CELEX: 62014CJ0018
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Aproximácia právnych predpisov
Priame poistenie s výnimkou životného poistenia
Smernica 92/49/EHS
Články 15, 15a a 15b
Obozretné posudzovanie nadobudnutí a zvýšení kvalifikovaných podielov
Možnosť pripojiť obmedzenie alebo požiadavku k schváleniu navrhovaného nadobudnutia

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 15, 15a a 15b smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) (
Ú. v. ES L 228, s. 1
; Mim. vyd. 06/001, s. 346), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/44/ES z 5. septembra 2007 (
Ú. v. EÚ L 247, s. 1
, ďalej len „smernica 92/49“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV, J. M. Serra Farré, M. A. Serra Farré a J. Serra Farré (ďalej len „CO Sociedad de Gestión y Participación a i.“) na jednej strane a De Nederlandsche Bank NV (Holandská centrálna banka, ďalej len „DNB“) na strane druhej vo veci požiadaviek, ktorými táto banka podmienila schválenie navrhovaných nadobudnutí kvalifikovaných podielov v spoločnosti Atradius NV (ďalej len „ATNV“).
Právny rámec
Právo Únie
Smernica 92/49
Odôvodnenie 1 smernice 92/49 znie takto:
„Keďže je potrebné zavŕšiť vnútorný trh priameho poistenia okrem životného poistenia z pohľadu práva usadiť sa, ako aj na slobodné poskytovanie služieb, ktoré uľahčí činnosť poisťovniam s ústredím v spoločenstve, aby pokryli riziká umiestnené v spoločenstve.“
Článok 1 písm. g) smernice 92/49 vymedzuje pojem „kvalikovaný podiel“ ako priamy alebo nepriamy podiel v poisťovni, predstavujúci najmenej 10 % základného imania alebo hlasovacích práv, alebo taký, ktorý umožňuje uplatňovanie významného vplyvu na riadenie podniku, v ktorom podiel existuje.
Článok 15 ods. 1 smernice 92/49, ktorého znenie vyplýva zo smernice 2007/44, stanovuje:
„Členské štáty požadujú, aby každá fyzická alebo právnická osoba, alebo takéto osoby konajúce v zhode (ďalej len ‚navrhovaný nadobúdateľ‘), ktoré sa rozhodli nadobudnúť, priamo alebo nepriamo, kvalifikovaný podiel v poisťovni alebo ďalej zvýšiť, priamo alebo nepriamo, takýto kvalifikovaný podiel v poisťovni, čím by pomer hlasovacích práv alebo základného imania, ktoré vlastnia, dosiahol alebo prekročil 20 %, 30 % alebo 50 %, alebo by sa poisťovňa stala jej dcérskym podnikom (ďalej len ‚navrhované nadobudnutie‘), to najprv písomne oznámili príslušným orgánom poisťovne, v ktorej sa snažia nadobudnúť alebo zvýšiť kvalifikovaný podiel, a uviedli veľkosť zamýšľaného podielu a príslušné informácie…“
Článok 15a smernice 92/49, ktorého znenie vyplýva zo smernice 2007/44, stanovuje:
„1.   …
Príslušné orgány majú maximálne šesťdesiat pracovných dní od dátumu písomného potvrdenia doručenia oznámenia a všetkých dokumentov požadovaných členským štátom, ktoré majú byť priložené k oznámeniu na základe zoznamu uvedeného v článku 15b ods. 4 (ďalej len ‚lehota na posúdenie‘) na vykonanie posudzovania uvedeného v článku 15b ods. 1 (ďalej len ‚posudzovanie‘).
…
5.   Ak príslušné orgány nevyjadria písomne nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím v lehote na posúdenie, navrhované nadobudnutie sa považuje za schválené.
…
7.   Členské štáty nesmú stanoviť požiadavky na oznamovanie priameho alebo nepriameho nadobudnutia hlasovacích práv alebo základného imania príslušným orgánom a na schvaľovanie takéhoto nadobudnutia príslušnými orgánmi, ktoré sú prísnejšie ako požiadavky ustanovené touto smernicou.“
Článok 15b smernice 92/49, ktorého znenie vyplýva zo smernice 2007/44, stanovuje:
„1.   Pri posudzovaní oznámenia ustanoveného v článku 15 ods. 1 a informácií uvedených v článku 15a ods. 2 príslušné orgány v záujme zaručenia správneho a obozretného riadenia poisťovne, v prípade ktorej sa nadobudnutie navrhuje, a so zreteľom na možný vplyv navrhovaného nadobúdateľa na poisťovňu zhodnotia vhodnosť navrhovaného nadobúdateľa a finančnú transparentnosť navrhovaného nadobudnutia na základe týchto kritérií:
a)
dobré meno navrhovaného nadobúdateľa;
b)
dobré meno a skúsenosti osoby, ktorá bude riadiť činnosť poisťovne v dôsledku navrhovaného nadobudnutia;
c)
pozitívna finančná situácia navrhovaného nadobúdateľa, najmä v súvislosti s druhom činnosti vykonávanej a plánovanej v poisťovni, v ktorej sa nadobudnutie navrhuje;
d)
či poisťovňa bude schopná plniť požiadavky obozretného podnikania na základe tejto smernice a prípadne iných smerníc,… či bude schopná v ich plnení pokračovať, a najmä, či skupina, ktorej súčasťou sa stane, má takú štruktúru, ktorá umožňuje vykonávať účinný dohľad, účinne vymieňať informácie medzi príslušnými orgánmi a určiť rozdelenie zodpovednosti medzi príslušné orgány;
…
2.   Príslušné orgány môžu vzniesť námietky proti navrhovanému nadobudnutiu len vtedy, ak na to existujú dostatočné dôvody na základe kritérií uvedených v odseku 1 alebo ak informácie poskytnuté navrhovaným nadobúdateľom nie sú úplné.
…“
Smernica 2007/44
Odôvodnenia 2, 3, 6 a 7 smernice 2007/44 stanovujú:
„(2)
Právny rámec doposiaľ neposkytoval podrobné kritériá na obozretné posudzovanie navrhovaného nadobudnutia ani postup ich uplatňovania. Na zabezpečenie nevyhnutnej právnej istoty, jasnosti a predvídateľnosti, pokiaľ ide o proces posudzovania, ako aj o jeho výsledok, je potrebné objasniť kritériá a proces obozretného posudzovania.
(3)
Úlohou príslušných orgánov vo vnútroštátnych, ako aj cezhraničných prípadoch by malo byť vykonávanie obozretného posudzovania na základe jasného a transparentného postupu a obmedzeného súboru jasných kritérií na posudzovanie striktne obozretnej povahy. Je preto potrebné stanoviť kritériá obozretného posudzovania akcionárov a manažmentu v súvislosti s navrhovaným nadobudnutím a jasný postup ich uplatňovania. … Touto smernicou by sa nemalo brániť príslušným orgánom, aby zohľadnili záväzky, ktoré prijal navrhovaný nadobúdateľ s cieľom splniť požiadavky obozretného podnikania podľa hodnotiacich kritérií ustanovených touto smernicou za predpokladu, že sa tým neovplyvnia práva navrhovaného nadobúdateľa podľa tejto smernice.
…
(6)
… Je dôležitá maximálna harmonizácia postupu a obozretného posudzovania v celom Spoločenstve bez toho, aby členské štáty prijímali prísnejšie pravidlá. Hranice pre oznamovanie navrhovaného nadobudnutia alebo zbavenia sa kvalifikovaného podielu, postup posudzovania, zoznam hodnotiacich kritérií a iné ustanovenia tejto smernice, ktoré sa majú vzťahovať na obozretné posudzovanie navrhovaných nadobudnutí, by preto mali v čo najväčšom rozsahu podliehať harmonizácii. …
(7)
V záujme jasnosti a predvídateľnosti postupu posudzovania by mala existovať obmedzená maximálna lehota pre ukončenie obozretného posudzovania. Príslušné orgány by mali mať možnosť počas procesu posudzovania pozastaviť túto lehotu iba raz a len na účely vyžiadania si dodatočných informácií, po ktorom by orgány mali v každom prípade posudzovanie ukončiť v rámci maximálnej lehoty na posúdenie. … Príslušným orgánom by to nemalo brániť… v tom, aby kedykoľvek počas maximálnej lehoty na posúdenie v prípade potreby vzniesli proti navrhovanému nadobudnutiu námietky. Spolupráca medzi navrhovaným nadobúdateľom a príslušnými orgánmi by tak počas celej lehoty na posúdenie mala byť jeho prirodzenou súčasťou. Pravidelný kontakt medzi navrhovaným nadobúdateľom a príslušným orgánom regulovaného subjektu, v prípade ktorého sa nadobudnutie navrhuje, sa môže začať už pred formálnym oznámením. Súčasťou tejto spolupráce by mala byť ozajstná snaha o vzájomnú pomoc, ktorá by mala umožniť vyhnúť sa napríklad neočakávaným žiadostiam o informácie alebo predkladaniu informácií až v závere lehoty na posúdenie.“
Holandské právo
DNB je orgánom príslušným na schválenie nadobudnutia alebo prevodu kvalifikovaného podielu v poisťovni v Holandsku.
Podľa článku 3:95 ods. 1 zákona o finančnom dohľade (Wet op het financieel toezicht) z 28. septembra 2006, v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „Wft“) je nadobudnutie „kvalifikovaného podielu“ v poisťovni podmienené vydaním predchádzajúceho „negatívneho atestu“ vystaveného DNB. Článok 1:1 Wft stanovuje, že „kvalifikovaný podiel“ je „priamy alebo nepriamy podiel vo výške aspoň 10 % upísaného základného imania alebo hlasovacích práv v podniku alebo priama alebo nepriama možnosť uplatňovať porovnateľný vplyv v podniku“.
Článok 3:100 Wft stanovuje:
„[DNB] vystaví negatívny atest pre úkon v zmysle článku 3:95 ods. 1 s výnimkou prípadov, keď:
a.
by úkon mohol mať alebo by mal na príslušnú finančnú spoločnosť taký vplyv, ktorý ohrozí spoľahlivé a obozretné riadenie tejto spoločnosti;
b.
v prípade úkonu v zmysle článku 3:95 ods. 1 písm. a), d) alebo e) by úkon mohol viesť alebo by viedol k tomu, že príslušná finančná spoločnosť je v rámci formálnej alebo skutočnej kontrolnej štruktúry spojená s osobami, pričom je taká neprehľadná, že predstavuje prekážku primeraného výkonu dohľadu nad touto finančnou spoločnosťou; alebo
c.
v prípade úkonu v zmysle článku 3:95 ods. 1 písm. a), d) alebo e) by úkon mohol vyvolať alebo by vyvolal neželaný vývoj vo finančnom sektore.“
Podľa článku 3:104 ods. 1 Wft:
„[DNB] môže s ohľadom na záujmy, ktoré sa majú chrániť prostredníctvom článkov 3:100 a 3:101 Wft, negatívny atest v zmysle článku 3:95 ods. 1… obmedziť alebo spojiť ho s požiadavkami.“
Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
Atradius Credit Insurance NV (ďalej len „ACINV“), so sídlom v Amsterdame (Holandsko), je podnik v oblasti úverového poistenia, ktorého hlavnou činnosťou je poisťovanie podnikov proti riziku platobnej neschopnosti. Táto spoločnosť patrí do skupiny Atradius, ktorej holdingovou spoločnosťou je ATNV.
V roku 2007 Grupo Catalana Occidente SA (ďalej len „GCO“), so sídlom v Barcelone (Španielsko), rozhodla priamo alebo nepriamo nadobudnúť podiel vo výške 64,23 % na základnom imaní spoločnosti ATNV.
DNB vydala rozhodnutím z 13. augusta 2007 spoločnosti GCO negatívny atest podľa článkov 3:95 a 3:100 Wft.
GCO a jej dcérske spoločnosti následne rozhodli o zvýšení ich podielu na základnom imaní spoločnosti ATNV takým spôsobom, aby im bolo umožnené priamo alebo nepriamo nadobudnúť takmer celé základné imanie tejto spoločnosti.
DNB vydala rozhodnutím z 25. mája 2010 negatívny atest pre tento úkon v zmysle článkov 3:95 a 3:100 Wft. K tomuto rozhodnutiu však pripojila tri požiadavky, a to: po prvé ATNV a spoločnosti skupiny Atradius musia poskytovať súčinnosť potrebnú na vykonávanie dohľadu nad obozretným podnikaním spoločností ACINV a ATNV najmä tým, že jej poskytnú všetky informácie, ktorých oznámenie si vyžiada; po druhé vyplácanie dividend spoločnosťami ATNV a ACINV nesmie viesť k tomu, že ich koeficienty solventnosti budú nižšie ako určený minimálny limit; a po tretie aspoň polovica členov dozorných rád spoločností ATNV a ACINV musí byť nezávislá od akcionárov a predseda rady ACINV musí byť nezávislý člen.
DNB rozhodnutím z 20. júla 2010 rozhodla zmeniť a upraviť rozhodnutie z 13. augusta 2007 tak, aby ho so spätnou účinnosťou spojila s rovnakými požiadavkami, akými sú požiadavky uvedené v rozhodnutí z 25. mája 2010.
CO Sociedad de Gestión y Participación a i. podali na DNB sťažnosti proti rozhodnutiam z 25. mája 2010 a 20. júla 2010 v rozsahu, v akom DNB v týchto rozhodnutiach spojila negatívne atesty, ktoré vydala, s požiadavkami.
Keďže tieto sťažnosti boli v podstatnej časti zamietnuté rozhodnutím DNB z 8. decembra 2010, CO Sociedad de Gestión y Participación a i. podali žalobu na Rechtbank Rotterdam (súd v Rotterdame).
Rozsudkom zo 4. augusta 2011 tento súd vyhlásil neprípustnosť návrhov na zrušenie prvej požiadavky, ktorá bola spojená s rozhodnutiami DNB z 25. mája 2010 a 20. júla 2010 z dôvodu, že táto požiadavka musí byť posudzovaná ako jednoduchá žiadosť DNB určená ATNV a spoločnostiam skupiny Atradius o poskytnutie informácií, ktorých oznámenie mohla vyžadovať. Naopak, Rechtbank Rotterdam zrušila tieto rozhodnutia v rozsahu, v akom boli spojené s druhou a treťou požiadavkou. Uvedený súd sa domnieval, že síce smernica 92/49 nebráni tomu, aby DNB spojila vydanie negatívnych atestov s určitými požiadavkami, tieto požiadavky však môžu byť určené len osobám, ktoré podali žiadosť o dotknutý negatívny atest. V prejednávanom prípade sa však druhá a tretia požiadavka stanovená DNB týkala ATNV a ACINV, a nie CO Sociedad de Gestión y Participación a i.
Vzhľadom na to, že CO Sociedad de Gestión y Participación a i. sa v každom prípade domnievali, že smernica 92/49 bráni tomu, aby bola DNB priznaná možnosť spojiť negatívne atesty vo veci samej so zvláštnymi požiadavkami, podali odvolanie proti rozhodnutiu Rechtbank Rotterdam na College van Beroep voor het bedrijfsleven (odvolací súd pre správne spory v hospodárskej oblasti), pričom DNB podala tiež odvolanie proti tomuto rozsudku. CO Sociedad de Gestion y Participación a i. na tomto súde pripomínajú, že cieľom ustanovení smernice 92/49 vyplývajúcich zo smernice 2007/44 je, ako uvádza odôvodnenie 6 tejto poslednej uvedenej smernice, vykonať „maximálnu harmonizáciu“ postupu a obozretného posudzovania. Zastávajú názor, že vzhľadom na to, že tieto ustanovenia nestanovujú možnosť pre vnútroštátny orgán príslušný v rámci obozretného dohľadu nad nadobudnutím a zvýšením kvalifikovaných podielov v poisťovni spájať rozhodnutia, ktorými schvaľuje navrhované nadobudnutia kvalifikovaného podielu v podniku s obmedzeniami alebo požiadavkami (ďalej len „rozhodnutia o schválení“), sa má smernica 92/49 vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby tento orgán mohol spojiť tieto rozhodnutia s takýmito obmedzeniami alebo požiadavkami.
V tejto súvislosti vnútroštátny súd uviedol, že má v úmysle vykladať spoločné ustanovenia článkov 3:100 a 3:104 Wft v súlade s ustanoveniami smernice 2007/44.
Za týchto podmienok College van Beroep voor het bedrijfsleven rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Je príslušný orgán, ktorý výslovne povolí navrhované nadobudnutie v zmysle článku 15a smernice 92/49 oprávnený pripojiť k tomuto povoleniu obmedzenia alebo podmienky na základe vnútroštátnych právnych predpisov? Existuje pri tom rozdiel, či sa tieto obmedzenia alebo podmienky zakladajú na záväzkoch, ktoré predtým prijal navrhovaný nadobúdateľ, v zmysle odôvodnenia 3 smernice 2007/44?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, musia byť obmedzenia alebo podmienky, ktoré stanovil príslušný orgán, nevyhnutné v tom zmysle, že uvedený orgán by bez stanovenia týchto obmedzení alebo podmienok na základe posúdenia, ktoré uskutočnil podľa článku 15b ods. 1 smernice 92/49, bol nútený vzniesť námietky proti navrhovanému nadobudnutiu?
3.
Pokiaľ je prípustné stanoviť obmedzenia alebo podmienky, poskytuje článok 15b ods. 1 smernice 92/49 príslušnému orgánu základ, aby v rámci nadobudnutia stanovil požiadavky v súvislosti s ‚korporátnym riadením‘ podniku, v prípade ktorého sa nadobudnutie navrhuje, ako napríklad dualistické zloženie dozornej rady?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má smernica 92/49 vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušný vnútroštátny orgán na základe príslušných vnútroštátnych právnych predpisov obmedzil alebo podmienil povolenie navrhovaných nadobudnutí buď z vlastného podnetu, alebo formulovaním záväzkov navrhnutých nadobúdateľom.
V tomto ohľade pokiaľ ide o znenie smernice 92/49, treba uviesť, že žiadne ustanovenie tejto smernice výslovne nestanovuje možnosť, aby príslušné vnútroštátne orgány obmedzili alebo podmienili povolenie navrhovaných nadobudnutí.
Podľa ustálenej judikatúry je však potrebné pri výklade ustanovení aktu práva Únie zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj jeho kontext a ciele, ktoré sleduje tento akt (pozri v tomto zmysle rozsudok SGAE, C‑306/05,
EU:C:2006:764
, bod 34).
V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 15a ods. 7 smernice 92/49 stanovuje, že členské štáty nesmú stanoviť požiadavky na schvaľovanie navrhovaných nadobudnutí príslušnými vnútroštátnymi orgánmi, ktoré sú prísnejšie ako požiadavky ustanovené touto smernicou.
Z uvedeného naopak vyplýva, že členské štáty sa podľa tohto ustanovenia musia považovať za oprávnené stanoviť pri schválení navrhovaných nadobudnutí príslušnými vnútroštátnymi orgánmi požiadavky, ktoré sú menej prísne ako požiadavky stanovené v smernici 92/49, za predpokladu, že kritériá uvedené v článku 15b ods. 1 tejto smernice budú dodržané.
Ustanovenie, ktorým členský štát zveruje príslušnému orgánu za okolností, keď podľa článku 15a ods. 2 tejto smernice mohol platne vyjadriť nesúhlas, právomoc obmedziť alebo podmieniť schválenie navrhovaných nadobudnutí, má povahu, ktorá umožňuje stanoviť pri tomto schválení požiadavky, ktoré sú menej prísne ako požiadavky stanovené v smernici 92/49.
Z toho vyplýva, že smernica 92/49 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby členský štát povolil za okolností, keď môže byť rozhodnutie o nesúhlase platne prijaté podľa článku 15b ods. 2 tejto smernice, príslušnému vnútroštátnemu orgánu, aby spojil povolenie navrhovaných nadobudnutí s obmedzeniami alebo požiadavkami buď z vlastného podnetu, alebo formulovaním záväzkov navrhnutých nadobúdateľom za predpokladu, že ako vyplýva z odôvodnenia 3 smernice 2007/44, tým nebudú dotknuté práva tohto uchádzača podľa tejto poslednej uvedenej smernice.
Tento záver potvrdzuje tak účel sledovaný smernicou 92/49, ktorým je, ako uvádza jej odôvodnenie 1, zavŕšiť vnútorný trh priameho poistenia okrem životného poistenia z pohľadu práva usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, ako aj účel sledovaný obozretným posudzovaním, ktorým je, ako vyplýva z článku 15b smernice 92/49, zaručenie správneho a obozretného riadenia poisťovne, v prípade ktorej sa nadobudnutie navrhuje.
Na jednej strane možnosť priznaná príslušnému vnútroštátnemu orgánu za okolností, keď mohol platne vyjadriť nesúhlas s navrhovanými nadobudnutiami, povoliť tieto nadobudnutia s tým, že dotknutým nadobúdateľom uloží obmedzenia alebo stanoví požiadavky, môže byť na prospech uplatňovania slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby v oblasti priameho poistenia okrem životného poistenia. Na druhej strane skutočnosť, že tento orgán spojí povolenie navrhovaných nadobudnutí s obmedzeniami alebo požiadavkami, môže prispieť k zníženiu rizika zhoršenia solventnosti dotknutých poisťovní v dôsledku zmeny vlastníctva referenčného podielu.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že smernica 92/49 sa má vykladať v tom zmysle, že uvedená smernica nebráni tomu, aby členský štát na základe svojich vnútroštátnych právnych predpisov za okolností, keď príslušný vnútroštátny orgán môže platne vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím podľa článku 15b ods. 2 tejto smernice, povolil tomuto orgánu spojiť povolenie navrhovaných nadobudnutí s obmedzeniami alebo požiadavkami buď z vlastného podnetu, alebo formulovaním záväzkov navrhnutých navrhovaným nadobúdateľom za predpokladu, že tým nebudú dotknuté práva tohto uchádzača podľa uvedenej smernice.
O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má smernica 92/49 vykladať v tom zmysle, že príslušný vnútroštátny orgán je povinný uložiť navrhovanému nadobúdateľovi obmedzenia alebo mu stanoviť požiadavky predtým, ako vyjadrí nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím, a v prípade kladnej odpovede, či musia byť takéto obmedzenia alebo požiadavky určené podľa kritérií uvedených v článku 15b ods. 1 tejto smernice.
Treba uviesť, že článok 15b ods. 2 smernice 92/49 stanovuje, že príslušný vnútroštátny orgán môže vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím len vtedy, ak na to existujú dostatočné dôvody na základe kritérií uvedených v článku 15b ods. 1 tejto smernice alebo ak informácie poskytnuté navrhovaným nadobúdateľom nie sú úplné.
Keďže znenie článku 15b ods. 2 uvedenej smernice výslovne nestanovuje príslušnému vnútroštátnemu orgánu povinnosť prijať obmedzenia alebo stanoviť požiadavky predtým, ako môže vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím, takáto povinnosť nemôže byť odvodená z tohto ustanovenia.
Z uvedeného vyplýva, že príslušný vnútroštátny orgán môže vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím bez toho, aby bol predtým povinný uložiť navrhovanému nadobúdateľovi obmedzenia alebo požiadavky.
Vzhľadom na to, že z odôvodnenia 7 smernice 2007/44 vyplýva, že príslušný vnútroštátny orgán a navrhovaný nadobúdateľ musia spolupracovať, pričom preukážu skutočné úsilie o vzájomné poskytovanie pomoci, v rámci posudzovania navrhovaného nadobudnutia vzhľadom na kritériá uvedené v článku 15b ods. 1 smernice 92/49, je tento orgán v prípade, ak dotknutý navrhovaný nadobúdateľ bude ochotný prijať záväzky voči uvedenému orgánu, povinný preskúmať s čo najväčšou starostlivosťou, či by prípadné stanovenie obmedzení alebo požiadaviek vzhľadom na tieto záväzky nezodpovedalo dostatočným spôsobom dôvodom, ktoré určil, a teda môže viesť k povoleniu navrhovaného nadobudnutia.
V každom prípade príslušný vnútroštátny orgán môže využiť možnosť, ktorou disponuje, a to uložiť navrhovanému nadobúdateľovi obmedzenia a stanoviť požiadavky tejto povahy, len v rámci určitých obmedzení.
Zo znenia článku 15b ods. 2 smernice 92/49, ako aj z odôvodnení 2, 3, 6 smernice 2007/44 na úvod vyplýva, že výpočet kritérií uvedený v článku 15b ods. 1 smernice 92/49, z hľadiska ktorých musí byť vykonané obozretné posudzovanie navrhovaného nadobudnutia, je taxatívny.
Túto taxatívnu povahu potvrdzuje znenie článku 15b ods. 7 smernice 92/49, podľa ktorého členské štáty nemôžu uložiť na oznamovanie priameho alebo nepriameho nadobudnutia hlasovacích práv alebo základného imania príslušným orgánom a na schvaľovanie takéhoto nadobudnutia príslušnými orgánmi požiadavky, ktoré sú prísnejšie ako požiadavky ustanovené touto smernicou.
Za týchto podmienok sa obmedzenia alebo požiadavky, s ktorými príslušný vnútroštátny orgán prípadne môže spojiť schválenie navrhovaného nadobudnutia, nemôžu byť založené na kritériu posúdenia, ktoré nebolo uvedené medzi kritériami uvedenými v článku 15b ods. 1 smernice 92/49.
Ďalej je potrebné pripomenúť, že ak vnútroštátny orgán prijme opatrenia, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti práva Únie, tieto opatrenia musia byť v súlade so všeobecnými zásadami tohto práva, akou je okrem iného zásada proporcionality, ktorá vyžaduje, aby boli uvedené opatrenia primerané na dosiahnutie cieľa a nezachádzali nad rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok ABNA a i., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04,
EU:C:2005:741
, bod 68).
Z toho vyplýva, že ak sa príslušný vnútroštátny orgán rozhodne spojiť povolenie navrhovaného nadobudnutia s obmedzeniami alebo požiadavkami, tieto obmedzenia alebo požiadavky nemôžu ísť nad rámec toho, čo je potrebné na to, aby toto nadobudnutie spĺňalo kritériá uvedené v článku 15b ods. 1 smernice 92/49.
Na druhú otázku je preto potrebné odpovedať tak, že smernica 92/49 sa má vykladať v tom zmysle, že príslušný vnútroštátny orgán nemá povinnosť uložiť navrhovanému nadobúdateľovi obmedzenia alebo mu stanoviť požiadavky predtým, ako môže vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím. Ak sa tento orgán rozhodne spojiť povolenie navrhovaného nadobudnutia s obmedzeniami alebo požiadavkami, tieto obmedzenia alebo požiadavky nemôžu byť založené na kritériu, ktoré nie je uvedené medzi kritériami v článku 15b ods. 1 uvedenej smernice, taktiež nemôžu isť nad rámec toho, čo je potrebné na to, aby toto navrhované nadobudnutie spĺňalo tieto kritériá.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 15b ods. 1 smernice 92/49 vykladať v tom zmysle, že poskytuje príslušnému vnútroštátnemu orgánu základ, aby navrhovanému nadobúdateľovi stanovil požiadavku v súvislosti s „corporate governance“ týkajúcej sa, ako vo veci samej, zloženia dozornej rady dotknutých poisťovní.
Na úvod treba uviesť, že z článku 15b ods. 1 písm. d) smernice 92/49 vyplýva, že príslušné vnútroštátne orgány môžu vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobúdaním z dôvodu týkajúceho sa toho, či dotknutá poisťovňa bude schopná plniť požiadavky obozretného podnikania a či bude schopná v ich plnení pokračovať najmä na základe tejto smernice, pričom podľa tohto ustanovenia schopnosť poisťovne plniť podmienky obozretného podnikania a pokračovať v tomto plnení predpokladá, že skupina, ktorej súčasťou sa stane, má takú štruktúru, ktorá umožňuje príslušným orgánom vykonávať účinný dohľad.
Z toho vyplýva, že článok 15b ods. 1 smernice 92/49 sa má vykladať v tom zmysle, že príslušný vnútroštátny orgán môže v zásade spojiť povolenie navrhnutých nadobudnutí s obmedzeniami alebo požiadavkami takým spôsobom, aby bola zaručená existencia takejto štruktúry.
Ako už bolo konštatované v bode 45 tohto rozsudku, na to, aby bola požiadavka v súlade so smernicou 92/49, nesmie táto požiadavka ísť nad rámec toho, čo je nevyhnutné na to, aby sa umožnilo navrhovanému nadobudnutiu splniť kritériá uvedené v článku 15b ods. 1 tejto smernice.
V prejednávanom prípade sa tretia požiadavka v súvislosti s „corporate governance“ spoločností ATNV a ACINV, s ktorou DNB spojila svoje rozhodnutia z 25. mája 2010 a 20. júla 2010, týka zloženia dozorných rád oboch spoločností, pričom DNB vyžadovala, aby tieto spoločnosti boli zložené aspoň z polovice členov nezávislých od akcionárov a aby bol predseda rady ACINV nezávislým členom.
V tejto súvislosti sa možno oprávnene domnievať, že požiadavka toho, aby bola zaručená nezávislosť orgánu dohliadajúceho na spoločnosť, môže prispieť ku kvalite a dôveryhodnosti obozretných informácií, ktoré táto spoločnosť musí poskytnúť a ktoré sú potrebné na to, aby príslušný orgán mohol vykonať účinný dohľad nad touto spoločnosťou.
V dôsledku toho možno takúto požiadavku v zásade považovať za požiadavku, ktorá súvisí s kritériom uvedeným medzi kritériami v článku 15b ods. 1 smernice 92/49.
Vzhľadom na to, že na jednej strane dozorný orgán predstavuje orgán dohľadu a nie rozhodovací orgán a keďže na strane druhej v nadväznosti na dve nadobudnutia vo veci samej budú CGO a ich dcérske spoločnosti vlastniť takmer celé základné imanie spoločností ATNV a ACINV, sa uvedená požiadavka na prvý pohľad nezdá ako požiadavka, ktorá ide nad rámec toho, čo je potrebné na to, aby sa umožnilo spoločnosti DNB zaručiť, aby tieto nadobudnutia spĺňali kritériá stanovené v článku 15b ods. 1 písm. d) smernice 92/49.
Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či je to skutočne tak s ohľadom na všetky okolnosti prípadu vo veci samej, najmä na povahu a rozsah právomocí, ktoré vnútroštátny právny poriadok zveruje dozornej rade a jej predsedovi.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 15b ods. 1 smernice 92/49 sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni tomu, aby príslušný vnútroštátny orgán stanovil požiadavku v súvislosti s „corporate governance“ týkajúcej sa, ako vo veci samej, zloženia dozornej rady poisťovní dotknutých navrhovaným nadobudnutím. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či je vzhľadom na všetky okolnosti prípadu vo veci samej táto požiadavka potrebná na to, aby sa umožnilo navrhovanému nadobudnutiu splniť kritériá uvedené v tomto ustanovení.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Smernica Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2007/44/ES z 5. septembra 2007, sa má vykladať v tom zmysle, že uvedená smernica nebráni tomu, aby členský štát na základe svojich vnútroštátnych právnych predpisov, za okolností, keď príslušný vnútroštátny orgán môže platne vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím podľa článku 15b ods. 2 tejto smernice, povolil tomuto orgánu spojiť povolenie navrhovaných nadobudnutí s obmedzeniami alebo požiadavkami buď z vlastného podnetu, alebo formulovaním záväzkov navrhnutých navrhovaným nadobúdateľom za predpokladu, že tým nebudú dotknuté práva tohto uchádzača podľa uvedenej smernice.

2.
Smernica 92/49, zmenená a doplnená smernicou 2007/44, sa má vykladať v tom zmysle, že príslušný vnútroštátny orgán nemá povinnosť uložiť navrhovanému nadobúdateľovi obmedzenia alebo mu stanoviť požiadavky predtým, ako môže vyjadriť nesúhlas s navrhovaným nadobudnutím. Ak sa tento orgán rozhodne spojiť povolenie navrhovaného nadobudnutia s obmedzeniami alebo požiadavkami, tieto obmedzenia alebo požiadavky nemôžu byť založené na kritériu, ktoré nie je uvedené medzi kritériami v článku 15b ods. 1 uvedenej smernice, taktiež nemôžu ísť nad rámec toho, čo je potrebné na to, aby toto navrhované nadobudnutie spĺňalo tieto kritériá.

3.
Článok 15b ods. 1 smernice 92/49, zmenenej a doplnenej smernicou 2007/44, sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni tomu, aby príslušný vnútroštátny orgán stanovil požiadavku v súvislosti s „corporate governance“ týkajúcej sa, ako vo veci samej, zloženia dozornej rady poisťovní dotknutých navrhovaným nadobudnutím.
Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či je vzhľadom na všetky okolnosti prípadu vo veci samej táto požiadavka potrebná na to, aby sa umožnilo navrhovanému nadobudnutiu splniť kritériá uvedené v tomto ustanovení.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: holandčina.