CELEX: 62009CJ0520
Pritožba
Omejevalni sporazumi
Člen 81 ES in člen 53 Sporazuma EGP
Evropski trg monokloroocetne kisline
Pravila v zvezi s pripisom odgovornosti matični družbi za protikonkurenčna ravnanja, ki jih je izvajala hčerinska družba
Domneva izvajanja odločilnega vpliva
Obveznost obrazložitve

Družba Arkema SA (nekdanja družba Elf Atochem SA, nato družba Atofina SA, v nadaljevanju: družba Arkema) s pritožbo predlaga
razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče) z dne 30. septembra 2009 v zadevi Arkema
proti Komisiji (T‑168/05, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče zavrnilo tožbo pritožnice, s katero
je primarno zahtevala razglasitev ničnosti dela Odločbe Komisije C(2004) 4876 konč. z dne 19. januarja 2005 v zvezi s postopkom
na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E‑1/37.773 – MCAA) (v nadaljevanju: sporna odločba) in podredno
znižanje globe, ki ji je bila naložena.

Dejansko stanje in sporna odločba
Dejansko stanje ter sporno odločbo, kot izhaja iz točk od 2 do 31 izpodbijane sodbe, je za namene te pritožbe mogoče povzeti,
kot sledi.
Evropska komisija je v sporni odločbi ugotovila, da sta med drugimi pritožnica in njena matična družba Elf Aquitaine SA (v
nadaljevanju: družba Elf Aquitaine), kršili člena 81 ES in 53 Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru z dne 2. maja 1992
(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 52, str. 3), ker je bila pritožnica udeležena v nezakonitem kartelu
na trgu monokloroocetne kisline (v nadaljevanju: MCAA).
Komisija je družbi Elf Aquitaine in pritožnici pripisala odgovornost za kršitev med 1. januarjem 1984 in 7. majem 1999. Komisija
je ob tem, da je zavrnila nasprotne navedbe družbe Elf Aquitaine, menila, da dejstvo, da ima ta družba 98-odstotni delež v
družbi Atofina SA, zadošča za to, da se ji pripiše odgovornost za dejanja hčerinske družbe. Poleg tega je menila, da okoliščina,
da družba Elf Aquitaine ni sodelovala pri proizvodnji in prodaji MCAA, ne nasprotuje domnevi, da skupaj z operativnimi enotami
skupine tvori eno gospodarsko enoto.
Komisija je znesek glob določila na podlagi svojih Smernic o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 15(2) Uredbe
št. 17 in členom 65(5) Pogodbe ESPJ (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 171, v nadaljevanju: Smernice
iz leta 1998) ter svojega Obvestila o nenalaganju ali zniževanju glob v kartelnih zadevah (UL 1996, C 207, str. 4, v nadaljevanju:
obvestilo o ugodni obravnavi).
Ob navedbi, da je družba Elf Atochem SA že bila med naslovniki Odločbe Komisije 94/599/ES z dne 27. julija 1994 v zvezi s
postopkom na podlagi člena [101 PDEU] (UL L 239, str. 14), je Komisija menila, da bi bilo treba povišanje zaradi ponovitve
kršitve uporabiti le za pritožnico, ne pa za družbo Elf Aquitaine, saj ta ob prvi kršitvi ni nadzorovala pritožnice.
Zato je poleg globe 45 milijonov EUR, solidarno naložene družbi Elf Aquitaine in pritožnici, zaradi ponovitve kršitve samo
pritožnici naložila ločeno globo 13,5 milijona EUR.

Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Kot je razvidno iz točke 38 izpodbijane sodbe, je pritožnica v tožbi, ki jo je vložila pri Splošnem sodišču, v bistvu primarno
predlagala razglasitev ničnosti izreka sporne odločbe v delu, ki se nanaša na družbo Elf Aquitaine, in podredno zmanjšanje
glob, naloženih družbi Elf Aquitaine in njej.
Iz točk od 40 do 42 izpodbijane sodbe izhaja, da je pritožnica v podporo tožbe pred Splošnim sodiščem navedla osem tožbenih
razlogov. Pritožnica je med drugim navedla prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na neupoštevanje pravil v zvezi s pripisom odgovornosti
matični družbi za ravnanje hčerinske družbe in diskriminacijsko obravnavanje skupine Elf Aquitaine, drugi tožbeni razlog,
ki se nanaša na kršitev načela pravne in gospodarske samostojnosti hčerinske družbe, in peti tožbeni razlog, ki se nanaša
na pomanjkljivo obrazložitev. Pritožnica je poleg tega podredno navedla deveti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela
sorazmernosti pri določanju množitelja za namene odvračanja, saj naj bi Komisija promet družbe Arkema upoštevala dvakrat.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi zavrnilo vse tožbene razloge, tudi podrednega, ter pritožnici naložilo plačilo stroškov.
Pritožnica je v okviru prvega tožbenega razloga pred Splošnim sodiščem v bistvu izpodbijala zlasti naložitev odgovornosti
za njeno kršitev družbi Elf Aquitaine, njeni matični družbi, v obdobju, ko je bila storjena kršitev, pri čemer je navedla,
da ni sledila politiki, ki jo je določila družba Elf Aquitaine.
V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 67 izpodbijane sodbe navedlo:
„V posebnem primeru, ko je matična družba stoodstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, ki je storila kršitev, obstaja izpodbojna
domneva, da ta matična družba odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe […] in da gre torej za eno samo podjetje v
smislu člena 81 ES […]. Zato mora matična družba, ki pred sodiščem Skupnosti izpodbija odločbo Komisije, s katero ji je naložena
globa za ravnanje hčerinske družbe, izpodbiti to domnevo na podlagi dokazov, ki kažejo na to, da je ta hčerinska družba samostojna
[…]. Če se ta domneva ne izpodbije, lahko Komisija matično družbo šteje za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene
njeni hčerinski družbi.“
Splošno sodišče je v točki 71 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija, ker je bil v času kršitve skoraj ves kapital pritožnice
v lasti družbe Elf Aquitaine, upravičeno domnevala, da hčerinska družba v razmerju do matične družbe ni samostojna, in menila,
da mora matična družba predložiti dokaze, da je njena hčerinska družba samostojno določala svoje ravnanje na trgu.
Glede skupine pokazateljev in dokazov, ki jih je predložila pritožnica, da bi dokazala svojo samostojnost, je Splošno sodišče
najprej v točki 73 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija v točki 257 obrazložitve sporne odločbe povzela trditve, ki
jih je navedla družba Elf Aquitaine v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Dalje je v točki 74 izpodbijane
sodbe navedlo, da „je trditve tožeče stranke, s katerimi je želela dokazati svojo samostojnost, navedla tudi njena matična
družba v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, kot dokaz, da ni odločilno vplivala na poslovno politiko svoje
hčerinske družbe“.
Splošno sodišče je v zvezi s tem v točki 75 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija z zavrnitvijo trditev matične družbe
skupno odgovorila obema družbama in v skladu s sodno prakso preučila, ali je matična družba, da bi izpodbila domnevo, predložila
dokaze, da je njena hčerinska družba samostojno določala svoje ravnanje na trgu.
Splošno sodišče je v točkah od 76 do 80 izpodbijane sodbe dalje navedlo:
„76      Kar zadeva trdnost dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, da bi dokazala svojo samostojnost, je treba ugotoviti, da
zgolj na podlagi dejstva, da je družba Elf Aquitaine le nedejavna holdinška družba, ki zelo redko posega v upravljanje svojih
hčerinskih družb, ni mogoče izključiti, da odločilno vpliva na ravnanje tožeče stranke zlasti z usklajevanjem finančnih naložb
znotraj skupine Elf Aquitaine. V skupini družb ima holdinška družba, ki zlasti usklajuje finančne naložbe v tej skupini, namreč
funkcijo, da združuje kapitalske deleže v različnih družbah in zagotavlja njihovo enotno upravljanje, zlasti s proračunskim
nadzorom.
77      V zvezi s tem je treba opomniti, da lahko Komisija naslovi odločbo o naložitvi glob na matično družbo v skupini družb ne zaradi
odnosa napeljevanja h kršitvi med matično in hčerinsko družbo ali celo vpletenosti prve v kršitev, temveč zato, ker obe tvorita
eno samo podjetje.
78      Glede tega, da tožeča stranka ni nikoli izvajala posebne politike obveščanja družbe Elf Aquitaine na trgu MCAA, neobstoj tovrstnega
obveščanja, tudi če bi bil dokazan, ne bi zadoščal za dokaz, da tožeča stranka ni bila odvisna od matične družbe.
79      Enako velja glede trditve, da je dejavnost na področju MCAA v skupini Elf Aquitaine obrobna, ker z njo ni mogoče dokazati
samostojnosti [družbe Arkema] v razmerju do matične družbe.
80      Dalje iz dejstva, da sta obe družbi poslovali na ločenih trgih in nista imeli povezav med dobavitelji in strankami, ni mogoče
izpeljati nobenih sklepov. Kakor je Komisija pravilno ugotovila v točki 261 obrazložitve [sporne] odločbe, je treba ugotoviti,
da je porazdelitev nalog znotraj skupine, kot je Elf Aquitaine, običajen pojav, ki ne izpodbije domneve, da družbi Elf Aquitaine
in Atofina [SA] sestavljata eno samo podjetje v smislu člena 81 ES.“
Splošno sodišče je v točki 82 izpodbijane sodbe odgovorilo na trditev pritožnice, da ni mogoče predložiti neposrednega in
neizpodbojnega dokaza o njeni samostojnosti na trgu in da je zato treba tak dokaz šteti za
probatio diabolica.
V točki 82 je navedlo:
„[…] od zadevnih strank se ne zahteva, da predložijo neposreden in neizpodbojen dokaz o samostojnosti hčerinske družbe na
trgu, temveč zgolj to, da predložijo dokaze, na podlagi katerih je mogoče takšno samostojnost prepoznati […]. V preostalem
okoliščina, da [pritožnica] v tem primeru ni predložila dokazov, na podlagi katerih bi bilo mogoče izpodbiti domneve o neobstoju
samostojnosti, ne pomeni, da te domneve nikakor ni mogoče izpodbiti. Zato trditev tožeče stranke ni utemeljena.“
Splošno sodišče je z zavrnitvijo prvega dela tožbenega razloga v točki 85 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je „Komisija upravičeno
sklepala, da sta družbi Elf Aquitaine in Arkema eno samo podjetje v smislu člena 81 ES in da ju je zato bilo mogoče šteti
za solidarno odgovorni za ravnanje, ki se jima očita, saj je bilo tako dejanja družbe Arkema mogoče pripisati družbi Elf Aquitaine
in se je zanje štelo, da jih je storila zadnja.“
Ob zavrnitvi drugega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev načela pravne in gospodarske samostojnosti hčerinske družbe,
ki izhaja iz domneve odločilnega vplivanja matične družbe na hčerinsko družbo, je Splošno sodišče v točki 100 izpodbijane
sodbe med drugim navedlo, da „če stoodstotni ali skoraj stoodstotni kapitalski delež dopušča domnevo, da matična družba odločilno
vpliva na hčerinsko družbo in da tvorita torej eno samo podjetje, lahko to domnevo nesamostojnosti hčerinske družbe zadevna
stranka izpodbije, za kar mora predložiti zadosten dokaz […]. Ta domneva, kakor je bila uporabljena v tem primeru, nikakor
ne vpliva na poslovno samostojnost hčerinske družbe.“
Splošno sodišče je v okviru zavrnitve petega tožbenega razloga v zvezi s pomanjkljivo obrazložitvijo sporne odločbe, v točki
126 izpodbijane sodbe navedlo, da je Komisija odgovorila na bistvene točke trditev družbe Elf Aquitaine. V točki 127 te sodbe
je Splošno sodišče navedlo:
„[…] Komisiji ni bilo treba odgovoriti na vse ugovore tožeče stranke. Po eni strani, ker se odgovor Komisije na bistvene točke
trditev družbe Elf Aquitaine […] ne bi razlikoval glede na to, ali gre za matično ali hčerinsko družbo, Komisiji ni bilo treba
ločeno odgovoriti na trditve, ki jih je podala tožeča stranka (glej točko 75 zgoraj).“
Splošno sodišče je v točki 205 izpodbijane sodbe, v okviru zavrnitve devetega tožbenega razloga, navedlo:
„Trditev, da je Komisija promet družbe Arkema upoštevala dvakrat, zato da bi zvišala globe za namene odvračanja, je treba
zavrniti. Ugotoviti je treba, da znesek globe [13,5 milijona EUR], naložene družbi Arkema v skladu s členom 2(d) [sporne]
odločbe, ustreza zgolj povišanju hipotetičnega osnovnega zneska zaradi ponovitve kršitve ter 40-odstotnemu znižanju, ki ga
je Komisija odobrila zaradi sodelovanja. Zato Komisija, če ni hotela odstopiti od metode izračuna iz Smernic [iz leta 1998],
ni imela druge izbire, kakor da na novo izračuna hipotetični osnovni znesek, kot če bi bila družba Arkema sama odgovorna za
kršitev.“

Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
Pritožnica predlaga Sodišču, naj izpodbijano sodbo razveljavi in Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne, pritožnici pa naloži plačilo stroškov.

Pritožba

Prvi pritožbeni razlog: Splošno sodišče ni upoštevalo pravil v zvezi s pripisom odgovornosti matični družbi za protikonkurenčno
ravnanje hčerinske družbe
Trditve strank
Pritožnica trdi, da so navedbe Splošnega sodišča protislovne, saj je po eni strani v točki 67 izpodbijane sodbe ugotovilo,
da je domneva o odločilnem vplivu matične družbe na hčerinsko družbo „izpodbojna“ domneva in jo je mogoče izpodbiti, če matična
in/ali hčerinska družba predložita dokaze, da je hčerinska družba samostojno določala svoje ravnanje, po drugi strani pa je
v točki 76 izpodbijane sodbe hkrati navedlo, da ima vsaka holdinška družba funkcijo, da zagotovi enotno upravljanje hčerinskih
družb znotraj skupine družb.
Po mnenju družbe Arkema to kaže, da je domneva o odločilnem vplivu matične družbe v resnici neizpodbojna. Splošno sodišče
naj bi s tem, da je od pritožnice zahtevalo, naj predloži dokaze, o katerih je sámo menilo, da so pravno nemogoči, od nje
zahtevalo
probatio diabolica
.
Družba Arkema poleg tega trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je od nje zahtevalo, naj predloži take dokaze, kršilo njeno
pravico do poštenega sojenja, določeno v členu 6(1) Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin,
podpisane v Rimu 4. novembra 1950.
Komisija meni, da ta pritožbeni razlog ni dopusten, ker se z njim ne izpodbijajo ugotovitve Splošnega sodišča v točkah od
78 do 80 in v točki 82 izpodbijane sodbe.
Dalje, glede trditve družbe Arkema v zvezi s kršitvijo pravice do poštenega sojenja naj pritožnica ne bi pojasnila, kaj naj
bi bila domnevna kršitev.
Vsekakor naj bi iz izpodbijane sodbe izhajalo, da domneva o odločilnem vplivu matične družbe na hčerinsko družbo ni neizpodbojna.
Po mnenju Komisije naj bi pritožnica dejansko hotela izpodbiti to domnevo tako, da se je omejila na ugotovitev, da gre pri
njeni matični družbi Elf Aquitaine za „nedejavno holdinško družbo“. Komisija meni, da če bi zgolj dejstvo, da je na vrhu skupine
„nedejavna holdinška družba“, zadoščalo za to, da se lahko izpodbije domneva, bi ta izgubila učinkovitost. Poleg tega naj
okoliščina, da je domneva izpodbojna, ne bi pomenila, da mora biti mogoče, da se zlahka izpodbije.
Presoja Sodišča
V zvezi z ugovorom nedopustnosti, navedenim v točki 27 te sodbe, je treba navesti, da Komisija v bistvu trdi, da ta pritožbeni
razlog ni upošteven.
Očitek neupoštevnosti navedenega pritožbenega razloga se nanaša na to, ali je z njim mogoče utemeljiti pritožbo, in ne vpliva
na njeno dopustnost (glej sodbi z dne 30. septembra 2003 v zadevi Eurocoton in drugi proti Svetu, C‑76/01 P, Recueil, str.
I‑10091, točka 52, in z dne 6. novembra 2008 v zadevi Grčija proti Komisiji, C‑203/07 P, ZOdl., str. I‑8161, točki 42 in 43).
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba ugovor nedopustnosti, naveden v točki 27 te sodbe, zavrniti.
Komisija trdi, da je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti v delu, v katerem niso izrecno izpodbijane točke od 78 do 80 in
82 izpodbijane sodbe, ki se nanašajo na pripis odgovornosti za ravnanje hčerinske družbe matični družbi in ki kot take zadostujejo
za podporo sklepnim ugotovitvam v izpodbijani sodbi.
Take razlage ni mogoče sprejeti.
Iz pisanj je razvidno, da družba Arkema s svojimi trditvami v bistvu poudarja, da si je Splošno sodišče, zlasti v točki 76
izpodbijane sodbe, oporekalo, ko je potrdilo načelo izpodbojne domneve, da matična družba, ki ima skoraj stoodstotni kapitalski
delež v hčerinski družbi, odločilno vpliva na njeno ravnanje, hkrati pa je družbo Arkema nepreklicno omejevalo pri tem, da
priskrbi nasprotni dokaz. Če bi bilo treba sprejeti tako trditev, bi izrek izpodbijane sodbe in tudi ugotovitve v točkah od
78 do 80 ter 82 temeljili na napačni uporabi prava, kot zatrjuje družba Arkema.
Poleg tega iz opombe v pritožbi, ki jo je vložila družba Arkema, izhaja, da je ta izrecno podvomila o točki 82 izpodbijane
sodbe.
Zato prvega pritožbenega razloga ni mogoče zavrniti kot neupoštevnega.
Dalje je treba spomniti, da pojem podjetja označuje vsak subjekt, ki opravlja gospodarsko dejavnost, ne glede na njegov pravni
status in način financiranja. V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, prvič, da je treba pojem podjetja, postavljen v ta okvir,
razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav je s pravnega vidika ta gospodarska enota sestavljena iz več fizičnih
ali pravnih oseb, in drugič, da mora tak gospodarski subjekt, če krši pravila o konkurenci, po načelu osebne odgovornosti
za to kršitev odgovarjati (glej sodbi z dne 20. januarja 2011 v zadevi General Química in drugi proti Komisiji, C‑90/09 P,
še neobjavljena v ZOdl., točki 34 in 35 ter navedena sodna praksa, in z dne 29. marca 2011 v združenih zadevah ArcelorMittal
Luxembourg proti Komisiji ter Komisija proti ArcelorMittal Luxembourg in drugim, C‑201/09 P in C‑216/09 P, še neobjavljena
v ZOdl., točka 95).
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se glede na gospodarske, organizacijske in pravne povezave med matično in hčerinsko družbo
ravnanje hčerinske družbe lahko pripiše matični družbi, ker ta hčerinska družba kljub temu, da je ločen pravni subjekt, o
svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak se v bistvu ravna po navodilih matične družbe (glej sodbo z dne 10. septembra
2009 v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, C‑97/08 P, ZOdl., str. I‑8237, točka 58, in zgoraj navedeno sodbo General
Química in drugi proti Komisiji, točka 37).
Ker sta v takem primeru matična in hčerinska družba del iste gospodarske enote in sta eno samo podjetje v smislu člena 81 ES,
lahko Komisija odločbo, s katero je naloženo plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati, da je
bila matična družba pri tej kršitvi osebno vpletena (glej zgoraj navedeni sodbi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka
59, in General Química in drugi proti Komisiji, točka 38).
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da v posebnem primeru, ko je matična družba lastnica 100 % kapitala hčerinske družbe,
ki je kršila pravila Unije o konkurenci, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske družbe,
po drugi strani pa obstaja izpodbojna domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe
(glej zlasti sodbo z dne 25. oktobra 1983 v zadevi AEG-Telefunken proti Komisiji, 107/82, Recueil, str. 3151, točka 50, ter
zgoraj navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60, General Química in drugi proti Komisiji, točka 39, in
ArcelorMittal Luxembourg proti Komisiji ter Komisija proti ArcelorMittal Luxembourg in drugim, točka 97).
V teh okoliščinah za domnevo, da matična družba odločilno vpliva na poslovno politiko hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija
dokaže, da je ves kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Nato lahko Komisija matično družbo šteje za solidarno odgovorno
za plačilo globe, naložene hčerinski družbi, razen če ta matična družba, ki mora to domnevo izpodbiti, predloži zadostne dokaze,
da hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej sodbo z dne 16. novembra 2000 v zadevi Stora Kopparbergs Bergslags proti
Komisiji, C‑286/98 P, Recueil, str. I‑9925, točka 29, ter zgoraj navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka
61; General Química in drugi proti Komisiji, točka 40, in ArcelorMittal Luxembourg proti Komisiji ter Komisija proti ArcelorMittal
Luxembourg in drugim, točka 98).
Družba Arkema v tem primeru ne izpodbija zakonitosti domneve o dejanskem odločilnem vplivanju, navedene v točkah 40 in 41
te sodbe. V okoliščinah tega primera prav tako ne izpodbija uporabe tovrstne domneve, kadar ima matična družba v lasti 98-odstotkov
kapitala hčerinske družbe.
Vendar družba Arkema trdi, da v izpodbijani sodbi ni bila upoštevana sodna praksa, navedena v točkah od 38 do 41 te sodbe,
saj se je domneva, da matična družba dejansko odločilna vpliva na hčerinsko družbo, štela za neizpodbojno.
V teh okoliščinah družba Arkema v bistvu meni, da iz trditve Splošnega sodišča v drugem stavku točke 76 izpodbijane sodbe,
da je „funkcija“ holdinške družbe zagotoviti „enotno upravljanje“ hčerinskih družb, izhaja pravno neizpodbojna domneva o odločilnem
vplivu matične družbe na ravnanje hčerinske družbe, saj bi bil vsak poskus dokazovanja samostojnega ravnanja hčerinske družbe
na trgu v nasprotju s funkcijo, ki jo je Splošno sodišče pripisalo holdinškim družbam, in zato neuspešen.
Res je, da je besedilo v točki 76 sicer napisano tako, da ga ni lahko uskladiti s sodno prakso, navedeno v točkah od 38 do
41 te sodbe.
Vendar je treba ugotoviti, da trditev pritožnice, navedena v točkah 43 in 44 te sodbe, temelji na napačnem razumevanju izpodbijane
sodbe v celoti.
Točka 76 se v skladu z besedilom prvega stavka nanaša na „trdnost dokazov, ki jih je predložila tožeča stranka, da bi dokazala
svojo samostojnost“ v razmerju do matične družbe, zlasti na dejstvo, da „je družba Elf Aquitaine le nedejavna holdinška družba,
ki zelo redko posega v upravljanje svojih hčerinskih družb“. Iz vlog, predloženih Splošnemu sodišču, je med drugim razvidno,
da je družba Arkema v zvezi s tem zlasti navedla, da „je v finančnem smislu samostojna, ker je nadzor s strani družbe Elf
Aquitaine omejen na investicije in dezinvesticije družbe Arkema, ki so imele vpliv na njen osnovni kapital“, nikakor pa ne
na dejavnosti MCAA.
Splošno sodišče se v izpodbijanem delu točke 76 namreč omejuje na trditev, da ni izključeno, da bi lahko „nedejavna“ holdinška
družba kljub dejstvu, da ne posega neposredno na trg, in zlasti ob upoštevanju njene funkcije usklajevanja in finančnega vodenja,
odločilno vplivala na poslovno politiko hčerinskih družb ter da je pri stoodstotnem ali skoraj stoodstotnem kapitalskem deležu
te družbe v hčerinski družbi mogoče domnevati, da tak vpliv dejansko obstaja. Zato v skladu z logiko razlogovanja Splošnega
sodišča za izpodbitev domneve o dejanskem odločilnem vplivanju na poslovno politiko hčerinskih družb, ki je še vedno izpodbojna
pravna domneva, ne zadostuje sklicevanje na to, da matična družba ni dejavna.
V zvezi s tem iz številnih točk izpodbijane sodbe, vključno iz točk 67 in 82, izhaja, da je Splošno sodišče menilo, da se
zadevna domneva lahko izpodbije.
Iz zgornjih ugotovitev izhaja, da očitek, ki se nanaša na neupoštevanje pravil o pripisu odgovornosti za ravnanje hčerinske
družbe matični družbi, ker naj bi Splošno sodišče domnevo, ki temelji na stoodstotnem kapitalskem deležu matične družbe v
hčerinski družbi, štelo za neizpodbojno, ni utemeljen, saj temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe.
V teh okoliščinah je treba trditev, ki se nanaša na kršitev pravice do poštenega sojenja, ki izhaja iz člena 6 Evropske konvencije
o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zavrniti, ker temelji na napačni premisi.
Prvi pritožbeni razlog je zato treba zavrniti.

Drugi pritožbeni razlog: kršitev načela prepovedi diskriminacije
Trditve strank
Pritožnica meni, da trditev Splošnega sodišča o neizpodbojnosti domneve o odločilnem vplivu matične družbe na hčerinsko družbo
pomeni tudi kršitev načela prepovedi diskriminacije med udeleženci kartela glede na to, ali pripadajo kaki skupini.
Komisija meni, da je drugi pritožbeni razlog slabo razumljiv in se ne nanaša na obrazložitev izpodbijane sodbe. Zato naj bi
ga bilo treba zavreči kot nedopustnega.
Presoja Sodišča
Ker drugi pritožbeni razlog temelji na napačnem razumevanju izpodbijane sodbe, na katero je oprt prvi pritožbeni razlog, ga
je treba zavrniti.

Tretji pritožbeni razlog: kršitev načela enakega obravnavanja in pravice pritožnice do poštenega sojenja
Trditve strank
Pritožnica navaja, da je Splošno sodišče v odgovoru na peti tožbeni razlog, navajan pred njim, preučilo le trditve družbe
Elf Aquitaine, pritožničinih pa ne, „in s tem kršilo načelo enakega obravnavanja in pravico do poštenega sojenja“.
Komisija se najprej ukvarja z jasnostjo trditev, na katerih pritožnica utemeljuje ta pritožbeni razlog. Meni, da pritožnica
na prvi stopnji ni grajala dejstva, da je sporna odločba v glavnem odgovorila na trditve družbe Elf Aquitaine. Poudarja, da
je tretji pritožbeni razlog nov in tako v fazi pritožbe nedopusten.
Glede vsebine Komisija meni, da pritožnica ni bila oškodovana zaradi dejstva, da je Splošno sodišče preučilo utemeljitev sporne
odločbe samo z vidika trditev družbe Elf Aquitaine. Ker naj bi bilo treba trditve družbe Arkema vsekakor zavrniti, naj ta
pritožbeni razlog ne bi bil upošteven.
Presoja Sodišča
V skladu z ustaljeno sodno prakso je iz člena 256 PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika
Sodišča razvidno, da je treba v pritožbi jasno navesti grajane dele sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne
trditve, ki ta predlog še posebej utemeljujejo (glej zlasti sodbo z dne 1. julija 2010 v zadevi Knauf Gips proti Komisiji,
C-407/08 P, ZOdl., str. I-6375, točka 43 in navedena sodna praksa).
V tem primeru pritožba sicer omogoča določitev elementa, ki se graja v izpodbijani sodbi, namreč točke od 121 do 129.
Vendar je treba ugotoviti, da trditve v podporo temu pritožbenemu razlogu niso dovolj jasne in natančne, da bi Sodišču omogočile
preizkus njihove zakonitosti. Temeljni elementi, na katerih temelji ta pritožbeni razlog, niso dovolj koherentno in razumljivo
razvidni iz besedila pritožbe, ki je v tem pogledu nejasna in dvoumna. V teh okoliščinah Sodišče ne more izvajati nadzora
zakonitosti, ker bi sicer odločilo
ultra petitum
(glej po analogiji zlasti sodbe z dne 2. oktobra 2003 v zadevi Thyssen Stahl proti Komisiji, C‑194/99 P, Recueil, str. I‑10821,
točka 106; z dne 11. septembra 2007 v zadevi Lindorfer proti Svetu, C‑227/04 P, ZOdl., str. I‑6767, točka 83; z dne 14. januarja
2010 v zadevi Komisija proti Češki republiki, C‑343/08, ZOdl., str. I‑275, točka 26, in z dne 14. oktobra 2010 v zadevi Nuova
Agricast in Cofra proti Komisiji, C‑67/09 P, ZOdl., str. I-9811, točki 48 in 49).
Tudi če bi bilo to pritožbo treba razlagati tako, kot da se z njo zatrjuje, da Splošno sodišče ni sankcioniralo tega, da Komisija
domnevno ni upoštevala dokazov, ki jih je predložila pritožnica, je treba ugotoviti, da bi tak očitek pomenil nov razlog,
s katerim bi bilo mogoče spremeniti predmet spora pred Splošnim sodiščem.
Kot je razvidno iz spisa postopka pred Splošnim sodiščem, pritožnica v tožbi na prvi stopnji ni izpodbijala tega, da je bilo
v sporni odločbi odgovorjeno v glavnem na trditve družbe Elf Aquitaine.
V skladu s členom 113(2) Poslovnika Sodišča s pritožbo ni mogoče spreminjati predmeta spora pred Splošnim sodiščem. Pristojnost
Sodišča v okviru pritožbe je namreč omejena na presojo pravnih ugotovitev o razlogih, o katerih se je razpravljalo na prvi
stopnji. Stranka torej ne more spremeniti predmeta spora s tem, da pred Sodiščem prvič navaja razlog, ki ga ni navajala pred
Splošnim sodiščem, čeprav bi ga lahko, ker bi ji to omogočalo, da Sodišču, katerega pristojnost glede pritožb je omejena,
predloži spor, katerega predmet je širši od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče (glej v tem smislu zlasti sodbe
z dne 1.

junija 1994 v zadevi Komisija proti Brazzelli Lualdi in drugi, C‑136/92 P, Recueil, str. I‑1981, točka 59; z dne 30. marca
2000 v zadevi VBA proti VGB in drugi, C‑266/97 P, Recueil, str. I‑2135, točka 79, in z dne 14. oktobra 2010 v zadevi Deutsche
Telekom proti Komisiji, C‑280/08 P, ZOdl., str. I-9555, točka 34). Tak pritožbeni razlog je treba šteti za nedopusten v fazi
pritožbe.
V teh okoliščinah je treba tretji pritožbeni razlog zavreči.

Četrti pritožbeni razlog: kršitev načela sorazmernosti
Trditve strank
Pritožnica meni, da je Splošno sodišče kršilo načelo sorazmernosti, ko je potrdilo metodo izračuna, ki jo je Komisija uporabila
za določitev elementa denarne sankcije, povezanega s ponovitvijo kršitve s strani družbe Arkema. Po tej metodi naj bi se pri
izračunu osnov, za kateri sta se za družbi Elf Aquitaine in Arkema uporabila množitelja za odvračanje, promet družbe Arkema
upošteval dvakrat. Splošno sodišče naj ne bi zanikalo obstoja tega dvojnega upoštevanja, ampak naj bi ga upravičilo z zahtevo
Komisije, da se ne odstopa od metode izračuna, določene v Smernicah iz leta 1998, s čimer naj bi se tem smernicam zato podelila
„absolutno zavezujoča moč“, ki je nimajo.
Po mnenju Komisije temelji četrti pritožbeni razlog na slabem razumevanju sporne odločbe.
Presoja Sodišča
Ta pritožbeni razlog v bistvu temelji na očitku, da Splošno sodišče ni sankcioniralo prepovedanega „dvojnega upoštevanja“
prometa družbe Arkema v sporni odločbi.
Vendar pa ta očitek temelji na napačnem razumevanju tako sporne odločbe kot izpodbijane sodbe.
Kot izhaja iz točke 6 te sodbe, je Komisija v sporni odločbi v bistvu menila, da bi bilo treba povišanje zaradi ponovitve
kršitve uporabiti le za pritožnico, ne pa za njeno matično družbo Elf Aquitaine, saj ta ob prvi kršitvi ni nadzorovala pritožnice.
Zato je poleg globe 45 milijonov EUR, solidarno naložene družbi Elf Aquitaine in pritožnici, zgolj pritožnici zaradi ponovitve
kršitve naložila ločeno globo 13,5 milijona EUR.
Kot je razvidno zlasti iz točke 204 izpodbijane sodbe, je Komisija pri določitvi te globe uporabila metodo, ki je temeljila
na Smernicah iz leta 1998.
Po tej metodi se sestavni deli globe, ki temeljijo na obteževalnih okoliščinah, kot je ponovitev kršitve, izračunajo na podlagi
„osnovnega zneska“, ta pa se izračuna na podlagi „izhodiščnega zneska“, povišanega z množiteljem glede na trajanje kršitve.
Ta izhodiščni znesek je v bistvu določen ob upoštevanju teže kršitve in dejanskega vpliva na konkurenco zaradi kršitve zadevnega
podjetja. Če je treba, se lahko znesek ob upoštevanju gospodarske zmožnosti zadevnega podjetja prilagodi, zato da se zagotovi
dovolj odvračilen učinek globe.
Iz točke 199 izpodbijane sodbe v bistvu izhaja, da je bila Komisija pri izračunu globe, naložene zgolj pritožnici, pozorna
na to, da se pri prilagoditvi izhodiščnega zneska, uporabljenega kot osnova za to globo, zaradi odvračilnega učinka izogne
temu, da bi upoštevala množitelj, ki ne odseva dejanske gospodarske zmožnosti pritožnice, upoštevane neodvisno od njene matične
družbe Elf Aquitaine.
Zato je v sporni odločbi v opombi 222, povzeti v točki 199 izpodbijane sodbe, navedeno:
„[…] Množitelj, uporabljen za družbo Elf [Aquitaine], je 2,5 in ni vključen v izračun. Namesto tega se bo za izračun v zvezi
s ponovitvijo kršitve uporabil množitelj 1,5, ki bi se uporabil, če bi bila družba [Arkema] edina naslovnica odločbe (ob upoštevanju
njenega svetovnega prometa v višini 17,8 milijarde EUR).“
Z drugimi besedami, Komisija je za določitev izhodiščnega zneska globe, naložene samo družbi Arkema, uporabila hipotetični
množitelj 1,5 – ki se razlikuje od množitelja 2,5, uporabljenega pri izračunu globe, solidarno naložene družbama Elf Aquitaine
in Arkema – in sicer zato, da bi upoštevala manjšo gospodarsko zmožnost tega podjetja, upoštevanega samostojno in ločeno od
matične družbe.
Dalje je Komisija, kot je v bistvu razvidno iz točk 9, od 16 do 21 in 203 izpodbijane sodbe, uporabila ta hipotetični množitelj
1,5, ki je v navedeni točki 203 imenovan „množitelj za odvračanje“, na izhodiščni znesek – ki je bil pri določitvi globe samo
za družbo Arkema ravno tako hipotetičen – 12 milijonov EUR, določen glede na težo zadevne kršitve in relativno težo družbe
Arkema glede na druga podjetja, ki so sodelovala pri kršitvi. Zmnožek teh dveh števil (18 milijonov EUR) je bil nato povišan
za 150 % zaradi trajanja kršitve, za katero se je v primeru pritožnice štelo, da je trajala od 1. januarja 1984 do 7. maja
1999.
„Osnovni znesek“, ki temelji na izračunih, predstavljenih v predhodnih točkah te sodbe, namreč 45 milijonov EUR, je hipotetičen,
kot je navedlo Splošno sodišče v točki 203 izpodbijane sodbe. Uporabi se le za izračun globe, ki se naloži samo družbi Arkema
zaradi ponovitve kršitve.
Poleg tega, kot pravilno poudarja Komisija, je zgolj naključje, da je ta hipotetični osnovni znesek enak končnemu znesku ločene
globe, ki je bila solidarno naložena pritožnici in družbi Elf Aquitaine.
Komisija je lahko izhajajoč šele iz tega hipotetičnega osnovnega zneska izračunala znesek, ki ga je zaradi ponovitve kršitve
dolgovala samo pritožnica, neodvisno od njene matične družbe.
Kot je spomnilo Splošno sodišče v točki 201 izpodbijane sodbe, Komisija v skladu s točkama 2 in 3 Smernic iz leta 1998 po
določitvi osnovnega zneska globe ob upoštevanju teže in trajanja kršitve glede na obteževalne ali olajševalne okoliščine po
potrebi poviša ali zniža navedeni znesek.
V tem primeru, kot je Splošno sodišče v bistvu ugotovilo v točki 203 izpodbijane sodbe, je Komisija dejansko uporabila koeficient
v višini 50 % od hipotetičnega osnovnega zneska 45 milijonov EUR, da bi upoštevala ponovitev kršitve s strani pritožnice.
Ta izračun je dal znesek 22,5 milijona EUR, ki se je zaradi ponovitve kršitve lahko pripisal samo pritožnici, neodvisno od
družbe Elf Aquitaine.
Kot izhaja iz točk od 26 do 28 izpodbijane sodbe, je Komisija, ker je pritožnica po njenem mnenju bila upravičena do bistvenega
znižanja globe na podlagi točke D 2, prva in druga alinea, obvestila o ugodni obravnavi, tej odobrila 40-odstotno zmanjšanje
globe, ki bi ji bila naložena, če ne bi sodelovala s službami Komisije.
Zato je znesek globe, ki je bil naposled naložen družbi Arkema na podlagi člena 2(d) sporne odločbe, izhajajoč iz zneska 22,5
milijona EUR, znašal 13,5 milijona EUR.
V teh okoliščinah v delu, v katerem je bil promet družbe Arkema upoštevan, prvič, za izračun osnovnega zneska globe, solidarno
naložene družbi Elf Aquitaine in pritožnici, in drugič, za izračun globe, naložene samo pritožnici zaradi ponovitve kršitve,
Komisija v nasprotju s trditvami pritožnice ni izvedla nesorazmernega „dvojnega upoštevanja“, ki bi ga Splošno sodišče moralo
sankcionirati.
Pritožnica poleg tega Splošnemu sodišču očita, da je v točki 205 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo, ko je Smernice
iz leta 1998 razlagalo, kakor da imajo absolutno zavezujočo moč.
Iz sodne prakse sicer izhaja, kot poudarja družba Arkema, da so Smernice iz leta 1998 le pravila ravnanja, ki kažejo na prakso,
ki ji je treba slediti in od katere uprava v konkretnem primeru ne more odstopiti brez navedbe razlogov, ki bi bili združljivi
z načelom enakega obravnavanja (glej v tem smislu sodbo z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi
proti Komisiji, C‑189/02 P, C‑202/02 P, od C‑205/02 P do C‑208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točki 209 in 210).
Vendar pa Splošno sodišče v nasprotju z navedbami pritožnice v točki 205 izpodbijane sodbe tem smernicam nikakor ni nezakonito
pripisalo „absolutno zavezujoče moči“.
Tak očitek dejansko temelji na selektivnem in zato napačnem razumevanju točke 205.
Iz besedila točke 205, ki je povzeta v točki 21 te sodbe, izhaja, da se je Splošno sodišče v bistvenem omejilo na ugotovitev,
da je morala Komisija, „če ni hotela odstopiti od metode izračuna iz Smernic [iz leta 1998]“, uporabiti metodologijo, opisano
zgoraj, in na novo izračunati „hipotetični osnovni znesek“.
Splošno sodišče zato nikakor ni izključilo, da bi lahko Komisija po potrebi v skladu s pravom Unije in dovolj utemeljeno uporabila
drugačno metodo za izračun glob na področju konkurenčnega prava Unije.
Dalje je Splošno sodišče v točki 207 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Komisija, ker ji ni treba uporabiti natančne matematične
formule in ker ima diskrecijsko pravico pri določitvi zneska globe, lahko upoštevala razliko v gospodarskih zmožnostih z uporabo
hipotetičnih množiteljev 1,5 za družbo Arkema in 2,5 za celotno skupino Elf Aquitaine, ne da bi kršila načelo sorazmernosti.
Glede izbire množiteljev 1,5 in 2,5 pritožnica ne oporeka niti načinu njune določitve niti njuni višini, temveč se v bistvu
omejuje na ugotovitev, da je njuna uporaba povzročila prepovedano „dvojno upoštevanje“ njenega prometa.
Torej je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Zaradi zgoraj navedenih razlogov je treba to pritožbo v celoti zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 Poslovnika, se neuspeli stranki naloži
plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Komisija to predlagala in družba Arkema s predlogi ni uspela, se ji naloži
plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Družbi Arkema SA se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.