CELEX: 62011CJ0177
Smernica 2001/42/ES
Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie
Článok 3 ods. 2 písm. b)
Miera voľnej úvahy členských štátov

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 2 písm. b) smernice 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (
Ú. v. ES L 197, s. 30
; Mim. vyd. 15/006, s. 157, ďalej len „smernica ‚SEP‘“, pričom skratka SEP označuje strategické environmentálne posudzovanie).
Tento návrh bol podaný v rámci žaloby, ktorú na Symvoulio tis Epikrateias podalo Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, združenie so sídlom v Aténach, a ktorej cieľom je zrušenie ministerskej vyhlášky 107017, ktorou sa do gréckeho práva preberá smernica „SEP“ (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006) z 28. augusta 2006 (ďalej len „ministerská vyhláška“), prijatej spoločne zo strany Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (ministerstvo životného prostredia, územného plánovania a verejných prác), Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (ministerstvo hospodárstva a financií) a Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (ministerstvo vnútra, verejnej služby a decentralizácie).
Právny rámec
Právna úprava Únie
V prejednávanej veci sú relevantné tieto smernice:
—
smernica „SEP“,
—
smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (
Ú. v. ES L 206, s. 7
; Mim. vyd. 15/002, s. 102), zmenená a doplnená smernicou Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006 (
Ú. v. EÚ L 363, s. 368
, ďalej len „smernica o ‚biotopoch‘“), a
—
smernica Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (
Ú. v. ES L 103, s. 1
; Mim. vyd. 15/001, s. 98), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/147/ES z 30. novembra 2009 (
Ú. v. EÚ 2010 L 20, s. 7
, ďalej len „smernica o ‚vtáctve‘“).
Smernica „SEP“
Podľa odôvodnenia 10 smernice „SEP“ majú všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o „biotopoch“ pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne [vo všeobecnosti –
neoficiálny preklad
] predmetom systematického environmentálneho posudzovania.
Článok 3 smernice „SEP“ nazvaný „Rozsah“ stanovuje:
„1.   Environmentálne posudzovanie sa vykonáva v súlade s článkami 4 až 9 pre plány a programy uvedené v odsekoch 2 až 4, ktoré majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
2.   Podľa [s výnimkou uvedenou v –
neoficiálny preklad
] odseku 3 sa environmentálne posudzovanie vykonáva pre všetky plány a programy:
a)
ktoré sa pripravujú pre poľnohospodárstvo, lesníctvo, rybárstvo, energetiku, dopravu, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo, telekomunikácie, turistiku, plánovanie miest a vidieka alebo využívanie územia a ktoré stanovujú rámec pre súhlas budúceho rozvoja projektov uvedených v prílohách I a II k smernici 85/337/EHS, alebo
b)
pri ktorých sa určilo, že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 smernice [o ‚biotopoch‘] s ohľadom na ich pravdepodobný účinok na lokality.
3.   Plány a programy uvedené v odseku 2, ktoré určujú využívanie malých území na miestnej úrovni a menšie modifikácie plánov a programov na ktoré sa vzťahuje odsek 2, vyžadujú environmentálne posudzovanie iba v prípade, ak členské štáty určia, že majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
4.   Členské štáty určia, či iné plány alebo programy ako sú uvedené v odseku 2, ktoré stanovujú rámec pre odsúhlasenie budúceho rozvoja projektov, majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
5.   Členské štáty určia, či plány alebo programy, na ktoré sa vzťahujú odseky 3 a 4 majú pravdepodobne významné environmentálne účinky preskúmaním každého jednotlivého prípadu, alebo špecifikovaním typov plánov a programov alebo kombináciou oboch týchto prístupov. Na tento účel členské štáty vezmú vo všetkých prípadoch do úvahy relevantné kritériá uvedené v prílohe II a tým zabezpečia, že sa plány a programy s pravdepodobne významnými účinkami na životné prostredie zahrnú pod účinnosť tejto smernice.
…“
Smernica o „biotopoch“
Článok 4 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
„1.   Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 1) a príslušných vedeckých informácií každý členský štát navrhne zoznam lokalít uvádzajúci, ktoré typy prirodzených biotopov v prílohe I a ktoré druhy v prílohe II, ktoré sú udomácnené na jeho území, sa v týchto lokalitách nachádzajú. …
…
2.   Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 2) a v rámci ktoréhokoľvek z deviatich biogeografických regiónov uvedených v článku 1 písm. c) bode iii) a tiež celého územia uvedeného v článku 2 ods. 1 zriadi Komisia po dohode s každým členským štátom návrh zoznamu lokalít európskeho významu, navrhnutých členskými štátmi, uvádzajúci tie lokality, v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov.
…
Zoznam lokalít vybraných ako lokality európskeho významu, identifikujúci tie lokality, ktoré predstavujú jeden alebo viac typov prirodzeného miesta výskytu alebo prioritné druhy prijme Komisia v súlade s postupom stanoveným v článku 21.
3.   Zoznam uvedený v odseku 2 sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia tejto smernice.
4.   Po schválení lokality európskeho významu v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov, a vypracuje priority z hľadiska významu lokalít pre zachovanie v priaznivom stave alebo obnovenie do takéhoto stavu typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I alebo druhov uvedených v prílohe II a pre koherenciu sústavy Natura 2000 a z hľadiska rizika degradácie alebo deštrukcie, ktorým sú tieto lokality vystavené.
5.   Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2, ods. 3 a ods. 4.“
Článok 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
„Akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu, ale môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samotne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, podlieha primeranému odhadu jeho dosahov na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality. Na základe výsledkov zhodnotenia dosahov na lokalitu a podľa ustanovení odseku 4 príslušné vnútroštátne orgány súhlasia s plánom alebo projektom iba po presvedčení sa, že nepriaznivo neovplyvní integritu príslušnej lokality, a v prípade potreby po získaní stanoviska verejnosti.“
Článok 7 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
„Záväzky vyplývajúce z článku 6 ods. 2, 3 a 4 tejto smernice nahradia akékoľvek záväzky vyplývajúce z prvej vety článku 4 ods. 4 smernice 79/409/EHS, pokiaľ ide o územia klasifikované podľa článku 4 ods. 1 alebo podobne uznané podľa článku 4 ods. 2 uvedenej smernice, a to odo dňa vykonania tejto smernice alebo oznámenia [začlenenia –
neoficiálny preklad
], alebo uznania členským štátom podľa smernice 79/409/EHS, ak je tento druhý dátum neskorší.“
Smernica o „vtáctve“
Článok 4 smernice o „vtáctve“, ktorý prevzatím totožného znenia nahrádza článok 4 smernice 79/409, stanovuje:
„1.   Druhy uvedené v prílohe I sú predmetom zvláštnych opatrení týkajúcich sa ochrany ich biotopov, aby sa zabezpečilo ich prežitie a rozmnožovanie v areáli ich rozšírenia.
V tejto súvislosti sa venuje pozornosť:
a)
druhom, ktorým hrozí vyhynutie;
b)
druhom citlivým na špecifické zmeny biotopov;
c)
druhom, ktoré sú považované za vzácne vzhľadom na svoju malú početnosť alebo obmedzené rozšírenie v danej oblasti;
d)
iným druhom, ktoré vyžadujú zvláštnu pozornosť z dôvodov špecifického charakteru ich biotopov.
Ako podklady na vyhodnotenie sa berú do úvahy trendy a kolísanie početnosti populácií.
Členské štáty klasifikujú najmä podľa počtu a veľkosti najvhodnejšie územia ako osobitne chránené územia na zachovanie týchto území, berúc do úvahy požiadavky na ochranu týchto druhov v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica.
2.   Členské štáty prijmú podobné opatrenia pre pravidelne sa vyskytujúce sťahovavé druhy, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, berúc do úvahy potrebu ich ochrany v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica, čo sa týka oblastí ich hniezdenia, preperovania a zimovania a miest odpočinku na ich migračných trasách. Na tento účel venujú členské štáty zvláštnu pozornosť ochrane mokradí a hlavne mokradí medzinárodného významu.
…
4.   Čo sa týka ochrany oblastí uvedených vyššie v odsekoch 1 a 2, členské štáty prijmú vhodné opatrenia, aby zabránili znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov alebo akýmkoľvek rušivým vplyvom pôsobiacim na vtáctvo, pokiaľ by boli vážne vzhľadom na ciele tohto článku. …“
Grécka právna úprava
§ 1 ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 stanovuje:
„Touto vyhláškou sa vykonávajú ustanovenia smernice ‚SEP‘ s cieľom integrovať environmentálne úvahy v duchu vyváženého rozvoja do prípravy a schvaľovania plánov a programov stanovením všetkých opatrení, podmienok a postupov potrebných pre posúdenie ich pravdepodobných dosahov na životné prostredie, a tak podporiť trvalo udržateľný rozvoj a vysokú úroveň ochrany životného prostredia.“
§ 3 ods. 1 písm. b) ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 stanovuje:
„1.   Strategické environmentálne posudzovanie sa vykonáva pred schválením plánu alebo programu alebo pred jeho postúpením na legislatívne konanie pre plány a programy, s výnimkou uvedenou v odseku 2, na štátnej, regionálnej, provinčnej alebo miestnej úrovni, ktoré môžu pravdepodobne významne ovplyvniť životné prostredie, a to najmä:
…
b)
pre všetky plány a programy, ktorých vykonávanie sa celkom alebo čiastočne týka vnútroštátnych oblastí európskej ekologickej siete Natura 2000 [lokalít s európskym významom (LEV) a osobitne chránených území (OCHÚ)], a ktoré ich môžu pravdepodobne významne ovplyvniť, s výnimkou plánov riadenia a akčných programov, ktoré priamo súvisia so správou a ochranou uvedených oblastí alebo sú pre nich potrebné.
Na účely určenia, či plány a programy podľa predchádzajúceho odseku, ktoré nie sú uvedené pod písm. a) môžu pravdepodobne významne ovplyvniť vnútroštátne oblasti európskej ekologickej siete Natura 2000 [lokality s európskym významom (LEV) a osobitne chránené územia (OCHÚ)] a či sa v dôsledku toho majú podrobiť postupu strategického environmentálneho posudzovania, treba uplatniť postup predbežného environmentálneho auditu upravený v § 5 ods. 2.“
§ 5 ods. 1 ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 znie takto:
„Všetky plány a programy uvedené v § 3 ods. 1 písm. b) a v § 3 ods. 2 podliehajú predbežnému environmentálnemu auditu, ktorý umožňuje príslušným orgánom uvedeným v odseku 3 v zmysle tohto paragrafu určiť, či dotknutý plán alebo program môže významne ovplyvniť životné prostredie, a či má preto podliehať strategickému environmentálnemu posudzovaniu…“
Vnútroštátny súd poznamenáva, že § 3 ods. 1 písm. b) a § 5 predmetnej vyhlášky podrobujú strategické environmentálne posudzovanie stanovené smernicou „SEP“„postupu predbežného environmentálneho auditu“ s cieľom určiť, či stanovené plány a programy môžu pravdepodobne významne ovplyvniť osobitne chránené územia patriace do európskej ekologickej siete Natura 2000.
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Na podporu svojej žaloby uviedol žalobca rôzne zrušujúce dôvody vyplývajúce jednak z vnútroštátneho práva a jednak z práva Únie.
Pokiaľ ide o právo Únie, žalobca tvrdí, že ministerská vyhláška z 28. augusta 2006 neprebrala správne smernicu „SEP“. Podľa neho z článku 3 ods. 4 tejto smernice vyplýva, že oprávnenie členských štátov určiť, či plány alebo programy majú pravdepodobne významné environmentálne účinky, neexistuje v súvislosti s plánmi a programami uvedenými v odseku 2 uvedeného článku 3.
Za týchto okolností Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 3 ods. 2 písm. b) smernice ‚SEP‘, ktorý stanovuje, že environmentálne posudzovanie sa vykonáva pre všetky plány a programy, ‚pri ktorých sa určilo, že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 smernice o „biotopoch“ s ohľadom na ich pravdepodobný účinok na lokality‘, vykladať tak, že povinnosť vykonať pre určitý plán environmentálne posudzovanie závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky na vykonanie environmentálneho posudzovania podľa smernice o ‚biotopoch‘ a že preto uvedené ustanovenie smernice ‚SEP‘ rovnako ako ustanovenia vyššie citovanej smernice o ‚biotopoch‘ predpokladá konštatovanie, že plán môže pravdepodobne významne ovplyvniť určité osobitne chránené územie s tým, že samotné posúdenie ponecháva na členské štáty? Alebo sa má článok 3 ods. 2 písm. b) smernice ‚SEP‘ naopak vykladať tak, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie podľa tejto smernice nezávisí od splnenia podmienok na vykonanie environmentálneho posudzovania podľa smernice o ‚biotopoch‘, teda od zhodnotenia možných významných vplyvov plánu na osobitne chránené územie s tým, že pre vznik povinnosti vykonať takéto posudzovanie naopak stačí konštatovať, že plán nejakým spôsobom súvisí s jednou z lokalít uvedených v smernici o ‚biotopoch‘, pričom nemusí ísť nevyhnutne o osobitne chránené územie?“
O prejudiciálnej otázke
Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať pre určitý plán environmentálne posudzovanie v zmysle tejto smernice závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice o „biotopoch“.
Na úvod treba poznamenať, že článok 3 ods. 4 smernice „SEP“, ktorý vnútroštátny súd cituje aj vo svojom rozsudku, sa neuplatní, ako to potvrdzuje aj jeho znenie, na plány a programy uvedené v článku 3 ods. 2 tejto smernice.
Pokiaľ ide o článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“, toto ustanovenie vyžaduje environmentálne posúdenie zakaždým, keď sa vyžaduje posúdenie podľa článkov 6 a 7 smernice o „biotopoch“. Preto s cieľom určiť pôsobnosť článku 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ treba preskúmať pôsobnosť týchto článkov.
Článok 4 ods. 5 smernice o „biotopoch“ stanovuje, že lokality európskeho významu, vrátane lokalít európskeho významu označených členskými štátmi ako osobitné chránené územia, podliehajú článku 6 ods. 2 až 4 tejto smernice.
Zo znenia článku 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“ v spojení s článkom 4 ods. 5 rovnakej smernice vyplýva, že posúdenie sa vyžaduje pre akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality európskeho významu alebo nie je pre ňu nevyhnutný, ale ktorý pravdepodobne významne ovplyvní takúto lokalitu, či už samostatne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi.
Článok 6 ods. 3 prvá veta smernice o „biotopoch“ podriaďuje požiadavku primeraného posúdenia dosahov plánu alebo projektu podmienke, že existuje pravdepodobnosť alebo nebezpečenstvo, že tento plán alebo projekt významne ovplyvnia predmetnú lokalitu (rozsudok zo 7. septembra 2004, Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging,
C-127/02, Zb. s. I-7405
, bod 43). Táto podmienka je splnená, ak na základe objektívnych skutočností nie je možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt dotknutú lokalitu ovplyvní významným spôsobom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2007, Komisia/Írsko,
C-418/04, Zb. s. I-10947
, bod 227).
Z toho vyplýva, že preskúmanie vykonané na účely overenia, či plán alebo projekt pravdepodobne významne ovplyvní túto lokalitu v zmysle článku 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu. Tento výklad sa uplatní rovnako aj v prípade zón uvedených v článku 4 ods. 1 a 2 smernice o „vtáctve“, s ohľadom na rozšírenie pôsobnosti článku 6 ods. 3 tejto poslednej uvedenej smernice aj na predmetné zóny na základe článku 7 smernice o „biotopoch“.
Na položenú otázku preto treba odpovedať tak, že článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie pre určitý plán závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice o „biotopoch“ vrátane podmienky, podľa ktorej plán pravdepodobne významne ovplyvní dotknutú lokalitu. Preskúmanie vykonané na účely overenia, či je táto posledná uvedená podmienka splnená, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

Článok 3 ods. 2 písm. b) smernice 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie pre určitý plán závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice v zmysle smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006, vrátane podmienky, podľa ktorej plán pravdepodobne významne ovplyvní dotknutú lokalitu. Preskúmanie vykonané na účely overenia, či je táto posledná uvedená podmienka splnená, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: gréčtina.