CELEX: 62009CJ0346
Põllumajandus
Loomatervishoiunõuded
Direktiiv 90/425/EMÜ
Siseriiklik ajutine kord, mille eesmärk on tõkestada veiste spongioosse entsefalopaatia levikut ja mis keelab põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud loomsete valkude tootmise ja müügi
Nimetatud korra kohaldamine enne, kui on jõustunud otsus 2000/766/EÜ, mis sellise keelu kehtestab
Selle korra kohaldamine kahele tootele, mida võib nimetatud otsusega kehtestatud keelu alt vabastada
Kooskõla direktiiviga 90/425/EMÜ ja otsustega 94/381/EÜ ja 2000/766/EÜ

Eelotsusetaotlus käsitleb loomasöödaks mõeldud töödeldud loomsete valkude kasutamise valdkonnas liidu õiguse ja konkreetsemalt
järgmiste õigusaktide tõlgendamist:
–        nõukogu 26. juuni 1990. aasta direktiiv 90/425/EMÜ, milles käsitletakse ühendusesiseses kaubanduses teatavate elusloomade
ja toodete suhtes seoses siseturu väljakujundamisega kohaldatavaid veterinaar- ja zootehnilisi kontrolle (EÜT 1990, L 224,
lk 29; ELT eriväljaanne 03/10, lk 138);
–        komisjoni 27. juuni 1994. aasta otsus 94/381/EÜ veiste spongioosse entsefalopaatia ja imetajatelt pärinevate valkude söötmise
suhtes rakendatavate teatavate kaitsemeetmete kohta (EÜT 1994, L 172, lk 23), ja
–        nõukogu 4. detsembri 2000. aasta otsus 2000/766/EÜ teatavate transmissiivse spongioosse entsefalopaatia suhtes rakendatavate
kaitsemeetmete ning loomsete valkude söödana kasutamise kohta (EÜT 2000, L 306, lk 32);
–        komisjoni 29. detsembri 2000. aasta otsus 2001/9/EÜ kontrollimeetmete kohta, mida on vaja nõukogu otsuse 2000/766 rakendamiseks
(EÜT 2001, L 2, lk 32).
See taotlus on esitatud Staat der Nederlandeni ja Denkavit Nederland BV jt, mille hulka kuuluvad erinevad loomasööda tootmisettevõtted
ning üks loomasööda tooraine edasimüüja (edaspidi „Denkavit jt”), vahelises kohtuvaidluses. Nimetatud vaidlus puudutab sellise
siseriikliku ajutise korra kooskõla liidu õigusega, mis veiste spongioosse entsefalopaatia (edaspidi „BSE”) eest kaitsmiseks
keelab toota ja müüa põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud loomseid valke, kuna esiteks võeti selline keeld vastu
ja see jõustus pärast samalaadse keelu kehtestava Euroopa Liidu otsuse vastuvõtmist, kuid enne viimase jõustumist, ja teiseks,
seda keeldu kohaldati enne nimetatud otsuse jõustumist kalajahu ja kaltsiumdivesinikfosfaadi suhtes, samas kui need tooted
võisid olla selle otsusega kehtestatud keelu alt vabastatud.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Direktiiv 90/425
Direktiivi 90/425 põhjenduse 2 kohaselt tuleb loomade ja loomsete saaduste turu ühise korralduse harmooniliseks toimimiseks
kaotada zootehnilised ja veterinaartõkked ühendusesisese loomade ja asjaomaste toodetega kauplemise arendamisel.
Selle direktiivi põhjenduse 10 kohaselt tuleks sätestada kaitsemeetmed ja tõhususe tõttu selles valdkonnas peab vastutama
eelkõige lähteliikmesriik.
Direktiivi 90/425 põhjenduses 12 on öeldud, et kuni ühenduse eeskirjade vastuvõtmiseni peaksid loomad ja tooted, mille suhtes
ei kohaldata ühtlustatud eeskirju, vastama sihtliikmesriigi nõuetele, tingimusel et need on kooskõlas EMÜ asutamislepingu
artikliga 36 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 36, pärast muutmist EÜ artikkel 30).
Nimetatud direktiivi artikli 1 esimene lõik sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et A lisas loetletud direktiividega hõlmatud või artikli 21 esimeses lõigus nimetatud ning kauplemiseks
ettenähtud elusloomade ja toodete veterinaarkontrolli ei viida enam läbi piiridel, vaid kooskõlas käesoleva direktiiviga,
ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist.”
Selle direktiivi artikli 10 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Iga liikmesriik teavitab kohe teisi liikmesriike ja komisjoni lisaks direktiivis 82/894/EMÜ osutatud haiguspuhangutele oma
territooriumil kõikidest zoonoosidest, haiguste puhangutest või muudest põhjustest, mis ohustavad tõenäoliselt tõsiselt loomade
või inimeste tervist.
Lähteliikmesriigid võtavad viivitamatult ühenduse eeskirjades sätestatud kontrolli‑ või ettevaatusabinõud, eelkõige määravad
eeskirjades ettenähtud puhvervööndid või võtavad vastu muud meetmed, mida nad vajalikuks peavad.
Sihtliikmesriik või transiitliikmesriik, mis artiklis 5 osutatud kontrolli käigus teeb kindlaks esimeses lõigus osutatud haiguste
või põhjuste olemasolu, võib vajaduse korral võtta ühenduse eeskirjades ettenähtud ettevaatusabinõud, sealhulgas loomade karantiini
paigutamise.
Kuni meetmete võtmiseni vastavalt lõikele 4 võib sihtliikmesriik tõsise ohu korral inimeste või loomade tervisele võtta ajutised
kaitsemeetmed asjaomaste põllumajandusettevõtete, keskuste või organisatsioonide või episootilise haiguse puhul ühenduse eeskirjades
ettenähtud puhvervööndi osas.
Liikmesriikide võetud meetmetest teatatakse viivitamatult komisjonile ja teistele liikmesriikidele.”
Vastavalt selle artikli lõikele 4 võtab komisjon vajalikud meetmed artiklis 17 ette nähtud komitoloogiamenetluse korras loomade
ja toodete ning loomadest saadud toodete puhul. Komisjon jälgib olukorda ning sama korda järgides muudab võetud otsuseid või
tunnistab need kehtetuks sõltuvalt olukorra arengust.
Direktiiv 90/667/EMÜ
Nõukogu 27. novembri 1990. aasta direktiivi 90/667/EMÜ, millega kehtestatakse veterinaareeskirjad loomsete jäätmete kõrvaldamise,
ümbertöötamise ja turuleviimise kohta ning haigusetekitajate vältimise kohta loomset päritolu või kalast valmistatud loomasöötades
ning muudetakse direktiivi 90/425 (EÜT L 363, lk 51), artikli 13 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Direktiiv [90/425] on kohaldatav eelkõige seoses sihtliikmesriigi poolt läbi viidavate kontrollide korraldamise ja järelevalvega
ning rakendatavate kaitsemeetmetega.”
Direktiiv 92/118/EMÜ
Nõukogu 17. detsembri 1992. aasta direktiivi 92/118/EMÜ, millega sätestatakse selliste toodete ühendusesisest kaubandust ja
ühendusse importimist reguleerivad loomatervishoiu ja tervisekaitse nõuded, mille suhtes ei kohaldata direktiivi 89/662/EMÜ
A lisa I peatükis ja patogeenide puhul direktiivis 90/425/EMÜ osutatud ühenduse erieeskirjades sätestatud nõudeid (EÜT L 62,
lk 49; ELT eriväljaanne 03/14, lk 51), artikli 2 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
e)
loomasöödaks ettenähtud töödeldud loomsed valgud
– loomsed valgud, mida on töödeldud nii, et need oleksid sobivad otsekasutuseks loomasöödana või loomasööda koostisosana.
Need hõlmavad kalajahu, lihajahu, kondijahu, kabjajahu, sarvejahu, verejahu, sulejahu, kuivkõrneid ja muid sarnased tooteid,
sealhulgas segusid, mis sisaldavad neid tooteid;
[…]”.
Selle direktiivi artikli 7 lõike 2 järgi kohaldatakse käesoleva direktiiviga hõlmatud toodete suhtes direktiivi 90/425 artiklit 10.
Otsus 94/381
Komisjon võttis direktiivi 90/425 alusel ja eelkõige selle direktiivi artikli 10 lõike 4 alusel vastu otsuse 94/381.
Märgitud otsuse artikli 1 lõike 1 järgi kohustuvad liikmesriigid keelustama imetajate kudedest saadud valkude kasutamise mäletsejaliste
söötades. Sama artikli lõige 2 sätestab, et liikmesriigid, kes on siiski võimelised kohaldama süsteemi, mis võimaldab eristada
mäletsejalistelt saadud ja mittemäletsejalistelt saadud loomseid valke, saavad direktiivi 90/425 artiklis 17 sätestatud menetluse
korras komisjonilt loa kasutada mäletsejaliste söödas mittemäletsejalistelt saadud valke.
Otsus 2000/766
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 4. detsembril 2000 vastu otsuse 2000/766, mis põhineb direktiivil 90/425, eelkõige selle artikli 10
lõikel 4 ning nõukogu 18. detsembri 1997. aasta direktiivil 97/78/EÜ, milles sätestatakse kolmandatest riikidest ühendusse
toodavate toodete veterinaarkontrolli põhimõtted (EÜT 1998, L 24, lk 9; ELT eriväljaanne 03/22, lk 247), eelkõige selle direktiivi
artiklil 22.
Selle otsuse artikli 2 alusel:
„1.      Liikmesriigid keelavad töödeldud loomse valgu söötmise põllumajandusloomadele, keda peetakse, nuumatakse või aretatakse toidu
tootmiseks.
2.      Lõikes 1 sätestatud keeldu ei kohaldata järgmistel juhtudel:
–        kalajahu söötmisel mittemäletsejalistele kontrollimeetmeid rakendades, mis on kindlaks määratud nõukogu 11. detsembri 1989. aasta
direktiivi 89/662/EMÜ veterinaarkontrollide kohta ühendusesiseses kaubanduses seoses siseturu väljakujundamisega [(EÜT L 395,
lk 13; ELT eriväljaanne 03/09, lk 214)] artiklis 17 sätestatud menetluse raames,
–        mittemäletsejalistelt saadud želatiini kasutamisel lisaainete kestades nõukogu 23. novembri 1970. aasta direktiivi 70/524/EMÜ
söödalisandite kohta (EÜT L 270, lk 1; ELT eriväljaanne 03/01, lk 190) tähenduses,
–        kaltsiumdivesinikfosfaadi ja hüdrolüüsitud valkude kasutamisel, kui need on valmistatud tingimustel, mis on kindlaks määratud
direktiivi 89/662/EMÜ artiklis 17 sätestatud menetluse raames;
–        piima ja piimatoodete söötmisel põllumajandusloomadele, keda peetakse, nuumatakse või aretatakse toidu tootmiseks.”
Kõnealuse otsuse artikkel 3 näeb ette:
„1.      Välja arvatud artikli 2 lõikes 2 sätestatud erandjuhtudel, võtavad liikmesriigid järgmised meetmed:
a)      liikmesriigid keelavad sellise töödeldud loomse valgu turuleviimise, müügi, impordi kolmandatest riikidest ja ekspordi kolmandatesse
riikidesse, mida söödetakse toidu tootmiseks peetavatele, nuumatavatele või aretatavatele põllumajandusloomadele;
b)      nad tagavad, et kõik sellised töödeldud loomsed valgud, mida söödetakse toidu tootmiseks peetavatele, nuumatavatele või aretatavatele
põllumajandusloomadele, kõrvaldatakse turult ning eemaldatakse müügikohtadest ja põllumajandusettevõtete ladudest.”
2.      Liikmesriigid tagavad, et loomsed jäätmed direktiivi 90/667 mõttes kogutakse, transporditakse, töödeldakse, ladustatakse ja
realiseeritakse vastavalt nimetatud direktiivile […].”
Vastavalt artiklile 4 pidi otsus 2000/766 jõustuma 1. jaanuaril 2001 ja kehtima kuni 30. juunini 2001.
Otsus 2001/9
Komisjon võttis 29. detsembril 2000 vastu otsuse 2001/9, milles kehtestas üksikasjalikud tingimused, millistel võib kohaldada
otsuse 2000/766 artikli 2 lõikes 2 ette nähtud erandit kalajahu, kaltsiumidivesinikfosfaadi ja hüdrolüüsitud valkude keelamise
suhtes. Otsus 2001/9 jõustus 1. jaanuaril 2001.
Otsuse 2001/9 artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.      Liikmesriigid lubavad kalajahu söötmise mittemäletsejalistele üksnes I lisas kehtestatud tingimustel.
2.      Liikmesriigid lubavad kaltsiumdivesinikfosfaadi söötmise mittemäletsejalistele üksnes II lisas kehtestatud tingimustel.”

Siseriiklik õigus
Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (põllumajandus-, looduskaitse- ja kalandusminister) poolt 8. detsembril 2000
vastu võetud ajutine kord kogu põllumajandusloomade söödas keelatud loomsete valkude kohta (tijdelijke regeling verbod dierlijke
eiwitten in alle diervoerders landbouwhuisdieren, edaspidi „ajutine siseriiklik kord”,
Nederlandse Staatscourant
2000, nr 239) viitas oma preambulis direktiivile 90/425 ja otsusele 2000/766. Selle artiklis 2 on sätestatud:
„1.      Erinevalt kondijahu keeldu loomasöödas reguleeriva korra artiklist 2 on keelatud põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud
loomseid valke toota, töödelda, kätte toimetada, vastu võtta, tarnida, vedada, müüa, osta või võõrandada.
2.      Lõikes 1 sätestatud keeldu ei kohaldata järgmistel juhtudel:
–        kalajahu söötmisel mittemäletsejalistele kontrollimeetmeid rakendades, mis on kindlaks määratud direktiivi 89/662/EMÜ […]
artiklis 17 sätestatud menetluse raames;
–        mittemäletsejalistelt saadud želatiini kasutamisel lisaainete kestades […]
–        kaltsiumdivesinikfosfaadi ja hüdrolüüsitud valkude kasutamisel, kui need on valmistatud tingimustel, mis on kindlaks määratud
direktiivi 89/662/EMÜ artiklis 17 sätestatud menetluse raames;
–        piima ja piimatoodete kasutamisel.”
Nimetatud korra artikkel 3 sätestab:
„1.      Ilma et see piiraks artikli 2 kohaldamist, on 1. jaanuarist 2001 keelatud
a)      sööta töödeldud loomseid valke põllumajandusloomadele;
b)      töödeldud loomseid valke importida või eksportida;
c)      omada ning varuda töödeldud loomseid valke põllumajandusloomi pidavates põllumajandusettevõtetes ning ettevõtetes, milles
valmistatakse, müüakse, hoitakse või laaditakse ümber põllumajandusloomade sööta.
2.      Kuni 1. märtsini 2001 ei kohaldata lõike 1 punktis c sätestatud keeldu töödeldud loomsete valkude valdajatele ega omanikele,
kes esitavad Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees’ile [(riiklik loomade ja liha kontrolliasutus)] andmed olemasolevate
töödeldud loomsete valkude liigi, koguse ja ladustamise koha kohta ning teavitavad seda asutust viivitamatult liiki, kogust
ja ladustamise kohta puudutavatest muudatustest.”
Ajutise korra artikli 4 kohaselt jõustus see kord 15. detsembril 2000.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Liidu tasandil võeti alates 1994. aastast meetmed eesmärgiga tõkestada BSE levikut. Need meetmed võeti eelkõige direktiivi 90/425
alusel.
Komisjon võttis 27. juunil 1994 vastu otsuse 94/381, mille eesmärk oli keelata imetajate koest pärineva valgu söötmine mäletsejalistele.
Kuna komisjoni 10. juuni 1997. aasta otsusega 97/404/EÜ (EÜT L 169, lk 85) asutatud juhtiv teaduskomitee (edaspidi „juhtiv
teaduskomitee”) tuvastas BSE juhtumeid loomadel, kes olid sündinud pärast otsuse 94/381 jõustumist, väljastas ta 27. ja 28. novembril
2000 arvamuse, milles mainiti esimest korda veiste sööda ristsaastumise ohtu teistele loomadele mõeldud sööda kaudu, mis sisaldab
loomseid valke, mis võivad olla nakatunud BSE‑sse, ning soovitas võtta uusi meetmeid.
Nõukogu võttis 4. detsembril 2000 vastu otsuse 2000/766, mille eesmärk oli vähendada BSE levimise ohtu. Selle otsusega keelati
alates 1. jaanuarist 2001 maksimaalselt kuueks kuuks kõikide loomsete valkude kasutamine kõikide põllumajandusloomade söödas.
Otsuses oli ette nähtud ka keeld, mis hõlmas töödeldud loomse valgu turuleviimist, müüki, importi kolmandatest riikidest ja
eksporti kolmandatesse riikidesse ning sellele lisandus kohustus kõrvaldada need valgud turult, müügikohtadest ja põllumajandusettevõtete
ladudest. Selle keeluga kaasnesid mitmed erandid, millest üks puudutas kalajahu söötmist mittemäletsejalistele ja teine kaltsiumdivesinikfosfaadi
kasutamist.
Neli päeva hiljem, 8. detsembril 2000 võttis Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij vastu siseriikliku ajutise korra,
mille artikli 2 lõike 1 kohaselt oli keelatud põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud loomseid valke toota, töödelda,
kätte toimetada, vastu võtta, tarnida, vedada, müüa, osta või võõrandada.
Nimetatud korra artikli 2 lõige 2 nägi sellest keelust ette erandid, eelkõige kalajahu ja kaltsiumdivesinikfosfaadi osas.
Nende erandite kohaldamine sõltus hilisemate kontrollimeetmete rakendamisest, mis on kindlaks määratud direktiivi 89/662 artiklis 17
sätestatud menetluse raames.
Siseriikliku ajutise korra artikli 4 kohaselt jõustus see kord 15. detsembril 2000, st 15 päeva enne otsuse 2000/766 jõustumist.
Korrast teatati komisjonile 10. jaanuaril 2001.
Komisjon võttis 29. detsembril 2000 vastu otsuse 2001/9, milles täpsustati tingimused, mis kehtisid eelkõige kalajahu ja kaltsiumdivesinikfosfaadi
loomasöödas kasutamise suhtes. See otsus jõustus 1. jaanuaril 2001, ehk samal päeval kui otsus 2000/766.
Denkavit jt esitasid Rechtbank ’s-Gravenhagele (Haagi kohus) hagi, milles taotlesid siseriikliku ajutise korra artikli 2 tunnistamist
õigusvastaseks.
Denkavit jt väitsid nimetatud kohtus, et Staat der Nederlanden on nende suhtes käitunud õigusvastaselt peaasjalikult seetõttu,
et kehtestas ajavahemikul 15. detsember 2000 kuni 1. jaanuar 2001 loomasööda valdkonnas keelavad meetmed, mis on tunduvalt
piiravamad kui otsusega 94/381 ette nähtud meetmed, või teise võimalusena seetõttu, et kehtestas sel ajavahemikul keelavad
meetmed loomasöödale, mis sisaldasid loomsetest valkudest üksnes kalajahu ja kaltsiumdivesinikfosfaadi.
Rechtbank ’s-Gravenhage rahuldas tema hagi põhjusel, et arvestades otsuse 2000/766 sõnastust, oli selle otsuse eesmärk kõnealuste
keelavate meetmete jõustumine mitte varem ega hiljem kui 1. jaanuaril 2001. Nimetatud kohus on seisukohal, et Staat der Nederlanden
on tegutsenud õigusvastaselt, kui kehtestas keelavad meetmed juba 15. detsembril 2000.
Staat der Nederlanden esitas apellatsiooni Gerechtshof ’s-Gravenhagele (Haagi apellatsioonikohus), mis leidis, et talle saadetud
vaidlus hõlmab küsimusi ka liidu õiguse teatavate sätete tõlgendamise kohta.
Neil asjaoludel otsustas Gerechtshof ’s-Gravenhage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ühenduse õigust, eelkõige direktiivi 90/425/EMÜ, otsust 94/381/EÜ ja otsust 2000/766/EÜ tuleb tõlgendada nii, et sellega
on vastuolus selline siseriiklik keeld nagu ajutise korra artikkel 2, mis keelab BSE leviku tõkestamiseks põllumajandusloomade
söödaks mõeldud töödeldud loomsete valkude tootmise ja müügi, kui selline siseriiklik keeld
–        jõustus 15. detsembril 2000 (seega varem kui otsus 2000/766/EÜ), ja
–        kehtis ajutiselt (kuni otsuse [2001/9] vastuvõtmiseni 29. detsembril 2000) ka kalajahule ja kaltsiumdivesinikfosfaadile?”

Eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada seda, kas liidu õigusega, iseäranis direktiiviga 90/425
ja otsustega 94/381 ja 2000/766 on vastuolus siseriiklik kord, mis BSE tõkestamiseks kehtestab põllumajandusloomade söödaks
kasutatavate töödeldud loomsete valkude tootmise ja müügi ajutise keelu, kuna esiteks võeti selline keeld vastu ja see jõustus
pärast samalaadse keelu kehtestava liidu otsuse vastuvõtmist, ja teiseks, seda keeldu kohaldati enne nimetatud otsuse jõustumist
kalajahu ja kaltsiumdivesinikfosfaadi suhtes, samas kui need tooted oleksid pidanud olema selle otsusega kehtestatud keelu
alt vabastatud.
Kõigepealt tuleks meenutada, et seoses sellise haiguse nagu BSE leviku tõkestamisega, mis võib tõsiselt ohustada loomade või
inimeste tervist, on Euroopa Kohus leidnud, et direktiivi 90/425 artikkel 10 ühtlustab täielikult nende haiguste vastased
kaitsemeetmed, määratledes konkreetselt nii liikmesriikide kui komisjoni vastavad kohustused ja ülesanded selles valdkonnas
(vt selle kohta 26. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑52/92: komisjon
vs.
Portugal, EKL 1993, lk I‑2961, punkt 19).
Nimelt võtab komisjon artikli 10 kohaselt vajalikud meetmed pärast alalise veterinaarkomitee läbivaatamist. Liikmesriigid
võivad üksnes siis võtta ühenduse eeskirjades ette nähtud ettevaatusabinõud, kui nad teevad kontrolli käigus kindlaks haiguse
olemasolu, või võtta tõsise terviseohu korral rangelt piiratud ajutised kaitsemeetmed kuni komisjonipoolsete meetmete võtmiseni
(vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Portugal, punkt 9).
Direktiivi 90/425 põhjendusest 12 tuleneb, et seda kohaldatakse loomadele ja toodetele, mille suhtes kehtivad nimetatud direktiivi
A lisas loetletud ühtlustatud eeskirjad.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 39 märkis, tuleb seega kindlaks teha, kas siseriiklikus ajutises korras osutatud tooted,
antud juhul põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud loomsed valgud, kuulusid nimetatud korra vastuvõtmise ajal direktiivi 90/425
kohaldamisalasse.
Selles osas on loomasööda valdkonda käsitlevad liidu õigusaktid ühtlustamise osas terviklikult edenenud. Nagu ka kohtujurist
oma ettepaneku punktides 47–49 märkis, on töödeldud loomsetele valkudele kohaldatud mitmeid ühtlustamismeetmeid, seda nii
loomsete jäätmete, loomasööda koostisosade ja keelu vormis.
Pärast direktiivi 90/667 vastuvõtmist muudeti direktiivi 90/425 A lisa selleks, et direktiivis 90/667 märgitud toodetele,
milleks on loomsed jäätmed, saaks kohaldada direktiivis 90/425 sätestatud kaitsemeetmeid.
Vastavalt direktiivi 92/118 artikli 7 lõikele 2 kohaldatakse direktiivi 90/425 artiklis 10 sätestatud kaitsemeetmeid direktiiviga 92/118
hõlmatud loomset päritolu toodete suhtes, st selliste loomset päritolu toodete suhtes, mille puhul ei kohaldata direktiivi 89/662
A lisa I peatükis ja haigusetekitajate puhul direktiivis 90/425 osutatud Euroopa Ühenduse erieeskirjades sätestatud ühendusesisest
kaubandust ja ühendusse importimist reguleerivaid terviseohutusnõudeid.
Otsus 94/381, mille eesmärk oli keelata imetajate kudedest saadud valkude kasutamine mäletsejaliste söödas, võeti vastu 27. juunil
1994.
Lisaks kehtestati komisjoni 9. septembri 1991. aasta otsusega 91/516/EMÜ, millega kehtestatakse loetelu koostisainetest, mille
kasutamine segasöötades on keelatud (EÜT L 281, lk 23) (muudetud komisjoni 28. juuli 1997. aasta otsusega 97/582/EÜ) (EÜT
L 237, lk 39), selline keeld koevalkudele, mida kasutatakse mäletsejate segasööda toorainena.
Lõpuks, töödeldud loomsete valkude kasutamine kõikide põllumajandusloomade, sh mittemäletsejate söödas, keda peetakse, nuumatakse
või aretatakse toidu tootmiseks, on otsusega 2000/766 keelatud.
See otsus, mille kehtivust ei ole vaidlustatud, oli ka direktiivi 90/425 artikli 10 õiguslik alus.
Kõikidest neist kaalutlustest tuleneb, et siseriikliku ajutise korra vastuvõtmise ajal ei olnud liikmesriigil võimalik keelata
põllumajandusloomade söödaks mõeldud töödeldud loomsete valkude tootmist ja müüki väljaspool direktiivi 90/425 artikliga 10
kehtestatud kaitsemehhanismi.
Järelikult tuleb kontrollida, kas siseriiklikku ajutist korda võib selle sätte kohaselt käsitleda kui kaitsemeedet.
Direktiivi 90/425 artikli 10 lõike 1 esimese lõigu kohaselt teavitab iga liikmesriik kohe teisi liikmesriike ja komisjoni
kõikidest zoonoosidest, haiguste puhangutest või muudest põhjustest, mis ohustavad tõenäoliselt tõsiselt loomade või inimeste
tervist.
Mis puudutab küsimust, kas siseriikliku ajutise korra vastuvõtmise ajal ilmnes zoonoose, haiguste puhanguid või muid põhjuseid,
mis ohustavad tõenäoliselt tõsiselt loomade või inimeste tervist eespool osutatud artikli mõttes, siis tuleb meenutada, et
antud tingimus võib olla täidetud juhul, kui uus teave muudab oluliselt arusaama ohust, mida kujutab teatud haigus (3. juuli
2003. aasta otsus kohtuasjas C‑220/01: Lennox, EKL 2003, lk I‑7091, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
Siinkohal tuleb märkida, et siseriiklik ajutine kord otsustati vastu võtta kümme päeva pärast juhtiva teaduskomitee 27. ja
28. novembri 2000. aasta arvamuse (edaspidi „juhtiva teaduskomitee arvamus”) avaldamist, milles juhiti tähelepanu veiste sööda
ristsaastumise ohule teistele loomadele mõeldud sööda kaudu, mis sisaldab loomseid valke, mis võivad olla nakatunud BSE-sse.
Arvamuses anti soovitus kaaluda loomsete valkude kasutamise ajutist keelamist loomasöödas.
Arvestades, et alates 1994. aastast on BSE leviku vastu võetud erinevaid meetmeid, kuid et regulaarselt on ilmnenud uusi haigusjuhte
ning seetõttu on nimetatud haiguse leviku ohu suurus endiselt teadmata, võib asuda seisukohale, et juhtiva teaduskomitee arvamus
muutis oluliselt arusaama ohust, mida BSE endast kujutas ja seetõttu oli direktiivi 90/425 artikli 10 lõikes 1 nimetatud kaitsemeetmete
võtmine õigustatud.
Madalmaade valitsus väidab, et Madalmaade Kuningriik võttis siseriikliku ajutise korra vastu üheaegselt nii lähte- kui sihtliikmesriigina.
Direktiivi 90/425 artikli 10 lõige 1 näeb tõepoolest ette eri liiki meetmeid. Nimelt võtab selle sätte teise lõigu kohaselt
lähteliikmesriik viivitamatult ühenduse eeskirjades sätestatud kontrolli‑ või ettevaatusabinõud, määrab eelkõige eeskirjades
ettenähtud puhvervööndid või võtab vastu muud meetmed, mida ta vajalikuks peab. Sama lõike neljanda lõigu järgi võib sihtliikmesriik
tõsise ohu korral inimeste või loomade tervisele võtta artikli 10 lõike 4 kohaselt kuni meetmete võtmiseni ajutised kaitsemeetmed
asjaomaste põllumajandusettevõtete, keskuste või organisatsioonide või episootilise haiguse puhul ühenduse eeskirjades ettenähtud
puhvervööndi osas.
Madalmaade valitsus väidab, et antud juhul ei ole direktiivi 90/425 artikli 10 lõikes 1 lähteliikmesriigi ja sihtliikmesriigi
eristamine asjassepuutuv. Nimelt on siseriikliku ajutise korra eesmärk reguleerida mitte ühendusesisest kaubandust, vaid üldisemalt
loomasööda tootmist ja müüki, mistõttu võttis Madalmaade Kuningriik sellise korra vastu üheaegselt nii lähteliikmesriigi kui
sihtliikmesriigina.
Teised märkusi esitanud valitsused ja komisjon leiavad seevastu, et Madalmaade Kuningriik võttis ajutise siseriikliku korra
vastu sihtliikmesriigina.
Selle kohta tuleb märkida, arvestades, et selle korra eesmärk oli reguleerida mitte üksnes tootmist, vaid ka müüki, sh loomasööda
vastuvõtmist ja ostmist üldiselt, et nimetatud kord võis vähemalt nende toodete importi mõjutada.
Seega tuleb uurida, kas siseriiklikku ajutist korda võib käsitleda kui sihtliikmesriigi poolt direktiivi 90/425 artikli 10
lõike 1 neljanda lõigu alusel võetavat kaitsemeedet.
Mis puudutab tingimust – mida meenutati ka käesoleva kohtuotsuse punktis 51 –, mille kohaselt peab esinema tõsine oht inimeste
või loomade tervisele nimetatud sätte mõttes, siis on see tingimus täidetud, kui uus teave muudab oluliselt arusaama ohust,
mida see haigus endast kujutab.
Nagu nähtub otsuse 2000/766 kolmest esimesest põhjendusest, tuvastati antud juhul BSE juhtumeid loomadel, kes olid sündinud
1995. aastal, pärast seda, kui 27. juunil 1994 võeti vastu otsus 94/381, millega kehtestati esimesed ühenduse eeskirjad mäletsejaliste
söödas kasutatavate imetajate töödeldud valkude kontrolli kohta. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 53 märgiti, võib asuda
seisukohale, et juhtiva teaduskomitee arvamus, milles mainiti esimest korda veiste sööda ristsaastumise ohtu teistele loomadele
mõeldud sööda kaudu, mis sisaldab loomseid valke, mis võivad olla nakatunud BSE‑sse, muutis oluliselt arusaama BSE ohust.
Otsuse 2000/766, millele siseriiklik ajutine kord sõnaselgelt viitas, vastuvõtmine põhines seega peamiselt tõdemusel, et ettevaatusabinõuna
on vaja ajutiselt keelata kõikide loomsete valkude kasutamine kõikide põllumajandusloomade söödas, keda peetakse, nuumatakse
või aretatakse toidu tootmiseks. Juhtiva teaduskomitee arvamus, mis õigustas kõnealuse otsuse vastuvõtmist, võis seega samuti
õigustada siseriikliku ajutise korra kehtestamist, nagu oma märkustes väitsid nii Madalmaade, Saksamaa ja Rootsi valitsus
kui ka komisjon.
Direktiivi 90/425 artikli 10 lõike 1 neljandast lõigust tuleneb, et kuni komisjoni meetmete võtmiseni vastavalt lõikele 4
võib võtta kaitsemeetmed.
Siseriiklik ajutine kord võeti vastu 8. detsembril 2000, s.o. neli päeva pärast seda, kui nõukogu oli vastu võtnud otsuse 2000/766,
mis nägi konkreetselt ette loomsete valkude kasutamise keelamise loomasöödas alates 1. jaanuarist 2001.
Seega olid liidu tasandil meetmed võetud, kuid mitte jõustunud ajal, mil Madalmaade Kuningriik otsustas vastu võtta siseriikliku
ajutise korra.
Siinkohal tuleks meenutada, et Euroopa Kohus on varem juba otsustanud, et asjaolu, et komisjon võtab vastu otsuse, mida ei
kohaldata kohe, ei saa iseenesest käsitleda nii, et see keelab liikmesriigil endal võtta kaitsemeetmeid direktiivi 89/662
artikli 9 lõike 1 neljanda lõigu alusel (5. detsembri 2000.aasta otsus kohtuasjas C‑477/98: Eurostock, EKL 2000, lk I‑10695,
punkt 58). Nimetatud kohtuotsuses Eurostock kõne all olnud liidu tasandi kaitsemeetmed on samasugused nagu direktiivi 90/425
artikli 10 lõike 1 neljandas lõigus nimetatud meetmed.
Liikmesriik võib seega võtta selliseid siseriiklikke keelavaid meetmeid nagu on sätestatud siseriiklikus ajutises korras,
kui olukord selles liikmesriigis on kiireloomuline, mis tõsise ohu korral inimeste ja loomade tervisele õigustab kohe selliste
meetmete võtmist.
Samas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu, kes on ainsana pädev hindama tema lahendatava juhtumi asjaolusid, ülesanne kontrollida,
kas olukord Madalmaades oli siseriikliku ajutise korra vastuvõtmise ajal kiireloomuline.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks leidma, et olukord selline oli ja et siseriiklikku ajutist korda võib põhimõtteliselt
käsitleda kaitsemeetmena vastavalt direktiivi 90/425 artikli 10 lõike 1 neljandale lõigule, peab ta ka kontrollima, et järgitaks
proportsionaalsuse põhimõtet (vt selle kohta 10. märtsi 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑96/03 ja C‑97/03: Tempelman
ja van Schaijk, EKL 2005, lk I‑1895, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kõigest eeltoodust tuleneb, et liidu õigusega, eriti direktiiviga 90/425 ning otsustega 94/381 ja 2000/766 ei ole vastuolus
siseriiklik kord, mis BSE tõkestamiseks kehtestab põllumajandusloomade söödaks kasutatavate töödeldud loomsete valkude tootmise
ja müügi ajutise keelu, kui olukord selles liikmesriigis on kiireloomuline, mis tõsise ohu korral inimeste või loomade tervisele
õigustab kohe selliste meetmete võtmist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas viimati nimetatud tingimus
on täidetud ja kas proportsionaalsuse põhimõtet on järgitud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Liidu õigusega, eriti nõukogu 26. juuni 1990. aasta direktiiviga 90/425/EMÜ, milles käsitletakse ühendusesiseses kaubanduses
teatavate elusloomade ja toodete suhtes seoses siseturu väljakujundamisega kohaldatavaid veterinaar- ja zootehnilisi kontrolle,
komisjoni 27. juuni 1994. aasta otsusega 94/381/EÜ veiste spongioosse entsefalopaatia ja imetajatelt pärinevate valkude söötmise
suhtes rakendatavate teatavate kaitsemeetmete kohta ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta otsusega 2000/766/EÜ teatavate transmissiivse
spongioosse entsefalopaatia suhtes rakendatavate kaitsemeetmete ning loomsete valkude söödana kasutamise kohta, ei ole vastuolus
siseriiklik kord, mis veiste spongioosse entsefalopaatia tõkestamiseks kehtestab põllumajandusloomade söödaks kasutatavate
töödeldud loomsete valkude tootmise ja müügi ajutise keelu, kui olukord selles liikmesriigis on kiireloomuline, mis tõsise
ohu korral inimeste või loomade tervisele õigustab kohe selliste meetmete võtmist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne
on kontrollida, kas viimati nimetatud tingimus on täidetud ja kas proportsionaalsuse põhimõtet on järgitud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hollandi.