CELEX: 62012CJ0546
Apelācija
Kopienas augu šķirņu aizsardzība
Kopienas Augu šķirņu birojs (CPVO)
Regula (EK) Nr. 2100/94
20. un 76. pants
Regula (EK) Nr. 874/2009
51. pants
Pieteikums uzsākt Kopienas aizsardzības spēkā neesamības atzīšanas procesu
Faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas princips
Process CPVO Apelāciju padomē
Būtiski pierādījumu elementi

Ar apelācijas sūdzību apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas spriedumu
Schräder
/
CPVO
–
Hansson
(“LEMON SYMPHONY”) (T‑133/08, T‑134/08, T‑177/08 un T‑242/09,
EU:T:2012:430
, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru tā noraidīja viņa sūdzību par Kopienas augu šķirņu aizsardzības biroja (
CPVO
) Apelāciju padomes 2009. gada 23. janvāra lēmumu (lieta A 010/2007) attiecībā uz pieteikumu atzīt par spēkā neesošu šķirnei “LEMON SYMPHONY” piešķirto Kopienas augu šķirņu aizsardzību (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1994. gada 27. jūlija Regulas (EK) Nr. 2100/94 par Kopienas augu šķirņu aizsardzību (
OV L 227, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 1995. gada 25. oktobra Regulu (EK) Nr. 2506/95 (
OV L 258, 3. lpp.
; turpmāk tekstā – “Regula Nr. 2100/94”), 6. pantā ir noteikts, ka, lai piešķirtu Kopienas aizsardzību, šķirnei tostarp ir jābūt noteiktai [atšķirīgai] un jaunai.
Saskaņā ar šīs regulas 7. pantu:
“1.   Šķirni uzskata par atšķirīgu, ja to var skaidri atšķirt no jebkuras citas šķirnes, salīdzinot ar izteiktajām īpašībām, kas iegūtas no konkrētā genotipa vai genotipu kombinācijas, no jebkuras citas šķirnes, par kuras esamību ir vispār zināms pieteikuma iesniegšanas datumā, kas noteikts, ievērojot 51. pantu.
[..]”
Regulas Nr. 2100/94 10. pantā ir definēti kritēriji attiecībā uz kandidātšķirnes jaunumu Kopienas aizsardzības saņemšanai.
Saskaņā ar šīs regulas 20. pantu attiecībā uz šīs aizsardzības atzīšanu par spēkā neesošu:
“1.   [
CPVO
] pasludina Kopienas augu šķirņu aizsardzību par spēkā neesošu, ja ir noteikts:
a)
ka Kopienas augu šķirņu aizsardzības piemērošanas brīdī nav ievēroti 7. vai 10. pantā izklāstītie nosacījumi
vai
b)
ka tad, ja Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršana pamatā balstās uz informāciju un dokumentiem, ko iesniedzis pretendents, tiesību piešķiršanas brīdī nav ievēroti 8. un 9. pantā izklāstītie nosacījumi,
vai
c)
ka tiesības uz aizsardzību ir piešķirtas personai, kas nav tiesīga tās saņemt, ja vien tās nenodod personai, kas ir tiesīga tās saņemt.
2.   Ja Kopienas augu šķirņu aizsardzība ir pasludināta par spēkā neesošu, uzskata, ka jau sākumā nav bijusi spēkā tās ietekme, kas noteikta šajā regulā.”
Minētās regulas 54. un 55. pantā ir aprakstīta pārbaude pēc būtības un tehniskā pārbaude, ko piemēro augu šķirnei Kopienas aizsardzības saņemšanai.
Attiecībā uz tiesību normām, kuras regulē procesu
CPVO
, šīs pašas regulas 75. pantā ir noteikts:
“[
CPVO
] lēmumiem pievieno tā pamatojuma izklāstu, uz kā tie balstīti. Tos balsta tikai uz to pamatojumu vai pierādījumu, par ko procesā iesaistītajām pusēm ir bijusi iespēja rakstiski vai mutiski sniegt savas piezīmes.”
Regulas Nr. 2100/94 76. pantā ir noteikts:
“Izskatot lietu [
CPVO
], tas pēc sava ierosinājuma izmeklē faktus tiktāl, cik tos pārbauda, ievērojot 54. un 55. pantu. Tas neņem vērā tādus faktus vai pierādījumus, kas nav iesniegti [
CPVO
] noteiktajā termiņā.”
Regulas Nr. 2100/94 81. pants, kurš attiecas uz vispārīgajiem principiem, ir izteikts šādā redakcijā:
“1.   Procedūras noteikumu trūkuma dēļ šajā regulā vai noteikumos, kas pieņemti, ievērojot šo regulu, [
CPVO
] piemēro procesuālo tiesību principus, kas ir vispāratzīti dalībvalstīs.
[..]”
Komisijas 2009. gada 17. septembra Regulā (EK) Nr. 874/2009 ir paredzēti noteikumi, kuri jāievēro, piemērojot Regulu Nr. 2100/94 attiecībā uz lietu izskatīšanas procesiem [
CPVO
] (
OV L 251, 3. lpp.
).
Attiecībā uz pārsūdzībām par
CPVO
lēmumiem minētās regulas 51. pantā ir noteikts:
“Ja vien nav paredzēts citādi, termiņus, kas attiecas uz lietu izskatīšanu [
CPVO
], piemēro attiecībā uz pārsūdzības procesu
mutatis mutandis
; “puses” procesā šajā sakarā uzskata par pusēm pārsūdzības procesā.”
Šīs pašas regulas 63. pantā ir noteikts:
“1.   Procesa mutiskās daļas un pierādījumu iesniegšanas protokolā atspoguļo procesa mutiskās daļas vai pierādījumu būtiskākos faktus, būtiskus procesā iesaistīto pušu apgalvojumus, procesā iesaistīto pušu, liecinieku vai ekspertu liecības un jebkādu pārbaužu rezultātus.
2.   Liecinieku, ekspertu vai procesā iesaistīto pušu liecību protokolu skaļi nolasa viņiem priekšā vai izsniedz, lai viņi varētu to pārbaudīt. Protokolā atzīmē, ka šī formalitāte ir ievērota un ka persona, kas sniegusi liecību, ir šo protokolu apstiprinājusi. Ja attiecīgā persona šādu apstiprinājuma nav devusi, tās iebildumus atzīmē protokolā.
3.   Protokolu paraksta darbinieks, kurš to rakstījis, un darbinieks, kurš vadījis procesa mutisko daļu vai pierādījumu iesniegšanu.
4.   Procesā iesaistītās puses nodrošina ar protokola kopiju un, ja nepieciešams, tulkojumu.”
Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
Vispārējā tiesa strīdus pamatā esošos faktus ir izklāstījusi šādi:
“5.
1996. gada 5. septembrī persona, kas iestājusies lietā,
Jørn Hansson
, [
CPVO
] saskaņā ar regulu [Nr. 2100/94] iesniedza pieteikumu par Kopienas augu šķirņu aizsardzību. Šis pieteikums tika reģistrēts ar Nr. 1996/0984. Augu šķirne, attiecībā uz kuru tika pieteikta aizsardzība, ir šķirne “LEMON SYMPHONY”, kura pieder
Osteospermum ecklonis
sugai.
[..]
7.
[
CPVO
] uzdeva
Bundessortenamt
(Federālais Augu šķirņu birojs, Vācija) veikt šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 55. panta 1. punktam.
8.
Ar 1996. gada 6. novembra vēstuli
Bundessortenamt
lūdza [
CPVO
] tam sniegt šķirnes “LEMON SYMPHONY” materiālu tehniskās pārbaudes veikšanai. Minētajā vēstulē bija norādīts, ka runa ir par “20 jauniem tirgus kvalitātes augiem, kas nav nedz apcirpti, nedz arī apstrādāti ar augšanas regulatoriem”.
9.
1997. gada 10. janvārī persona, kas iestājusies lietā, nosūtīja pieprasīto šķirnes materiālu
Bundessortenamt
.
10.
Ar 1997. gada 13. janvāra vēstuli, ko parakstījusi
Menne
k-dze, par šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi atbildīgā
Bundessortenamt
darbiniece,
Bundessortenamt
sniedza [
CPVO
] šādu informāciju:
“[..] vēlamies informēt, ka priekšmetā minētās šķirnes pavairošanas materiālu, kurš mums ticis nosūtīts, veido pārdošanai paredzēti augi pumpuru veidā, kas ir tikuši apstrādāti ar augšanas regulatoriem un apcirpti. Tādējādi šķiet, ka atbilstoša tehniskās pārbaudes norise ir apdraudēta.”
11.
Tomēr tehniskā pārbaude tika īstenota vēlāk, 1997. gadā, un
Bundessortenamt
šobrīd vairs nevar apstiprināt, vai tā tikusi veikta tieši attiecībā uz personas, kas iestājusies lietā, nosūtīto šķirnes materiālu, vai arī attiecībā uz no šī materiāla iegūtajiem spraudeņiem, kā to, šķiet, apstiprina lietas materiālos esošā 1997. gada 30. janvāra rakstveida piezīme, kuras formulējums ir šāds: “
Bundessortenamt
ir ieguvis spraudeņus, jāgaida, TK 30/01/97.” Šajā tehniskajā pārbaudē, kura tika veikta, pamatojoties uz
Bundessortenamt
1997. gada 8. augusta“īpašību tabulu VI”, kas tajā laikā bija piemērojama kā pārbaužu pamatprincipi, šķirne “LEMON SYMPHONY” tika salīdzināta ar noteiktu citu
Osteospermum
šķirņu skaitu. Šīs tehniskās pārbaudes beigās
Bundessortenamt
secināja, ka šķirne “LEMON SYMPHONY” atbilst
DUS
kritērijiem, lai tai varētu piešķirt Kopienas augu šķirņu aizsardzību.
12.
1997. gada 16. oktobrī
Bundessortenamt
, pamatojoties uz to pašu “īpašību tabulu VI”, izstrādāja pārbaudes ziņojumu, kuram bija pievienots šķirnes “LEMON SYMPHONY” oficiālais apraksts. No tā izriet, ka īpašība [“Ziedkātu stāja”] ir raksturota ar norādi “taisni augošs” (1. punkts).
13.
Ar [
CPVO
] 1999. gada 6. aprīļa lēmumu šķirnei “LEMON SYMPHONY” tika piešķirta Kopienas augu šķirņu aizsardzība un šīs šķirnes oficiālais apraksts, kuru
Bundessortenamt
bija izveidojis 1997. gadā, tika iekļauts Kopienas Augu šķirņu aizsardzības reģistrā.
14.
2001. gada 26. novembrī prasītājs [..] [
CPVO
] saskaņā ar regulu [Nr. 2100/94] iesniedza Kopienas augu šķirņu aizsardzības pieteikumu. Šis pieteikums tika reģistrēts ar Nr. 2001/1758. Augu šķirne, attiecībā uz kuru tika lūgta aizsardzība, ir šķirne “SUMOST 01”, kura pieder
Osteospermum ecklonis
sugai. [..]
15.
Uzskatot, ka ar šķirnes “SUMOST 01” audzēšanu un pārdošanu tiek pārkāptas tiesības, kas personai, kas iestājusies lietā, ir attiecībā uz šķirni “LEMON SYMPHONY”, šī persona [..] cēla prasību par pārkāpumu Vācijas civiltiesās, lai panāktu [..] “SUMOST 01” pārdošan[as] [izbeigšanu], kā arī atlīdzinātu zaudējumus un procentus. Pēc tam, kad
Landgericht Düsseldorf
(Diseldorfas Apgabaltiesa, Vācija) bija uzdevusi
Bundessortenamt
veikt tiesu ekspertīzi, kurš pēc “salīdzinošas audzēšanas [izmēģinājuma]” secināja, ka šķirne “SUMOST 01” skaidri neatšķiroties no šķirnes “LEMON SYMPHONY”, šī tiesa šos prasījumus apmierināja ar 2005. gada 12. jūlija spriedumu, kuru
Oberlandesgericht Düsseldorf
(Federālās zemes Augstākā tiesa, Diseldorfa, Vācija) apelācijas kārtībā apstiprināja ar 2006. gada 21. decembra spriedumu. Saistībā ar šo tiesu ekspertīzi [tika apgalvots], ka salīdzinājuma vajadzībām izmantotais šķirnes “LEMON SYMPHONY” materiāls neatbilstot šķirnes materiālam, kas 1997. gadā tika pārbaudīts, lai šai šķirnei piešķirtu Kopienas augu šķirņu aizsardzību. [..]
16.
Vācijas civiltiesās notikušo procesu par pārkāpumu gaitā persona, kas iestājusies lietā, aizstāvēja atziņu, ka šķirne “LEMON SYMPHONY” nekad neesot bijusi taisni augoša šķirne. Šajā ziņā tā iesniedza 2003. gada 21. novembra eksperta ziņojumu [..]. Šajā ziņojumā eksperts ir norādījis:
“
Bundessortenamt
1997. gada pārbaudē šķirne “LEMON SYMPHONY” ir definēta kā taisni augoša šķirne. Atbilstoši pieredzei un novērojumiem, kas tikuši uzkrāti šo pēdējo gadu gaitā veikto izmēģinājumu, novērtējumu un pārbaužu kontekstā, “LEMON SYMPHONY” nav šķirne, kas aug pilnīgi taisni. [..] Šķirne “NAIROBI”, kura pārbaužu pamatprincipu TG/176/3 īpašību tabulā salīdzinājuma vajadzībām ir norādīta kā taisni augoša šķirne, visā veģetācijas laikposmā aug taisni. Šķirnes “NAIROBI” raksturs skaidri atšķiras no šķirnes “LEMON SYMPHONY”. Vispārīgi
Bundessortenamt
izveidotajos vēlākajos šķirņu aprakstos, piemēram, šķirnes “SEIMORA” aprakstā, citas “SYMPHONY” šķirnes, kurām ir tādas pašas augšanas īpašības kā šķirnei “LEMON SYMPHONY”, ir kvalificētas kā daļēji taisni augošas.”
17.
Paralēli Vācijas civiltiesās notiekošajai tiesvedībai saistībā ar pārkāpumu [
CPVO
] uzdeva
Bundessortenamt
veikt šķirnes “SUMOST 01” tehnisko pārbaudi atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 55. panta 1. punktam. Šajā tehniskajā pārbaudē, kas notika 2001. gadā, salīdzinājuma vajadzībām citu starpā tika izmantota šķirne “LEMON SYMPHONY”. Šī tehniskā pārbaude tika veikta atbilstoši
Union internationale pour la protection des obtentions végétales
[Starptautiskās Jaunu augu šķirņu aizsardzības savienības] (
UPOV
) 2000. gada 5. aprīlī apstiprinātajiem jaunajiem atšķirīguma, viendabīguma un stabilitātes pārbaudes veikšanas pamatprincipiem.
[..]
20.
2004. gada 7. oktobrī
Bundessortenamt
[..] secināja, ka šķirne [“SUMOST 01”] skaidri neatšķiras no citām vispārēji pazīstamām šķirnēm, proti, no šķirnes “LEMON SYMPHONY”.
21.
2004. gada 26. oktobrī prasītājs, pamatojoties uz regulas [Nr. 2100/94] 21. pantu, [..], iesniedza pieteikumu atcelt šķirnei “LEMON SYMPHONY” piešķirto Kopienas augu šķirņu aizsardzību, pamatojoties uz to, ka vismaz kopš 2002. gada šī šķirne neatbilstot Kopienas Augu šķirņu aizsardzības reģistrā 1997. gadā iekļautajam oficiālajam aprakstam. Lai pamatotu savu pieteikumu, viņš būtībā norādīja, ka šķirnes “LEMON SYMPHONY” pārbaudē, kas 2001. gadā tika veikta atbilstoši kopš 2001. gada piemērojamajiem pārbaužu pamatprincipiem TG/176/3, dažādām šīs šķirnes īpašībām ticis piešķirts vērtējums, kas atšķiras no šīs šķirnes 1997. gadā izveidotā oficiālā apraksta. Prasītājs uzskata, ka tas parādot attiecīgās šķirnes stabilitātes trūkumu.
22.
2004. gada 7. decembrī [
CPVO
] nolēma veikt tehnisko verifikāciju atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 64. pantam, lai pārbaudītu, vai šķirne “LEMON SYMPHONY” kā tāda turpina pastāvēt. 2004. gada 15. decembrī šis lēmums tika paziņots prasītājam un personai, kas iestājusies lietā. Tehniskajai pārbaudei tika piemēroti pamatprincipi, kuri ir norādīti [
CPVO
] 2002. gada 31. oktobrī pieņemtajā atšķirīguma, viendabīguma un stabilitātes pārbaudes protokolā CPVO‑TP/176/1, kurš savukārt ir balstīts uz pārbaužu pamatprincipiem TG/176/3.
23.
No
Bundessortenamt
2005. gada 5. janvāra vēstules [
CPVO
] izriet, ka vispārīgi konstatēto īpašību izpausmes apraksta fluktuāciju pamatā var būt dažādi faktori, tādi kā fluktuācijas saistībā ar vides faktoriem, vērtējuma skalas izmaiņas būtiska salīdzinājuma vajadzībām vērā ņemamo šķirņu skaita grozījuma gadījumā, kā arī vērtējuma skalas izmaiņas jaunu pārbaužu pamatprincipu piemērošanas dēļ. [..]
[..]
25.
2005. gada 14. septembrī
Bundessortenamt
izstrādāja pārbaudes ziņojumu, kurā ir ietverts secinājums par šķirnes “LEMON SYMPHONY” tālākpastāvēšanu. Šim ziņojumam ir pievienots ar šo pašu datumu datēts jauns šķirnes apraksts, no kura tostarp izriet, ka īpašība [“Ziedkātu stāja”] ir raksturota ar norādi “daļēji taisni augošs – horizontāls” (4. punkts).
[..]
28.
Ar 2006. gada 18. maija elektroniskā pasta vēstuli
Bundessortenamt
paziņoja [
CPVO
]:
“Pielikumā ir atrodamas šķirnes “LEMON SYMPHONY” 1997., 2003. un 2004. gadā uzņemtās fotogrāfijas. No tām var secināt, ka [ziedkātu stāja] nav mainīj[usies].
[..]”
29.
Ar 2006. gada 12. jūnija vēstuli [
CPVO
] no jauna vērsās pie
Bundessortenamt
, norādot, ka, “lai [
CPVO
] būtu iespēja noteikt šo saikni, mēs būtu pateicīgi, ja Jūs saistībā ar katru īpašību, [kura ir minēta] 1997. gadā attiecībā uz
Osteospermum
spēkā esošajā protokolā, norādītu, kāda būtu šķirnes “LEMON SYMPHONY” izpausmes pakāpe 2005. gada izmēģinājumos vai kāda saistība īpašībai ir ar novērojumiem, kas ir tikuši veikti atbilstoši 2001. gadā pieņemtajam protokolam”.
[..]
31.
No
Bundessortenamt
2006. gada 2. augusta atbildes un šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaužu, kuras attiecīgi ir tikušas veiktas 1997. un 2005. gadā, rezultātu salīdzinājuma, kuru minētais birojs izstrādāja un nodeva prasītājam 2006. gada 25. augustā, izriet, ka atbilstoši šī biroja viedoklim novērtējuma attiecībā uz [“Ziedkātu stājas”] īpašībām atšķirību varot izskaidrot ar apstākli, ka “īpašību tabulā VI”, kuru minētais birojs izmantoja 1997. gadā, nebija iekļauta neviena salīdzinājuma vajadzībām izmantojama šķirne un ka šķirne “LEMON SYMPHONY” bija vistaisnāk augošā šķirne šī gada laikā. Turklāt kopš 1997. gada
Osteospermum ecklonis
sugas šķirnes esot tikušas nozīmīgi paplašinātas un pārbaužu pamatprincipi esot tikuši daļēji grozīti, tādēļ esot bijis nepieciešams noteikt jaunus izpausmes līmeņus.
32.
Ar 2006. gada 25. augusta vēstuli [
CPVO
] piedāvāja personai, kas iestājusies lietā, šķirnes “LEMON SYMPHONY” oficiālo aprakstu, kas Kopienas Augu šķirņu aizsardzības reģistrā tika iekļauts 1997. gadā, pielāgot, izmantojot jaunu 2005. gada 14. septembra šķirnes aprakstu. [
CPVO
] uzskatīja, ka šī pielāgošana ir nepieciešama, ņemot vērā, pirmkārt, kopš šīs šķirnes 1997. gadā veiktās pārbaudes selekcijas jomā panākto attīstību un, otrkārt, pārbaužu pamatprincipu 2001. gada grozījumus.
33.
Ar 2006. gada 22. septembra vēstuli persona, kas iestājusies lietā, ir piekritusi šim priekšlikumam.
34.
Ar 2007. gada 19. februāra lēmumu (turpmāk tekstā – “noraidīšanas lēmums”) [
CPVO
] personas, kas iestājusies lietā, pret Kopienas augu šķirņu aizsardzības piešķiršanu šķirnei “SUMOST 01” iesniegtos iebildumus apmierināja un pieteikumu piešķirt minētajai šķirnei Kopienas augu šķirņu aizsardzību noraidīja, būtībā pamatojoties uz to, ka tā skaidri neatšķiroties no šķirnes “LEMON SYMPHONY” un ka tādējādi regulas [Nr. 2100/94] 7. pantā paredzētie nosacījumi neesot izpildīti. [..]
35.
2007. gada 11. aprīlī prasītājs atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 20. pantam, būtībā pamatojoties uz to, ka formā, kas ir norādīta oficiālajā aprakstā, kurš Kopienas Augu šķirņu aizsardzības reģistrā tika iekļauts 1997. gadā, šī šķirne nekad neesot pastāvējusi, iesniedza pieteikumu šķirnei “LEMON SYMPHONY” piešķirto Kopienas augu šķirņu aizsardzību atzīt par spēkā neesošu.
36.
Ar 2007. gada 18. aprīļa vēstuli [
CPVO
] informēja personu, kas iestājusies lietā, par savu lēmumu pēc savas ierosmes pielāgot šķirnes “LEMON SYMPHONY” oficiālo aprakstu atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 87. panta 4. punktam (turpmāk tekstā – “lēmums par apraksta pielāgošanu”). Šai vēstulei tika pievienots pielāgotais apraksts, kāds tas izrietēja no 2005. gada tehniskās pārbaudes.
37.
Ar 2007. gada 10. maija vēstuli (turpmāk tekstā – “lēmums par pieteikumu atcelt aizsardzību”) [
CPVO
] informēja prasītāju, ka kompetent[ā] komiteja ir pārbaudījusi, vai regulas [Nr. 2100/94] 21. panta piemērošanas nosacījumi ir izpildīti, un ir nonākusi pie secinājuma, ka tas tā nav [..].
[..]
39.
2007. gada 21. maijā [
CPVO
] informēja prasītāju par lēmumu par apraksta pielāgošanu un šķirnes “LEMON SYMPHONY” oficiālā apraksta, kurš Kopienas Augu šķirņu aizsardzības reģistrā tika iekļauts 1997. gadā, aizstāšanu ar 2005. gada aprakstu.
40.
Ar 2007. gada 26. septembra vēstuli [
CPVO
] pieteikumu atzīt par spēkā neesošu šķirnei “LEMON SYMPHONY” piešķirto Kopienas augu šķirņu aizsardzību, ko prasītājs bija iesniedzis atbilstoši regulas [Nr. 2100/94] 20. pantam (turpmāk tekstā – “lēmums par pieteikumu atzīt par spēkā neesošu”), noraidīja. [..]
Process
[CPVO]
Apelāciju padomē lietās A 005/2007, A 006/2007 un A 007/2007
41.
2007. gada 10. maijā prasītājs par noraidīšanas lēmumu [
CPVO
] Apelāciju padomē [turpmāk tekstā – “Apelāciju padome”] iesniedza apelācijas sūdzību, kas tika reģistrēta ar numuru A 005/2007.
[..]
43.
2007. gada 11. jūnijā prasītājs par lēmumu par pieteikumu atcelt aizsardzību Apelāciju padomē iesniedza apelācijas sūdzību, kas tika reģistrēta ar numuru A 006/2007.
[..]
45.
2007. gada 12. jūlijā prasītājs par lēmumu par apraksta pielāgošanu Apelāciju padomē iesniedza apelācijas sūdzību, kas tika reģistrēta ar numuru A 007/2007.
[..]
63.
Neraugoties uz prasītāja iebildumiem, Apelāciju padome 2007. gada 4. decembrī noturēja mutvārdu procesu visās trijās lietās A 005/2007, A 006/2007 un A 007/2007, prasītājam, kā tas izriet no sēdes protokola, tajā nepiedaloties. [..]
64.
Šajos procesos
Menne
k-dze piedalījās kā
Bundessortenamt
, kas ir [
CPVO
] pilnvarotais, eksperte. Viņa tostarp norādīja, ka 1997. gadā tehniskās pārbaudes vajadzībām iesniegtais šķirnes “LEMON SYMPHONY” materiāls neapšaubāmi esot bijis apstrādāts ar augšanas regulatoru, bet ka šajā pārbaudē neesot bijis nekādu problēmu, jo “augi esot auguši pilnīgi normāli”. Tāpat viņa norādīja, ka šīs tehniskās pārbaudes laikā “augšanas regulatora sekas bija izzudušas”, un apstiprināja, ka “šķirnes “LEMON SYMPHONY” gadījumā nav bijis šaubu par 1997. gada jūlijā/augustā veikto izmēģinājumu kvalitāti”. Persona, kas iestājusies lietā, no savas puses apstiprināja, ka “augšanas regulatori parasti iedarbojas tikai laikā no 4 līdz 6 nedēļām”, it īpaši
Osteospermum
gadījumā.
65.
Ar 2007. gada 4. decembra lēmumu (lieta A 006/2007) Apelāciju padome prasītāja par lēmumu par pieteikumu atcelt aizsardzību iesniegto apelācijas sūdzību noraidīja kā pieņemamu, bet nepamatotu.
66.
Ar 2007. gada 4. decembra lēmumu (lieta A 005/2007) Apelāciju padome prasītāja par noraidīšanas lēmumu iesniegto apelācijas sūdzību noraidīja kā pieņemamu, bet nepamatotu.
67.
Ar 2007. gada 4. decembra lēmumu (lieta A 007/2007) Apelāciju padome prasītāja par lēmumu par apraksta pielāgošanu iesniegto apelācijas sūdzību noraidīja kā nepieņemamu.
68.
Katrā no šīm trim lietām Apelāciju padome vispirms konstatēja, ka pavēste par mutvārdu procesu ir tikusi nosūtīta atbilstoši un pienācīgi. Šajā ziņā tā norādīja, ka, lai gan ir taisnība, ka [..] regulas [Nr. 874/2009] 59. panta 1. punktā noteiktais viena mēneša termiņš nav ticis ievērots, jo pavēste prasītājam tika paziņota tikai 2007. gada 6. novembrī, tam neesot nozīmes [..].
[..]
Process
[CPVO]
Apelāciju padomē lietā A 010/2007
71.
2007. gada 19. oktobrī prasītājs pret lēmumu par pieteikumu atzīt par spēkā neesošu iesniedza apelācijas sūdzību Apelāciju padomē, kas ir reģistrēta ar numuru A 010/2007.
72.
Lai pamatotu savu apelācijas sūdzību, prasītājs būtībā norādīja, ka šķirnes materiāls, attiecībā uz kuru 1997. gadā tika veikta šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskā pārbaude, neesot bijis atbilstošs. Viņš arī pieļāva iespēju, ka no nosūtītajiem augiem esot tikuši iegūti spraudeņi un minētās tehniskās pārbaudes vajadzībām esot tikuši izmantoti šie spraudeņi. [..] Tāpat viņš norādīja, ka visas šķirnes, kuras kā piemēri ir norādītas kopš 2001. gada piemērojamajos pārbaužu pamatprincipos, izņemot šķirni “NAIROBI”, 1997. gadā esot tikušas salīdzinātas ar šķirni “LEMON SYMPHONY”. Saistībā ar
Menne
k‑dzes un personas, kas iestājusies lietā, 2007. gada 4. decembra sēdē izteiktajiem apgalvojumiem lietās A 005/2007, A 006/2007 un A 007/2007 prasītājs piedāvāja ar ekspertīzes palīdzību pārbaudīt viņa apgalvojumu, ka apstrādes ar augšanas regulatoru ietekme uz pārbaudi neaprobežojoties ar četru līdz sešu nedēļu termiņu. Visbeidzot, prasītājs paskaidroja, ka viņa iesniegtais spēkā neesamības atzīšanas pieteikums esot balstīts uz regulas [Nr. 2100/94] 20. panta 1. punkta a) apakšpunktu un 7. pantu. Viņaprāt, ievērojot faktu, ka šķirne par atšķirīgu var tikt atzīta tikai tad, ja tā atšķiras, ņemot vērā to īpašību izpausmi, kas izriet no genotipa vai genotipu kombinācijas, nevarot būt atšķirības, ja konstatētā īpašību izpausme izriet no mehāniskās apstrādes un apstrādes ar augšanas regulatoru.
73.
Pēc tam, kad prasītājs tika uzaicināts uz sēdi, viņš ar 2009. gada 12. janvāra papildu procesuālo rakstu iebilda pret
Menne
k‑dzes dalību sēdē un viņas paziņojumu ņemšanu vērā.
74.
Minētajā rakstā prasītājs turklāt atkārtoti izteica savu piedāvājumu ekspertīzes ceļā pierādīt, ka 1997. gadā veiktās šķirnes “LEMON SYMPHONY”
DUS
pārbaudes rezultāti esot izskaidrojami nevis ar genotipu, bet ar ķīmisku un mehānisku apstrādi vai apstākli, ka tika izmantoti augu spraudeņi. Turklāt prasītājs tieši lūdza pilnvaras iesniegt piedāvātos pierādījumus.
[..]
76.
Ar [strīdīgo] lēmumu [..] Apelāciju padome [prasītāja] apelācijas sūdzību par pieteikumu atzīt par spēkā neesošu noraidīja kā pieņemamu, bet nepamatotu [..].”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar 2009. gada 24. jūnija prasības pieteikumu apelācijas sūdzības iesniedzējs cēla prasību par strīdīgo lēmumu.
Ar 2010. gada 15. jūnija rīkojumu Vispārējās tiesas priekšsēdētājs nolēma apvienot apelācijas sūdzības iesniedzēja celtās prasības par lēmumiem A 007/2007 (lieta T‑133/08), A 006/2007 (lieta T‑134/08), A 005/2007 (lieta T‑177/08) un A 010/2007 (lieta T‑242/09) mutvārdu procesā un sprieduma taisīšanai.
Lieta T‑242/09
Savas prasības lietā T‑242/09 pamatojumam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza četrus atcelšanas pamatus.
Attiecībā uz pirmo pamatu par Regulas Nr. 2100/94 76. un 81. panta pārkāpumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 126. punktā lēma, ka šīs tiesību normas nav piemērojamas Kopienas aizsardzības spēkā neesamības atzīšanas procesam, kas ir paredzēts šīs regulas 20. pantā, ņemot vērā pašu minētā 76. panta tekstu. Vispārējā tiesa šī sprieduma 128. un 129. punktā no tā secina, ka pierādīšanas pierādījums par to, ka augu šķirne neatbilst Kopienas aizsardzības saņemšanas nosacījumiem, ir uzlikts ieinteresētajai personai, kura apstrīd minēto aizsardzību.
Konstatējot, ka ar Regulu Nr. 2100/94 noteiktā kārtība atbilst spēkā esošajām normām Kopienas dizainparaugu jomā, kā arī ar vispārējiem tiesību principiem, Vispārējā tiesa noraidīja šo pamatu kā nederīgu.
Vispārējā tiesa tomēr pārsūdzētā sprieduma 134. punktā piebilda, ka jebkurā gadījumā procesam
CPVO
nav tikai izmeklēšanas raksturs, jo lietas dalībniekiem savlaicīgi ir jānorāda fakti, attiecībā uz kuriem tie vēlas, lai tos konstatētu
CPVO
, un jāiesniedz pierādījumi, attiecībā uz kuriem tie vēlas, lai
CPVO
tos atzītu par pamatotiem.
Pamatojoties uz šo konstatējumu, pārsūdzētā sprieduma 135.–170. punktā tā veica prasītāja izvirzīto argumentu analīzi.
Attiecībā uz
CPVO
atteikumu apmierināt apelācijas sūdzības iesniedzēja izteikto lūgumu noteikt izmeklēšanas pasākumus, Vispārējā tiesa, pēc analoģijas piemērojot risinājumu, kāds tika pieņemts spriedumā
ILFO
/Augstā iestāde (51/65,
EU:C:1966:21
), pārsūdzētā sprieduma 138. punktā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nevienā brīdī procesa laikā
CPVO
nav izvirzījis ne mazāko pierādījumu elementu vai norādi savu prasījumu pamatojumam. Vispārējā tiesa no tā secināja, ka nebija tiesību normu attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iesniegšanu pārkāpuma un uzskatīja, ka prasītājs faktiski vēlējās, lai Vispārējā tiesa veiktu jaunu novērtējumu par faktiem un atbilstošajiem pierādījumu elementiem.
Tātad Vispārējā tiesa ir nošķīrusi atkarībā no tā, vai Apelāciju padomes izdarītie konstatējumi un faktu vērtējumi ir vai nav sarežģīta novērtējuma iznākums, ievērojot, ka attiecībā uz sarežģītu novērtējumu, kura veikšanai ir nepieciešamas eksperta vai zinātniskas zināšanas, Vispārējās tiesas vērtējums ir ierobežots ar konstatāciju par acīmredzamu kļūdu.
Pirmkārt, attiecībā uz jautājumu par šķirnes materiāla veidu, kāds tika izmantots šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskajai pārbaudei 1997. gadā, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 149. punktā konstatēja, ka Apelāciju padome uzskatīja par vispārzināmu, ka spraudeņu izmantošanas prakse bija plaši izplatīta. Šajā ziņā tā pēc analoģijas piemēroja judikatūru attiecībā uz Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (ITSB), atbilstoši kurai tās palātām nav pienākuma savos nolēmumos pierādīt vispārzināmu faktu pareizību.
Vispārējā tiesa uzskatīja, ka jautājums par augšanas regulatoru ietekmi uz augu paraugiem, kuri ir piegādāti šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskās pārbaudes veikšanai, bija saistīts ar sarežģītiem botāniskiem novērtējumiem. Pārsūdzētā sprieduma 157. punktā tā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav iesniedzis nekādus pierādījumus, ar kuriem varētu identificēt acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Otrkārt, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem par šķirnes “LEMON SYMPHONY” oriģinālā apraksta pielāgojumu 2006. gada laikā saistībā ar “ziedkātu stājas” īpašību, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 161. punktā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav pierādījis, ka šī īpašība bija noteicošā, lai šai augu šķirnei piešķirtu Kopienas aizsardzību.
Turklāt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 166. punktā uzsvēra, ka “ziedkātu stājas” īpašība, kuras izpausmes līmeņi šīs īpašības apzīmēšanai var būt no “taisni augoša” līdz “nokarenam”, nebija absolūta un vajadzības gadījumā attiecībā uz to varēja veikt salīdzinošu relatīvu novērtējumu starp vienas sugas šķirnēm.
Līdz ar to Vispārējā tiesa noraidīja pirmo pamatu kā daļēji nepamatotu un daļēji neefektīvu.
Attiecībā uz otro pamatu par Regulas Nr. 2100/94 7. un 20. panta pārkāpumu Vispārējā tiesa to noraidīja, ņemot vērā elementus, kādi tika izvirzīti, izvērtējot pirmo pamatu attiecībā uz 1997. gada laikā veiktajā tehniskajā pārbaudē izmantotā materiāla ķīmisko un mehānisko apstrādi un materiāla, kas iegūts no spraudeņiem, izmantošanu.
Attiecībā uz trešo pamatu par Regulas Nr. 2100/94 75. panta pārkāpumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 181. un 182. punktā norādīja, ka tiesības tikt uzklausītam nenozīmē, ka tiesai ir jābūt uzklausījušai lietas dalībniekus par katru tās juridiskā vērtējuma jautājumu. It īpaši saistībā ar pirmā pamata pārbaudi Vispārējā tiesa ir pierādījusi, ka spraudeņu izmantošana tehniskajā pārbaudē ir parasta prakse, kura ir zināma apelācijas sūdzības iesniedzējam.
Attiecībā uz ceturto pamatu par Regulas Nr. 874/2009 63. panta pārkāpumu Vispārējā tiesa būtībā uzskatīja, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi nekādu procesuāla rakstura kļūdu.
Līdz ar to Vispārējā tiesa noraidīja prasību kopumā.
Lietas T‑133/08, T‑134/08 un T‑177/08
Attiecībā uz prasībām lietās T‑133/08, T‑134/08 un T‑177/08 Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 217. punktā konstatēja, ka minimālais viena mēneša termiņš uzaicināšanai uz 2007. gada 4. decembra tiesas sēdi Apelāciju padomē nav ticis ievērots attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
Pārsūdzētā sprieduma 237. punktā tā secināja, ka ir noticis būtisks procesuāls pārkāpums, kura dēļ ir jāatceļ trīs apstrīdētie lēmumi attiecībā uz lietām T‑133/08, T‑134/08 un T‑177/08. Tā tomēr noraidīja lūgumu grozīt lēmumu attiecībā uz pielāgojumiem aprakstā.
Par apelācijas sūdzību
Apelācijas sūdzības atbalstam apelācijas sūdzības iesniedzējs izvirza sešus pamatus, kuri ir sadalīti sīkāk vairākos argumentos.
Ar pirmo un otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā iebilst Vispārējai tiesai, ka tā esot pārkāpusi tiesību normas attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iesniegšanu, kā arī faktu pārbaudes pēc iestādes iniciatīvas principu. Ar trešo un ceturto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo pienākuma veikt tiesiskuma pārbaudi pārkāpumu un pamatojuma nesniegšanu pārsūdzētajā spriedumā. Ar piekto un sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā iebilst Vispārējai tiesai, ka tā nav nodrošinājusi viņa tiesības tikt uzklausītam un nav veikusi pilnu strīdīgā lēmuma tiesiskuma pārbaudi.
Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar pirmo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā iebilst Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lemjot, ka Apelāciju padome nevarēja rīkoties pēc savas iniciatīvas un ka tā ir pārkāpusi apelācijas sūdzības iesniedzēja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kā arī labas pārvaldības principu.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs iebilst Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 126. punktā tā ir lēmusi, ka Regulas Nr. 2100/94 76. pants nav piemērojams procesiem Apelāciju padomē un līdz ar to tā esot pārkāpusi Regulas Nr. 874/2009 51. pantu.
Otrkārt, konstatējums pārsūdzētā sprieduma 129. punktā, atbilstoši kuram spēkā neesamības atzīšanas process
CPVO
un tā Apelāciju padomē esot apsūdzības process, neesot savienojams ar Regulas Nr. 2100/94 20. panta tekstu. Izmeklēšanas raksturs turklāt esot apstiprināts salīdzinot atbilstošās tiesību normas attiecībā uz Kopienas preču zīmi un Kopienas dizainparaugu.
Treškārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 133. punktā esot sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentus.
Ceturtkārt, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi labas pārvaldības un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā principus, atsakoties izskatīt pierādījumu elementus, kurus viņš bija iesniedzis Apelāciju padomē.
CPVO
atgādina tajā notiekošo procesu specifiskās iezīmes. It īpaši tas uzsver, ka spēkā neesamības atzīšanas process, kuru uzsāk saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 20. pantu, attiecas vienīgi uz pārbaudi pēc iestādes pašas iniciatīvas. Tātad šāda veida process notiek bez lietas dalībnieku piedalīšanās, jo
CPVO
ir objektīvi jāizskata visi atbilstošie fakti.
J. Hansson
apgalvo, ka
CPVO
esot plaša brīvība veikt novērtējumu par pierādījumiem, kurus tam ir iesniegusi trešā persona, lai attaisnotu šāda veida procesa uzsākšanu.
Šajā lietā
CPVO
esot piemērojis šos principus un atteicies uzsākt spēkā neesamības atzīšanas procesu, kuru prasa uzsākt apelācijas sūdzības iesniedzējs.
Attiecībā uz pārējo
CPVO
un
J. Hansson
uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti esot vismaz neefektīvi, ja tie nav tādi, kas ir nepieņemami, ciktāl ar tiem vēlas atspēkot Vispārējās tiesas veikto faktu novērtējumu.
Tiesas vērtējums
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas izvēlēto pieeju attiecībā uz pierādīšanas pienākumu un pierādījumu iesniegšanu saistībā ar procesu apelāciju padomē, vispirms ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā šajā kontekstā.
Šajā ziņā ir jānorāda, pirmkārt, kā to arī ir konstatējusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 126. punktā, ka Regulas Nr. 2100/94 76. pantā ir ierobežota principa par faktu pārbaudi pēc savas iniciatīvas piemērošana attiecībā uz tiem faktiem, kuriem tiek piemērota šīs regulas 54. un 55. pantā paredzētā pārbaude.
Otrkārt, saskaņā ar Regulas Nr. 874/2009 51. pantu tiesību normas attiecībā uz
CPVO
uzsāktiem procesiem ir
mutatis mutandis
piemērojamas apelāciju procesiem. Tādējādi princips par faktu pārbaudi pēc savas iniciatīvas ir piemērojams arī šādā procesā Apelāciju padomē.
Vispārējā tiesa līdz ar to ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, lemjot, ka princips par faktu pārbaudi pēc savas iniciatīvas nav piemērojams procesiem Apelāciju padomē.
Šādas kļūdas tiesību piemērošanā, kā arī izklāsta pārsūdzētā sprieduma 135. punktā, no kura tā, iespējams ir radusies, sekas tomēr nav pārsūdzētā sprieduma atcelšana, ciktāl Vispārējā tiesa, neskatoties uz šiem apstākļiem, sākot no pārsūdzētā sprieduma 136. punkta ir pārbaudījusi, vai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītie pierādījumu elementi Apelāciju padomē atbilst kritērijiem, kuri ir saistīti ar faktu izmeklēšanas pēc savas iniciatīvas principu.
Līdz ar to tālāk ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā šajā ziņā.
Šādā nolūkā ir jāatgādina, ka process, kura iznākumā tika pieņemts strīdīgais lēmums, ir process
CPVO
Apelāciju padomē, kura ir noraidījusi pieteikumu atzīt par spēkā neesošu piešķirto Kopienas augu šķirņu aizsardzību, pamatojoties uz Regulas Nr. 2100/94 20. panta 1. punktu.
Saskaņā ar šo tiesību normu
CPVO
atzīst Kopienas augu šķirņu aizsardzību par spēkā neesošu, ja ir pierādīts, ka Kopienas augu šķirņu aizsardzības piemērošanas brīdī nav ievēroti Regulas Nr. 2100/94 7. vai 10. pantā izklāstītie nosacījumi.
Šajā ziņā nosacījumi, kuri ir saistīti tostarp ar atšķirīgumu un jaunumu saskaņā ar minētās regulas 6. pantu, ir
sine qua non
rakstura nosacījumi Kopienas aizsardzības piešķiršanai. Tātad, nepastāvot šiem nosacījumiem, piešķirtā aizsardzība ir prettiesiska, un tas ir vispārējās interesēs, lai tā tiktu atzīta par spēkā neesošu no piešķiršanas brīža.
Protams, nepamatoti piešķirtas aizsardzības atzīšana par spēkā neesošu var tikt pasludināta arī trešās personas interesēs, it īpaši ja šī persona ir iesniegusi pieteikumu piešķirt augu šķirnes aizsardzību, kura noraidījums ir pamatots ar atšķirtspējas neesamību kandidātšķirnei, salīdzinot ar šķirni, kura tiek nepamatoti aizsargāta.
Tomēr tas nav attaisnojums, lai ļautu trešajai personai jebkuros apstākļos un bez īpaša pamatojuma prasīt šādas aizsardzības spēkā neesamību pēc aizsardzības piešķiršanas procesa un pēc Regulas Nr. 2100/94 59. pantā paredzēto termiņu trešo personu iebildumu iesniegšanai beigām.
Šajā ziņā jāatgādina, ka saistībā ar aizsardzības piešķiršanas procesu par augu kandidātšķirni atbilstoši minētās regulas 54. un 55. pantam tiek veikta pārbaude pēc būtības un padziļināta un sarežģīta tehniska izpēte.
Tādējādi
CPVO
ir plaša brīvība veikt novērtējumu attiecībā uz augu šķirnes aizsardzības atcelšanu Regulas Nr. 2100/94 20. panta izpratnē, ciktāl par aizsargāto šķirni ir veikta iepriekšējā punktā izklāstītā pārbaude. Tātad tikai nopietnas šaubas par faktu, ka ir tikuši izpildīti šīs regulas 7.–10. pantā paredzētie nosacījumi minētās regulas 54. un 55. panta paredzētās pārbaudes dienā, var attaisnot aizsargātās augu šķirnes aizsardzības pārskatīšanu, izmantojot spēkā neesamības procesu uz Regulas Nr. 2100/94 20. panta pamata.
Šādā situācijā trešajai personai, kura prasa atcelt augu šķirnes aizsardzību, ir jāiesniedz būtiski pierādījumu un faktu elementi, ar kuriem var pamatot nopietnas šaubas par augu šķirnes aizsardzības piešķiršanas tiesiskumu, kas piešķirta pēc minētās regulas 54. un 55. panta paredzētās pārbaudes.
Līdz ar to saistībā ar pārsūdzību, kas iesniegta par strīdīgo lēmumu, apelācijas sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda, ka, ņemot vērā faktus un pierādījumus attiecībā uz tehnisko pārbaudi un pārbaudi pēc būtības, kurus viņš ir izvirzījis
CPVO
, šim birojam bija pienākums veikt Regulas Nr. 2100/94 20. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto pārbaudi.
Atbilstoši šiem elementiem visbeidzot ir jāpārbauda, vai Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, tai veicot pārbaudi par Apelāciju padomes veikto “faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas” principa piemērošanu.
Attiecībā uz elementiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzējs ir izvirzījis, lai pamatotu iepriekš piešķirtās aizsardzības spēkā neesamību, Vispārējā tiesa ir konstatējusi, pirmkārt, pārsūdzētā sprieduma 138. punktā, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nekad nav iesniedzis ne mazāko pierādījumu elementu, ne arī jebkādu norādi, kuru varētu kvalificēt kā pierādījuma aizmetni, kā apgalvojumu, atbilstoši kuram mehāniska un ķīmiska apstrāde vai spraudeņu izmantošana, kā tas tika darīts šajā lietā, varēja sagrozīt šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi 1997. gada laikā.
Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 157. punktā Vispārējā tiesa ir atgādinājusi, ka nevienā procesa brīdī prasītājs nav iesniedzis ne mazāko norādi vai konkrētu pierādījumu elementu, kas ir tāda veida, ar kuru varētu pamatot viņa apgalvojumus, tostarp attiecībā uz noturīgo augšanas regulatoru iedarbību.
Visbeidzot attiecībā uz argumentiem par labas pārvaldības principa un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpumu no lietas materiāliem izriet, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs savas pārsūdzības Apelāciju padomē pamatojumam apgalvoja, ka augu materiāls, par kuru 1997. gada laikā tika veikta šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskā pārbaude, bija neapmierinošs, jo pārbaudē izmantotie augi, pirmkārt, bija mehāniski un ķīmiski apstrādāti un, otrkārt, tie bija
J. Hansson
nosūtītie augu spraudeņi.
Ņemot vērā šos konstatējumus un ievērojot principus, kādi izriet no šī sprieduma 57. un 58. punkta, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar pierādījumu sniegšanu, lemjot, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav iesniedzis juridiski pietiekamus faktiskos elementus un pierādījumus, kuri ļautu pierādīt, ka Regulas Nr. 2100/94 7. pantā paredzētais nosacījums nebija izpildīts, veicot šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi, kas būtu attaisnojis spēkā neesamības atzīšanu šīs regulas 20. panta 1. punkta izpratnē.
Līdz ar to nevar piekrist argumentiem par labas pārvaldības un tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību pārkāpumu.
No šiem apsvērumiem izriet, ka pirmais pamats ir jānoraida.
Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā iebilst Vispārējai tiesai, ka pārsūdzētā sprieduma 136.–138. punktā tā ir pārkāpusi normas pierādīšanas pienākuma un pierādījumu sniegšanas jomā.
Ar pirmo argumentu, kurš ir izvirzīts saistībā ar šo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa attiecībā uz lūgumiem
CPVO
veikt izmeklēšanas pasākumus ir kļūdaini piemērojusi Tiesas judikatūru, kāda izriet no sprieduma
ILFO
/Augstā iestāde (51/65,
EU:C:1966:21
), atbilstoši kurai lietas dalībnieka izteiktu lūgumu veikt pierādījumu savākšanas pasākumu nevar apmierināt, ja tas nesniedz absolūti nekādus pierādījumus šādu pasākumu pamatošanai.
Šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi četras kļūdas tiesību piemērošanā. Pirmkārt, iepriekš minētie judikatūras principi neesot saderīgi ar Regulas Nr. 2100/94 76. pantu. Otrkārt, Vispārējā tiesa neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl tā neesot paskaidrojusi vajadzību piemērot šādu judikatūru. Treškārt, tā esot pārkāpusi tiesības uz taisnīgu tiesu, paredzot nosacījumu par izmeklēšanas pasākuma noteikšanu, kas procesā nav minēts nevienā brīdī. Ceturtkārt, Vispārējā tiesa minēto judikatūru esot citējusi kļūdaini, jo tajā nav minēta nepieciešamība pēc pierādījuma aizmetņa izmeklēšanas pasākuma noteikšanai.
Ar otro argumentu apelācijas sūdzības iesniedzējs uzsver, ka, pat ja pieņemtu, ka viņam esot bijis jāiesniedz pierādījuma aizmetnis savas argumentācijas tālākai virzībai, pārsūdzētajā spriedumā tomēr esot pieļauta kļūda tiesību piemērošanā, jo Vispārējā tiesa esot sagrozījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja iesniegtos faktus un pierādījumus, it īpaši attiecībā uz to, kāda bija ietekme tam, ka pārbaudītais augu materiāls bija ķīmiski un mehāniski apstrādāts, kā arī tam, ka tas bija pavairots ar spraudeņiem.
CPVO
un
J. Hansson
apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums “ir pareizs” neatkarīgi no jautājuma par to, vai uz apelācijas sūdzības iesniedzēju gulstas pierādīšanas pienākums vai pierādīšanas pienākuma aizmetnis, ciktāl Apelāciju padome ir veikusi novērtējumu par viņa izvirzītajiem argumentiem un apgalvojumiem. Turklāt Vispārējā tiesa neesot pieļāvusi nekāda veida kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz šādi atvasināto normu piemērošanu par izmeklēšanas pasākumu noteikšanu.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz pirmo apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu Vispārējai tiesai, pirmkārt, nevar pārmest, ka tā ir pārkāpusi tai uzlikto pienākumu norādīt pamatojumu.
Pirmām kārtām, no pastāvīgās judikatūras izriet, ka ar pienākumu norādīt pamatojumu, kas Vispārējai tiesai ir uzlikts atbilstoši Tiesas statūtu 36. pantam, kurš piemērojams tiesvedībai Vispārējā tiesā saskaņā ar šo pašu statūtu 53. panta pirmo daļu un Vispārējās tiesas Reglamenta 81. pantu, šai pēdējai minētajai nav paredzēts pienākums sniegt izklāstu, kurā izsmeļoši un pa vienam būtu aplūkoti visi lietas dalībnieku paustie argumenti. Vispārējās tiesas pamatojums līdz ar to var būt netiešs, ar nosacījumu, ka tas ļauj ieinteresētajām personām gūt informāciju par Vispārējās tiesas nolēmuma pamatojumu un Tiesai – iegūt pietiekami daudz informācijas, lai īstenotu savu pārbaudi (skat. it īpaši spriedumu
Nexans
un
Nexans France
/Komisija, C‑37/13 P,
EU:C:2014:2030
, 21. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Pārsūdzētā sprieduma 137. punktā Vispārējā tiesa ir pamatojusi no sprieduma
ILFO
/Augstā iestāde (51/65,
EU:C:1966:21
) atvasināto principu piemērošanu pēc analoģijas Apelāciju padomei, pamatojoties uz to, ka šī pēdējā ir kvazi tiesu iestāde.
Turklāt šāda piemērošana nav pretrunā pašam faktu pārbaudes pēc savas iniciatīvas principam saskaņā ar Regulas Nr. 2100/94 76. pantu, jo, kā tas izriet no šī sprieduma 53. un 54. punkta saistībā ar šīs regulas 20. panta 1. punkta paredzēto pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanas procesa uzsākšanu, pieteicējam ir jāiesniedz būtiski elementi, ar kuriem pierāda, ka pastāv nopietnas šaubas par apstrīdētās aizsardzības tiesiskumu.
Otrām kārtām, kā to ir norādījusi ģenerāladvokāte savu secinājumu 76. punktā, Regulas Nr. 2100/94 81. pantā ir noteikts, ka procesuālo tiesību principi, kas ir vispāratzīti dalībvalstīs, ir piemērojami procesos, kuri ir uzsākti
CPVO
.
Līdz ar to Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā ir konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam būtu vajadzējis iesniegt Apelācijas padomē pierādījumu aizmetņus, lai panāktu, ka tā nosaka izmeklēšanas pasākumu.
Otrkārt, no pārsūdzētā sprieduma neizriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi kļūdainu no sprieduma
ILFO
/Augstā iestāde (51/65,
EU:C:1966:21
) izrietošo principu piemērošanu.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 138. punktā ir konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nevienā brīdī nav iesniedzis ne mazāko pierādījumu vai norādi sava pieteikuma pamatošanai.
Šādos apstākļos apelācijas sūdzības iesniedzējs nevar apgalvot, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini lēmusi, ka tā nevarēja prasīt noteikt izmeklēšanas pasākumu, ņemot vērā, ka viņš nav iesniedzis pierādījuma aizmetni.
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi faktus un pierādījumu elementus, kurus viņš ir izvirzījis procesā
CPVO
attiecībā uz, pirmkārt, ķīmiskās un mehāniskās apstrādes ietekmi uz materiālu, kurš tika izmantots šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskajai pārbaudei un, otrkārt, šīs šķirnes spraudeņu izmantošanu šai pārbaudei.
Vispirms jāuzsver, ka no LESD 256. panta un Tiesas statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka tikai Vispārējai tiesai ir kompetence, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu materiālā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, veikt šo faktu vērtējumu. Tomēr, ja Vispārējā tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar LESD 256. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un tiesiskās sekas, kādas no tiem ir secinājusi Vispārējā tiesa (skat. it īpaši spriedumu
CB
/Komisija, C‑67/13 P,
EU:C:2014:2204
, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs atsaucas uz
Bundessortenamt
pārstāvja, kurš bija atbildīgais par šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi, 1997. gada 13. janvāra vēstuli, kurā bija norādīts, ka “pareiza tehniskās pārbaudes norise ir apdraudēta [nosūtītā materiāla apstrādes ar augšanas regulatoriem dēļ]”.
Šajā ziņā, pirmām kārtām, kā izriet no Vispārējās tiesas izdarītā faktu izklāsta pārsūdzētā sprieduma 64. punktā, minētais
Bundessortenamt
pārstāvis 2007. gada 4. decembra Apelāciju padomes sēdē lietās A 005/2007, A 006/2007 un A 007/2007 apliecināja, ka nebija “šaubu par 1997. gada jūlijā/augustā izdarīto izmēģinājumu kvalitāti”, jo augšanas regulatoru ietekme bija zudusi.
Otrām kārtām, minētā sprieduma 164. punktā Vispārējā tiesa lēma, ka kompetentās valsts iestādes rīcības brīvība ietver iespēju, īstenojot tehnisko pārbaudi, pārbaudīt un izlemt, vai šķirnes materiāls, kuru nosūtīja
J. Hansson
, tik tiešām ir nepiemērots vai arī, kā tas ir šajā lietā, pavairošanas, izmantojot spraudeņus, tehnika ļauj labot sākotnēji šim materiālam piemītošos trūkumus.
Ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējs nevienā brīdī nav apstrīdējis
Bundessortenamt
pārstāvja apgalvojumu, kurš tika izteikts pēc pierādījumu elementiem, uz kuriem viņš pats atsaucas, un ar kuru tika norādīts, ka tehniskās pārbaudes laikā augšanas regulatoru ietekme uz šķirni “LEMON SYMPHONY” bija zudusi, tad Vispārējā tiesa, nesagrozot nevienu apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīto šīs lietas faktu vai pierādījumu elementu, uzskatīja, ka viņš nav iesniedzis nevienu pierādījumu, ar kuru var atspēkot Apelāciju padomes veikto novērtējumu.
Otrkārt, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvojumiem attiecībā uz riskiem, kādi izceļas no materiāla izmantošanas, kas ir iegūts no šķirnes pavairošanas ar spraudeņiem tehniskās pārbaudes veikšanai, pietiek norādīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs uzskata, ka, tā kā šāds risks bija vispārzināms, tad nebija nepieciešams sniegt pierādījumu elementus, ar kuriem pierāda šī riska pastāvēšanu šajā lietā.
Šādos apstākļos Vispārējā tiesa varēja vienīgi konstatēt, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav izpildījis prasības, kādas ir izvirzītas izmeklēšanas pasākuma noteikšanai.
Tātad Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā ir sagrozījusi lietas faktus vai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītos pierādījumu elementus.
Ņemot vērā šos apsvērumus, otro pamatu nevar pieņemt.
Par trešo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar trešo pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā apgalvo, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 141.–151. punktā ir pārkāpusi savu pienākumu veikt tiesiskuma pārbaudi un ir sagrozījusi faktus.
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs iebilst Vispārējai tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā, ka tikai
CPVO
ekspertīze vien par spraudeņu izmantošanas praksi nevar tikt kvalificēta kā “vispārzināms fakts”. Katrā ziņā šis “fakts” esot ticis sagrozīts un par šo kvalifikāciju neesot tikusi veikta tiesiskuma pārbaude.
Otrkārt, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 147. punktā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, savā konstatācijā neietverot pamatojumu, atbilstoši kuram Apelāciju padomes pamatojums ir “saderīgs ar lietas objektīvajiem faktiem, kādi izriet no lietas materiāliem”.
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda uz atsevišķām Vispārējās tiesas pieļautām kļūdām, tostarp pārsūdzētā sprieduma 147. punktā tās izdarītajās atsaucēs uz noteiktiem lietas faktiem.
CPVO
apgalvo, ka lielā daļā šis pamats sastāv no iepriekšējos pamatos izvirzīto argumentu atkārtošanas.
J. Hansson
konstatē, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja norādītās kļūdas faktos neietekmē pārsūdzētā sprieduma tiesiskumu.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ir svarīgi norādīt, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti patiesībā ir domāti, lai apstrīdētu Vispārējās tiesas veikto faktu novērtējumu, kas, kā ir norādīts šī sprieduma 81. punktā, neietilpst Tiesas kompetencē apelācijas instances stadijā, izņemot gadījumu, ja ir notikusi faktu sagrozīšana.
Tādējādi, apelācijas sūdzības iesniedzējam pārmetot Vispārējai tiesai, ka tā ir konstatējusi, ka to spraudeņu izmantošana tehniskajai pārbaudei, kuri ir ņemti no augiem, kurus ir piegādājis
J. Hansson
, ir vispārzināms fakts, apelācijas sūdzības iesniedzējs katrā ziņā vadās no pieņēmuma, ka no spraudeņiem iegūtais materiāls nav piemērots, lai veiktu šo pārbaudi, citādi šis arguments būtu neefektīvs.
Tomēr šāda apstākļa pārbaudei katrā ziņā ir nepieciešams veikt novērtējumu par faktiem, kas neietilpst Tiesas kompetencē apelācijas instances stadijā.
Katrā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējam šajā ziņā bija jāsniedz pierādījumi apstrīdējumu pamatošanai, ko viņš nav izdarījis, kā tas izriet no šī sprieduma 84.–86. punkta.
Otrkārt, pat ja pieņemtu, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdas, nosaucot
CPVO
un
Bundessortenamt
pārstāvju vārdus, apelācijas sūdzības iesniedzējs nenorāda, kā šādas kļūdas var atspēkot apstrīdētā sprieduma tiesiskumu. Katrā ziņā nav acīmredzams, ka šādu kļūdu radītās sekas izraisītu minētā sprieduma tiesiskuma atspēkojumu pēc būtības.
Līdz ar to trešais pamats ir jānoraida.
Par ceturto pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturto pamatu, kurš attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 152.–157. punktu, apelācijas sūdzības iesniedzējs būtībā iebilst Vispārējai tiesai, ka tā nav norādījusi pamatojumu.
Ar pirmo argumentu kurš ir attīstīts saistībā ar šo pamatu, apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka pārsūdzētais spriedums ir pretrunīgs, ciktāl pārsūdzētā sprieduma 10. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka mehāniskā un ķīmiskā apstrāde ar iesniegto materiālu apdraudēja šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehnisko pārbaudi, no vienas puses, un šī sprieduma 156. punktā Vispārējā tiesa ir lēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nebija iesniedzis nekādas konkrētas norādes, ar kurām var pierādīt, ka pārbaudītais augu materiāls nebija piemērots šīs pārbaudes veikšanai, no otras puses.
Ar otro argumentu apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka Vispārējai tiesai esot bijis jāpārbauda, vai izvirzītie pierādījumu elementi veidoja visu atbilstošās informācijas kopumu, kura ir jāņem vērā sarežģītas situācijas novērtējumam, un vai tie bija tāda veida, ar kuriem var pamatot no tiem izdarītos secinājumus.
CPVO
apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs neapstrīd Vispārējās tiesas izdarītos konstatējumus par faktiem. Turklāt otrajam argumentam, kas ir attīstīts saistībā ar ceturto prasības pamatu, trūkstot jebkāda pamata.
J. Hansson
uzsver, ka apelācijas sūdzības iesniedzējam ir jāpierāda vai vismaz jāsniedz norādes, ar kurām pierāda, ka augšanas regulatoru sekas ir tādas, ka tie noved ne tikai pie kļūdaina novērtējuma par kritērijiem, kuri nosaka aizsardzību, bet arī pie kļūdaina vērtējuma par Regulas Nr. 2100/94 7. pantā paredzēto atšķirīguma kritēriju.
Tiesas vērtējums
Tā kā apelācijas sūdzības iesniedzējs šī pamata ietvaros apgalvo, pirmkārt, ka pārsūdzētajā spriedumā ir pieļauta pretruna, pietiek atgādināt, ka, tāpat kā tas izriet no šī sprieduma 83. punkta, Vispārējā tiesa konstatēja, ka
Bundessortenamt
nebija šaubu par izmantotā augu materiāla kvalitāti šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskajai pārbaudei. Tātad pārsūdzētajā spriedumā nav nevienas pretrunas, ja šī sprieduma 156. punktā ir konstatēts, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav iesniedzis nevienu norādi, ar ko pierāda pretējo.
Otrkārt, jākonstatē, ka jebkurā gadījumā Vispārējās tiesas izdarītie novērtējumi, kādi izriet no pārsūdzētā sprieduma 152.–157. punkta, kurus apelācijas iesniedzējs apstrīd ar šo pamatu, ir sniegti kā papildu pamatojums šī sprieduma 141.–151. punktam. Līdz ar to, pat ja apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzītais ceturtais pamats tā apelācijas sūdzības atbalstam būtu jāapmierina, pārsūdzēto spriedumu tādēļ nevarētu atcelt.
Līdz ar to ceturtais pamats ir jānoraida.
Par piekto un sesto pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Saistībā ar piekto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas veiktos novērtējumus pārsūdzētā sprieduma 159.–162. punktā.
Viņš uzskata, pirmkārt, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 2100/94 7. pantu ar tās konstatējumu, kas izdarīts pārsūdzētā sprieduma 159. punktā, atbilstoši kuram šķirnes “LEMON SYMPHONY” atšķirtspēja šīs tiesību normas izpratnē nav pierādīta “īpaši un, iespējams, nekādi” attiecībā pret “ziedkātu stājas” īpašību. Turklāt Vispārējā tiesa esot arī prettiesiski paplašinājusi strīdus priekšmetu.
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējs norāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 160. punktā ir sagrozījusi faktus, konstatējot, ka 2006. gadā apstiprinātais šķirnes “LEMON SYMPHONY” apraksts neatšķīrās no sākotnējā 1997. gada apraksta. Turklāt Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 2100/94 20. panta 2. punktu, nelemjot, ka šķirnei, kuras apraksts tika grozīts, nebija jāpiešķir aizsardzība.
Saistībā ar sesto pamatu, kura mērķis ir apstrīdēt Vispārējās tiesas veiktos novērtējumus pārsūdzētā sprieduma 165.–168. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzējs iesākumā apgalvo, ka šī tiesa esot sagrozījusi faktus tajā ziņā, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs neesot ierobežojis savus argumentus tikai attiecībā uz jautājumu par “ziedkātu stājas” relatīvo vai absolūto raksturu.
Tālāk apelācijas sūdzības iesniedzējs pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot prettiesiski paplašinājusi strīdus priekšmetu, to attiecinot uz argumentiem, kuri skar tiesvedību lietā T‑177/08.
Visbeidzot Vispārējā tiesa neesot ievērojusi savu pienākumu veikt pilnu tiesiskuma pārbaudi par strīdīgo lēmumu, noraidot apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu par to, ka Apelāciju padome nav ņēmusi vērā viņa argumentus.
Attiecībā uz piekto pamatu
CPVO
apgalvo, ka Vispārējās tiesas izdarītais konstatējums pārsūdzētā sprieduma 159. punktā ir jāsaprot tādējādi, ka 1997. gadā nebija pieejama neviena salīdzināma šķirne.
J. Hansson
uzskata, ka kritizētie konstatējumi nav izšķiroši attiecībā uz jautājumu par aizsargātās šķirnes atšķirtspēju.
Attiecībā uz sesto pamatu
CPVO
apgalvo, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs esot kļūdaini interpretējis pārsūdzēto spriedumu. Turklāt neviens no apsvērumiem par ziedkātu stāju neesot noteicošais, lai lemtu par pārsūdzētā sprieduma tiesiskumu.
J. Hansson
apgalvo, ka novērtējums par šķirnes atšķirīgumu balstās uz salīdzinājumu starp šķirni, par kuru ir iesniegts pieteikums, un citām zināmām šīs pašas sugas šķirnēm. Līdz ar to atšķirīguma kritērijus varot novērtēt, tikai izdarot šādu salīdzinājumu.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, pirmkārt, ka ar piekto un sesto pamatu apelācijas sūdzības iesniedzējs apstrīd Vispārējās tiesas vērtējumu pārsūdzētā sprieduma 159.–162. un 165.–168. punktā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentiem, kurus Vispārējā tiesa uzskatīja par neefektīviem, kā tā to ir uzsvērusi šī sprieduma 158. punktā.
Līdz ar to, ciktāl Vispārējā tiesa ir pamatoti lēmusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs nav iesniedzis nevienu pierādījumu elementu vai pamatu, ar kuru var atspēkot tehnisko pārbaudi, kuras noslēgumā šķirnei “LEMON SYMPHONY” ir piešķirta aizsardzība, tad, pamatojoties uz apelācijas sūdzības iesniedzēja argumentu par izpausmes pakāpi, kādu atzīst “ziedkātu stājas” īpašībai, pārsūdzētais spriedums nevar tikt atcelts.
Tādējādi, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzējs nav varējis pierādīt, ka izmantotais augu materiāls šķirnes “LEMON SYMPHONY” tehniskajai pārbaudei nebija atbilstošs un ka
DUS
kritēriji līdz ar to nebija izpildīti, tad paši argumenti attiecībā uz šīs šķirnes pielāgošanu un aprakstu ir neefektīvi.
Otrkārt, kā tas ir atgādināts šī sprieduma 81. punktā, apelācija ir ierobežota attiecībā uz tiesību jautājumiem, jo novērtējums par faktiem un pierādījumu elementiem, izņemot to sagrozīšanas gadījumu, nav tiesību jautājums, kas kā tāds ir pakļauts Tiesas vērtējumam apelācijas instancē.
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējs nevar apstrīdēt Vispārējās tiesas veikto novērtējumu par faktiem, it īpaši attiecībā uz izpausmes pakāpi, kādu atzīst “ziedkātu stājas” īpašībai attiecībā uz šķirni “LEMON SYMPHONY”.
Atbilstoši šiem apsvērumiem ir jāizskata katrs arguments, kurš ir attīstīts apelācijas sūdzības piektā un sestā pamata atbalstam.
Visupirms apelācijas sūdzības iesniedzējs apgalvo, ka “ziedkātu stājas” īpašība katrā ziņā ietilpst pārbaudē par šķirnes atšķirtspēju atbilstoši Regulas Nr. 2100/94 7. pantam.
Tomēr, pārmetot, ka Vispārējā tiesa ir izdarījusi minētā panta pārkāpumu, Vispārējai tiesai pārsūdzētā sprieduma 159. punktā konstatējot, ka novērtējums par šīs šķirnes atšķirtspēju nav pamatots “īpaši un, iespējams, nekādi” attiecībā pret “ziedkātu stājas” īpašību, apelācijas sūdzības iesniedzējs ir kļūdaini interpretējis pārsūdzēto spriedumu.
Vispārējā tiesa nav apgalvojusi, ka saistībā ar šķirnes atšķirtspējas pārbaudi, kāda ir paredzēta Regulas Nr. 2100/94 7. pantā, nebija jāņem vērā “ziedkātu stājas” īpašība. Tomēr ir acīmredzams, ka augu šķirnes atšķirtspējas pārbaude katrā ziņā nozīmē, ka pastāv vairākas atsauces augu šķirnes. Tātad “ziedkātu stājas” īpašība ir jāpārbauda atkarībā no tā, vai pastāv šādas šķirnes, un attiecīgi tam ir lielāka vai mazāka nozīme attiecībā uz aizsargājamās augu šķirnes atšķirtspēju.
Līdz ar to ir jānoraida pirmais un otrais arguments, kuri ir izvirzīti saistībā ar piekto pamatu, kā arī trešais arguments, kas ir izvirzīts sestā pamata atbalstam.
Turklāt Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā ir uzskatījusi, ka “ziedkātu stājas” īpašības pielāgošana un apraksts nevarēja atspēkot šķirnei “LEMON SYMPHONY” piešķirto aizsardzību. Ciktāl minētā īpašība tiek noteikta, salīdzinot ar citām augu šķirnēm, apraksta precizēšana ir neizbēgama, tiklīdz parādās jaunas augu šķirnes.
Šādos apstākļos ir jānoraida trešais un ceturtais arguments, kuri ir izvirzīti saistībā ar piekto pamatu.
Visbeidzot apelācijas sūdzības iesniedzējs nevar, nenonākot pretrunā pats sev, pārmest Vispārējai tiesai, pirmkārt, ka tā ir lēmusi par argumentiem, kuri attiecas uz tiesvedību lietā T‑177/08, jo apelācijas sūdzības iesniedzējs pats ir izvirzījis šos argumentus, un, otrkārt, ka tā nav veikusi pilnu strīdīgā lēmuma tiesiskuma pārbaudi tādēļ, ka šajā lēmumā neesot ņemti vērā apelācijas sūdzības iesniedzēja argumenti par “ziedkātu stājas” īpašības veidu, un vienlaikus pārmest Vispārējai tiesai, ka tā tieši ir lēmusi par šīs īpašības veidu. Līdz ar to ir jānoraida pirmais un otrais arguments, kuri ir izvirzīti saistībā ar sesto pamatu.
Tā kā ir jānoraida piektais un sestais pamats, tad no visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā
CPVO
ir prasījis piespriest
R. Schräder
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un viņam spriedums ir nelabvēlīgs, viņam ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
apelācijas sūdzību noraidīt;

2)
Ralf Schräder
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.