CELEX: 62012TJ0073
Dumping
Dovoz určitých kompresorov s pôvodom v Číne
Čiastočné zamietnutie vrátenia zaplateného antidumpingového cla
Stanovenie vývoznej ceny
Odpočítanie antidumpingového cla
Prispôsobenie časových účinkov zrušenia

Okolnosti predchádzajúce sporu
Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS a Hans Einhell Österreich GmbH (ďalej len spoločne „žalobkyne“) sú štyri spoločnosti patriace do skupiny Einhell, ktorá dováža najmä kompresory na vzduch s pôvodom v Číne. Do Európskej únie dovážajú predovšetkým kompresory, ktoré nakupujú od spoločnosti Nu Air (Shanghai) Compressors and Tools Co. Ltd (ďalej len „Nu Air Shanghai“ alebo „výrobca a vývozca“), ktorá má sídlo v Číne a patrí do skupiny Nu Air.
Rada Európskej únie uložila nariadením (ES) č. 261/2008 zo 17. marca 2008 konečné antidumpingové clo na dovoz určitých kompresorov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (
Ú. v. EÚ L 81, s. 1
). Na kompresory vyrobené spoločnosťou Nu Air Shanghai, ktoré sú predmetom nariadenia č. 261/2008 (ďalej len „dotknutý výrobok“), bolo uvalené antidumpingové clo vo výške 13,7 %.
Medzi júnom 2009 a júnom 2010 žalobkyne podali na základe článku 11 ods. 8 nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (
Ú. v. ES L 56
, 1996, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45) v znení zmien a doplnení [nahradené nariadením Rady (ES) č. 1225/2009 z 30. novembra 2009, o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (
Ú. v. EÚ L 343, s. 51
, ďalej len „základné nariadenie“)] niekoľko žiadostí o vrátenie konečného antidumpingového cla zavedeného nariadením č. 261/2008, ktoré zaplatili z dovozov kompresorov vyrobených spoločnosťou Nu Air Shanghai v celkovej výške 1067158,66 eura. Tieto žiadosti boli podané na Európsku komisiu prostredníctvom príslušných vnútroštátnych orgánov nachádzajúcich sa v Nemecku, Holandsku, vo Francúzsku a v Rakúsku.
Žiadosti o vrátenie antidumpingového cla zaplateného z dovozu kompresorov vyrobených spoločnosťou Nu Air Shanghai boli okrem toho podané na Komisiu spoločnosťami patriacimi do skupiny Nu Air, a to spoločnosťami Nu Air Compressors and Tools SpA, Nu Air Polska sp. z o.o. a Mecafer (ďalej len spoločne „prepojený dovozca“).
Komisia začala prešetrovanie vo veci vrátenia antidumpingového cla zaplateného z dovozu kompresorov vyrobených spoločnosťou Nu Air Shanghai, ktoré sa týkalo obdobia od 1. septembra 2008 do 31. decembra 2009 (ďalej len „obdobie prešetrovania vrátenia cla“).
Dňa 6. apríla 2011 Komisia adresovala žalobkyniam štyri informačné dokumenty, v ktorých bol zhrnutý skutkový stav a hlavné závery, na základe ktorých navrhovala stanoviť pre spoločnosť Nu Air Shanghai revidované dumpingové rozpätie vo výške 11,2 % a priznať im čiastočné vrátenie cla.
Dňa 26. apríla 2011 žalobkyne informovali Komisiu, že sa domnievajú, že výška revidovaného dumpingového rozpätia stanoveného pre spoločnosť Nu Air Shanghai je nižšia ako 11,2 %, a zaslali Komisii prostredníctvom prepojeného dovozcu v tejto súvislosti pripomienky.
Komisia v liste z 19. júla 2011 adresovanému prepojenému dovozcovi súhlasila s dôvodnosťou niektorých jeho pripomienok a znížila dumpingové rozpätie na 10,7 %.
Prepojený dovozca predložil e‑mailom z 26. júla 2011 Komisii nové pripomienky, v ktorých spochybnil metódu výpočtu dumpingového rozpätia uplatneného Komisiou. Predovšetkým nesúhlasil s odpočítaním antidumpingového cla pri výpočte vývoznej ceny, pričom sa odvolával na článok 11 ods. 10 základného nariadenia. Napokon požiadal Komisiu, aby mu predložila výpočty, z ktorých vychádzala na účely odpočítania antidumpingového cla od vývoznej ceny vytvorenej na základe článku 2 ods. 9 základného nariadenia. Tieto výpočty boli v ten istý deň zaslané e‑mailom prepojenému dovozcovi.
Dňa 28. júla 2011 prepojený dovozca zaslal Komisii e‑mail so žiadosťou o vysvetlenia, pokiaľ ide o spôsob, akým interpretovala výsledky uvedených výpočtov, na ktorý Komisia v ten istý deň e‑mailom odpovedala.
Dňa 17. októbra 2011 Komisia zaslala žalobkyniam štyri konečné informačné dokumenty, v ktorých bol zhrnutý skutkový stav a hlavné závery, na základe ktorých navrhovala revidovať dumpingové rozpätie uplatniteľné na dotknutý výrobok a priznať im čiastočné vrátenie zaplateného antidumpingového cla.
E‑mailmi z 20. a 21. októbra 2011 prepojený dovozca požiadal Komisiu o doplňujúce vysvetlenia, pokiaľ ide o metódu, ktorú použila na účely posúdenia, či došlo k vyjadreniu antidumpingového cla v predajnej cene dotknutého výrobku pre prvého nezávislého kupujúceho usadeného v Únii. Komisia odmietla vyhovieť tejto žiadosti a odkázala prepojeného dovozcu na vysvetlenia uvedené v jej predchádzajúcom e‑maile z 28. júla 2011.
Dňa 6. decembra 2011 Komisia prijala rozhodnutia K(2011) 8831 v konečnom znení, K(2011) 8825 v konečnom znení, K(2011) 8828 v konečnom znení a K(2011) 8810 v konečnom znení (ďalej len spoločne „napadnuté rozhodnutia“), v ktorých jednak stanovila revidované dumpingové rozpätie spoločnosti Nu Air Shanghai na 10,7 % a jednak priznala žalobkyniam čiastočné vrátenie antidumpingového cla bezdôvodne zaplateného na základe rozdielu medzi pôvodným dumpingovým rozpätím (13,7 %) a revidovaným dumpingovým rozpätím (10,7 %).
Na účely vypočítania revidovaného dumpingového rozpätia bola normálna hodnota stanovená podľa článku 2 ods. 3 základného nariadenia.
Okrem toho v prípade vývozných predajov do Únie, ktoré sa uskutočnili priamo nezávislým kupujúcim alebo prostredníctvom prepojenej obchodnej spoločnosti, ktorá nebola usadená v Únii, sa vývozné ceny určili na základe cien skutočne zaplatených alebo splatných za dotknutý výrobok v súlade s článkom 2 ods. 8 základného nariadenia.
V prípade vývozných predajov do Únie, ktoré sa uskutočnili prostredníctvom prepojených spoločností usadených v Únii, ktoré vykonávali všetky dovozné funkcie v súvislosti s dotknutým výrobkom, ako dovozca prepojený s výrobcom a vývozcom, bola vývozná cena v súlade s článkom 2 ods. 9 základného nariadenia stanovená na základe cien, za ktoré boli dovážané výrobky prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu usadenému v Únii. Aby bolo možné stanoviť spoľahlivú vývoznú cenu, vykonali sa úpravy s cieľom zohľadniť všetky náklady, ktoré vznikli medzi dovozom a následným predajom, a dosiahnutý zisk.
Podľa článku 11 ods. 10 základného nariadenia bolo zaplatené antidumpingové clo odpočítané od vytvorenej vývoznej ceny, pretože prepojený dovozca nepreukázal, že toto clo bolo náležite vyjadrené vo všetkých cenách ďalšieho predaja. Okrem toho tvrdenie prepojeného dovozcu, podľa ktorého jeho celkový obrat súvisiaci s následným predajom dotknutého výrobku zaznamenal zvýšenie, ktoré prekračovalo celkovú výšku cla zaplateného v súvislosti s dovozom tohto výrobku, bolo zamietnuté, lebo nespochybňovalo záver, podľa ktorého nebolo antidumpingové clo náležite vyjadrené v cenách ďalšieho predaja v prípade veľkého počtu typov dotknutých výrobkov a v dôsledku toho nebola cenová politika zmenená tak, aby odrážala zaplatené antidumpingové clo.
Nakoniec bolo vypočítané dumpingové rozpätie 10,70 %, a to porovnaním priemernej normálnej hodnoty podľa typu výrobku s váženou priemernou vývoznou cenou zodpovedajúceho typu dotknutého výrobku.
V dôsledku toho Komisia v rozhodnutí K(2011) 8831 v konečnom znení vyhovela žiadosti o vrátenie podanej spoločnosťou Einhell Germany vo výške 157950,76 eura a vo zvyšnej časti, konkrétne vo výške 734777,06 eura, túto žiadosť zamietla, v rozhodnutí K(2011) 8825 v konečnom znení Komisia vyhovela žiadosti o vrátenie podanej spoločnosťou Hans Einhell Nederlands vo výške 21113,52 eura a vo zvyšnej časti, teda vo výške 92502,22 eura, túto žiadosť zamietla, v rozhodnutí K(2011) 8828 v konečnom znení Komisia vyhovela žiadosti o vrátenie podanej spoločnosťou Einhell France vo výške 11517,09 eura a vo zvyšnej časti, konkrétne vo výške 41077,62 eura, túto žiadosť zamietla, a nakoniec v rozhodnutí K(2011) 8810 v konečnom znení Komisia vyhovela žiadosti o vrátenie podanej spoločnosťou Hans Einhell Österreich vo výške 1800,09 eura a vo zvyšnej časti, konkrétne vo výške 6420,30 eura, túto žiadosť zamietla.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobkyne návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 17. februára 2012 podali žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 svojho rokovacieho poriadku z 2. mája 1991 vyzval účastníkov konania, aby predložili niektoré dokumenty a odpovedali písomne na otázky. Účastníci konania týmto opatreniam na zabezpečenie priebehu konania vyhoveli.
Listom z 27. novembra 2014 žalobkyne predložili nové návrhy na vykonanie dôkazov. Všetky tieto dokumenty boli založené do spisu rozhodnutím predsedu prvej komory Všeobecného súdu z 5. decembra 2014.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 12. decembra 2014.
Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
—
vyhlásil, že žaloba je prípustná,
—
zrušil článok 1 napadnutých rozhodnutí v rozsahu, v akom priznáva len čiastočné vrátenie zaplateného antidumpingového cla,
—
nariadil zachovanie účinkov napadnutých rozhodnutí, až kým Komisia neprijme opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku Všeobecného súdu v tejto veci,
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu ako nedôvodnú,
—
zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.
Právny stav
O prípustnosti
O prípustnosti nových návrhov na vykonanie dôkazov predložených žalobkyňami 27. novembra 2014
Podľa článku 48 ods. 1 rokovacieho poriadku z 2. mája 1991:
„Účastníci konania môžu tak v replike, ako aj v duplike navrhnúť vykonanie ďalších dôkazov na podporu svojich tvrdení. Musia však odôvodniť svoje omeškanie s takýmto návrhom.“
Tento článok umožňuje navrhnúť vykonanie dôkazov najmä nad rámec situácie uvedenej v článku 46 ods. 1 rokovacieho poriadku z 2. mája 1991. Analogicky Všeobecný súd pripúšťa, že podanie návrhov na vykonanie nových dôkazov neskôr než v duplike je možné v prípade, že navrhovateľ nemohol disponovať predmetnými dôkazmi pred ukončením písomnej časti konania, alebo ak oneskorené vyjadrenia protistrany odôvodňujú, aby bol spis doplnený s cieľom zabezpečiť rešpektovanie zásady kontradiktórnosti (rozsudok zo 14. apríla 2005, Gaki‑Kakouri/Súdny dvor, C‑243/04 P,
EU:C:2005:238
, bod 32).
Keďže ide o výnimku z pravidiel upravujúcich podávanie návrhov na dokazovanie, článok 48 ods. 1 rokovacieho poriadku z 2. mája 1991 ukladá účastníkom konania povinnosť odôvodniť oneskorené predloženie ich návrhu na dokazovanie. Taká povinnosť znamená, že súdu je priznaná právomoc preskúmať dôvodnosť odôvodnenia oneskoreného predloženia tohto návrhu na dokazovanie a prípadne obsah tohto návrhu, ako aj zamietnuť tento návrh v prípade, že nie je z právneho hľadiska dostatočne odôvodnený. Platí to tým skôr, pokiaľ ide o návrh na dokazovanie predložený po podaní dupliky (rozsudok Gaki‑Kakouri/Súdny dvor, už citovaný v bode 27 vyššie,
EU:C:2005:238
, bod 33).
V prejednávanej veci žalobkyne predložili v prílohe listu z 27. novembra 2014 deväť rozhodnutí Komisie, ktoré boli vydané v iných konaniach o vrátení antidumpingového cla, a ktoré, pokiaľ ide o osem z týchto rozhodnutí, boli prijaté pred koncom písomnej časti konania, a pokiaľ ide o posledné z nich, po skončení písomnej časti. S cieľom odôvodniť oneskorenie návrhu na vykonanie dôkazov žalobkyne najmä uviedli, že uvedené rozhodnutia neboli uverejnené a že museli Komisii predložiť niekoľko žiadostí o ich sprístupnenie, ktorým Komisia vyhovela až potom, ako bola podaná replika.
Komisia v tejto súvislosti nevzniesla námietku.
Za týchto podmienok treba vyhlásiť návrhy na vykonanie dôkazov predložené žalobkyňami v prílohe listu z 27. novembra 2014 za prípustné.
O prípustnosti prílohy D.5
Komisia v prílohe D.5 dupliky predložila dokument, ktorý získala ako žalovaná strana vo veciach Mecafer/Komisia (T‑74/12), Nu Air Polska/Komisia (T‑75/12) a Nu Air Compressors and Tools/Komisia (T‑76/12). Okrem toho v bode 86 dupliky Komisia odkázala na obsah prílohy D.5 na účely zamietnutia správnosti argumentácie uvedenej žalobkyňami.
Tento dokument, ktorý patril do prílohy D.5, však predložila každá zo žalobkýň vo veciach T‑74/12, T‑75/12 a T‑76/12 ako prílohu k svojmu vyjadreniu pred Všeobecným súdom.
V odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom na pojednávaní Komisia uviedla, že nepožiadala žalobkyne vo veciach T‑74/12, T‑75/12 a T‑76/12 o súhlas s použitím dokumentu, ktorý bol súčasťou prílohy D.5 v rámci prejednávanej veci.
Žalobkyne namietli neprípustnosť prílohy D.5 na pojednávaní.
V tejto súvislosti je na jednej strane potrebné pripomenúť, že každá vec podaná na Všeobecný súd má svoj vlastný spis obsahujúci najmä originály podaní a písomností predložených účastníkmi konania v predmetnej veci a že každý z týchto spisov je úplne samostatný. Toto je vyjadrené v článku 5 ods. 6 Pokynov pre tajomníka Všeobecného súdu, podľa ktorého „písomnosť predloženú v rámci veci, vloženú do spisu týkajúceho sa tejto veci, nemožno zohľadniť pre potreby prípravy konania v inej veci“.
Na druhej strane z ustálenej judikatúry vyplýva, že podľa pravidiel, ktoré upravujú prejednávanie vecí na Všeobecnom súde, sú účastníci konania chránení proti zneužívaniu procesných dokumentov, pričom hlavní alebo vedľajší účastníci konania v jednej veci nemajú právo používať procesné podania iných účastníkov, ktoré im boli sprístupnené len na účel ich vlastnej obrany v rámci uvedenej veci (uznesenie z 15. októbra 2009, Hangzhou Duralamp Electronics/Rada, T‑459/07, Zb.,
EU:T:2009:403
, bod 13 a citovaná judikatúra).
Okrem výnimočných prípadov, keď by sprístupnenie dokumentu mohlo ohroziť riadny výkon spravodlivosti, môžu však účastníci konania voľne sprístupňovať ich vlastné vyjadrenia tretím osobám v tomto konaní (pozri uznesenie Hangzhou Duralamp Electronics/Rada, už citované v bode 37 vyššie,
EU:T:2009:403
, bod 14 a citovanú judikatúru). V rovnakom zmysle a s tou istou výhradou by mohol účastník konania súhlasiť s tým, že vyjadrenie, ktoré predložil v rámci tohto konania, môže byť použité iným účastníkom tohto konania v rámci iného konania (uznesenie Hangzhou Duralamp Electronics/Rada, už citované v bode 37 vyššie,
EU:T:2009:403
, bod 14).
V prejednávanej veci treba jednak uviesť, že dokument uvedený v prílohe D.5 obsahuje dve tabuľky uvádzajúce výpočty predložené žalobkyňami vo veciach T‑74/12, T‑75/12 a T‑76/12 s cieľom preukázať, že revidované dumpingové rozpätie spoločnosti Nu Air Shanghai by malo byť nižšie ako rozpätie vypočítané Komisiou.
Ďalej platí, že Komisia nie je oprávnená predložiť dokument uvedený v prílohe D.5 v rámci prejednávanej veci.
V dôsledku toho treba na základe judikatúry uvedenej v bodoch 37 a 38 vyššie vyhlásiť prílohu D.5 za neprípustnú.
Toto hodnotenie nemôže byť spochybnené tvrdeniami, ktoré uviedla Komisia na pojednávaní.
Komisia najskôr tvrdí, že pred pojednávaním žalobkyne nevzniesli voči prílohe D.5 námietky, hoci ich zastupoval ten istý právny zástupca, ako vo veciach T‑74/12, T‑75/12 a T‑76/12. Táto okolnosť však nespochybňuje skutočnosť, že príloha D.5 bola predložená bez súhlasu žalobkýň.
Tvrdenie Komisie sa preto musí zamietnuť ako neúčinné.
Okrem toho Komisia tvrdí, že v prejednávanej veci boli údaje, ktoré sú uvedené v dokumente, o ktorý ide v prílohe D.5, žalobkyňami čiastočne predložené v prílohách A.15 a A.16. Treba však uviesť, že údaje, ktoré sú uvedené v prílohách A.15 a A.16, nie sú rovnaké ako údaje uvedené v prílohe D.5.
Tvrdenie Komisie preto treba zamietnuť ako nedôvodné.
Vzhľadom na uvedené treba jednak nariadiť, aby bola príloha D.5 vyňatá zo spisu a jednak zo spisu odstránené všetky odkazy na uvedenú prílohu, ako aj na jej obsah.
O veci samej
Žalobkyne navrhujú jednak čiastočné zrušenie napadnutých rozhodnutí na základe článku 263 ZFEÚ a jednak dočasné zachovanie účinkov uvedených rozhodnutí na základe článku 264 ZFEÚ.
O prvom žalobnom návrhu týkajúcom sa čiastočného zrušenia napadnutých rozhodnutí
V rámci prvého žalobného návrhu žalobkyne v podstate navrhujú čiastočné zrušenie napadnutých rozhodnutí v rozsahu, v akom Komisia len čiastočne vyhovela ich žiadostiam o vrátenie antidumpingového cla a v dôsledku toho im nepriznala vrátenie nad rámec súm uvedených v článku 1 uvedených rozhodnutí.
Na podporu prvého žalobného návrhu žalobkyne uvádzajú dva žalobné dôvody. V rámci prvého žalobného dôvodu Komisii vytýkajú, že sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri výbere ziskového rozpätia, ktoré bolo odpočítané od vývoznej ceny vytvorenej podľa článku 2 ods. 9 základného nariadenia, a porušila článok 2 ods. 9 a článok 18 ods. 3 základného nariadenia. V rámci druhého žalobného dôvodu Komisii vytýkajú, že sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď od vytvorenej vývoznej ceny odpočítala antidumpingové clo zaplatené prepojeným dovozcom, v dôsledku čoho v rozpore s článkom 2 ods. 9 a článkom 11 ods. 10 základného nariadenia nesprávne určila spoľahlivú vývoznú cenu a spoľahlivé dumpingové rozpätie.
Všeobecný súd považuje za vhodné preskúmať najskôr druhý žalobný dôvod uplatnený na podporu prvého žalobného návrhu a následne prvý žalobný dôvod.
Žalobkyne v rámci druhého žalobného dôvodu uplatňujú päť častí, z ktorých prvá sa týka chyby, ktorej sa Komisia dopustila pri výklade článku 11 ods. 10 základného nariadenia, keď sa domnievala, že vyjadrenie antidumpingového cla bolo potrebné konštatovať pre každý typ kompresoru na vzduch, druhá negatívneho vplyvu tohto prístupu na stanovenie spoľahlivej vývoznej ceny a spoľahlivého váženého priemeru dumpingového rozpätia, tretia porušenia judikatúry odvolacieho orgánu Svetovej obchodnej organizácie (WTO) a Súdneho dvora, štvrtá nadmernej dôležitosti, ktorá bola priznaná tomuto prístupu v rámci analýzy cien ďalšieho predaja, a napokon piata svojvoľného charakteru tejto ceny.
Všeobecný súd považuje za potrebné preskúmať najskôr prvú časť druhého žalobného dôvodu pred preskúmaním tretej, štvrtej, piatej a druhej časti.
– O prvej časti druhého žalobného dôvodu
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely posúdenia, či bolo antidumpingové clo vyjadrené v cene ďalšieho predaja pre prvého nezávislého kupujúceho usadeného v Únii, použila metódu analýzy podľa jednotlivých kontrolných čísel výrobku (KČV) (ďalej len „metóda podľa jednotlivých KČV“), ktorá nemá oporu ani v základnom nariadení, ani v judikatúre. Podľa žalobkýň je táto metóda v rozpore s jazykovým a teleologickým výkladom článku 11 ods. 10 základného nariadenia, podľa ktorého treba vyjadrenie antidumpingového cla posúdiť podľa rovnakých pravidiel a metód, ako sú uvedené v článku 2 základného nariadenia, na ktorý článok 11 ods. 10 uvedeného nariadenia výslovne odkazuje, a v dôsledku toho celkovo, to znamená pre dotknutý výrobok, a nie pre každé z kontrolných čísel výrobku (ďalej len „KČV“), z ktorých sa skladá. Dodávajú, že metóda podľa jednotlivých KČV vytvára dodatočnú prekážku pre neodpočítanie antidumpingového cla pri výpočte vývoznej ceny a v dôsledku toho je v rozpore s článkom 11 ods. 10 základného nariadenia, ako je vykladaný s ohľadom na článok 9.3.3 Dohody o uplatňovaní článku VI Všeobecnej dohody o clách a obchode 1994 (GATT) (
Ú. v. ES L 336, s. 103
; Mim. vyd. 11/021, s. 189, ďalej len „antidumpingová dohoda“), ktorá sa nachádza v prílohe 1 A Dohody o založení svetovej obchodnej organizácie (
Ú. v. ES L 336, 1994, s. 3
; Mim. vyd. 11/021, s. 82), ktorý tento článok preberá.
Komisia namieta voči dôvodnosti týchto tvrdení.
Na úvod na jednej strane z judikatúry vyplýva, že v oblasti opatrení na ochranu obchodu Rada a Komisia (ďalej len spoločne „inštitúcie“) majú širokú mieru voľnej úvahy z dôvodu zložitosti hospodárskych, politických a právnych situácií, ktoré musia preskúmať (rozsudky zo 17. júla 1998, Thai Bicycle/Rada, T‑118/96, Zb.,
EU:T:1998:184
, bod 32, a z 25. októbra 2011, CHEMK a KF/Rada, T‑190/08, Zb.,
EU:T:2011:618
, bod 38). Z uvedeného vyplýva, že preskúmanie tohto posúdenia súdom Únie musí byť obmedzené na overenie dodržania procesných pravidiel, presnosti zisteného skutkového stavu, na ktorého základe inštitúcie takto rozhodli, že nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu skutkového stavu, ako ani že nedošlo k zneužitiu právomoci (rozsudky zo 14. marca 1990, Gestetner Holdings/Rada a Komisia, C‑156/87, Zb.,
EU:C:1990:116
, bod 63; Thai Bicycle/Rada, už citovaný,
EU:T:1998:184
, bod 33, a zo 7. februára 2013, EuroChem MCC/Rada, T‑84/07, Zb.,
EU:T:2013:64
, bod 32).
Na druhej strane treba v prvom rade pripomenúť, že článok 2 ods. 8 základného nariadenia stanovuje, že vývozná cena je cena skutočne zaplatená alebo obvykle platená za výrobok pri jeho vývoze z krajiny vývozu do Únie. V zmysle článku 2 ods. 9 prvého pododseku základného nariadenia v prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď existuje podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu spojenia alebo kompenzačnej dohody medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, možno vývoznú cenu stanoviť na základe ceny, za ktorú sú dovážané výrobky prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu, alebo ak sa výrobky ďalej nepredali nezávislému kupujúcemu alebo sa nepredali v stave, v akom boli dovezené, na ľubovoľnom primeranom základe (rozsudok CHEMK a KF/Rada, už citovaný v bode 56 vyššie,
EU:T:2011:618
, bod 25).
Z článku 2 ods. 9 základného nariadenia teda vyplýva, že inštitúcie sa môžu domnievať, že vývozná cena je nespoľahlivá v dvoch prípadoch, konkrétne v prípade existencie prepojenia medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou osobou alebo v prípade existencie kompenzačnej dohody medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou osobou. S výnimkou týchto prípadov sú inštitúcie povinné v prípade, že existuje vývozná cena, vychádzať z nej pri stanovovaní dumpingu (rozsudok CHEMK a KF/Rada, už citovaný v bode 56 vyššie,
EU:T:2011:618
, bod 26).
V druhom rade treba tiež uviesť, že na základe článku 2 ods. 9 druhého pododseku základného nariadenia, pokiaľ sa vývozná cena stanoví na základe ceny prvého predaja dovezených výrobkov nezávislému kupujúcemu alebo na akomkoľvek inom primeranom základe, vykoná sa úprava, aby sa zohľadnili jednak všetky náklady, ktoré vznikli medzi dovozom a následným predajom, vrátane daní a ciel, a jednak ziskové rozpätie, aby sa stanovila spoľahlivá vývozná cena na hranici Únie. Článok 2 ods. 9 tretí pododsek základného nariadenia stanovuje, že náklady, vo vzťahu ku ktorým sa vykoná úprava, zahŕňajú primerané rozpätie na predajné, administratívne a všeobecné náklady a zisk (rozsudok CHEMK a KF/Rada, už citovaný v bode 56 vyššie,
EU:T:2011:618
, bod 27).
V tejto súvislosti treba dodať, že úpravy uvedené v článku 2 ods. 9 druhom a treťom pododseku vykonávajú inštitúcie
ex offo
(pozri analogicky rozsudky zo 7. mája 1987, Nachi Fujikoshi/Rada, 255/84, Zb.,
EU:C:1987:203
, bod 33; Minebea/Rada, 260/84, Zb.,
EU:C:1987:206
, bod 43, a zo 14. septembra 1995, Descom Scales/Rada, T‑171/94, Zb.,
EU:T:1995:164
, bod 66).
V treťom rade z článku 11 ods. 10 základného nariadenia vyplýva, že pri všetkých preskúmaniach alebo prešetreniach, ktoré sa týkajú vrátenia antidumpingového cla, ak sa Komisia rozhodne vytvoriť vývoznú cenu v súlade s článkom 2 ods. 9 základného nariadenia, vypočíta ju bez akejkoľvek zrážky o čiastku zaplateného antidumpingového cla, ak sa poskytne nezvratný dôkaz, že clo je náležite vyjadrené v maloobchodných cenách a cenách následných predajov v Únii.
V prejednávanej veci treba pripomenúť, že žalobkyne v podstate Komisii vytýkajú, že posúdila existenciu vyjadrenia antidumpingového cla použitím metódy podľa jednotlivých KČV a nie celkovo, to znamená na základe zvýšenia obratu týkajúceho sa predaja všetkých modelov dotknutého výrobku uskutočneného prepojeným dovozcom, ku ktorým došlo medzi pôvodným obdobím prešetrovania a obdobím prešetrovania vrátenia cla. Žalobkyne sa domnievajú, že keby Komisia vykonala takúto analýzu, konštatovala by, že obrat prepojeného dovozcu vzrástol o sumu, ktorá bola vyššia než suma antidumpingového cla zaplateného z dovozu uvedeného výrobku vyjadreného v percentách hodnoty ceny, nákladov, poistenia a nákladov na prepravu dovozu, ku ktorému došlo v priebehu obdobia prešetrovania vrátenia cla.
S prihliadnutím na tieto úvahy treba preskúmať aj dôvodnosť tvrdení uvedených žalobkyňami na podporu prvej časti druhého žalobného dôvodu.
Žalobkyne v prvom rade na podporu metódy opísanej v bode 62 vyššie uvádzajú tvrdenie, podľa ktorého z výrazu „náležite vyjadrené“ použitého v článku 11 ods. 10 základného nariadenia vyplýva, že vyjadrenie antidumpingového cla sa musí posúdiť v súlade s tým, čo je požadované alebo primerané, čo podľa ich názoru znamená uplatnenie pravidiel a metód uvedených v článku 2 základného nariadenia, ktorých cieľom je stanoviť individuálne a jednotné dumpingové rozpätie pre každého výrobcu a vývozcu bez ohľadu na to, či existuje viacero modelov dotknutého výrobku alebo nie.
Komisia namieta voči dôvodnosti tohto tvrdenia.
V tejto súvislosti treba najskôr uviesť, že napriek dvom odkazom na článok 2 základného nariadenia nachádzajúcim sa v článku 11 ods. 10 toho istého nariadenia sa príslovka „náležite“ nevzťahuje na metódu preskúmania alebo pravidlo uvedené v článku 2 základného nariadenia, ale na cieľ, ktorým je vyjadrenie antidumpingové cla v predajných cenách uplatňovaných spoločnosťami prepojenými s výrobcom a vývozcom voči prvému nezávislému kupujúcemu usadenému v Únii, teda na zmenu správania uvedených spoločností po zavedení antidumpingového cla, a to
in fine
odstránenie pôvodne konštatovaného dumpingového rozpätia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júna 1996, NMB France a i./Komisia, T‑162/94, Zb.,
EU:T:1996:71
, body 76 až 81).
Ďalej článok 11 ods. 10 základného nariadenia nestanovuje metódu na posúdenie toho, či dôkazy predložené dovozcami, ktorí žiadajú vrátenie antidumpingového cla, sú „nezvratné“ a či antidumpingové clo bolo „náležite vyjadrené“ v predajných cenách pre prvého nezávislého kupujúceho v Únii.
Preto treba dospieť k záveru, že neexistuje len jedna metóda na preskúmanie toho, či sú splnené podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia, ale existuje viacero metód.
Z judikatúry vyplýva, že výber medzi rôznymi metódami výpočtu predpokladá posúdenie komplexných ekonomických situácií, čo obmedzuje preskúmanie takéhoto posúdenia súdom Únie (pozri analogicky rozsudky zo 7. mája 1987, NTN Toyo Bearing a i./Rada, 240/84, Zb.,
EU:C:1987:202
, bod 19; Nachi Fujikoshi/Rada, už citovaný v bode 60 vyššie,
EU:C:1987:203
, bod 21, a NMB France a i./Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie,
EU:T:1996:71
, bod 72).
Vzhľadom na uvedené treba rozhodnúť, že Komisia má širokú mieru voľnej úvahy pri výbere metódy, podľa ktorej treba posúdiť, či sú splnené podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia, takže Všeobecný súd vykonáva v tejto oblasti len obmedzené súdne preskúmanie (bod 56 vyššie).
Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, zo znenia článku 11 ods. 10 základného nariadenia nemožno odvodiť, že vyjadrenie antidumpingového cla treba posúdiť globálne.
Tvrdenie žalobkýň sa preto musí zamietnuť.
V druhom rade žalobkyne v podstate uvádzajú, že metóda preskúmania založená na celkovom zvýšení obratu je odôvodnená skutočnosťou, že existuje len jeden dotknutý výrobok, ktorý treba považovať za jeden celok. V prejednávanej veci odôvodnenie 19 nariadenia č. 261/2008 napriek existencii viacerých modelov kompresorov na vzduch podliehajúcich platnému antidumpingovému clu výslovne uvádza, že tieto kompresory sa považujú na účely pôvodného antidumpingového prešetrovania za jediný výrobok. Podľa ich názoru bol jednotný charakter výrobku potvrdený tiež odôvodnením 20 základného nariadenia, ako aj rozsudkom z 21. marca 2012, Marine Harvest Norway a Alsaker Fjordbruk/Rada (T‑113/06,
EU:T:2012:135
).
Komisia namieta voči dôvodnosti tohto tvrdenia.
V tejto súvislosti treba najskôr uviesť, že posúdenie vyjadrenia antidumpingového cla použitím metódy podľa jednotlivých KČV negatívne neovplyvňuje jednotný charakter dotknutého výrobku, pretože Komisia neurčila dumpingové rozpätia pre jednotlivé KČV, ale určila jednotné dumpingové rozpätie pre dotknutý výrobok.
Ďalej platí, že v prejednávanej veci ide o komplexný výrobok, ktorého rôzne modely majú odlišné technické vlastnosti a ktorého ceny sa môžu významne líšiť. Preto sa metóda podľa jednotlivých KČV, na základe ktorej sa porovnávajú KČV, ktorých vlastnosti a predajné ceny sú podobné, zdá byť primeraná na účely posúdenia vývoja predajnej ceny dotknutého výrobku medzi pôvodným obdobím prešetrovania a obdobím prešetrovania vrátenia cla.
Okrem toho treba uviesť, že metóda analýzy založená na celkovom zvýšení obratu neumožňuje preukázať, či prepojený dovozca skutočne zmenil svoje správanie na trhu alebo naopak zvolil cenovú politiku, ktorá mu umožnila nahradiť najmenej predávané modely najviac predávanými modelmi, a tým ovplyvniť dosiahnutý zisk.
Okrem toho odôvodnenie 20 základného nariadenia predovšetkým stanovuje, že je vhodné stanoviť „aby pri akomkoľvek opätovnom výpočte dumpingu, ktorý si vyžaduje úpravu vývozných cien, nebolo [antidumpingové] clo považované za náklady, ktoré vznikli medzi dovozom a ďalším predajom tam, kde sa uvedené clo odráža v cenách výrobkov, ktoré podliehajú opatreniam v [Únii]“.
V rozpore s tým, čo tvrdia žalobkyne, z výrazu „výrobk[y], ktoré podliehajú opatreniam“ použitého v odôvodnení 20 základného nariadenia nemožno odvodiť, že vyjadrenie antidumpingového cla sa má posúdiť pre dotknutý výrobok posudzovaný ako celok. Odôvodnenie 20 základného nariadenia, ako aj článok 11 ods. 10 uvedeného nariadenia odkazujú na „maloobchodné ceny“, „ceny ďalších predajov“ a „ceny výrobkov, ktoré podliehajú opatreniam v [Únii]“ v množnom čísle. Podľa jazykového výkladu uvedených ustanovení treba preskúmať vyjadrenie antidumpingového cla v každej predajnej cene a z tohto dôvodu skôr použitím metódy podľa jednotlivých transakcií, prípadne použitím metódy podľa jednotlivých modelov alebo metódy podľa jednotlivých KČV.
Napokon odkaz žalobkýň na rozsudok Marine Harvest Norway a Alsaker Fjordbruk/Rada, už citovaný v bode 73 vyššie (
EU:T:2012:135
) nie je v prejednávanej veci relevantný, lebo spor, ktorý bol predložený Všeobecnému súdu vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa netýkal určenia vývoznej ceny.
S ohľadom na uvedené treba rozhodnúť, že Komisia sa v prejednávanej veci nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď vykonala preskúmanie vyjadrenia antidumpingového cla použitím metódy podľa jednotlivých KČV a nie podľa celkovej metódy založenej na zvýšení obratu medzi pôvodným prešetrovaním a prešetrovaním vrátenia cla.
Tvrdenie žalobkýň preto treba zamietnuť.
V treťom rade žalobkyne v podstate tvrdia, že metóda podľa jednotlivých KČV je v rozpore s cieľom článku 11 ods. 10 základného nariadenia, vykladaného s ohľadom na článok 9.3.3 antidumpingovej dohody.
Po prvé z judikatúry vyplýva, že ustanovenia základného nariadenia sa majú vykladať v čo najväčšej miere so zreteľom na príslušné ustanovenia antidumpingovej dohody (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. januára 2003, Petrotub a Republica/Rada, C‑76/00 P, Zb.,
EU:C:2003:4
, bod 57, a z 22. mája 2014, Guangdong Kito Ceramics a i./Rada, T‑633/11,
EU:T:2014:271
, bod 38).
Únia prijala základné nariadenie s cieľom splniť svoje medzinárodné záväzky vyplývajúce z antidumpingovej dohody (rozsudok Petrotub a Republica/Rada, už citovaný v bode 84 vyššie,
EU:C:2003:4
, bod 56). Okrem toho sa Únia prostredníctvom článku 11 ods. 10 základného nariadenia snažila vykonať osobitné záväzky, ktoré obsahuje článok 9.3.3 antidumpingovej dohody. Článok 11 ods. 10 základného nariadenia sa má preto vykladať s ohľadom na toto ustanovenie.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 9.3.3 antidumpingovej dohody stanovuje, že „pri určení, či a do akej miery by sa malo vrátenie vykonať v prípade, ak je vývozná cena určená v súlade s článkom 2 ods. 3, úrady by mali brať do úvahy každú zmenu normálnej hodnoty, každú zmenu nákladov vzniknutých medzi dovozom a následným predajom a každú zmenu predajnej ceny, ktorá sa náležite premieta do následných predajných cien, a vývoznú cenu by mali po poskytnutí nezvratných dôkazov o týchto skutočnostiach určiť bez akejkoľvek zrážky za sumu zaplateného antidumpingového cla“.
Okrem toho článok 2.3 antidumpingovej dohody stanovuje, že „v prípadoch, keď neexistuje vývozná cena alebo keď príslušné úrady majú podozrenie, že vývozná cena je nespoľahlivá z dôvodu asociačného alebo kompenzačného dohovoru medzi vývozcom a dovozcom alebo treťou stranou, vývoznú cenu možno stanoviť na základe ceny, za ktorú sú dovážané výrobky po prvýkrát predané nezávislému kupujúcemu, alebo ak výrobky nie sú predané nezávislému kupujúcemu alebo nie sú predané v stave, v ktorom boli dovezené, na takom primeranom základe, aký môžu určiť úrady“.
Napokon článok 2.4 štvrtá veta antidumpingovej dohody stanovuje, že „v prípadoch uvedených v článku 2 ods. 3 je potrebné brať do úvahy náklady vrátane ciel a daní, ktoré vznikajú medzi dovozom a opätovným predajom, ale aj vznikajúci zisk“.
Z uvedeného vyplýva, že článok 2.4 štvrtá veta antidumpingovej dohody podobne ako článok 2 ods. 9 druhý pododsek základného nariadenia zakotvuje pravidlo „clo ako náklad“, podľa ktorého clá a dane, ktoré vznikli medzi dovozom a následným predajom, medzi ktoré patrí zaplatené antidumpingové clo, predstavujú náklady, ktoré treba odpočítať pri vytváraní vývoznej ceny (rozsudok NMB France a i./Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie,
EU:T:1996:71
, bod 104).
V tomto kontexte treba dospieť k záver, že neodpočítanie antidumpingového cla podľa článku 9.3.3 antidumpingovej dohody je výnimkou z pravidla „clo ako náklad“ stanoveného v článku 2.4 štvrtej vete uvedenej dohody. Taktiež neodpočítanie antidumpingového cla stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia je výnimkou z pravidla „clo ako náklad“ stanoveného v článku 2 ods. 9 druhom pododseku uvedeného nariadenia.
Tak ako každá výnimka zo všeobecného pravidla sa neodpočítanie antidumpingového cla od vytvorenej vývoznej ceny musí vykladať reštriktívne (pozri analogicky rozsudok z 18. marca 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise a Shanghai Adeptech Precision/Rada, T‑299/05, Zb.,
EU:T:2009:72
, bod 82 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci treba uviesť, že metóda založená na zvýšení obratu uvádzaná žalobkyňami by viedla ku konštatovaniu, že antidumpingové clá boli celkovo prenesené na zákazníkov prepojeného dovozcu. Komisia však prostredníctvom metódy podľa jednotlivých KČV preukázala, že v prípade viacerých modelov dotknutého výrobku k takémuto preneseniu nedošlo.
Metóda podľa jednotlivých KČV, ktorá, tak ako v prejednávanej veci, vedie k prísnejšiemu posúdeniu vyjadrenia antidumpingového cla, lepšie zodpovedá jazykovému a teleologickému výkladu článku 11 ods. 10 základného nariadenia a v dôsledku toho ju treba uprednostniť pred prístupom založeným na celkovom zvýšení obratu medzi obdobím pôvodného prešetrovania a obdobím prešetrovania vrátenia cla.
Tvrdenia, ktoré uvádzajú žalobkyne, neumožňujú vyvrátiť tento záver.
Po prvé žalobkyne tvrdia, že z jednotného čísla použitého v časti vety „každá zmena predajnej ceny“ uvedenej v článku 9.3.3 antidumpingovej dohody vyplýva, že vyjadrenie antidumpingového cla treba preskúmať celkovo.
Bezprostredne po časti vety „každá zmena predajnej ceny“ je však v ďalšej časti vety „ktorá sa náležite premieta do ďalších predajných cien“ použité množné číslo. Navyše výrazy „každá zmena“ použité v článku 9.3.3 antidumpingovej dohody sú z povahy veci neurčité.
Žalobkyne ďalej v podstate tvrdia, že metóda podľa jednotlivých KČV je v rozpore s cieľom článku 9.3.3 antidumpingovej dohody, ktorým je obmedzenie prekážok pre neodpočítanie antidumpingového cla. Táto metóda posilňuje prekážku „double jump“, podľa ktorej prepojený dovozca môže dosiahnuť vrátenie zaplateného antidumpingového cla v plnej výške, len ak preukáže, že zvýšil predajné ceny v Únii o dvojnásobok dumpingového rozpätia, alebo sa snaží pripustiť novú prekážku „triple jump“.
V tejto súvislosti na jednej strane z bodov 89 až 91 vyššie vyplýva, že pokiaľ ide o predaje realizované prostredníctvom prepojeného dovozcu, vývoznú cenu treba vypočítať odpočítaním zaplateného antidumpingového cla podľa pravidla „clo ako náklad“. Neodpočítanie antidumpingového cla stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia predstavuje výnimku z tohto základného pravidla, ktorú treba vykladať reštriktívne (bod 91 vyššie). Prekážka „double jump“ uvedená žalobkyňami je teda nevyhnutným dôsledkom toho, že podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia nie sú splnené a dochádza k uplatneniu pravidla „clo ako náklad“.
Na druhej strane treba uviesť, že použitie metódy podľa jednotlivých KČV za predpokladu, že sa koherentne uplatní vo všetkých štádiách preskúmania žiadosti o vrátenie, neznamená stanovenie dodatočných podmienok pre vrátenie celého zaplateného antidumpingového cla, ale len toho, že podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia sa dodržiavajú na úrovni jednotlivých KČV skôr než na úrovni dotknutého výrobku ako celku.
Za týchto okolností žalobkyne nesprávne tvrdia, že metóda podľa jednotlivých KČV posilňuje prekážku „double jump“, prípadne že legalizuje novú prekážku pre neodpočítanie antidumpingového cla.
V dôsledku toho treba dospieť k záveru, že metóda podľa jednotlivých KČV nie je v rozpore s jazykovým a teleologickým výkladom článku 11 ods. 10 základného nariadenia.
Tvrdenie žalobkýň sa teda musí zamietnuť.
S ohľadom na vyššie uvedené Komisia nepochybila, keď sa na jednej strane domnievala, že metóda založená v prejednávanej veci na celkovom zvýšení obratu obhajovaná žalobkyňami neumožňuje nevyvrátiteľným spôsobom stanoviť, že prepojený dovozca náležite preniesol svoje antidumpingové clo na svojich vlastných zákazníkov usadených v Únii, a na druhej strane považovala metódu podľa jednotlivých KČV za vhodnejšiu s ohľadom na okolnosti prejednávanej veci a najmä komplexnú povahu dotknutého výrobku.
Prvú časť druhého žalobného dôvodu je preto potrebné zamietnuť.
– O tretej časti druhého žalobného dôvodu
Žalobkyne tvrdia, že posúdenie prenesenia antidumpingového cla podľa jednotlivých KČV sa veľmi podobá praxi „nulovania“ a v dôsledku toho je v rozpore so správou odvolacieho orgánu WTO „Európske spoločenstvá – Antidumpingové clá na dovozy bavlnenej posteľnej bielizne pochádzajúcej z Indie“ (WT/DS141/AB/R), prijatou 1. marca 2000, a rozsudkom z 27. septembra 2001, Ikea Wholesale (C‑351/04, Zb.,
EU:C:2007:547
).
Komisia namieta voči dôvodnosti týchto tvrdení.
Na úvod treba pripomenúť, že prax „nulovania“ sankcionovaná odvolacím orgánom WTO a Súdnym dvorom bola Komisiou uplatnená len na účely vypočítania celkového dumpingového rozpätia. Táto prax v prípade, že dotknutý výrobok obsahoval viacero modelov, v podstate spočívala v sčítaní hodnôt dumpingu, pokiaľ ide o všetky modely, vo vzťahu ku ktorým sa zistilo kladné dumpingové rozpätie, a v znížení na nulu všetkých záporných dumpingových rozpätí. Celková hodnota dumpingu sa potom vyjadrila v percentách kumulovanej hodnoty všetkých vývozných transakcií všetkých modelov, ktoré boli alebo neboli predmetom dumpingu.
V tejto súvislosti treba na jednej strane uviesť, že v prejednávanej veci žalobkyne nespochybňujú metódu výpočtu dumpingového rozpätia, ale metódu, ktorú Komisia uplatnila, aby overila, či boli splnené podmienky na neodpočítanie antidumpingového cla od vývoznej ceny vytvorenej podľa článku 2 ods. 9 základného nariadenia. Metóda podľa jednotlivých KČV napadnutá žalobkyňami bola použitá v štádiu pred štádiom vypočítania dumpingového rozpätia a táto metóda má odlišný cieľ.
Na druhej strane žalobkyne nepredložili žiaden dôkaz na podporu svojho tvrdenia vychádzajúceho z podobnosti medzi praxou „nulovania“ a metódou podľa jednotlivých KČV.
Nepreukázali teda existenciu podobnosti medzi praxou „nulovania“ a metódou podľa jednotlivých KČV.
Napokon žalobkyne v odpovedi na otázku Všeobecného súdu položenú počas pojednávania spresnili svoju argumentáciu a v podstate uviedli, že účinok praxe „nulovania“, teda zmenu vývoznej ceny a v dôsledku toho dumpingového rozpätia, považujú za prax s podobným účinkom, ako má metóda podľa jednotlivých KČV.
Už predtým bolo uvedené, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď posúdila vyjadrenie antidumpingového cla použitím metódy podľa jednotlivých KČV, ktoré bolo vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci najvhodnejšie na preskúmanie, či boli splnené podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia (body 76, 92 a 93 vyššie).
V dôsledku toho sa žalobkyne nemôžu odvolávať na to, že metóda podľa jednotlivých KČV uplatnená Komisiou mohla skresliť vývozné ceny a
in fine
revidované dumpingové rozpätie.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba tretiu časť druhého žalobného dôvodu zamietnuť.
– O štvrtej časti druhého žalobného dôvodu
Žalobkyne tvrdia, že použitie analýzy podľa jednotlivých KČV nemá žiaden právny základ.
Komisia namieta voči dôvodnosti tohto tvrdenia.
Skutočnosť, že prístup podľa jednotlivých KČV nebol vôbec uvedený v základnom nariadení, neznamená, že je nezákonný alebo zjavne nesprávny.
V tejto súvislosti treba uviesť, že samotné žalobkyne v žalobe uznávajú, že metóda podľa jednotlivých KČV je administratívnou technikou, ktorá má svoje miesto v rámci výpočtu váženého priemeru dumpingového rozpätia podľa článku 2 ods. 12 základného nariadenia, pretože umožňuje zaistiť spravodlivé porovnanie medzi rôznymi modelmi alebo typmi tovarov, ktoré sú predmetom prešetrovania a ktoré majú odlišné charakteristiky.
Nevysvetľujú však, prečo je možné domnievať sa, že prístup podľa jednotlivých KČV alebo jednotlivých modelov je vhodný v rámci výpočtu dumpingového rozpätia a nie na účely preskúmania vyjadrenia antidumpingového cla.
V každom prípade na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobkyne, v praxi sa použitie uvedenej metódy inštitúciami neobmedzuje len na výpočet dumpingového rozpätia. Súdny dvor predovšetkým schválil metódu podľa jednotlivých modelov na účely výpočtu hranice zanedbateľných predajov podobného výrobku určeného na spotrebu na vnútornom trhu vyvážajúcej krajiny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. októbra 1988, Canon a i./Rada, 277/85 a 300/85, Zb.,
EU:C:1988:467
, bod 14).
Vzhľadom na predchádzajúce je namieste zamietnuť štvrtú časť druhého žalobného dôvodu.
– O piatej časti druhého žalobného dôvodu
Žalobkyne v podstate tvrdia, že Komisia prijala metódu podľa jednotlivých KČV svojvoľne, pretože v iných veciach sa domnievala, že podmienky stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia sú splnené, pričom vzala do úvahy vážené priemerné ceny ďalších predajov v Únii alebo dokonca akceptovala nižšiu úroveň dokazovania, než v prejednávanej veci.
Komisia namieta voči dôvodnosti tohto tvrdenia.
Po prvé treba pripomenúť, že v kontexte konania o vrátení cla Komisia disponuje širokou mierou voľnej úvahy na účely posúdenia, či sú splnené podmienky na neodpočítanie antidumpingového cla od vytvorenej vývoznej ceny (bod 70 vyššie). Táto voľná úvaha sa uplatňuje v jednotlivých prípadoch v závislosti od všetkých relevantných okolností (pozri analogicky rozsudok Gestetner Holdings/Rada a Komisia, už citovaný v bode 56 vyššie,
EU:C:1990:116
, bod 43).
Po druhé podmienky neodpočítania antidumpingového cla od výpočtu vývoznej ceny treba posúdiť jednak s ohľadom na dôkazy predložené dovozcami, ktorí žiadajú neodpočítanie antidumpingového cla, a jednak v súvislosti so skutkovými okolnosťami každej veci.
V prejednávanej veci nemožno tvrdenie žalobkýň založené na svojvoľnej povahe prístupu prijatého Komisiou v napadnutých rozhodnutiach vo vzťahu k jej skoršej alebo neskoršej praxi prijať (pozri analogicky rozsudky zo 7. mája 1991, Nakajima/Rada, C‑69/89, Zb.,
EU:C:1991:186
, bod 119; zo 17. decembra 2010, EWRIA a i./Komisia, T‑369/08, Zb.,
EU:T:2010:549
, bod 93, a z 10. októbra 2012, Ningbo Yonghong Fasteners/Rada, T‑150/09,
EU:T:2012:529
, body 119 a 120).
V každom prípade treba konštatovať, že žalobkyne nepreukázali, že okolnosti prejednávanej veci boli úplne rovnaké, ako okolnosti v ostatných konaniach o vrátení antidumpingového cla alebo preskúmaní, ktoré uviedli na podporu svojho tvrdenia založeného na svojvoľnej povahe metódy podľa jednotlivých KČV.
Osobitne treba uviesť, že okolnosti prejednávanej veci sa líšia od okolností vo veci, ktorá dala podnet k prijatiu vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 60/2012 zo 16. januára 2012, ktorým sa ukončuje čiastočné predbežné preskúmanie antidampingových opatrení uplatňovaných na dovoz ferosilícia s pôvodom okrem iného v Rusku podľa článku 11 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1225/2009 (
Ú. v. EÚ L 22, s. 1
), ktoré žalobkyne uviedli v prílohe žaloby, a od rozhodnutí Komisie z 10. augusta 2012 týkajúcich sa žiadostí o vrátenie zaplateného antidumpingového cla z dovozu ferosilícia s pôvodom v Rusku, ktoré žalobkyne predložili v prílohe listu z 24. novembra 2014 (ďalej len „veci nazývané ‚ferosilícium s pôvodom v Rusku‘“). Komisia v duplike a na pojednávaní jednak vysvetlila, že vo veciach nazývaných „ferosilícium s pôvodom v Rusku“ rozdelila dotknutý výrobok do štyroch KČV a následne preskúmala, či sú splnené podmienky uvedené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia pre každé KČV. Ďalej konštatovala, že správne došlo k preneseniu antidumpingového cla v prípade všetkých štyroch KČV, ktoré predstavovali 80 % dotknutých transakcií, čo podľa nej stačilo na to, aby vyhovela žiadosti o neodpočítanie antidumpingového cla od vývoznej ceny stanovenej podľa článku 2 ods. 9 základného nariadenia.
Naopak v prejednávanej veci platí, že pre päť z desiatich najpredávanejších KČV nebolo preukázané, že antidumpingové clo bolo prenesené na zákazníkov prepojeného dovozcu.
V tomto kontexte žalobkyne nemôžu vytýkať Komisii, že za každých okolností neprijala rovnaké riešenie ako vo veciach nazývaných „ferosilícium s pôvodom v Rusku“.
Piatu časť druhého žalobného dôvodu preto treba zamietnuť.
– O druhej časti druhého žalobného dôvodu
Žalobkyne v podstate tvrdia, že úplné odpočítanie antidumpingového cla od vývoznej ceny je neprimerané, pretože zahŕňa clá zaplatené z modelov alebo KČV, v prípade ktorých došlo k vyjadreniu v cenách pre ďalších predajov. Komisii sa teda nepodarilo stanoviť spoľahlivú vývoznú cenu a spoľahlivý vážený priemer dumpingového rozpätia.
Komisia namieta voči dôvodnosti týchto tvrdení.
Na úvod treba jednak pripomenúť, že článok 11 ods. 10 základného nariadenia predstavuje výnimku z pravidla „clo ako náklad“ zakotveného v článku 2 ods. 9 druhom pododseku toho istého nariadenia. Možnosť neodpočítať antidumpingové clo z vytvorenej vývoznej ceny sa musí vykladať reštriktívne (body 90 a 91 vyššie).
Ďalej po preskúmaní vyjadrenia antidumpingového cla podľa jednotlivých KČV Komisia konštatovala, že v prípade veľkého počtu KČV sa nepreukázalo, že antidumpingové clo bolo vyjadrené v maloobchodných cenách a v predajných cenách v Únii.
Analýza podľa jednotlivých KČV tiež ukázala, že pre päť z desiatich najpredávanejších KČV maloobchodné ceny uplatňované prepojeným dovozcom voči nezávislým zákazníkom usadeným v Únii vyjadrovali antidumpingové clá. Ako však vyplýva z výpočtu vypracovaného Komisiou, ktorý bol pripojený k jej e‑mailu z 26. júla 2011 a predložený žalobkyňami v prílohe A.15 žaloby, päť uvedených KČV na jednej strane zodpovedalo množstvu 119523 predaných kompresorov na vzduch z celkového množstva 229239 kompresorov na vzduch predaných v priebehu obdobia prešetrovania vrátenia cla dovážajúcimi spoločnosťami usadenými v Únii, ktoré boli prepojené s výrobcom a vývozcom, a na druhej strane viac než 50 % z celkovej hodnoty ceny, nákladov, poistenia a nákladov na prepravu týchto predajov.
Práve s ohľadom na tieto pripomenutia a spresnenia treba preskúmať, či sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho preskúmania a v dôsledku toho porušila článok 2 ods. 9 a 11 a článok 11 ods. 10 základného nariadenia tým, že od stanovenej vývoznej ceny odpočítala antidumpingové clo zaplatené prepojeným dovozcom, hoci v prípade niekoľkých KČV došlo k preneseniu.
Na úvod treba uviesť, tak ako správne uvádzajú žalobkyne, že medzi článkom 2 ods. 9 a článkom 11 ods. 10 základného nariadenia existuje nespochybniteľný vzťah.
Po prvé článok 11 ods. 10 základného nariadenia dvakrát výslovne odkazuje na článok 2 a článok 2 ods. 9 toho istého nariadenia.
Po druhé v rámci konania o preskúmaní alebo vrátení antidumpingového cla predstavuje preskúmanie prenesenia antidumpingového cla na zákazníkov prepojeného dovozcu stanovené v článku 11 ods. 10 základného nariadenia etapu vo výpočte vývoznej ceny, ktorá sa vytvára na základe článku 2 ods. 9 uvedeného nariadenia. V závislosti od výsledkov získaných po tomto preskúmaní bude antidumpingové clo odpočítané od vytvorenej vývoznej ceny a v dôsledku toho bude mať priamy vplyv na výšku tejto ceny, lebo táto cena bude nevyhnutne nižšia, než pokiaľ by antidumpingové clo nebolo odpočítané.
Navyše treba uviesť, že čím je nižšia vývozná cena, tým je väčšia odchýlka od normálnej ceny a vyššie revidované dumpingové rozpätie.
Článok 11 ods. 10 základného nariadenia sa teda podieľa na vytvorení vývoznej ceny a nepriamo na výpočte revidovaného dumpingového rozpätia.
V tomto kontexte musí Komisia prijať koherentné metódy na účely uplatnenia článku 2 ods. 9 a 11 a článku 11 ods. 10 základného nariadenia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že keďže dotknutý výrobok bol v Únii predávaný prostredníctvom prepojeného dovozcu, Komisia na účely výpočtu vývoznej ceny považovala s ohľadom na povahu dotknutého výrobku za vhodnejšie overiť, či došlo k preneseniu antidumpingového cla pre každé KČV.
Okrem toho Komisia postupovala podľa tejto analýzy podľa jednotlivých KČV tak, že jednak vypočítala jednotnú váženú priemernú vývoznú cenu a jednotnú váženú priemernú normálnu cenu pre každé KČV a jednak vypočítala dumpingové rozpätie pre každé KČV predtým, ako vypočítala jednotné dumpingové rozpätie pre dotknutý výrobok.
Komisia však z metódy podľa jednotlivých KČV, ktorú sa sama rozhodla uplatniť, nevyvodila všetky dôsledky, pretože odmietla neodpočítať antidumpingové clo od vývoznej ceny KČV, v prípade ktorých bolo toto clo vyjadrené v maloobchodných cenách a v cenách následných predajov v Únii. V dôsledku toho odpočítala všetky zaplatené antidumpingové clá od vývoznej ceny vytvorenej podľa článku 2 ods. 9 základného nariadenia, čím umelo znížila jednotnú váženú priemernú vývoznú cenu pre KČV a v dôsledku toho zvýšila mieru revidovaného dumpingového rozpätia spoločnosti Nu Air Shanghai.
S ohľadom na toto konštatovanie treba rozhodnúť, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, ktoré malo vplyv na mieru revidovaného dumpingového rozpätia a v dôsledku toho na výšku antidumpingového cla, ktoré malo byť vrátené žalobkyniam, pričom treba pripomenúť, že táto výška vyplýva z rozdielu medzi pôvodným dumpingovým rozpätím a revidovaným dumpingovým rozpätím (bod 13 vyššie).
Tvrdenia predložené Komisiou nemôžu vyvrátiť tvrdenia uvedené vyššie.
Komisia po prvé tvrdí, že podľa reštriktívneho výkladu článku 11 ods. 10 základného nariadenia nie je možné odpočítať zaplatené antidumpingové clo len pre niektoré transakcie, modely alebo KČV, lebo by to neumožňovalo odstrániť riziko obchádzania zákona a manipulácie s cenami a bolo by to v rozpore s cieľom článku 11 ods. 10 základného nariadenia, ktorým je vylúčiť akúkoľvek možnosť skreslenia maloobchodných cien a cien následných predajov vyplývajúceho z dumpingu. Ak by sa pripustilo čiastočné neodpočítanie antidumpingového cla, prepojený dovozca by mohol vytvoriť vnútorné kompenzačné mechanizmy, ako napríklad vyjadrenie antidumpingového cla v cenách KČV, po ktorých je dopyt relatívne nepružný, ale nie KČV, po ktorých je dopyt veľmi pružný.
V tejto súvislosti treba jednak pripomenúť, že článok 11 ods. 10 základného nariadenia neurčuje metódu na posúdenie, či antidumpingové clo bolo náležite vyjadrené v maloobchodných cenách a cenách následných predajov v Únii a Komisia preto v tejto oblasti disponuje širokou mierou voľnej úvahy (body 67 až 70 vyššie). Na rozdiel od toho, čo v podstate tvrdí Komisia, ani článok 11 ods. 10 základného nariadenia jej neukladá povinnosť systematicky odpočítať celé zaplatené antidumpingové clo v takom prípade, ako v prejednávanej veci, keď preskúmanie prenesenia antidumpingového cla na základe metódy podľa jednotlivých KČV umožňovalo dospieť k záveru, že k tomuto preneseniu došlo len v prípade niektorých KČV a nie všetkých KČV.
Komisia ďalej nepreukázala, že v prejednávanej veci prepojený dovozca obišiel zákon zavedením kompenzačných mechanizmov medzi najviac a najmenej predávanými KČV, alebo medzi KČV, po ktorých bol dopyt relatívne nepružný a po ktorých bol dopyt veľmi pružný.
Preto sa tvrdenie Komisie musí zamietnuť.
Komisia po druhé tvrdí, že čiastočné neodpočítanie antidumpingového cla by malo byť vylúčené, pretože v prípade nových výrobkov by bolo prakticky neuplatniteľné. V prípade neexistencie porovnateľných výrobkov predávaných počas pôvodného prešetrovania nie je možné overiť, či ich maloobchodná cena vzrástla tak, že môže odrážať zaplatené antidumpingové clo.
Jedinou podmienkou stanovenou v článku 11 ods. 10 základného nariadenia je, že prepojený dovozca poskytne nezvratné dôkazy, že clo je vyjadrené v maloobchodných cenách a cenách následných predajov v Únii.
V tomto kontexte môže byť dôkaz o vyjadrení antidumpingových ciel v maloobchodných cenách a cenách následných predajov v Únii, pod podmienkou, že je nezvratný, poskytnutý akýmkoľvek spôsobom a nie len porovnaním medzi predajnými cenami uplatňovanými pred zavedením antidumpingových ciel a po ich zavedení.
Preto treba tvrdenie Komisie zamietnuť.
Vzhľadom na uvedené sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď odpočítala antidumpingové clo v celom rozsahu a nie len z vývozných cien KČV, v prípade ktorých na základe analýzy podľa jednotlivých KČV konštatovala, že clo nebolo vyjadrené v maloobchodných cenách a cenách následných predajov v Únii a v dôsledku toho porušila článok 2 ods. 9 a 11 a článok 11 ods. 10 základného nariadenia.
Nemožno spochybniť, že ak by sa Komisia nedopustila chyby, výška antidumpingového cla, ktoré malo byť žalobkyniam vrátené, by bola vyššia než výška stanovená v článku 1 napadnutých rozhodnutí.
V dôsledku toho treba vyhovieť druhej časti druhého žalobného dôvodu a z toho dôvodu prvému žalobnému návrhu a čiastočne zrušiť napadnuté rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia nepriznala žalobkyniam vrátenie antidumpingového cla bezdôvodne zaplateného nad rámec súm uvedených v článku 1 uvedených rozhodnutí, pričom netreba preskúmať prvý žalobný dôvod uvedený na podporu prvého žalobného návrhu.
O druhom žalobnom návrhu smerujúcom k dočasnému zachovaniu účinkov napadnutých rozhodnutí na základe článku 264 ZFEÚ
Žalobkyne v podstate navrhujú, aby Všeobecný súd v prípade, že vyhovie prvému žalobnému návrhu, uplatnil svoju právomoc, ktorú má podľa článku 264 ZFEÚ, a nariadil zachovanie účinkov napadnutých rozhodnutí, až kým Komisia neprijme opatrenia nevyhnutné na vykonanie rozsudku Všeobecného súdu v tejto veci. V tejto súvislosti žalobkyne po prvé tvrdia, že ak by boli napadnuté rozhodnutia zrušené, boli by povinné vrátiť príslušným orgánom v plnej výške sumy, ktoré im boli vrátené na základe uvedených rozhodnutí. Po druhé spresňujú, že žiadajú len opravu napadnutých rozhodnutí a nie ich zrušenie vo všetkých ich častiach, pretože týmito rozhodnutiami im bolo čiastočne vyhovené.
Komisia nevzniesla proti druhému žalobnému návrhu námietky.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že napadnuté rozhodnutia treba zrušiť v rozsahu, v akom Komisia čiastočne nevyhovela žiadostiam o vrátenie antidumpingového cla predloženým žalobkyňami, a z toho dôvodu im nepriznala vrátenie nad rámec súm uvedených v článku 1 uvedených rozhodnutí, ktorých konkrétnu výšku musí určiť Komisia.
Za týchto okolností čiastočné zrušenie napadnutých rozhodnutí neznamená, že žalobkyne musia vrátiť príslušným orgánom sumy, ktoré im boli vrátené na základe uvedených rozhodnutí.
Vzhľadom na uvedené treba zamietnuť argumentáciu žalobkýň ako neúčinnú a v dôsledku toho zamietnuť druhý žalobný návrh.
O trovách
Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom žalobkýň.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Článok 1 rozhodnutí Komisie K(2011) 8831 v konečnom znení, K(2011) 8825 v konečnom znení, K(2011) 8828 v konečnom znení a K(2011) 8810 v konečnom znení zo 6. decembra 2011 týkajúcich sa žiadostí o vrátenie zaplateného antidumpingového cla uloženého na dovoz určitých kompresorov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike sa zrušuje v rozsahu, v akom nepriznáva spoločnostiam Einhell Germany AG, Hans Einhell Nederlands BV, Einhell France SAS a Hans Einhell Österreich GmbH vrátenie bezdôvodne zaplateného antidumpingového cla nad rámec súm, ktoré sú v ňom uvedené.

2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

3.
Európska komisia ja povinná nahradiť trovy konania.

Kanninen
Pelikánová
Buttigieg
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 18. novembra 2015.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.