Trifluralin se zato ne sme vključiti v Prilogo I k Direktivi 91/414 […]
[…]
Člen 1
Trifluralin se ne vključi kot aktivna snov v Prilogo I k Direktivi 91/414 […]
Člen 2
Države članice zagotovijo, da
(a)      se registracije fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo trifluralin, prekličejo do 20. marca 2008;
(b)      se od datuma objave te odločbe nobene registracije fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo trifluralin, ne odobrijo ali podaljšajo.
Člen 3
Morebitno podaljšanje roka, ki ga odobrijo države članice v skladu z določbami člena 4(6) Direktive 91/414 […], je čim krajše
in traja največ do 20. marca 2009.
Člen 4
Ta odločba je naslovljena na države članice.“
Tožeče stranke so 11. aprila 2008 obvestile Komisijo, da nameravajo vložiti novo prijavo za vključitev trifluralina v Prilogo I
k Direktivi 91/414, kot je omogočeno z Uredbo Komisije (ES) št. 33/2008 z dne 17. januarja 2008 o podrobnih pravilih za izvajanje
Direktive Sveta 91/414/EGS glede rednega in pospešenega postopka za oceno aktivnih snovi, ki so bile del programa dela iz
člena 8(2) navedene direktive, vendar niso bile vključene v Prilogo I (UL L 15, str. 5).
Izpodbijana odločba je bila razveljavljena s členom 2 Sklepa Komisije z dne 25. junija 2010 o nevključitvi trifluralina v
Prilogo I k Direktivi Sveta 91/414 (2010/355/EU) (UL L 160, str. 30).

Postopek in predlogi strank
Tožeče stranke so 21. decembra 2007 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES vložile
tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe in za razglasitev nezakonitosti člena 3(3) Uredbe št. 850/2004.
Družbe Dow AgroSciences Ltd, Dow AgroSciences LLC, Dow AgroSciences, Dow AgroSciences Export, Dow AgroSciences BV, Dow AgroSciences
Hungary kft, Dow AgroSciences Italia Srl, Dow AgroSciences Polska sp. z.o.o., Dow AgroSciences Iberica SA, Dow AgroSciences s.r.o.,
Dow AgroSciences Danmark A/S, Dow AgroSciences GmbH, Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
in Finchimica Spa so na podlagi člena 242 ES z ločeno vlogo, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispela 19. marca 2008,
predlagale odložitev izvršitve izpodbijane odločbe. Ta predlog je bil zavrnjen s sklepom predsednika Splošnega sodišča z dne
18. junija 2008.
Komisija je z dopisom, ki je v Sodno tajništvo Splošnega sodišča prispel 23. julija 2010, obvestila Splošno sodišče, da je
po koncu postopka, določenega z Uredbo št. 33/2008, sprejela Sklep 2010/355, s katerim je odločila, da se trifluralin ne vključi
v Prilogo I k Direktivi 91/414 in da se izpodbijana odločba razveljavi.
Splošno sodišče je 3. septembra 2010 naslovilo na stranke pisno vprašanje glede posledic, ki jih ima razveljavitev izpodbijane
odločbe.
Družbi Dow AgroSciences Ltd in Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
sta z vlogo, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispela 17. septembra 2009, vložili tožbo za razglasitev ničnosti
Sklepa 2010/355, kar je predmet zadeve T‑446/10.
Komisija je z dopisom, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispel 29. septembra 2010, predlagala, naj Splošno sodišče
postopek v obravnavani zadevi ustavi, ker naj bi po njenem mnenju zaradi razveljavitve izpodbijane odločbe tožba postala brezpredmetna.
Tožeče stranke so v dopisu, ki je v sodno tajništvo Splošnega sodišča prispel istega dne, zatrjevale, da imajo še vedno interes
za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, in predlagale, naj se jim dovoli prilagoditi njihove tožbene predloge zaradi
razširitve njihove tožbe za razglasitev ničnosti na Sklep 2010/355.
Stranke so z dopisi z dne 15. oktobra 2010 poslale pripombe na predloge nasprotnih strank.
Sodno tajništvo Splošnega sodišča je z dopisom z dne 9. novembra 2010 stranke obvestilo predvsem o dejstvu, da Splošno sodišče
tožečim strankam ne bo omogočilo prilagoditve njihovih tožbenih predlogov zaradi razširitve njihove tožbe za razglasitev ničnosti
na Sklep 2010/355, pri čemer je ugotovilo, da sta družbi AgroSciences Ltd in Dintec Agroquímica ‑ Produtos Químicos L
da
medtem vložili tožbo za razglasitev ničnosti tega sklepa.
Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
–        izpodbijano odločbo razglasi za nično;
–        ugotovi, da je člen 3(3) Uredbe št. 850/2004 nezakonit in da se ga zanje, kar zadeva preizkus trifluralina, ne sme uporabiti;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so jih priglasile, skupaj z obrestmi po 8‑odstotni obrestni meri.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        razsodi, da je predlog za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe brezpredmeten, in zato zavrže ničnostno tožbo tožečih strank
kot nedopustno ali jo, podredno, zavrne kot neutemeljeno.
–        zavrne očitek nezakonitosti glede člena 3(3) Uredbe št. 850/2004;
–        tožečim strankam naloži plačilo stroškov, ki jih je priglasila.

Pravo

Predmet spora
Komisija v bistvu zatrjuje, da tožeče stranke nimajo več nikakršnega interesa za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe,
ker je bila ta razveljavljena s Sklepom 2010/355.
Tožeče stranke tem trditvam oporekajo.
V skladu z ustaljeno sodno prakso se pravni interes tožeče stranke glede predmeta tožbe presoja ob njeni vložitvi, sicer ta
ni dopustna. Poleg tega mora interes tožeče stranke, da dobi zadoščenje, obstajati do razglasitve sodne odločbe, sicer se
postopek ustavi (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 16. decembra 1963 v zadevi Forges de Clabecq proti Haute Autorité,
14/63, Recueil, str. 719, 748, in z dne 7. junija 2007 v zadevi Wunenburger proti Komisiji, C‑362/05 P, ZOdl., str. I‑4333,
točka 42).
V skladu z ustaljeno sodno prakso se namreč odločanje o predlogu za razglasitev ničnosti ustavi, če je tožeča stranka zaradi
dogodka, ki je nastopil med postopkom, izgubila interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta (glej sklep Splošnega sodišča
z dne 17. oktobra 2005 v zadevi First Data in drugi proti Komisiji, T‑28/02, ZOdl., str. II‑4119, točki 36 in 37 ter navedena
sodna praksa), zaradi česar razglasitev ničnosti tega akta sama po sebi ne more več imeti pravnih posledic (glej v tem smislu
sklep Splošnega sodišča z dne 14. marca 1997 v zadevi Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt‑Unternehmen in Hapag‑Lloyd proti
Komisiji, T‑25/96, Recueil, str. II‑363, točka 16 in navedena sodna praksa).
Vendar pa tožeča stranka lahko še naprej utemeljuje interes za razglasitev ničnosti razveljavljenega akta, če razveljavitev
nima enakih pravnih posledic kot morebitna razglasitev ničnosti s strani Splošnega sodišča. Razveljavitev akta institucije
namreč ne pomeni priznanja njegove nezakonitosti in ima učinke
ex nunc
, medtem ko ima razglasitev ničnosti učinek
ex tunc
(glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 12. februarja 1960 v združenih zadevah Geitling in drugi proti Haute Autorité, od 16/59
do 18/59, Recueil, str. 45, in sodbo Splošnega sodišča z dne 13. decembra 1995 v združenih zadevah Exporteurs in Levende Varkens
in drugi proti Komisiji, T‑481/93 in T‑484/93, Recueil, str. II‑2941, točke od 46 do 48).
Dalje, kadar je akt razglašen za ničen, mora institucija, ki je akt izdala, sprejeti ukrepe, ki jih zahteva izvršitev sodbe.
Ti ukrepi se nanašajo predvsem na izničenje učinkov nezakonitosti, ki so bile ugotovljene v sodbi, s katero je bila razglašena
ničnost. Tako lahko zadevna institucija popravi položaj tožeče stranke ali prepreči sprejetje enakega akta (glej zgoraj v
točki 68 navedeno sodbo Exporteurs in Levende Varkens in drugi proti Komisiji in navedeno sodno prakso).
V tem primeru je Komisija izpodbijano odločbo razveljavila in ne odpravila. Zato ima še vedno pravne posledice na položaj
tožečih strank za obdobje od začetka veljavnosti do njene razveljavitve. Njena razglasitev za nično bi zato lahko sama po
sebi imela posledice za pravni položaj tožečih strank, zaradi česar imajo te še vedno pravni interes.
Predlog za ustavitev postopka, ki ga je podala Komisija, je zato treba zavrniti.

Utemeljenost
Tožeče stranke v utemeljitev tožbe navajajo šest tožbenih razlogov in ugovor nezakonitosti glede člena 3(3) Uredbe št. 850/2004.
Prvi tožbeni razlog se nanaša na to, da izpodbijana odločba ne temelji na poročilu EFSA, kot je določeno s členom 8(8) Uredbe
št. 451/2000, in da je bila sprejeta brez upoštevanja veljavnih postopkovnih pravil.
Tožeče stranke v utemeljitev drugega tožbenega razloga navajajo, da je Komisija storila različne očitne napake pri presoji.
Tretji tožbeni razlog se nanaša na to, da naj izpodbijana odločba ne bi bila skladna z veljavnim zakonodajnim postopkom in
naj bi kršila člena 5 ES in 7 ES, člen 8(8) Uredbe št. 451/2000 in člen 5 Sklepa Sveta z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov
za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (1999/468/ES) (UL L 184, str. 23, imenovan „Sklep o komitologiji“).
Četrti tožbeni razlog se nanaša na nespoštovanje postopkovnih rokov iz člena 8(7) in (8) Uredbe št. 451/2000.
Peti tožbeni razlog se nanaša na to, da naj izpodbijana odločba ne bi bila dovolj obrazložena.
Nazadnje, šesti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načel pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj in sorazmernosti
ter tudi na kršitev pravice do obrambe in pravice do izjave.
Prvi tožbeni razlog: izpodbijana odločba naj v nasprotju s členom 8(8) Uredbe št. 451/2000 ne bi temeljila na poročilu EFSA
in naj bi bila sprejeta brez upoštevanja veljavnih postopkovnih pravil
Tožeče stranke v bistvu trdijo, da mora Komisija slediti mnenju EFSA. Po njihovem mnenju sta v obravnavanem primeru EFSA in
država članica poročevalka priporočili vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414, ker so bila tveganja, ki ji
pomeni ta snov, sprejemljiva, če se upoštevajo nekatere zahteve. Ker je Komisija predlagala, naj se trifluralin ne vključi
v Prilogo I k Direktivi 91/414, naj torej svojega predloga ne bi utemeljila na mnenju EFSA in naj bi tako kršila člen 8(8)
Uredbe št. 451/2000.
Poleg tega tožeče stranke v bistvu trdijo, da je Komisija ponovno odprla postopek ocenjevanja, da bi preučila trifluralin
glede na merila POP, določena z Uredbo št. 850/2004. Ker v okviru ocenjevanja, ki ga določa Direktiva 91/414, za tako ravnanje
ni nikakršne pravne podlage, Komisija ni bila pristojna za odreditev takega ponovnega odprtja postopka ocenjevanja in se je
torej, po mnenju tožečih strank, vmešala v presojo EFSA. S tem naj bi zlorabila pooblastila.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Prvič, spomniti je treba, da člen 22(6) Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o
določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki
zadevajo varnost hrane (UL L 31, str. 1) določa, da ta daje znanstvena mnenja, ki služijo kot znanstvena podlaga za pripravo
in sprejetje ukrepov Skupnosti na področjih, ki spadajo v njeno poslanstvo. Poleg tega ima v skladu s členom 23(c) iste uredbe
EFSA nalogo Komisiji zagotavljati znanstveno in tehnično podporo na področjih v okviru svojega poslanstva, in če se tako zahteva,
pri razlaganju in tehtanju mnenj o oceni tveganj.
V skladu s členom 8(7) Uredbe št. 451/2000 EFSA oceni osnutek poročila o oceni države članice poročevalke in Komisiji sporoči
svoje mnenje o tem, ali je mogoče pričakovati, da bo aktivna snov izpolnila zahteve glede varnosti iz Direktive 91/414, najpozneje
eno leto po prejemu osnutka poročila o oceni države članice poročevalke. Kadar to pride v poštev, EFSA poda med drugim svoje
mnenje o razpoložljivih možnostih, za katere se trdi, da izpolnjujejo zahteve glede varnosti.
Nazadnje, člen 8(8) Uredbe št. 451/2000 določa, da Komisija najpozneje šest mesecev po prejemu mnenja EFSA iz člena 7 predloži
osnutek poročila o pregledu in na podlagi končnega poročila o pregledu Odboru predloži ali osnutek direktive o vključitvi
aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi ali osnutek odločbe, naslovljene na države članice, za odvzem registracije fitofarmacevtskih
sredstev, ki vsebujejo aktivno snov, z navedbo razlogov za nevključitev. Direktiva ali odločba se sprejme v skladu s postopkom,
ki je določen s Sklepom o komitologiji.
Zato mora biti zavrnitev odobritve trženja utemeljena s poglobljeno oceno tveganja za javno zdravje, ki se opravi na podlagi
najzanesljivejših razpoložljivih znanstvenih podatkov in najnovejših ugotovitev mednarodnih raziskav (sodba Sodišča z dne
5. februarja 2004 v zadevi Greenham in Abel, C‑95/01, Recueil, str. I‑1333, točka 50).
Poleg tega je treba spomniti, da je namen Direktive 91/414, kot je razvidno iz pete, šeste in devete uvodne izjave, odstraniti
ovire za trgovanje s fitofarmacevtskimi sredstvi v Skupnosti, pri čemer je treba zagotoviti visoka merila varovanja okolja
ter zdravja ljudi in živali. V zvezi s tem je treba Komisiji ob upoštevanju zapletenih tehničnih presoj, ki jih mora opraviti,
priznati široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, da lahko učinkovito sledi cilju, ki ji je bil določen (glej
sodbo Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji, C‑326/05 P, ZOdl., str. I‑6557,
točki 74 in 75 ter navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je Splošno sodišče večkrat razsodilo, da Komisija v okviru določb člena 8 Uredbe št. 451/2000 ni vezana na mnenje
EFSA. Čeprav je sicer res, da Komisija sprejme svojo odločbo o nevključitvi ali vključitvi zadevne snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414
po tem, ko prejme mnenje EFSA, je treba ugotoviti, da Uredba št. 451/2000 ne vsebuje nobene navedbe o tem, da bi morala Komisija
slediti vsebini mnenj EFSA in da naj ne bi imela nobene diskrecijske pravice (sklepi Splošnega sodišča z dne 17. junija 2008
v zadevi FMC Chemical proti EFSA, T‑312/06, neobjavljen v ZOdl., točke od 52 do 54; Dow AgroSciences proti EFSA, T‑397/06,
neobjavljen v ZOdl., točka 49, ter FMC Chemical in Arysta Lifesciences proti EFSA, T‑311/06, neobjavljen v ZOdl., točka 52).
Ker mnenje EFSA za Komisijo ni zavezujoče, tožeče stranke zmotno trdijo, da Komisija ne more prezreti tega mnenja EFSA, ne
da bi kršila člen 8 Uredbe št. 451/2000.
Poleg tega je treba ugotoviti, da iz sklepov EFSA ni razvidno, da bi ta v obravnavanem primeru izrecno priporočila vključitev
trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414, kot trdijo tožeče stranke.
EFSA namreč v svojem mnenju ocenjuje učinek tveganj, ki jih glede na znanstvena spoznanja, ki so na voljo ob tem ocenjevanju,
pomeni trifluralin, in v bistvu navaja, da glede neškodljivosti snovi obstajajo določene negotovosti, ki sicer niso bile izražene.
EFSA nato v skladu z določbami člena 8(7) Uredbe št. 451/2000 omenja mogoče mehanizme za obvladovanje tveganj, ki so se pojavila
med postopkom ocenjevanja, če bi se Komisija odločila registrirati snov.
Zato dejstva, da EFSA omenja take možnosti za obvladovanje tveganj, ni mogoče šteti za priporočilo za vključitev trifluralina
v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Zato je treba trditve tožečih strank glede te točke zavrniti.
Drugič, država članica poročevalka v skladu s členom 8 Uredbe št. 451/2000 oceni in poroča o tistih aktivnih snoveh, za katere
se ugotovi, da je, kot določa člen 6(2) in (3) navedene uredbe, popolna vsaj ena dokumentacija. V svojem poročilu priporoči
Komisiji ali vključitev aktivne snovi v Prilogo I k Direktivi, z navedbo pogojev za to vključitev, ali nevključitev aktivne
snovi, z navedbo razlogov za nevključitev. EFSA nato oceni osnutek poročila o oceni države članice poročevalke in Komisiji
sporoči svoje mnenje o tem, ali je mogoče pričakovati, da bo aktivna snov izpolnila zahteve glede varnosti iz Direktive 91/414.
Komisija torej na podlagi končnega poročila o pregledu pristojnemu odboru predloži ali osnutek direktive o vključitvi aktivne
snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414 ali osnutek odločbe za odvzem registracij fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivno
snov, in zato za nevključitev te snovi v navedeno prilogo.
Zato iz zakonodaje jasno izhaja, da položaj države članice poročevalke v postopku ocenjevanja ni odločilen (glej po analogiji
sodbo Splošnega sodišča z dne 9. septembra 2008 v zadevi Bayer CropScience in drugi proti Komisiji, T‑75/06, ZOdl., str. II‑2081,
točka 164).
Zato se tožeče stranke ne morejo učinkovito sklicevati na informacije o mogočem izidu postopku, ki jim jih je posredovala
država članica (glej po analogiji zgoraj v točki 95 navedeno sodbo Bayer CropScience in drugi proti Komisiji, točka 164).
Tretjič, kolikor tožeče stranke trdijo, da Komisija ni upoštevala mnenja EFSA, je treba povedati, da uvodne izjave od 4 do 6
izpodbijane odločbe jasno kažejo, da je to mnenje pri sprejetju te odločbe upoštevala. Zato te trditve niso utemeljene.
Nazadnje, četrtič, glede očitka, ki se nanaša na to, da naj bi bila ocena snovi opravljena glede na merila POP, ki izhajajo
iz Uredbe št. 850/2004, je treba šteti, da se pokriva s četrtim delom drugega tožbenega razloga. Ta očitek bo torej obravnavan
v tistem okviru.
Prvi tožbeni razlog je zato treba zavrniti.
Prvi in drugi del drugega tožbenega razloga: očitna napaka pri presoji, ker naj Komisija, prvič, ne bi upoštevala dolžnosti
spoštovanja razpoložljivih znanstvenih dokazov in še posebej študije, ki je bila zahtevana od prijaviteljev, in drugič, ker
naj bi bila zavezana podaljšati veljavne roke, da bi pridobila te nadaljnje podatke
Tožeče stranke v zvezi s prvim delom drugega tožbenega razloga v bistvu trdijo, da sta država članica poročevalka in EFSA
od njih zahtevali predložitev študije o kronični toksičnosti za ribe. V zvezi s tem se sklicujejo na tabele iz zapisnika sestanka
EFSA z dne 22. junija 2004 in na elektronsko sporočilo države članice poročevalke z dne 6. oktobra 2004, s katero so jim bile
posredovane te tabele. Po navedbah tožečih strank je dokaz, da je bila taka zahteva prijaviteljem res posredovana, med drugim
razviden na straneh 30 in 33 mnenja EFSA.
Tožeče stranke trdijo, da so Komisiji posredovale zahtevano študijo, ko je bila na voljo, in v zvezi s tem zanikajo vsakršno
pomanjkanje skrbnosti. Po njihovem bi zato Komisija na podlagi člena 5(1) Direktive 91/414 v povezavi s členom 8(5) Uredbe
št. 451/2000 morala pregledati tako predložene nove podatke. Komisija pa je štela, da je bila ta študija predložena po poteku
roka, in ocenila ter obvestila članice SCFCAH, da je zato ne more upoštevati.
Komisija tako po mnenju tožečih strank v nasprotju s členom 5(1) Direktive 91/414 ni upoštevala najnovejših dostopnih znanstvenih
spoznanj ter znanstvenih in tehničnih dognanj. Izpodbijana odločba naj bi zato vsebovala očitno napako pri presoji. Prav tako
naj bi iz nje izhajala kršitev načela pravne varnosti in načela varstva legitimnih pričakovanj.
Tožeče stranke v zvezi z drugim delom drugega tožbenega razloga v bistvu trdijo, da ni bilo mogoče odgovoriti na zahtevo po
novi študiji, ki je bila prijaviteljem posredovana v postopkovnih rokih, določenih za postopek ocenjevanja. Vendar bi po mnenju
tožečih strank zato, ker EFSA in Komisija pri oceni trifluralina nista upoštevali teh rokov, Komisija morala določiti nove
roke, da bi se študija lahko upoštevala, namesto da se sklicuje na to, da je bila študija domnevno prepozno predložena. Po
eni strani zatrjujejo, da naj bi namreč možnost za podaljšanje takih rokov dovoljevala sodna praksa, na podlagi katere naj
bi se štelo, da je zavrnitev podaljšanja roka mogoče primerjati z očitno napako pri presoji (zgoraj v točki 86 navedena sodba
Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji), po drugi strani pa, da je Komisija to možnosti uporabila v okviru ocene drugih
fitosanitarnih sredstev. V tem pogledu se sklicujejo na Odločbo Komisije z dne 29. aprila 2008 o dovoljenju državam članicam
za podaljšanje začasnih registracij, odobrenih za nove aktivne snovi ciflufenamid, FEN 560 in flonikamid (2008/353/ES) (UL L 117,
str. 45).
Po mnenju tožečih strank je pomen študije za oceno trifluralina jasno izkazan, saj je država članica poročevalka, ki jo je
pregledala, sklepala, da nadaljnji podatki, navedeni v njej, prinašajo odgovor na pomisleke, ki so se pojavili med postopkom
ocenjevanja.
Tožeče stranke poleg tega menijo, da bi Komisija morala, ker je podskupini TCNES naročila pregled snovi glede na merila POP,
prav tako podaljšati roke, da bi prijaviteljem omogočila, da odgovorijo na morebitne pomisleke, izražene ob tem pregledu,
ter da po potrebi predložijo podatke in ustrezne študije za namen tega pregleda.
Tožeče stranke menijo, da Komisija tako ni izpolnila svoje dolžnosti glede zagotovitve zadostnih procesnih garancij, ki bi
zagotovile, da se jim omogoči predstavitev pripomb in da se kot prijavitelji branijo.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Spomniti je treba, da člen 6(1) in (3) Uredbe št. 451/2000 določa, da morajo prijavitelji za posamezno snov predložiti imenovanemu
organu države članice poročevalke popolno dokumentacijo, ki fizično vsebuje posamezne teste in poročila o študijah, ki se
nanašajo na vse podatke iz odstavka 2(c) ali protokole in jamstva iz odstavka 2(c), kjer delo še poteka.
Podatki iz člena 6(2)(c) Uredbe št. 451/2000 so ti:
–        za vsako točko Priloge II k Direktivi povzetki in rezultati študij in poskusov ter ime osebe ali ustanove, ki je izvedla poskuse;
–        isti podatki za vsako točko Priloge III k Direktivi, ki se nanašajo na ocenjevanje meril iz člena 5 Direktive za enega ali
več pripravkov, ki so reprezentativni za uporabo iz člena 6(2)(b);
–        za študije, ki še niso v celoti končane, dokaz, da so bile te študije naročene najkasneje tri mesece po začetku veljavnosti
te uredbe, ob jamstvu, da bodo predložene najkasneje 12 mesecev po izteku roka za predložitev dokumentacije iz člena 6 državi
članici poročevalki.
Poleg tega je treba spomniti, da je v členu 8(5) Uredbe št. 451/2000 določeno, da brez poseganja v člen 7 Direktive 91/414
predložitev novih študij ne bo dovoljena. Vendar lahko država članica poročevalka v soglasju z EFSA od prijaviteljev zahteva,
da v določenih rokih predložijo nadaljnje podatke, ki jih država članica poročevalka ali EFSA šteje za potrebne za pojasnitev
dokumentacije.
Zato sme biti cilj posredovanja nadaljnjih podatkov samo pojasnitev elementov, ki so že bili predstavljeni v popolni dokumentaciji,
ki jo morajo predložiti prijavitelji.
Predložitve novih študij, ki ni dovoljena, v smislu te določbe ni mogoče primerjati s sporočitvijo nadaljnjih podatkov, ki
je – nasprotno – mogoča.
Predložitev dodatne študije torej ne bo mogoča, razen če je že potekala, ko je bila predložena popolna dokumentacija, če je
bila ob predložitvi te dokumentacije njena vložitev napovedana in če je bila posredovana najpozneje eno leto po predložitvi
te dokumentacije.
Zato je po vložitvi popolne dokumentacije dovoljena le zahteva za nadaljnje podatke, in to le ob spoštovanju zahtev iz člena 8(5)
Uredbe št. 451/2000, v katerem je v bistvu določeno, da zahteva izvira s strani države članice poročevalke, da je podana v
soglasju z EFSA in da je v njej določen rok, v katerem je treba sporočiti te podatke.
Ugotoviti je treba, da v obravnavani zadevi ni bila spoštovana nobena od teh zahtev.
Ni sporno, da so strokovnjaki EPCO na sestanku 22. junija 2004 poudarili potrebo po dodatnih študijah o kronični toksičnosti
za ribe, na kar je v svojem mnenju opozorila EFSA („[p]rijavitelj je dolžan predstaviti študije izpostavljenosti, ki vsebujejo
različne čase izpostavljenosti in pri katerih je uporabljen črnoglavi pisanec kot najobčutljivejša vrsta rib“), in da je prijavitelje
s to informacijo seznanila država članica poročevalka v elektronskem sporočilu z dne 6. oktobra 2004.
Vendar pa to elektronsko sporočilo ne pomeni, da je bila na prijavitelje naslovljena zahteva za nadaljnje podatke v smislu
Uredbe št. 451/2000, kot ti zatrjujejo.
Prvič, EPCO, država članica poročevalka in EFSA se sklicujejo na nujnost razpolaganja z dodatnimi študijami. Zapisnik EPCO,
elektronsko sporočilo države članice in mnenje EFSA zato omogočajo, da se zavrne razmišljanje, da so bili od prijaviteljev
zahtevani nadaljnji podatki za pojasnitev dokumentacije.
Poleg tega je treba navesti, da tožeče stranke navajajo, da dokumenti, ki so jih prijavitelji posredovali 17. maja 2006, pomenijo
študijo.
Drugič, tudi če bi potrebo po razpolaganju z dodatnimi študijami lahko opredelili kot zahtevo za nadaljnje podatke, je treba
ugotoviti, da v dokumentaciji ni nikakršnega sledu o tem, da bi EFSA odobrila tako zahtevo. V zvezi s tem je treba navesti,
da je zato EPCO – skupina strokovnjakov, ki ima posebne naloge v zvezi z izdelavo mnenja EFSA – neodvisen od EFSA in tako
te ne more vključiti brez njenega izrecnega soglasja.
Tretjič, ugotoviti je treba, da v obravnavanem primeru ni bil določen noben rok za predložitev študij, ki jih omenja EPCO
in za njim država članica poročevalka.
V nasprotju s tem, kar trdijo tožeče stranke, je ta neobstoj roka dodaten pokazatelj, na podlagi katerega je mogoče sklepati,
da ni bila podana zahteva za nadaljnje podatke.
Če bi se namreč pozabilo določiti rok za predložitev zahteve za nadaljnje podatke, bi prijavitelji lahko povzročili, da bi
strokovni pregled trajal v nedogled in tako neupravičeno zavlačevali sprejetje mnenja EFSA.
Iz tega izhaja, da nikakor ni mogoče sklepati, da je bila prijaviteljem posredovana zahteva za nadaljnje podatke na podlagi
veljavnih določb.
Nasprotno pa je namen dejstev, ki jih tožeče stranke navajajo v podporo svojim trditvam, dokazati, da so EPCO in država članica
poročevalka, pozneje pa EFSA, ugotovili in prijaviteljem sporočili, da so za presojo neškodljivosti snovi potrebne nove študije,
pri čemer so se dobro zavedali, da v tisti fazi postopka teh ni več mogoče posredovati.
Ta presoja je potrjena z zapisnikom sestanka delovne skupine za zakonodajo SCFCAH z dne 15. in 16. marca 2007, v katerega
je Helenska republika, ki je bila država članica poročevalka, dala vnesti izjavo, v skladu s katero je bila pripravljena glasovati
za predlog o nevključitvi trifluralina, da bi prijaviteljem omogočila izkoristiti obdobje prihodnjih 18 mesecev za formalno
predložitev študije o ribah, sebi kot državi članici poročevalki pa, da to študijo uradno oceni.
Končno, četrtič, je treba zaradi celovitosti navesti, da tožeče stranke nikoli niso zatrjevale, da bi prijavitelji v skladu
s členom 6(2)(c), tretja alinea, Uredbe št. 451/2000 ob pošiljanju popolne dokumentacije napovedali študijo, ki je bila državi
članici poročevalki predana 17. maja 2006.
Zato je treba šteti, da na prijavitelje ni bila naslovljena nikakršna zahteva za novo študijo.
Iz tega izhaja, da Komisiji ni mogoče očitati neupoštevanja študije, ki so jo prijavitelji posredovali maja 2006.
Očitek, ki se nanaša na kršitev načela varstva legitimnih pričakovanj, bo obravnavan v okviru šestega tožbenega razloga.
Ker Komisija ni napačno uporabila prava ali storila očitne napake pri presoji, je treba prvi del drugega tožbenega razloga
zavrniti.
Glede očitka, ki ga tožeče stranke navajajo v okviru drugega dela svojega drugega tožbenega razloga, v skladu s katerim bi
morali biti roki podaljšani, da bi se zahtevana študija lahko upoštevala, je treba ugotoviti, da ni upravičen, saj prijavitelji
niso predložili nobene tovrstne zahteve.
Poleg tega je treba spomniti, da je bilo na sestanku delovne skupine za ocenjevanje EFSA 15. januarja 2004 med drugim ugotovljeno,
da so potrebni različni podatki in študije, med drugim študija metabolizma v oljnih semenih. Ta študija se razlikuje od tiste,
ki so jo prijavitelji predložili maja 2006. Vendar je predstavnik podjetja prijavitelja 3. marca 2004 na EFSA naslovil elektronsko
sporočilo, v katerem je med drugim prosil za določitev roka, v katerem je treba predložiti to študijo. EFSA mu je na to elektronsko
sporočilo odgovorila 5. marca 2004 in po eni strani navedla, da mora prijavitelj predložiti to študijo ali navesti, kdaj bi
jo bilo mogoče predložiti, po drugi strani pa, da se strokovni pregled nadaljuje v rokih, določenih z Uredbo Komisije (ES)
št. 1490/2002 z dne 14. avgusta 2002 o nadaljnjih podrobnih pravilih za izvajanje tretje faze delovnega programa iz člena 8(2)
Direktive Sveta 91/414/EGS in o spremembi Uredbe (ES) št. 451/2000 (UL L 224, st. 23).
Iz tega izhaja, da so od tega trenutka tožeče stranke bile jasno obveščene, da jim ne bo dan nikakršen dodaten rok za dopolnitev
njihove dokumentacije, zato je treba ugotoviti, da niso uspele dokazati, da so jim bila izrecno dana natančna zagotovila o
nasprotnem v zvezi s študijo o kronični toksičnosti za ribe.
Ker Komisija s tem, ko je zavrnila podaljšanje postopkovnih rokov za upoštevanje študije o kronični toksičnosti za ribe, ni
napačno uporabila prava ali storila očitne napake pri presoji, je treba tudi drugi del drugega tožbenega razloga zavrniti.
Očitek, ki se nanaša na to, da bi Komisija morala podaljšati roke, ker je trifluralin podvrgla ocenjevanju skladno z merili
POP, je obravnavan v okviru četrtega dela drugega tožbenega razloga.
Očitek, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe, je obravnavan v okviru drugega dela šestega tožbenega razloga.
Tretji del drugega tožbenega razloga: očitna napaka pri presoji, ker naj ugotovitve Komisije ne bi bile podprte z nobeno znanstveno
utemeljitvijo
Za tožeče stranke nima ugotovitev povečane kronične toksičnosti trifluralina za vodne organizme, o kateri sklepa Komisija,
kar je razvidno iz uvodne izjave 5 izpodbijane odločbe, pri oceni tveganja na podlagi Direktive 91/414 nobenega pomena. Tisto,
kar je pomembno po njihovem mnenju, je ocena tveganja za namen ugotovitve, ali je to tveganje sprejemljivo za določeno vrsto
uporabe, ne glede na ugotovljeno določeno nevarnost. Študija kronične toksičnosti, ki so jo predložile, je jasno pokazala,
da je tveganje sprejemljivo, kar je priznala država članica poročevalka.
EFSA naj prišla do enakih ugotovitev, saj je štela, da trifluralin ustreza zahtevam glede varnosti, določenim z Direktivo 91/414,
če so upoštevani nekateri pogoji. EFSA naj bi namreč ugotovila, da je tveganje za kronično toksičnost za ribe mogoče obvladovati
z določitvijo ustreznih pogojev uporabe in da ugotovljena tveganja ne pomenijo ovire za vključitev trifluralina v Prilogo I
k Direktivi 91/414. EFSA in [država] poročevalka naj bi prav tako ugotovili, da pomeni trifluralin sprejemljivo tveganje,
kar zadeva obstojnost v zemlji, zmožnost akumulacije in prenos po zraku.
Poleg tega naj bi Zvezna republika Nemčija za dodatno desetletno obdobje registrirala proizvode na podlagi trifluralina, ki
jih prodajajo tožeče stranke, s čimer naj bi odpravila obstoj nesprejemljivega tveganja.
Tožeče stranke menijo, da torej ugotovitve iz izpodbijane odločbe temeljijo na nevarnostih in ne na tveganjih, kar kaže na
temeljno metodološko napako. Ker ni nikakršne znanstvene utemeljitve v podporo ugotovitvam Komisije, naj bi ta storila očitno
napako pri presoji.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Spomniti je treba, da člen 152(1) ES določa, da je pri opredeljevanju in izvajanju vseh politik in dejavnosti Skupnosti zagotovljena
visoka stopnja varovanja zdravja ljudi. To varovanje javnega zdravja je pomembnejše od gospodarskih postavk, saj upravičuje
negativne gospodarske posledice, celo znatne, za določene tržne udeležence (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne
28. junija 2005 v zadevi Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji, T‑158/03, ZOdl., str. II‑2425, točka 134).
Previdnostno načelo je splošno načelo prava Skupnosti, ki izhaja iz členov 3(p) ES, 6 ES, 152(1) ES, 153(1) in (2) ES ter
174(1) in (2) ES, s katerimi je oblastem naložena dolžnost, da v natančnem okviru izvrševanja pristojnosti, ki so jim dane
z ustreznimi predpisi, sprejmejo ustrezne ukrepe za preprečevanje nekaterih mogočih tveganj za javno zdravje, varnost in okolje,
pri čemer so ekonomski interesi podrejeni zahtevam, povezanim z varovanjem teh interesov (glej sodbi Splošnega sodišča z dne
26. novembra 2002 v združenih zadevah Artegodan in drugi proti Komisiji, T‑74/00, T‑76/00, od T‑83/00 do T‑85/00, T‑132/00,
T‑137/00 in T‑141/00, Recueil, str. II‑4945, točki 183 in 184, in z dne 21. oktobra 2003 v zadevi Solvay Pharmaceuticals proti
Svetu, T‑392/02, Recueil, str. II‑4555, točka 133 in navedena sodna praksa).
Ocena tveganj pomeni za institucijo Skupnosti, ki naleti na morebitne negativne učinke pojava, da na podlagi znanstvene ocene
tveganj presodi, ali ta presegajo raven tveganja, ki jo družba šteje za nesprejemljivo. Da bi lahko institucije Skupnosti
ocenile tveganja, morajo torej po eni strani imeti na voljo znanstveno oceno tveganj, po drugi strani pa morajo ugotoviti
raven tveganja, ki se jo šteje za družbeno nesprejemljivo (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 11. septembra 2002
v zadevi Pfizer Animal Health proti Svetu, T‑13/99, Recueil, str. II‑3305, točka 145, in Alpharma proti Svetu, T‑70/99, Recueil,
str. II‑3495, točka 162).
Znanstvena ocena tveganj je znanstveni proces, za katerega je splošno priznano, da kolikor je le mogoče pomeni identifikacijo
in opredelitev nevarnosti, oceno izpostavljenosti in opredelitev tveganja (zgoraj v točki 145 navedeni sodbi Pfizer Animal
Health proti Svetu, točka 156, in Alpharma proti Svetu, točka 169).
V tem smislu torej pojem „tveganje“ ustreza stopnji verjetnosti, da za dobrino, ki jo varuje pravni red, zaradi sprejetja
nekaterih ukrepov ali ravnanj nastanejo negativni učinki. Pojem „nevarnost“ pa se splošno uporablja v širšem smislu in zajema
vse proizvode ali postopke, ki lahko negativno učinkujejo na zdravje ljudi (glej v tem smislu zgoraj v točki 145 navedeno
sodbo Pfizer Animal Health proti Svetu, točka 147).
Določitev stopnje tveganja, ki se ob upoštevanju veljavnih predpisov šteje za nesprejemljivo, je naloga institucij Skupnosti,
pristojnih za politično izbiro, ki jo pomeni določitev stopnje varovanja, ki je ustrezna za družbo. Te institucije morajo
določiti kritični prag verjetnosti za negativne učinke na zdravje ljudi in za resnost teh mogočih učinkov, to je prag, ki
se jim za to družbo ne zdi več sprejemljiv in ki po tem, ko je presežen, v interesu varovanja zdravja ljudi kljub obstoju
znanstvene negotovosti zahteva sprejetje preventivnih ukrepov (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 11. julija 2000 v zadevi
Toolex, C‑473/98, Recueil, str. I‑5681, točka 45, in zgoraj v točki 145 navedeno sodbo Pfizer Animal Health proti Svetu, točki 150
in 151).
Pri določitvi te ravni tveganja morajo institucije Skupnosti na podlagi člena 152(1), prvi pododstavek, ES zagotavljati visoko
raven varovanja zdravja ljudi. Zato da bi bila ta visoka raven skladna s to določbo, ni nujno, da je na tehnično najvišji
ravni (sodba Sodišča z dne 14. julija 1998 v zadevi Safety Hi‑Tech, C‑284/95, Recueil, str. I‑4301, točka 49).
Spomniti je treba, da je namen Direktive 91/414, kot je razvidno iz pete, šeste in devete uvodne izjave, odstraniti ovire
za trgovanje s fitofarmacevtskimi sredstvi v Skupnosti, pri čemer je treba zagotoviti visoka merila varovanja okolja ter zdravja
ljudi in živali. V zvezi s tem je treba Komisiji ob upoštevanju zapletenih tehničnih ocenjevanj, ki jih mora opraviti, priznati
široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, da lahko učinkovito sledi cilju, ki ji je bil določen (glej zgoraj v
točki 86 navedeno sodbo Industrias Químicas del Vallés proti Komisiji z dne 18. julija 2007, točki 74 in 75 ter navedena sodna
praksa).
Ta široka diskrecijska pravica in te zapletene ocene pomenijo, da se nadzor Sodišča nad utemeljenostjo presoje Komisije omeji
na proučitev, ali se pri izvrševanju pristojnosti institucij Skupnosti ni zgodila očitna napaka, ali ni prišlo do zlorabe
pooblastil in ali niso očitno prekoračile svoje diskrecijske pravice (sodbi Sodišča z dne 9. septembra 2003 v zadevi Monsanto
Agricoltura Italia in drugi, C‑236/01, Recueil, str. I‑8105, točka 135, in z dne 15. oktobra 2009 v zadevi Enviro Tech (Europe),
C‑425/08, ZOdl., str. I‑10035, točka 47).
V zvezi s presojo sodišč Skupnosti o obstoju očitne napake pri presoji je treba pojasniti, da morajo biti za ugotovitev, da
je Komisija storila očitno napako pri presoji dejstev, ki bi upravičila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, dokazi,
ki jih je predložila tožeča stranka, zadostni, da se presoja dejstev iz zadevne odločbe ne zdi verjetna (sodbi Splošnega sodišča
z dne 12. decembra 1996 v zadevi AIUFFASS in AKT proti Komisiji, T‑380/94, Recueil, str. II‑2169, točka 59, in z dne 1. julija 2004
v zadevi Salzgitter proti Komisiji, T‑308/00, ZOdl., str. II‑1933, točka 138). Poleg tega preizkusa verjetnosti ni naloga
Splošnega sodišča, da s svojo presojo zapletenih dejstev nadomesti presojo avtorja odločbe (zgoraj v točki 151 navedena sodba
Enviro Tech (Europe), točka 47).
Meje nadzora zgoraj omenjenih sodišč kljub temu ne vplivajo na njihovo nalogo, da preverijo vsebinsko pravilnost navedenih
dokazov ter njihovo zanesljivost in doslednost, kot tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati
pri presoji zapletenega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe (sodbi Sodišča z dne 22. novembra 2007 v
zadevi Španija proti Lenzing, C‑525/04 P, ZOdl., str. I‑9947, točka 57, in z dne 6. novembra 2008 v zadevi Nizozemska proti
Komisiji, C‑405/07 P, ZOdl., str. I‑8301, točka 55).
Poleg tega je treba opozoriti, da kadar ima institucija Skupnosti široko diskrecijsko pravico, je nadzor nad spoštovanjem
jamstev, ki jih v upravnih postopkih dodeljuje pravni red Skupnosti, temeljnega pomena. Sodišče je že imelo priložnost pojasniti,
da so med temi jamstvi zlasti obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preveri vse upoštevne vidike posameznega
primera, in obveznost, da svojo odločitev v zadostni meri obrazloži (sodbi Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Technische
Universität München, C‑269/90, Recueil, str. I‑5469, točka 14; z dne 7. maja 1992 v združenih zadevah Pesquerias De Bermeo
in Naviera Laida proti Komisiji, C‑258/90 in C‑259/90, Recueil, str. I‑2901, točka 26, ter zgoraj v točki 153 navedeni sodbi
Španija proti Lenzing, točka 58, in Nizozemska proti Komisiji, točka 56).
V obravnavanem primeru je treba navesti, prvič, da mnenje EFSA obravnava analizo tveganj za različne živalske vrste in makroorganizme
(del 5: tveganje za zemeljske vretenčarje, vodne organizme, čebele, druge vrste členonožcev, deževnike, druge s snovjo neciljane
talne makroorganizme, druge s snovjo neciljane talne mikroorganizme, druge s snovjo neciljane organizme in za biološke procese
v postopkih čiščenja odpadnih vod), navaja, da se trifluralin močno absorbira v zemljo in ga je treba opredeliti kot imobilnega,
da ni lahko biološko razgradljiv, da njegova visoka hlapnost omogoča, da je snov prisotna v zraku in se v njem prenaša, ter
ugotavlja visoko stopnjo tveganja za vodne organizme (glej str. 3 povzetka mnenja in, posebej glede zadnjenavedene problematike,
del 5.4 in zaključek mnenja). Nazadnje, če bo sprejeta odločitev o vključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414
(del mnenja, naslovljen „Priporočila“), EFSA predlaga ukrepe za obvladovanje ugotovljenih tveganj.
Iz mnenja EFSA je torej razvidno, da očitno temelji na oceni tveganj, ki jih pomeni trifluralin, in ne le na nevarnostih,
ki jih povzroča.
Poleg tega so v mnenju ovržene trditve tožečih strank, v skladu s katerimi naj bi trifluralin pomenil sprejemljivo tveganje,
kar zadeva njegovo obstojnost v zemlji ter akumulacijski potencial in potencial za prenos po zraku.
Poleg tega dejstvo, da naj bi EFSA v skladu z določbami člena 8(7) Uredbe št. 451/2000 načrtovala nekatere mogoče mehanizme
za obvladovanje tveganj, ki so se pojavila med postopkom ocenjevanja, če bi se Komisija odločila registrirati snov, nikakor
ne vodi do tega, da bi morali šteti, da je EFSA priporočila vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414 (glej točki 91
in 92 zgoraj). Dalje je treba spomniti, da mnenje EFSA za Komisijo ni zavezujoče (glej točki 87 in 88 zgoraj) in da je slednji
priznano široko pooblastilo za odločanje po prostem preudarku, da lahko učinkovito sledi cilju, ki ji je bil določen, ob upoštevanju
zapletenih tehničnih ocenjevanj, ki jih mora opraviti (glej točko 86 zgoraj). Komisija je lahko torej kljub možnostim za zmanjšanje
tveganja, ki jih je navedla EFSA, zakonito odločila, da tako tveganje opravičuje nevključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Poleg tega je treba ugotoviti, da izpodbijana odločba temelji na tveganjih, ki jih je našteva EFSA. Spomniti je namreč treba,
da je v uvodni izjavi 5 izpodbijane odločbe navedeno:
„(5) Med ocenjevanjem te aktivne snovi so se pojavili številni pomisleki. Trifluralin je toksičen za vodne organizme, zlasti
ribe. Poleg tega je zelo obstojen v zemlji in težko biološko razgradljiv. Obstaja tveganje za akumulacijo. Predvsem pa bistveno
presega najvišji biokoncentracijski faktor (BCF) iz Direktive 91/414 […] za vodne organizme, ki označuje možnost biološke
akumulacije v takšnih organizmih. Zaradi visoke hlapnosti ni mogoče izključiti prenosa po zraku, s programi nadzora pa je
bil kljub hitri fotokemični razgradnji dokazan prenos na kraje, oddaljene od mesta uporabe. Iz teh pomislekov izhaja, da trifluralin
ne izpolnjuje meril za vključitev v Prilogo I k Direktivi 91/414 […]“
Izpodbijana odločba torej temelji na analizi tveganj, in sicer na analizi stopnje verjetnosti negativnih učinkov za dobrino,
ki jo varuje pravni red in bi bila posledica vključitve trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414, in ne samo na analizi
nevarnosti, ki jih pomeni trifluralin.
Trditve tožečih strank, ki se omejujejo na navedbe, da je Komisija utemeljila izpodbijano odločbo na nevarnostih in ne na
tveganjih, ne da bi bili podani drugi dokazi v podporo teh trditev, je zato treba zavrniti.
Drugič, tožeče stranke ne morejo utemeljeno trditi, da bi lahko predložena študija o kronični toksičnosti za ribe spremenila
presojo tveganj, kakršno je opravila Komisija, če bi jo bila ta pripravljena upoštevati.
Ugotoviti je namreč treba, da ta študija poleg tega, da je bila Komisiji predložena prepozno, nikakor ne bi mogla odgovoriti
na vprašanja o drugih tveganjih, ki so bila našteta, predvsem o obstojnosti trifluralina v zemlji, njegovi težki biološki
razgradljivosti, njegovi zmožnosti bioakumulacije in tveganjih za prenos po zraku.
Tretjič, registracija, ki so jo izdali nemški organi, čeprav temelji na istih merilih in istih dejavnikih presoje, naj ne
bi prejudicirala odločitve organov Skupnosti. Trditve Komisije, v skladu s katerimi je strokovni pregled značilen za ocenjevanje,
ki je opravljeno na ravni Skupnosti – kar pa ne drži pri ocenjevanju, opravljenem na nacionalni ravni – se zdijo v tem pogledu
upoštevne.
Zato je treba ugotoviti, da tožeče stranke niso predložile nobenega dokaza, s katerim bi bilo mogoče dokazati, da je Komisija
storila očitno napako pri presoji tveganj, ki jih pomeni trifluralin.
Tretji del drugega tožbenega razloga je zato treba zavrniti.
Ugovor nezakonitosti glede člena 3(3) Uredbe št. 850/2004 in četrti del drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da
naj Komisija ne bi bila pristojna za oceno trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004 in naj bi poleg tega pri uporabi kriterijev,
določenih s to uredbo, naredila napako pri presoji
Tožeče stranke v podporo ugovoru nezakonitosti, ki ga navajajo v zvezi s členom 3(3) Uredbe št. 850/2004, zatrjujejo, da je
ta določba spremenila njihove pravice in ni spoštovala legitimnih pričakovanj, ki so jih lahko pričakovale od Komisije. Trdijo,
da je namreč ta nezakonito retroaktivno uporabila to uredbo in preizkus trifluralina, ki je že potekal, podvrgla kriterijem
POP iz Priloge D k Stockholmski konvenciji.
Tožeče stranke navajajo, da se je Komisija pri sprejetju izpodbijane odločbe torej popolnoma neupravičeno sklicevala na Uredbo
št. 850/2004 ali na merila iz Priloge D k Stockholmski konvenciji in da se je oddaljila od meril iz Direktive 91/414 ter uporabila
postopek, ki še ni bil uradno uzakonjen.
Dodajajo, da naj tveganje pri prenosu na dolge razdalje, torej merilo, predvideno v okviru preizkusa POP, ne bi bilo merilo,
predvideno v okviru ocene, ki jo določa Direktiva 91/414.
Tožeče stranke poleg tega trdijo, da je Komisija za preučitev trifluralina glede na merila POP ponovno odprla postopek ocenjevanja,
in da ker v okviru presoje, ki jo določa Direktiva 91/414, za tako ravnanje ni nikakršne pravne podlage, ni bila pristojna
za tako ravnanje ter je zato zlorabila pooblastila.
Tožeče stranke glede podredno uveljavljanega četrtega dela drugega tožbenega razloga trdijo, da Komisija – če naj se uporabi
Uredba št. 850/2004 – spet ne bi spoštovala razlike med pojmoma „nevarnost“ in „tveganje“. Podskupina TCNES naj bi namreč
opravila svoj preizkus v zelo kratkem času in naj bi sklenila, da trifluralin ustreza merilom POP. Po mnenju tožečih strank
se je Komisija zadovoljila s preprostim preizkusom nevarnosti trifluralina in ni opravila ocene tveganja.
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija s tem, ko ni izpolnila svoje dolžnosti za oceno, ali domnevne nevarnosti ob upoštevanju
domnevnih značilnosti POP trifluralina povzročijo nesprejemljivo tveganje, torej z nespoštovanjem razlike med pojmoma „nevarnost“
in „tveganje“, hkrati kršila Direktivo 91/414 in sodno prakso Skupnosti. Po njihovem mnenju iz tega izhaja, da izpodbijana
odločba temelji na temeljni metodološki napaki in je zato pri njej prišlo do očitne napake pri presoji.
Nazadnje tožeče stranke v bistvu trdijo, da bi morala Komisija podaljšati roke, da bi jim omogočila, da odgovorijo na pomisleke
podskupine TCNES, in da naj bi s tem, ko tega ni storila, kršila njihovo pravico do obrambe.
Komisija tem trditvam nasprotuje.
Navesti je treba, da je z Uredbo št. 850/2004 uveden mehanizem za oceno, ki ni odvisen od mehanizma, ki ga določata Direktiva 91/414
in Uredba št. 451/2000.
Komisija ne zanika, da je bila opravljena vsaj kratka ocena trifluralina skladno z merili POP.
Vendar je iz zapisnikov sestankov SCFCAH z dne 26. in 27. januarja 2006 ter 3. in 4. aprila 2006 razvidno, da ta preizkus
ni bil opravljen v okviru ocene trifluralina glede na Direktivo 91/414, ampak v okviru vzporedne ocene, za katero je predvsem
Komisija menila, da ne bi smela imeti vpliva na postopek, ki je potekal.
Poleg tega je treba ugotoviti, da izpodbijana odločba ne temelji na oceni snovi glede na merila iz Uredbe št. 850/2004, ampak
le na oceni snovi, opravljeni v skladu z merili iz Direktive 91/414, kot kažejo točke od 4 do 7 obrazložitve izpodbijane odločbe.
V zvezi s tem ne more vzdržati trditev tožečih strank, v skladu s katero naj bi merila za obstojnost v zemlji, biološko razgradljivost
snovi, bioakumulacijo snovi in njen prenos po zraku, ki so navedena v točki 5 obrazložitve izpodbijane odločbe, dejansko dokazovala,
da snov ni bila registrirana zaradi svojih značilnosti kot POP.
Povedati je namreč treba, da je v skladu s členom 5(2)(c) Direktive 91/414 za vključitev aktivne snovi v Prilogo I treba upoštevati,
kjer je to ustrezno, še posebej oceno obnašanja in distribucije v okolju.
Poleg tega se Priloga II, del A, točka 7, Direktive 91/414 nanaša predvsem na razgradnjo in obnašanje snovi v okolju ter obravnava
razgradnjo in obnašanje v zemlji, vodi in zraku ter obvladovanje bioakumulacije in biološke razgradljivosti snovi.
Zato je bila za potrebna ocena snovi glede na ta merila, da bi bilo mogoče aktivno snov vključiti v Prilogo I k Direktivi.
Trditev tožečih strank, v skladu s katero je izpodbijana odločba temeljila na oceni trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004,
je zato treba zavrniti.
Iz tega izhaja, da je ugovor nezakonitosti glede člena 3(3) Uredbe št. 850/2004, tudi če bi bil utemeljen, brezpredmeten in
ga je treba zavrniti.
Enako velja za četrti del drugega tožbenega razloga – v skladu s katerim naj Komisija glede na Uredbo št. 850/2004 ne bi bila
pristojna za oceno trifluralina – ki ga je treba prav tako zavrniti kot brezpredmetnega.
Enako velja torej tudi za očitek o očitni napaki pri presoji pri uporabi meril za oceno iz Uredbe št. 850/2004 in za očitek
o kršitvi pravice do obrambe, saj ta ocena ni bila podlaga za izpodbijano odločbo.
Tretji tožbeni razlog: izpodbijana odločba naj ne bi bila sprejeta v skladu z veljavnim zakonodajnim postopkom in naj bi zato
kršila člena 5 ES in 7 ES ter člen 8(8) Uredbe št. 451/2000 in člen 5 Sklepa o komitologiji
Tožeče stranke v bistvu navajajo, da mora Komisija SCFCAH predložiti poročilo EFCA v šestih mesecih od njegovega prejema skupaj
z osnutkom direktive za vključitev snovi v Prilogo I k Direktivi 91/414 ali z osnutkom odločbe o umiku s trga, kar je bilo
v obravnavanem primeru 13. septembra 2005. Tožeče stranke menijo, da Komisija v tem pogledu nima nikakršne diskrecijske pravice.
Komisija naj ne bi izpolnila obveznosti za predložitev osnutka direktive ali odločbe v roku, ki je določen.
Poleg tega naj Komisija ne bi dala predloga direktive v glasovanje ne na sestanku SCFCAH 14. in 15. julija 2005 ne na sestanku
SCFCAH 22. in 23. septembra 2005. Tako naj bi ravnala tudi julija, septembra in novembra 2006 ter januarja 2007.
Tožeče stranke v bistvu navajajo, da Komisija tako ni spoštovala postopka, določenega s Sklepom o komitologiji. Če se SCFCAH
ne bi strinjal s predlogom Komisije, bi ta morala predložiti predlog Svetu. S tem ko je ravnala tako, kot je, naj bi Svetu
preprečila opravljanje njegove vloge v zakonodajnem postopku in naj bi prekoračila obseg svojih prenesenih pristojnosti ter
s tem kršila člena 5 ES in 7 ES ter člen 8(8) Uredbe št. 451/2000.
Komisija tem navedbam oporeka.
V skladu s členom 8(8) Uredbe št. 451/2000 Komisija najpozneje šest mesecev po prejemu mnenja EFSA iz člena 7 predloži osnutek
poročila o pregledu. Na podlagi končnega poročila o pregledu Odboru predloži osnutek direktive o vključitvi aktivne snovi
v Prilogo I k Direktivi, v katerem so, če je primerno, določeni pogoji, vključno z rokom za to vključitev, ali osnutek odločbe,
naslovljene na države članice, za odvzem registracij fitofarmacevtskih sredstev, ki vsebujejo aktivno snov, skladno s četrtim
pododstavkom člena 8(2) Direktive 91/414, s čimer ta aktivna snov ni vključena v Prilogo I k navedeni direktivi, z navedbo
razlogov za nevključitev.
Člen 8(9) Uredbe št. 451/2000 določa, da če Komisija predloži osnutek direktive ali osnutek odločbe skladno s členom 8, hkrati
z njim predloži sklepe pregleda Odbora v obliki končnega poročila o pregledu, ki se vključi v povzetek zapisnika sestanka.
Ugotoviti je torej treba, da člen 8 Uredbe št. 451/2000 razlikuje med dvema fazama: fazo predložitve osnutka poročila o pregledu,
do katere mora priti najpozneje v šestih mesecih po prejemu mnenja EFSA, in fazo predložitve osnutka direktive ali odločbe
na podlagi osnutka končnega poročila o pregledu, za katero pa ta rok ne velja.
Trditvam tožečih strank, ki naj bi dokazale, da bi morala Komisija hkrati po prvem sestanku odbora predložiti osnutek poročila
o pregledu in osnutek odločbe ali direktive, zato ni mogoče pritrditi.
Poleg tega je treba spomniti, da je bilo v obravnavani zadevi mnenje EFSA sprejeto 14. marca 2005.
Ni sporno, da je do prve izmenjave stališč prišlo v okviru delovne skupine za zakonodajo SCFCAH, namreč na njenem sestanku
14. in 15. julija 2005 o predhodnem osnutku direktive Komisije o vključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Prav tako ni sporno, da sta bila predhodni osnutek direktive (ki ima enako referenčno številko kot dokument z dne 21. junija 2005)
in predhodni osnutek poročila o pregledu z datumom 15. september 2005, ki ju je Komisija torej očitno sprejela v šestmesečnem
roku iz člena 8(8) in (9) Uredbe št. 451/2000, vključena v dnevni red sestanka delovne skupine za zakonodajo na sestanku SCFCAH
22. in 23. septembra 2005.
Komisija trdi, da ni spoštovala šestmesečnega roka za predložitev osnutka poročila o pregledu in da je bila na tem sestanku
delovne skupine za zakonodajo predložena le priloga k temu dokumentu, ki je vsebovala seznam študij, ki so bile podlaga za
oceno. Splošno sodišče vendarle ugotavlja, da je bila vsebina osnutka poročila o pregledu, ki ga je Komisija posredovala Splošnemu
sodišču v prilogi k odgovoru na vprašanja, ki ji jih je to postavilo, po tem sestanku spremenjena, iz česar je mogoče sklepati,
da je bil ta osnutek ob tej priložnosti prav tako predložen delovni skupini.
Vendar tudi če bi bilo treba, kot meni Komisija, šteti, da je bil šestmesečni rok presežen, ko je predložila osnutek poročila
o pregledu, bi bilo treba kljub temu šteti, da njegovo prekoračenje, za katero Uredba št. 451/2000 ne predpisuje nikakršne
sankcije, ne vpliva na vsebino izpodbijane odločbe.
Prvič, upoštevati je treba dejstvo, da se je postopek, ki ga predpisuje Sklep o komitologiji, začel z izmenjavo stališč v
okviru delovne skupine za zakonodajo 14. in 15. julija 2005.
V tem pogledu je treba šteti, da umetno razlikovanje med SCFCAH in njegovo delovno skupino za zakonodajo, ki ga poskuša prikazati
Komisija, ne vpliva na uporabnost pravil, ki se nanašajo na komitologijo in postopek iz člena 8(8) in (9) Uredbe št. 451/2000,
ker sta, kot priznava Komisija, odbor in delovna skupina sestavljena iz istih ljudi.
Drugič, spomniti je treba, da ob neobstoju določbe, ki bi izrecno ali implicitno določala posledice prekoračitve procesnega
roka, kot je ta v obravnavani zadevi, zadevna prekoračitev ne more povzročiti popolne ali delne razveljavitve akta, katerega
postopek sprejemanja vključuje zadevni rok, razen če je dokazano, da bi bila vsebina navedenega akta drugačna, če te domnevne
nepravilnosti ne bi bilo (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 18. marca 2009 v zadevi Shanghai Excell M&E Enterprise in Shanghai
Adeptech Precision proti Svetu, T‑299/05, ZOdl., str. II‑565, točka 138 in navedena sodna praksa).
Tožeče stranke v zvezi s tem v bistvu trdijo, da bi bilo, če bi bila izpodbijana odločba sprejeta v določenem roku, odločeno,
da se trifluralin vključi v Prilogo I k Direktivi 91/414, saj je EFSA priporočila njegovo vključitev.
Najprej je treba spomniti, da v mnenju EFSA ni bila priporočena vključitev trifluralina v Prilogo I (glej točki 89 in 92 zgoraj).
Zato ni mogoče trditi, da bi bila odločitev, ki jo je bilo treba sprejeti, za tožeče stranke nujno ugodna.
Dalje, res je Komisija sprva predlagala tako vključitev. Šele med razpravami v okviru odbora je bila namreč vsebina odločbe
spremenjena, kar priznavajo tudi tožeče stranke.
Nazadnje, izpodbijana odločba ni bila sprejeta ob upoštevanju meril POP, kot trdijo tožeče stranke (glej točke od 175 do 185
zgoraj).
Zato je treba ugotoviti, da tožeče stranke niso uspele dokazati, da bi spoštovanje šestmesečnega roka za predložitev osnutka
poročila o pregledu lahko spremenilo vsebino izpodbijane odločbe.
Zato je treba njihove trditve glede te točke zavrniti.
Drugič, ker je osnutek poročila o pregledu edini akt, ki ga mora Komisija v skladu s členom 8(8) Uredbe št. 451/2000 predložiti
v šestmesečnem roku, je treba zavrniti tudi trditev tožečih strank, v skladu s katero naj bi bilo treba v šestmesečnem roku
predložiti tudi predlog direktive.
Tretjič, iz člena 5(4) Sklepa o komitologiji je razvidno, da če predvideni ukrepi niso v skladu z mnenjem odbora ali če mnenje
ni bilo dano, Komisija nemudoma predloži Svetu predlog ukrepov, ki naj se sprejmejo, in o tem obvesti Evropski parlament.
Spomniti je treba, da v obravnavanem primeru iz podatkov, ki jih je dala Komisija v odgovorih na vprašanja, ki jih je postavilo
Splošno sodišče, in iz izvlečkov zapisnikov različnih sestankov izhaja, da se je o usodi trifluralina razpravljalo na sestankih
delovne skupine za zakonodajo SCFCAH, ki so potekali 14. in 15. julija, 22. in 23. septembra ter 17. in 18. novembra 2005,
26. in 27. januarja, 3. in 4. aprila, 22. in 23. maja, 13. in 14. julija, 25. in 26. septembra ter 23. in 24. novembra 2006
ter, nazadnje, 22. in 23. januarja ter 15. in 16. marca 2007, preden je bilo o predlogu – z večino 23 držav članic – odločeno
16. marca 2007.
Predlog odločbe o nevključitvi je bil torej v nasprotju s tem, kar zatrjujejo tožeče stranke, dan v glasovanje le enkrat,
16. marca 2007, ko je predlog prejel kvalificirano večino, potrebno za njegovo sprejetje.
Zato Komisiji ni mogoče očitati, da je kršila določbe člena 5(4) Sklepa o komitologiji s tem, ko ni nemudoma predložila Svetu
predloga ukrepov, ki naj se sprejmejo.
Ugotoviti je namreč treba, da odbor ni sprejel mnenja, ki bi bilo nasprotno predlaganim ukrepom, in prav tako ni bil v položaju,
v katerem ne bi mogel doseči kvalificirane večini ali v korist predlaganim ukrepom ali proti njim.
Samo v teh dveh primerih pa mora v smislu te določbe Komisija brez odlašanja zadevo predati Svetu.
Zato je treba preučiti, ali je Komisiji mogoče očitati, da predloga ukrepa 20 mesecev ni predložila v glasovanje, kar se je
zgodilo v obravnavani zadevi.
V tem pogledu je treba spomniti, da je Sodišče v sodbi z dne 18. novembra 1999 v zadevi Pharos proti Komisiji (C‑151/98 P,
Recueil, str. I‑8157) potrdilo, da člen 8(3)(b) Uredbe Sveta (EGS) št. 2377/90 z dne 26. junija 1990 o določitvi postopka
Skupnosti za določanje najvišjih mejnih vrednosti ostankov zdravil za uporabo v veterinarski medicini v živilih živalskega
izvora (UL L 224, str. 1) ne določa natančno roka, v katerem mora Komisija predložiti Svetu predlog o ukrepih, ki naj se sprejmejo,
in da je zakonodajalec Skupnosti – nasprotno – z uporabo izraza „brez odlašanja“, čeprav je Komisiji naložil hitro ravnanje,
pustil nekaj manevrskega prostora (točka 25 zgoraj navedene sodbe).
Sodišče je med drugim razsodilo, da se mora rok, ki ga ima Komisija, da preuči različna načina delovanja, ki ju ima na voljo,
oceniti glede na zahtevnost navedene zadeve. V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Pharos proti Komisiji (točka 218 zgoraj),
je bilo tveganje za uporabo zadevne snovi prvič poudarjeno na ravni regulativnega odbora, v okviru katerega so štiri delegacije
nasprotovale osnutku Komisije, šest pa se jih je pri glasovanju vzdržalo. V teh okoliščinah po mnenju Sodišča obdobja enajstih
mesecev, v katerem je Komisija, najprej, šest mesecev ponovno preverjala dokumentacijo in, nato, zaprosila za drugo strokovno
mnenje, ni mogoče šteti za pretirano dolgega (zgoraj v točki 218 navedena sodba Pharos proti Komisiji, točke od 30 do 32).
Poleg tega je v sodbi Sodišča z dne 20. novembra 1997 v zadevi Moskof (C‑244/95, Recueil, str. I‑6441) to glede spoštovanja
postopka v zvezi z upravljalnim, in ne regulativnim odborom razsodilo, da dejstva, da se iščejo možnosti za kompromis, ni
mogoče razlagati kot implicitnega odstopanja od prvotnega besedila, ki so ga že potrdile vse druge delegacije. Drugačna odločitev
bi povzročila, da bi bilo težje najti kompromis za rešitev pomislekov nekaterih delegacij, saj Komisija ne bi smela prevzeti
tveganja za to, da ne sprejme nemudoma odobrenega besedila. Taka rešitev bi še bolj škodila dobremu odvijanju postopkov upravljalnih
odborov kot dejstvo, da se dopusti, da se med glasovanjem o besedilu na upravljalnem odboru in tem, ko ga Komisija sprejme
kot uredbo, odobri razumen rok, potreben za preučitev možnosti za kompromis, ki bi kar najbolje razrešil pomisleke, ki so
jih izrazile posamezne delegacije (zgoraj navedena sodba Moskof, točka 40).
Iz te sodne prakse izhaja, da lahko po tem, ko predlog ni bil izglasovan ali ni bilo mogoče priti do kvalificirane večine
za sprejetje ali zavrnitev predlaganega ukrepa, Komisija poskuša pred predložitvijo Svetu najti kompromis v okviru odbora
in ima v ta namen na voljo določen rok, odvisen od težavnosti, zapletenosti in občutljivosti zadevne dokumentacije.
Z drugimi besedami, pri presoji, ali je Komisija ravnala brez odlašanja, je treba preveriti, ali je glede na okoliščine primera
ravnala v razumnem roku, in ji priznati široko diskrecijsko pravico za dosego kompromisa.
Zato mora imeti Komisija ob upoštevanju težavnosti, zapletenosti in občutljivosti dokumentacije na voljo širok manevrski prostor
glede časa za iskanje kompromisa v okviru odbora, preden da osnutek ukrepa v glasovanje, in to toliko bolj, ker gre za regulativni
odbor.
Tak je očitno obravnavani primer, saj se je o usodi trifluralina redno razpravljalo na sestankih delovne skupine za zakonodajo
SCFCAH med julijem 2005 in marcem 2007 (glej točko 212 zgoraj).
Zato se Komisiji ne more očitati, da ni spoštovala postopkovnih pravil, določenih s Sklepom o komitologiji. Tožbeni razlog
je zato treba zavrniti.
Četrti tožbeni razlog: nespoštovanje postopkovnih rokov, s čimer je bil kršen člen 8(7) in (8) Uredbe št. 451/2000.
Tožeče stranke v bistvu trdijo, da določa Direktiva 91/414 v okviru postopka ocenjevanja določeno število postopkovnih rokov.
Taki roki so določeni predvsem za EFSA in Komisijo. Zatrjujejo, da več teh rokov ni bilo spoštovanih, česar ne zanika niti
Komisija.
EFSA naj tako ob predaji mnenja Komisiji 14. marca 2005 ne bi spoštovala roka, ki je določen za izdelavo mnenja in je v obravnavani
zadevi potekel 10. julija 2004. Komisija je predlog direktive predložila v glasovanje šele v sredini marca 2007. Osnutek predloga
o vključitvi ali nevključitvi bi moral biti običajno predložen v roku šestih mesecev po prejemu mnenja EFSA, v obravnavani
zadevi torej 13. septembra 2005, Komisija pa je izpodbijano odločbo sprejela šele 20. septembra 2007, to je več kot dve leti
po prejemu mnenja EFSA.
To naj bi pomenilo kršitev člena 8(7) in (8) Uredbe št. 451/2000, torej bistveno kršitev postopka, ki naj bi povzročila, da
izpodbijana odločba ni temeljila na znanstvenih spoznanjih, ki so obstajala ob ocenjevanju. Po mnenju tožečih strank bi morala
EFSA sprejeti svoje mnenje 10. julija 2004. Problematika POP, zaradi katere je bilo v končni fazi odločeno o zavrnitvi vključitve,
je bila po njihovem mnenju poudarjena šele na zadnjem ocenjevalnem sestanku februarja 2005, to je sedem mesecev pozneje. Zato
bi bila izpodbijana odločba drugačna, če bi bilo mnenje EFSA izdano pravočasno.
Tožeče stranke med drugim v bistvu trdijo, da Komisiji ni nič preprečevalo, da jim odobri dodatne roke, ker tudi sama in EFSA
nista spoštovala določenih rokov.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Prvič, ker je osnutek poročila o pregledu edini akt, ki bi ga v skladu s členom 8(8) Uredbe št. 451/2000 morala predložiti
Komisija v šestmesečnem roku, je treba zavrniti trditev tožečih strank, v skladu s katero naj bi bilo treba predlog direktive
prav tako predložiti v šestmesečnem roku (glej točko 210 zgoraj).
Drugič, navesti je treba, da ni sporno, da EFSA ni spoštovala roka, določenega za predložitev svojega poročila.
Nadalje je treba opozoriti, da veljavna zakonodaja izrecno ali implicitno ne določa posledic prekoračitve tega postopkovnega
roka.
Zato je treba preveriti, ali so ob neobstoju te nepravilnosti utemeljene navedbe tožečih strank, v skladu s katerimi bi navedeni
akt lahko imel drugačno vsebino – ker se, če bi bilo mnenje sprejeto pravočasno, ne bi upoštevala presoja snovi glede na Uredbo
št. 850/2004 (glej točko 228 zgoraj).
Po eni strani je iz mnenja EFSA (glej točko 28 zgoraj) izrecno razvidno, da EFSA ni upoštevala ocene snovi glede na merila
POP.
Po drugi strani izpodbijana odločba ne temelji na oceni snovi glede na merila POP (glej točko 183 zgoraj).
Zato tožeče stranke nikakor niso dokazale, da bi bila vsebina akta drugačna, če bi bilo mnenje EFSA izdano pravočasno. Zato
je treba četrti tožbeni razlog zavrniti.
1.
Peti tožbeni razlog: neobstoj utemeljitve izpodbijane odločbe
Tožeče stranke v bistvu trdijo, da Komisija ni pojasnila razlogov, zaradi katerih trifluralin po njenem mnenju pomeni nesprejemljivo
tveganje glede kronične toksičnosti. Po mnenju tožečih strank samo ugotovitev visoke toksičnosti trifluralina za vodne organizme
namreč pomeni, odvisno od okoliščin primera, ugotovitev nevarnosti, vendar pa bi ji morala slediti ocena tveganja.
Komisija naj tudi ne bi pojasnila, zakaj ni upoštevala dokazov, ki so jih tožeče stranke predložile v okviru dodatne študije
o kronični toksičnosti za ribe, čeprav naj bi država članica poročevalka, ki jih je pregledala, sklepala, da ne obstaja nesprejemljivo
tveganje za kronično toksičnost.
Poleg tega, ker naj bi država članica poročevalka in EFSA sklepali, da ne obstaja tveganje trifluralina za zdravje ljudi za
sporočene načine uporabe, bi Komisija morala pojasniti, zakaj se je oddaljila od teh sklepov, česar pa po mnenju tožečih strank
ni storila.
Tožeče stranke tudi trdijo, da v izpodbijani odločbi sploh niso omenjeni Uredba št. 850/2004, merila POP in pregled, ki ga
je opravila podskupina TCNES, čeprav po njihovem mnenju dokazi, navedeni v izpodbijani odločbi, potrjujejo, da so te točke
Komisijo privedle k spremembi mnenja in temu, da je predlagala odločbo o nevključitvi.
Tožeče stranke Komisiji prav tako očitajo, da ni pojasnila, s čim je upravičena retroaktivna uporaba Uredbe št. 850/2004 in
zakaj to ne škoduje legitimnim pričakovanjem tožečih strank.
Nazadnje tožeče stranke menijo, da je – ker je Komisija sprva predlagala vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414
– izredno pomembno poznati razloge, zaradi katerih je med postopkom spremenila mnenje.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Najprej je treba opozoriti, da je v skladu s sodno prakso tožbeni razlog, ki izhaja iz kršitve člena 253 ES, drugačen od tistega,
ki izhaja iz očitne napake pri presoji. Prvi, ki zajema neobstoj ali nezadostnost obrazložitve, spada med bistvene kršitve
postopka v smislu člena 230 ES in je razlog javnega reda, na katerega mora paziti sodišče Skupnosti, drugi, ki se nanaša na
zakonitost odločbe po temelju, pa spada med kršitve pravnega pravila v zvezi z uporabo Pogodbe v smislu člena 230 ES in ga
lahko sodišče Skupnosti obravnava, samo če ga navaja tožeča stranka. Obveznost obrazložitve je zato vprašanje, ki se razlikuje
od vprašanja utemeljenosti obrazložitve (sodbi Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi Komisija proti Sytraval in Brink’s France,
C‑367/95 P, Recueil, str. I‑1719, točka 67, in z dne 29. aprila 2004 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C‑159/01, Recueil,
str. I‑4461, točka 65, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 13. januarja 2004 v zadevi Thermenhotel Stoiser Franz in drugi proti
Komisiji, T‑158/99, Recueil, str. II‑1, točka 97, in z dne 4. marca 2009 v zadevi Associazione italiana del risparmio gestito
in Fineco Asset Management proti Komisiji, T‑445/05, ZOdl., str. II‑289, točka 66).
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora biti obrazložitev, kot določa člen 253 ES, prilagojena naravi spornega akta, v njej
pa mora biti jasno in nedvoumno podano sklepanje institucije, ki je akt izdala, tako da se lahko zainteresirane stranke seznanijo
z razlogi sprejetega ukrepa in da lahko pristojno sodišče opravi svoj nadzor. Zahtevo po obrazložitvi je treba presojati glede
na okoliščine primera. Ni zahtevano, da so v obrazložitvi navedene vse ustrezne dejanske ali pravne okoliščine, ker je treba
vprašanje, ali obrazložitev akta ustreza zahtevam člena 253 ES, presojati ne le glede na besedilo akta, ampak tudi glede na
okoliščine in celoto pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje. Komisija zlasti ni dolžna podati stališča do vseh trditev,
ki so jih pred njo navajale zainteresirane stranke, temveč zadošča, da navede dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistveni
za odločbo (glej zgoraj v točki 245 navedeno sodbo Associazione italiana del risparmio gestito in Fineco Asset Management
proti Komisiji, točka 67 in navedena sodna praksa).
Spomniti je treba, da je EFSA izdala mnenje, v katerem je v bistvu predstavila svoje ugotovitve in tudi dvome glede trifluralina,
ob upoštevanju znanstvenih spoznanj, ki so bila na voljo ob strokovnem pregledu.
Zato je treba ugotoviti, ali obstaja med vsebino mnenja EFSA ter izrekom izpodbijane odločbe in njeno obrazložitvijo zadostna
podobnost.
Ugotoviti je treba, da so v izpodbijani odločbi navedeni znanstveni razlogi, ki so, v soglasju s SCFCAH, privedli Komisijo
do tega, da je štela, da zadevne snovi ni primerno vključiti v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Ta obrazložitev, med drugim, omogoča razumeti, zakaj Komisija, upoštevaje svojo široko diskrecijsko pravico, ni dopustila
možnosti, o kateri je razmišljala EFSA, da se trifluralin ob upoštevanju določenih pogojev vključi v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je obrazložitev izpodbijane odločbe zadostovala za to, da sta bila Splošnemu sodišču omogočena
izvrševanje nadzora in presoja različnih tožbenih razlogov, ki so jih v tožbi navajale tožeče stranke.
Pri izpodbijani odločbi zato ne gre za neobstoj obrazložitve.
Trditve tožečih strank, ki so jih navedle v podporo svojega tožbenega razloga, te ugotovitve ne morejo omajati.
Prvič, tožeče stranke neutemeljeno trdijo, da izpodbijana odločba ne temelji na presoji nevarnosti in tveganj, ki jih pomeni
trifluralin (glej zlasti uvodno izjavo 5 izpodbijane odločbe; glej točko 159 zgoraj).
Drugič, tožeče stranke ne morejo utemeljeno trditi, da Komisija ni upoštevala dokazov, ki so jih predložile v okviru študije
o kronični toksičnosti za ribe, na podlagi katere naj bi država članica poročevalka sklepala, da nesprejemljivo tveganje za
kronično toksičnost ni podano. Od prijaviteljev se taka študija namreč ni zahtevala (glej točko 128 zgoraj) in je tudi sicer
ne bi smeli posredovati po vložitvi popolne dokumentacije, ki so jo morali predložiti v skladu s členom 6(1) in (3) Uredbe
št. 451/2000. Poleg tega je treba navesti, da je po sestanku delovne skupine za zakonodajo SCFCAH 15. in 16. marca 2007 Helenska
republika, ki je bila država članica poročevalka, dala vnesti izjavo, na podlagi katere je bila pripravljena glasovati za
predlog o nevključitvi trifluralina, da bi prijaviteljem omogočila izkoristiti obdobje prihodnjih 18 mesecev za formalno predložitev
študije o kronični toksičnosti za ribe, sebi kot državi članici poročevalki pa, da to študijo uradno oceni.
Tretjič, ker izpodbijana odločba ne temelji na oceni trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004, ampak le na oceni snovi, opravljeni
glede na merila iz Direktive 91/414, kot je razvidno iz točk od 4 do 7 obrazložitve izpodbijane odločbe (glej točko 178 zgoraj),
tožeče stranke ne morejo očitati Komisiji, da ni pojasnila, zakaj naj bi izpodbijana odločba temeljila na taki oceni.
Četrtič, res je, da je Komisija začela razprave v okviru SCFCAH ali, natančneje, delovne skupine za zakonodajo, s predstavitvijo
predloga direktive o vključitvi trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414. Še vedno pa velja, da se tak predlog med razpravami
v okviru SCFCAH že po definiciji lahko razvije (glej točko 221 zgoraj). V obravnavanem primeru je iz obrazložitve izpodbijane
odločbe mogoče razbrati znanstvene razloge, ki upravičujejo njeno sprejetje. Nasprotno pa od take obrazložitve ni mogoče zahtevati,
da bi bile v njej povzete vse podrobnosti razprav v okviru SCFCAH.
Peti tožbeni razlog je zato treba zavrniti.
Šesti tožbeni razlog: kršitev temeljnih načel prava Skupnosti ter očitek glede kršitve načel pravne varnosti in varstva legitimnih
pričakovanj, predstavljen v podporo prvega dela drugega tožbenega razloga
–       Prvi del šestega tožbenega razloga: kršitev načel pravne varnosti, prepovedi retroaktivnosti in varstva legitimnih pričakovanj
ter očitek glede kršitve načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo, predstavljen v podporo prvega dela drugega tožbenega
razloga
Prvič, po navedbah tožečih strank so te, ker sta država članica poročevalka in EFSA od njih zahtevali dodatno študijo, upravičeno
pričakovale, da bo ta študija pri presoji trifluralina ocenjena in upoštevana. Vendar pa je Komisija štela, da je bila ta
študija predložena po poteku roka, in presodila ter obvestila članice CPCSA, da je zato ne more upoštevati, s čimer naj bi
bila kršena njihova legitimna pričakovanja.
Drugič, tožeče stranke trdijo, da Komisija s tem ravnanjem ni upoštevala najnovejših dostopnih znanstvenih spoznanj ter znanstvenih
in tehničnih dognanj, s čimer je kršila načeli pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.
Tretjič, tožeče stranke navajajo, da so glede na upoštevne določbe Uredbe št. 451/2000 legitimno štele, da bo izpodbijana
odločba temeljila na mnenju EFSA, v katerem je bilo po njihovem mnenju priporočeno, naj se snov vključi v Prilogo I k Direktivi 91/414.
Ker izpodbijana odločba ne temelji na tem sklepu, iz tega po mnenju tožečih stranka izhaja, da niso bila spoštovana njihova
legitimna pričakovanja.
Četrtič, Komisija naj bi retroaktivno uporabila Uredbo št. 850/2004 in tako med ocenjevanjem spremenila določbe, ki so se
uporabljale. Zato naj bi bilo tožečim strankam onemogočeno nedvoumno ugotoviti, kakšne so njihove pravice, in ustrezno ukrepati,
da jih ohranijo. Zaradi te nejasnosti in nepredvidljivosti naj bi Komisija kršila tudi načeli pravne varnosti in varstva legitimnih
pričakovanj.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Spomniti je treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso načelo pravne varnosti, ki spada med splošna načela prava Skupnosti,
zahteva zlasti, da so pravna pravila jasna in natančna ter da so njihovi učinki predvidljivi, predvsem če imajo lahko neugodne
posledice za posameznike in podjetja (glej sodbo Sodišča z dne 18. novembra 2008 v zadevi Förster, C‑158/07, ZOdl., str. I‑8507,
točka 67 in navedena sodna praksa).
Poleg tega se na podlagi ustaljene sodne prakse pravica sklicevati se na varstvo legitimnih pričakovanj razširi na vsakega
posameznika, ki je v položaju, v katerem mu je uprava Skupnosti s tem, da mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena
pričakovanja (sodba Sodišča z dne 15. julija 2004 v združenih zadevah Di Lenardo in Dilexport, C‑37/02 in C‑38/02, ZOdl.,
str. I‑6911, točka 70; sodba Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Embassy Limousines & Services proti Parlamentu,
T‑203/96, Recueil, str. II‑4239, točka 74; glej tudi v tem smislu zgoraj v točki 95 navedeno sodbo Bayer CropScience in drugi
proti Komisiji, točka 153). Taka zagotovila, ne glede na obliko, v kateri so bila sporočena, so natančne, brezpogojne ter
skladne informacije pooblaščenih in zanesljivih virov (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 25. maja 2000 v zadevi Kögler
proti Sodišču, C‑82/98 P, Recueil, str. I‑3855, točka 33). Nasprotno pa se nihče ne more sklicevati na kršitev tega načela,
ne da bi mu uprava dala natančna zagotovila (sodbi Sodišča z dne 24. novembra 2005 v zadevi Nemčija proti Komisiji, C‑506/03,
neobjavljena v ZOdl., točka 58, in z dne 22. junija 2006 v združenih zadevah Belgija in Forum 187 proti Komisiji, C‑182/03
in C‑217/03, ZOdl., str. I‑5479, točka 147). Dalje lahko le zagotovila, ki ustrezajo veljavnim predpisom, vzbudijo legitimno
pričakovanje (sodbe Splošnega sodišča z dne 30. junija 2005 v zadevi Branco proti Komisiji, T‑347/03, ZOdl., str. II‑2555,
točka 102; z dne 23. februarja 2006 v zadevi Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji, T‑282/02, ZOdl., str. II‑319, točka 77,
in z dne 19. novembra 2009 v zadevi Denka International proti Komisiji, T‑334/07, ZOdl., str. II‑4205, točka 132).
Prvič, ne da bi bilo treba preveriti, ali so tožeče stranke v obravnavanem primeru lahko dobile natančna zagotovila, da bi
lahko na zahtevo države članice poročevalke ali EFSA predložile študijo, taka zagotovila nikakor ne bi mogla biti podlaga
za njihova legitimna pričakovanja, ker člen 8(5) Uredbe št. 451/2000 izrecno določa, da nove študije niso več dovoljene od
takrat, ko EFSA začne ocenjevati aktivno snov, in da so lahko podlaga za legitimna pričakovanja samo zagotovila, ki so skladna
z veljavnimi predpisi.
Drugič, ker od prijaviteljev ni bila zahtevana dodatna študija, Komisiji ni mogoče očitati, da ni upoštevala njihove prepozno
predložene študije o kronični toksičnosti za ribe.
Tretjič, ker Uredba št. 451/2000 ne vsebuje nobene navedbe o tem, da bi morala Komisija slediti vsebini mnenj EFSA in da naj
ne bi imela nobene diskrecijske pravice (glej točki 87 in 88 zgoraj), ne morejo uspešno trditi, da niso bila spoštovana njihova
legitimna pričakovanja, ker naj bi zaradi te uredbe lahko šteli, da bo Komisija nujno sledila mnenju EFSA, v katerem naj bi
se priporočila vključitev snovi v Prilogo I k Direktiv 91/414 – kar tudi sicer ni pravilno (glej točk 89 zgoraj).
Četrtič, ker izpodbijana odločba ne temelji na oceni trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004, tožeče stranke ne morejo uspešno
trditi, da je bilo zaradi retroaktivne uporabe te uredbe v okviru ocenjevanja snovi glede na Direktivo 91/414 kršeno načelo
pravne varnosti. Enako velja glede njihove trditve, v skladu s katero naj prav tako ne bi bila spoštovana njihova legitimna
pričakovanja.
Zato je treba prvi del šestega tožbenega razloga ter očitek glede kršitve načel pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj,
predstavljen v podporo prvega dela drugega tožbenega razloga, zavrniti.
–       Drugi del šestega tožbenega razloga: kršitev pravice do obrambe in pravice do izjave
Tožeče stranke v bistvu trdijo, da bi jim morala Komisija, če je upravičeno uporabila Uredbo št. 850/2004, dati zadostno možnost
za zaščito njihovih pravic, tako da bi podaljšala veljavne roke in jim omogočila predstavitev pripomb, da bi lahko pripravili
svojo obrambo.
Komisija naj bi tako kršila pravico do izjave, ki je sestavni del načela dobrega upravljanja.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
Ker izpodbijana odločba ne temelji na oceni trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004, trditev tožečih strank ni upoštevna
in jo je zato treba zavrniti.
–       Tretji del šestega tožbenega razloga: kršitev načela sorazmernosti
Tožeče stranke najprej zatrjujejo, da je popolna prepoved trifluralina nesorazmerna, ker je EFSA po njihovem mnenju presodila,
da je nevarnosti trifluralina mogoče obvladovati tako, da se predpišejo ustrezni pogoji za uporabo.
Nato navajajo, da je bilo ravnanje Komisije nesorazmerno s tem, ko ni upoštevala študije o kronični toksičnosti za ribe in
ko ni podaljšala veljavnih rokov, da bi bilo mogoče to študijo ustrezno upoštevati.
Nazadnje trdijo, da je izpodbijana odločba okrnila izbor proizvodov za zatiranje plevela, kar naj bi posredno imelo hude posledice
za boj proti plevelu in boleznim. Tožeče stranke vidijo v tem nevarnost za zmanjšanje donosa žetev, za posledično znižanje
proizvodnje živil, za potrebo po uvažanju v Evropsko unijo in, v končni fazi, za zvišanje cen. Ob upoštevanju pomanjkanja
hrane na svetovni ravni naj bi bila izpodbijana odločba v tem pogledu tudi nesorazmerna.
Komisija tem navedbam nasprotuje.
V skladu z ustaljeno sodno prakso načelo sorazmernosti, ki je del splošnih načel prava Skupnosti, zahteva, da ravnanja institucij
Skupnosti ne presežejo tistega, kar je primerno in potrebno za uresničitev legitimnih ciljev, ki jim sledi zadevna ureditev,
pri tem pa velja, da je treba, ko je mogoče izbrati med več ponujenimi primernimi ukrepi, izbrati najmanj omejujočega in da
povzročene neprijetnosti ne smejo biti nesorazmerne glede na zastavljene cilje (sodba Sodišča z dne 18. novembra 1987 v zadevi
Maizena in drugi, 137/85, Recueil, str. 4587, točka 15; zgoraj v točki 145 navedena sodba Pfizer Animal Health proti Svetu,
točka 411, in zgoraj v točki 95 navedena sodba Bayer CropScience in drugi proti Komisiji, točka 223).
Spomniti je treba, da je treba Komisiji priznati široko diskrecijsko pravico, kadar v okviru postopka uvrstitve snovi v Prilogo I
k Direktivi 91/414 sprejema ukrepe za obvladovanje tveganja. To področje namreč vključuje zlasti politične odločitve in zapletene
ocene (glej točko 86 zgoraj). Le očitna neprimernost na tem področju sprejetega ukrepa glede na cilj, ki mu sledi pristojna
institucija, vpliva na zakonitost tega ukrepa (sodba Sodišča z dne 12. julija 2001 v zadevi Jippes in drugi, C‑189/01, Recueil,
str. I‑5689, točka 82, ter zgoraj v točki 145 navedeni sodbi Pfizer Animal Health proti Svetu, točka 412, in Alpharma proti
Svetu, točke od 177 do 180).
Ker v obravnavanem primeru ni mogoče trditi, da je v mnenju EFSA priporočena vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414
(glej točko 89 zgoraj), je treba ugotoviti, da ugovor tožečih strank, s katerim poskušajo prikazati nesorazmernost popolne
prepovedi trifluralina, nima dejanske podlage.
Mnenje EFSA res vsebuje priporočila za omogočanje obvladovanja tveganj, ki so se pojavila med postopkom ocenjevanja, za primer,
če bi Komisija predlagala vključitev trifluralina.
Vendar pa je treba spomniti, da je EFSA taka priporočila izrazila na podlagi člena 8(7) Uredbe št. 451/2000, da iz tega ni
mogoče sklepati, da je priporočila vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414, in da ima Komisija ob upoštevanju
zapletenih tehničnih ocenjevanj, ki jih mora opraviti na tem področju, vsekakor na voljo široko diskrecijsko pravico, da lahko
učinkovito sledi cilju, ki ji je bil določen z Direktivo 91/414 (glej točko 87 zgoraj in navedeno sodno prakso ter točki 92
in 93 zgoraj).
Dalje, navesti je treba, da je Komisija v svojih vlogah in na obravnavi v bistvu trdila – ne da bi ji glede tega uspešno oporekali
– da omejena vključitev trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414 ni bila predvidena zato, ker aktivne snovi ni mogoče ohranjati
pod nadzorom s preprostimi ukrepi za zmanjšanje tveganja, predvsem tveganja za prenos po zraku na dolge razdalje, in ob upoštevanju
številnih še manjkajočih podatkov o neškodljivosti zadevne snovi.
Iz tega izhaja, da dejstva, da Komisija ni predlagala vključitve trifluralina v Prilogo I k Direktivi 91/414 ob hkratnem pogojevanju
te vključitve s pogoji, ki jih je navedla EFSA, ni mogoče šteti za očitno nesorazmernega.
Poleg tega Komisiji ni bilo treba upoštevati študije o kronični toksičnosti za ribe niti podaljšati rokov za to, da bi se
ta študija upoštevala (glej točki 128 in 132 zgoraj). Domnevna nesorazmernost izpodbijane odločbe zato ne more izhajati iz
dejstva, da ta študija ni bila upoštevana ali da niso bili podaljšani roki, ki bi omogočili njeno upoštevanje.
Dalje tožeče stranke niso predložile nikakršnih dokazov v podporo svojim trditvam, v skladu s katerimi naj bi izpodbijana
odločba imela različne škodljive posledice, ki jih navajajo in bi potrjevale nesorazmernost izpodbijane odločbe.
Nazadnje je treba spomniti, da je EFSA v mnenju naštela nekatera tveganja, ki jih pomeni trifluralin.
Ob upoštevanju širokega pooblastila, ki ga je treba priznati Komisiji za odločanje po prostem preudarku, da lahko učinkovito
sledi cilju, ki ji je bil določen z Direktivo 91/414, in ob upoštevanju zapletenih tehničnih ocenjevanj, ki jih mora opraviti,
je treba ugotoviti, da izpodbijana odločba ni očitno nesorazmerna.
Zato tretji del šestega tožbenega razloga ni utemeljen in ga je tako treba zavrniti.
Zato je treba šesti in zadnji tožbeni razlog zavrniti ter tako zavrniti tožbo v celoti.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika Splošnega sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
Ker tožeče stranke niso uspele, se jim v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Dow AgroSciences Ltd in 20 drugih tožečih strank, katerih imena so navedena v prilogi, nosi svoje stroške, naloži pa se jim
tudi plačilo stroškov, ki jih je priglasila Evropska komisija.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 9. septembra 2011.
Podpisi
Kazalo
Dejansko stanjeII – 2
Postopek in predlogi strankII – 12
PravoII – 13
Predmet sporaII – 13
UtemeljenostII – 14
Prvi tožbeni razlog: izpodbijana odločba naj v nasprotju s členom 8(8) Uredbe št. 451/2000 ne bi temeljila na poročilu EFSA
in naj bi bila sprejeta brez upoštevanja veljavnih postopkovnih pravilII – 15
Prvi in drugi del drugega tožbenega razloga: očitna napaka pri presoji, ker naj Komisija, prvič, ne bi upoštevala dolžnosti
spoštovanja razpoložljivih znanstvenih dokazov in še posebej študije, ki je bila zahtevana od prijaviteljev, in drugič, ker
naj bi bila zavezana podaljšati veljavne roke, da bi pridobila te nadaljnje podatkeII – 18
Tretji del drugega tožbenega razloga: očitna napaka pri presoji, ker naj ugotovitve Komisije ne bi bile podprte z nobeno znanstveno
utemeljitvijoII – 22
Ugovor nezakonitosti glede člena 3(3) Uredbe št. 850/2004 in četrti del drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da
naj Komisija ne bi bila pristojna za oceno trifluralina glede na Uredbo št. 850/2004 in naj bi poleg tega pri uporabi kriterijev,
določenih s to uredbo, naredila napako pri presojiII – 27
Tretji tožbeni razlog: izpodbijana odločba naj ne bi bila sprejeta v skladu z veljavnim zakonodajnim postopkom in naj bi zato
kršila člena 5 ES in 7 ES ter člen 8(8) Uredbe št. 451/2000 in člen 5 Sklepa o komitologijiII – 29
Četrti tožbeni razlog: nespoštovanje postopkovnih rokov, s čimer je bil kršen člen 8(7) in (8) Uredbe št. 451/2000.II – 34
1. Peti tožbeni razlog: neobstoj utemeljitve izpodbijane odločbeII – 35
Šesti tožbeni razlog: kršitev temeljnih načel prava Skupnosti ter očitek glede kršitve načel pravne varnosti in varstva legitimnih
pričakovanj, predstavljen v podporo prvega dela drugega tožbenega razlogaII – 38
– Prvi del šestega tožbenega razloga: kršitev načel pravne varnosti, prepovedi retroaktivnosti in varstva legitimnih pričakovanj
ter očitek glede kršitve načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo, predstavljen v podporo prvega dela drugega tožbenega
razlogaII – 38
– Drugi del šestega tožbenega razloga: kršitev pravice do obrambe in pravice do izjaveII – 40
– Tretji del šestega tožbenega razloga: kršitev načela sorazmernostiII – 40
StroškiII – 42
Priloga
Dow AgroSciences Ltd
s sedežem v Hitchinu (Združeno kraljestvo),
Makhteshim-Agan Holding BV
s sedežem v Rotterdamu (Nizozemska),
Makhteshim Agan International Coordination Center
s sedežem v Bruslju (Belgija),
Dintec Agroquímica – Produtos Químicos, L
da
s sedežem v Funchalu (Portugalska),
Finchimica SpA
s sedežem v Manerbiu (Italija),
Dow Agrosciences BV
s sedežem v Rotterdamu,
Dow AgroSciences Hungary kft
s sedežem v Budimpešti (Madžarska),
Dow AgroSciences Italia Srl
s sedežem v Milanu (Italija),
Dow AgroSciences Polska sp. z o.o
. s sedežem v Varšavi (Poljska),
Dow AgroSciences Iberica, SA
s sedežem v Madridu (Španija),
Dow AgroSciences s.r.o.
s sedežem v Pragi (Češka republika),
Dow AgroSciences LLC
s sedežem v Indianapolisu, Indiana (Združene države Amerike),
Dow AgroSciences GmbH
s sedežem v Stadeju (Nemčija),
Dow AgroSciences Export
s sedežem v Mouginsu (Francija),
Dow AgroSciences
s sedežem v Mouginsu,
Dow AgroSciences Danmark A/S
s sedežem v Lyngby‑Taarbæku (Danska),
Makhteshim-Agan, Poland sp. z o.o.
s sedežem v Varšavi,
Makhteshim-Agan (UK) Ltd
s sedežem v Londonu (Združeno kraljestvo),
Makhteshim-Agan Francija
s sedežem v Sèvres Cedexu (Francija),
Makhteshim-Agan Italia Srl
s sedežem v Bergamu (Italija),
Alfa Agricultural Supplies SA
s sedežem v Halardriju (Grčija).
*
Jezik postopka: angleščina.