CELEX: 62011CJ0177
Direktīva 2001/42/EK
Noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums
3. panta 2. punkta b) apakšpunkts
Dalībvalstu rīcības brīvība

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (
OV L 197, 30. lpp.
; turpmāk tekstā – “VSN direktīva”, kur VSN nozīmē ietekmes uz vidi stratēģisko novērtējumu) 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
Šis lūgums ir izteikts saistībā ar prasību, ko
Symvoulio tis Epikrateias
ir cēlusi
Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton
– asociācija ar juridisko adresi Atēnās – un kura ir vērsta uz to, lai tiktu atcelts starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrēts 107017, ar kuru Grieķijas tiesībās tiek transponēta VSN direktīva (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006, turpmāk tekstā – “starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrēts”) un ko kopīgi ir pieņēmuši
Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon
(vides, teritorijas plānošanas un publisko būvdarbu ministrs),
Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon
(ekonomikas un finanšu ministrs) un
Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis
(iekšlietu, valsts pārvaldes un decentralizācijas ministrs).
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesiskais regulējums
Atbilstošās direktīvas šajā lietā ir:
—
VSN direktīva;
—
Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (
OV L 206, 7. lpp.
), kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK (
OV L 363, 368. lpp.
; turpmāk tekstā – “Dzīvotņu direktīva”), un
—
Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīva 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (
OV L 103, 1. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvu 2009/147/EK (
OV 2010, L 20, 7. lpp.
; turpmāk tekstā – “Putnu direktīva”).
VSN direktīva
Saskaņā ar VSN direktīvas preambulas desmito apsvērumu plāniem un programmām, attiecībā uz kuriem atbilstoši Dzīvotņu direktīvai noteikta prasība veikt novērtējumu un kuri var būtiski ietekmēt vidi, vienmēr būtu jāveic sistemātisks vides novērtējums.
VSN direktīvas 3. pantā ar virsrakstu “Piemērošanas joma” ir noteikts:
“1.   Vides novērtējumu saskaņā ar 4. līdz 9. pantu veic 2. līdz 4. punktā minētajiem plāniem un programmām, kam var būtiska ietekme uz vidi.
2.   Saskaņā ar 3. punktu vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām:
a)
kas sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zvejniecībā, enerģētikā, rūpniecībā, transportā, atkritumu apsaimniekošanā, ūdens resursu apsaimniekošanā, telekomunikāciju un tūrisma nozarē, pilsētas un lauku plānošanā vai zemes lietošanā un kuros noteikti pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā Direktīvai 85/337/EEK; vai
b)
kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar [Dzīvotņu] Direktīvas 6. vai 7. pantu.
3.   Šā panta 2. punktā minētajiem plāniem un programmām, kurās noteikta nelielu teritoriju izmantošana vietējā līmenī, vai arī 2. punktā minēto plānu un programmu nelieliem grozījumiem vides novērtējums vajadzīgs tikai tad, ja dalībvalstis konstatē, ka tie var būtiski ietekmēt vidi.
4.   Dalībvalstis nosaka, vai citi, 2. punktā neminēti plāni un programmas, kuros noteikti pamatprincipi to projektu turpmākās attīstības saskaņošanai, var būtiski ietekmēt vidi.
5.   Dalībvalstis nosaka, vai 3. un 4. punktā minētajiem plāniem un programmām var būt būtiska ietekme uz vidi, izvērtējot katru atsevišķi vai pēc plānu vai programmu veida, vai arī izmantojot abas minētās metodes. Šim nolūkam, lai nodrošinātu, ka uz plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, attiecina šīs direktīvas prasības, dalībvalstīm jāņem vērā attiecīgie II pielikumā noteiktie kritēriji.
[..]”
Dzīvotņu direktīva
Dzīvotņu direktīvas 4. pantā ir paredzēts:
“1.   Pamatojoties uz III pielikumā (1. posms) izklāstītajiem kritērijiem un attiecīgo zinātnisko informāciju, katra dalībvalsts piedāvā teritoriju sarakstu, tajā norādot, kuri I pielikuma dabisko dzīvotņu veidi un kuras II pielikuma sugas, kas ir vietējās sugas tās teritorijā, sastopamas minētajās teritorijās. [..]
[..]
2.   Pamatojoties uz III pielikumā (2. posms) izklāstītajiem kritērijiem un ņemot vērā gan dalījumu piecos bioģeogrāfiskajos rajonos, kas minēti 1. panta c) punkta iii) apakšpunktā, gan visu 2. panta 1. punktā minēto teritoriju, Komisija pēc vienošanās ar katru dalībvalsti sagatavo Kopienā nozīmīgo teritoriju saraksta projektu, kura pamatā ir dalībvalstu saraksti un kurā norāda teritorijas, kur sastopami viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas.
[..]
Kopienā nozīmīgo izraudzīto teritoriju sarakstu, kurā norādītas vietas, kur atrodams viens vai vairāki prioritārie dabisko dzīvotņu veidi vai prioritārās sugas, pieņem Komisija saskaņā ar 21. pantā paredzēto procedūru.
3.   Sarakstu, kas minēts 2. punktā, izveido sešos gados pēc šīs direktīvas izziņošanas.
4.   Tiklīdz Kopienā nozīmīga teritorija ir apstiprināta saskaņā ar 2. punktā paredzēto procedūru, attiecīgā dalībvalsts cik vien iespējams īsā laikā, bet ne vēlāk kā sešos gados piešķir minētajai teritorijai īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu, nosakot prioritātes saskaņā ar attiecīgo teritoriju nozīmīgumu I pielikuma dabisko dzīvotņu veidu vai II pielikuma sugu saglabāšanā vai atjaunošanā tām labvēlīgā aizsardzības statusā un teritoriju nozīmīgumu
Natura 2000
tīkla vienotībā, kā arī saskaņā ar noplicināšanās vai bojā ejas draudiem, kam pakļautas šīs teritorijas.
5.   Tiklīdz teritoriju iekļauj 2. punkta trešajā daļā minētajā sarakstā, uz to attiecas 6. panta 2., 3. un 4. punkts.”
Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā ir noteikts:
“Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ņemot vērā novērtējuma atzinumus par ietekmi uz minēto teritoriju, un saskaņā ar 4. punkta noteikumiem, kompetentā valsts iestāde piekrīt plāna vai projekta īstenošanai tikai tad, ja tā ir pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, un vajadzības gadījumā noskaidrojusi plašas sabiedrības viedokli.”
Dzīvotņu direktīvas 7. pantā ir paredzēts:
“No šīs direktīvas 6. panta 2., 3. un 4. punkta izrietošās saistības aizstāj visas saistības, kas izriet no Direktīvas 79/409/EEK 4. panta 4. punkta pirmā teikuma un kas attiecas uz teritorijām, kuras klasificētas saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu vai līdzīgā veidā atzītas saskaņā ar 4. panta 2. punktu, jaunajām saistībām stājoties spēkā ar šīs direktīvas ieviešanas datumu vai ar tādas klasifikācijas vai atzīšanas datumu, ko dalībvalsts veic saskaņā ar Direktīvu 79/409/EEK, ja pēdējais ir vēlāks datums.”
Putnu direktīva
Putnu direktīvas 4. pantā, ar kuru tiek aizstāts, to pilnībā atkārtojot, direktīvas 79/409 4. pants, ir noteikts:
“1.   Sugām, kuras minētas I pielikumā, jāpiemēro īpaši dzīvotņu aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu to izdzīvošanu un vairošanos savā izplatības areālā.
Šim nolūkam jāapzina:
a)
sugas, kurām draud izzušana;
b)
sugas, kuras ir jūtīgas pret dažām izmaiņām savās dzīvotnēs;
c)
sugas, kuras savas skaitliski mazās populācijas vai ierobežotās vietējās izplatības dēļ uzskatāmas par retām sugām;
d)
citas sugas, kuras īpaši jāsaudzē to dzīvotņu īpatnību dēļ.
Veicot novērtēšanu, par pamatu ņem populācijas attīstības tendences un svārstības.
Kā īpašas aizsargājamās teritorijas šo sugu aizsardzībai dalībvalstis pirmām kārtām nosaka skaitliski un lieluma ziņā vispiemērotākās teritorijas, ņemot vērā aizsardzības prasības ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva.
2.   Dalībvalstis veic līdzīgus pasākumus attiecībā uz tādu regulāri sastopamu migrējošo sugu vairošanās, spalvu mešanas un ziemošanas vietām, kā arī atpūtas vietām migrācijas maršrutā, kuras nav minētas I pielikumā, ņemot vērā to aizsardzības nepieciešamību ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz kuru attiecas šī direktīva. Tālab dalībvalstīm īpaša uzmanība jāvelta mitrāju, un pirmām kārtām starptautiski nozīmīgu mitrāju, aizsardzībai.
[..]
4.   Attiecībā uz 1. un 2. punktā minētajām aizsargājamām teritorijām dalībvalstis attiecīgi rīkojas, lai nepieļautu dzīvotņu piesārņošanu vai kaitējuma nodarīšanu tām, kā arī novērš jebkurus traucējumus putnu dzīvei, ciktāl tie būtiski skar šā panta mērķus. [..]”
Grieķijas tiesiskais regulējums
Starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrēta 1. pantā ir paredzēts:
“Ar šo dekrētu īsteno [VSN] direktīvas normas, lai tādā veidā saistībā ar līdzsvarotu attīstību plānu un programmu pieņemšanas procesā iekļautu ekoloģiskus apsvērumus, paredzot visus vajadzīgos pasākumus, nosacījumus un procedūras, lai novērtētu to iespējamo ietekmi uz vidi un šādi veicinātu noturīgu attīstību un augstu vides aizsardzības līmeni.”
Starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrēta 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā ir noteikts:
“1.   Ievērojot 2. punktā paredzētos noteikumus, vides stratēģisko novērtējumu veic pirms plāna vai programmas pieņemšanas vai iesniegšanas atbilstošai likumdošanas procedūrai valsts, reģionāla, provinču vai vietēja līmeņa plāniem vai programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, un it īpaši:
[..]
b)
visiem plāniem un programmām, kurus pilnīgi vai daļēji īsteno Eiropas ekoloģiskā tīkla
Natura 2000
valsts sadaļas teritorijās (Kopienas nozīmes teritorijās (KNT) un īpaši aizsargājamās teritorijās (ĪAT)) un kuri var tās būtiski ietekmēt. Izņēmums ir apsaimniekošanas plāni un rīcības programmas, kas ir tieši saistīti vai nepieciešami minēto teritoriju apsaimniekošanai un aizsardzībai.
Lai noteiktu, vai plāni un programmas, kas ir minēti iepriekšējā punktā un kas nav a) apakšpunktā minētie plāni un programmas, var būtiski ietekmēt Eiropas ekoloģiskā tīkla
Natura 2000
valsts sadaļas teritorijas (Kopienas nozīmes teritorijas (KNT) un īpaši aizsargājamās teritorijas (ĪAT)), un – tādējādi – lai noteiktu, vai tiem ir jāpiemēro vides stratēģiskā novērtējuma procedūra, veic 5. panta 2. punktā paredzēto iepriekšējās vides kontroles procedūru.”
Starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrēta 5. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Visiem 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punktā minētiem plāniem vai programmām veic iepriekšējās vides kontroles procedūru, lai 3. punktā minētā kompetentā iestāde varētu šī panta izpratnē novērtēt, vai konkrētais plāns vai programma var būtiski ietekmēt vidi un tādēļ tam ir jāveic vides stratēģiskais novērtējums [..].”
Iesniedzējtiesa norāda, ka minētā dekrēta 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 5. pantā VSN direktīvā paredzētais vides stratēģiskais novērtējums ir jāveic saskaņā ar “iepriekšējās vides kontroles procedūru”, kuras mērķis ir noteikt, vai attiecīgie plāni un programmas var būtiski ietekmēt Eiropas ekoloģiskā tīkla
Natura 2000
īpaši aizsargājamās teritorijas.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Savas prasības pamatojumam prasītāja ir izvirzījusi dažādus atcelšanas pamatus, kas attiecas gan uz valsts tiesībām, gan uz Savienības tiesībām.
Attiecībā uz Savienības tiesībām prasītāja apgalvo, ka ar starpministriju 2006. gada 28. augusta dekrētu VSN direktīva nav pareizi transponēta. Prasītāja uzskata, ka no šīs direktīvas 3. panta 4. punkta izriet, ka dalībvalstu tiesības noteikt, vai plāni un programmas var būtiski ietekmēt vidi, nepastāv attiecībā uz šī 3. panta 2. punktā minētajiem plāniem.
Šādos apstākļos
Symvoulio tis Epikrateias
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [VSN] direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, paredzot, ka vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām, “kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi [teritoriju] noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar [Dzīvotņu] direktīvas 6. un 7. pantu”, ir jāinterpretē tādējādi, ka pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu ir atkarīgs no apstākļa, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar [Dzīvotņu] direktīvu, un ka tādēļ arī šajā [VSN] direktīvas normā, tāpat kā iepriekš minētajās [Dzīvotņu] direktīvas normās, ir paredzēts konstatēt, ka plāns var būtiski ietekmēt īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, ļaujot dalībvalstīm veikt atbilstošo vērtējumu pēc būtības? Vai tomēr saskaņā ar šo [VSN] direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu pienākums veikt saskaņā ar to vides novērtējumu nav atkarīgs no priekšnoteikumu izpildes vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar [Dzīvotņu] direktīvu, proti, no vērtējuma par iespējamo būtisko ietekmi uz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju, bet, lai iedarbotos pienākums veikt šo novērtējumu, pietiek konstatēt, ka konkrētais plāns kaut kādā veidā ir saistīts ar kādu no [Dzīvotņu] direktīvā minētajām teritorijām, bet ne obligāti ar īpaši aizsargājamu teritoriju?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai VSN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu tiek pakļauts apstāklim, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu.
Ievadam jānorāda, ka VSN direktīvas 3. panta 4. punkts, uz kuru arī iesniedzējtiesa atsaucas savā lēmumā par prejudiciāla jautājuma uzdošanu, neattiecas – kā apstiprina tā formulējums – uz šīs direktīvas 3. panta 2. punktā minētajiem plāniem un programmām.
Attiecībā uz VSN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu: šī norma pieprasa vides novērtējumu vienmēr, kad novērtējums tiek prasīts saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. vai 7. pantu. Tādējādi, lai noteiktu VSN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomu, ir jāpārbauda šo pantu piemērošanas joma.
Dzīvotņu direktīvas 4. panta 5. punktā ir noteikts, ka uz Kopienā nozīmīgām teritorijām, tostarp uz Kopienā nozīmīgām teritorijām, kuras dalībvalstis noteikušas kā īpaši aizsargājamas dabas teritorijas, attiecas 6. panta 2.–4. punkta noteikumi.
No Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta, lasot to saistībā ar šīs pašas direktīvas 4. panta 5. punktu, izriet, ka novērtējums ir jāveic visiem plāniem vai projektiem, kas nav tieši saistīti ar Kopienā nozīmīgu teritoriju vai vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt šo teritoriju.
Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta pirmajā teikumā prasība veikt pienācīgu plāna vai projekta ietekmes novērtējumu ir pakļauta nosacījumam par to, ka pastāv iespēja vai risks, ka šis plāns vai projekts var būtiski ietekmēt attiecīgo teritoriju (2004. gada 7. septembra spriedums lietā
C-127/02
Waddenvereniging
un
Vogelbeschermingsvereniging
, Krājums, I-7405. lpp.
, 43. punkts). Šis nosacījums ir izpildīts, ja objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju (šajā ziņā skat. 2007. gada 13. decembra spriedumu lietā
C-418/04 Komisija/Īrija, Krājums, I-10947. lpp.
, 227. punkts).
No tā izriet, ka pārbaude par to, vai plāns vai projekts var būtiski ietekmēt teritoriju Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta izpratnē, katrā ziņā ir ierobežota ar jautājumu par to, vai objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju. Šī interpretācija, ņemot vērā, ka ar Dzīvotņu direktīvas 7. pantu uz Putnu direktīvas 4. panta 1. un 2. punktā minētajām teritorijām ir attiecināta šīs pēdējās minētās direktīvas 6. panta 3. punkta piemērošanas joma, attiecas arī uz šīm teritorijām.
Tādējādi uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka VSN direktīvas 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu tiek pakļauts apstāklim, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu, tostarp priekšnoteikums, ka plāns var būtiski ietekmēt attiecīgo teritoriju. Pārbaude par to, vai šis pēdējais nosacījums ir izpildīts, katrā ziņā ir ierobežota ar jautājumu par to, vai objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīvas 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to pienākums veikt konkrētā plāna vides novērtējumu tiek pakļauts apstāklim, ka attiecībā uz šo plānu ir izpildīti priekšnoteikumi vides novērtējuma veikšanai saskaņā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību, kas grozīta ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK, tostarp priekšnoteikums, ka plāns var būtiski ietekmēt attiecīgo teritoriju. Pārbaude par to, vai šis pēdējais nosacījums ir izpildīts, katrā ziņā ir ierobežota ar jautājumu par to, vai objektīvu iemeslu dēļ nevar tikt izslēgts, ka šis plāns vai projekts būtiski ietekmēs attiecīgo teritoriju.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – grieķu.