CELEX: 62008TJ0437
Oikeus tutustua asiakirjoihin
Asetus (EY) N:o 1049/2001
Yhteistoimintajärjestelyjä koskevaan menettelyyn liittyvän hallinnollisen asiakirjan sisällysluettelo
Asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epääminen
Kolmansien taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus
Tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa koskeva poikkeus

Asian tausta
Kantaja CDC Hydrogene Peroxide Cartel Damage Claims (CDC Hydrogene Peroxide) on osakeyhtiö, jonka tarkoituksena on erityisesti
puolustaa niiden yritysten etuja ja periä niiden yritysten saatavia tuomioistuimissa ja tuomioistuinten ulkopuolella, jotka
ovat kärsineet vahinkoa kartellista, joka on todettu EY 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä
(asia COMP/F/38.620 – Vetyperoksidi ja perboraatti (jäljempänä vetyperoksidipäätös)) 3.5.2006 tehdyssä komission päätöksessä
K(2006) 1766 lopullinen.
Tässä päätöksessä Euroopan yhteisöjen komissio katsoi, että yhdeksän yritystä oli osallistunut vetyperoksidimarkkinoiden kartelliin,
jonka yhteydessä ne olivat vaihtaneet tietoja hinnoista ja myyntimääristä, sopineet hinnoista ja tuotantokapasiteetin vähentämisestä
ja ottaneet käyttöön järjestelyn, jolla seurattiin näin tehtyjen sopimusten täytäntöönpanoa. Komissio määräsi tämän seurauksena
kartelliin osallistuneille yrityksille sakkoja, joiden määrä nousi 388 miljoonaan euroon.
Kantaja esitti 14.3.2008 komissiolle Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttaviksi
30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) 2 artiklan 1 kohdan ja
11 artiklan 1 ja 2 kohdan nojalla pyynnön saada tutustua vetyperoksidipäätöstä koskevan menettelyn asiakirja-aineiston sisällysluetteloon
(jäljempänä sisällysluettelo).
Komissio eväsi 11.4.2008 pyynnön saada tutustua sisällysluetteloon sillä perusteella, että se ei ole asetuksen N:o 1049/2001
3 artiklan a alakohdassa tarkoitettu asiakirja.
Kantaja esitti 15.4.2008 päivätyssä komissiolle osoitetussa kirjeessä ne syyt, joiden perusteella sisällysluettelon on katsottava
olevan asetuksen N:o 1049/2001 3 artiklan a alakohdassa tarkoitettu asiakirja. Komissio ilmoitti 16.4.2008, että se käsittelisi
tätä kirjettä alkuperäisen hakemuksen täydennyksenä eikä uudistettuna hakemuksena.
Komissio eväsi tämän pyynnön 6.5.2008 sillä perusteella, että tietojen antaminen sisällysluettelon sisällöstä vahingoittaisi
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädettyä tutkintatoimien tarkoitusten suojaa, kartelliin
osallistuneiden yritysten asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyä taloudellisten
etujen suojaa ja asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädettyä toimielimen päätöksentekomenettelyn
suojaa.
Kantaja teki 20.5.2008 uudistetun hakemuksen.
Komissio jatkoi 13.6.2008 kantajan uudistettuun hakemukseen vastaamiselle säädettyä määräaikaa 15 työpäivällä. Komissio ilmoitti
kantajalle 3.7.2008, ettei sen hakemusta voitu käsitellä jatketussa määräajassa.
Komissio eväsi kantajan uudistetun hakemuksen 8.8.2008 asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen ja kolmannen
luetelmakohdan nojalla (jäljempänä riidanalainen päätös) mutta toimitti sille sisällysluettelosta sellaisen version, joka
ei ole luottamuksellinen.

Oikeudenkäyntimenettely ja osapuolten vaatimukset
Kantaja nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 6.10.2008 toimittamallaan kannekirjelmällä.
Ruotsin kuningaskunta pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 15.1.2009 jättämällään hakemuksella saada osallistua
oikeudenkäyntiin kantajan vaatimusten tukemiseksi. Evonik Degussa GmbH pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 24.1.2009
jättämällään hakemuksella saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia.
Unionin yleisen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja hyväksyi nämä väliintulohakemukset 18.3.2009 antamallaan määräyksellä.
Ruotsin kuningaskunta jätti väliintulokirjelmänsä yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 27.5.2009 ja Evonik Degussa puolestaan
5.6.2009.
Unionin yleisen tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja päätti osapuolia kuultuaan 15.4.2010 antamallaan määräyksellä
lykätä asian käsittelyä siihen saakka, kunnes unionin yleinen tuomioistuin on antanut ratkaisunsa asiassa T-399/07, Basell
Polyolefine vastaan komissio. Sen jälkeen, kun tämä ratkaisu oli annettu rekisteristä poistamista koskevalla määräyksellä
25.1.2011, asian käsittely jatkui tästä päivästä lukien.
Kun unionin yleisen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin, esittelevä tuomari määrättiin neljänteen jaostoon, jonka
käsiteltäväksi esillä oleva asia tämän vuoksi siirrettiin.
Kantaja vaatii Ruotsin kuningaskunnan tukemana, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii Evonik Degussan tukemana, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

Tutkittavaksi ottaminen
Kantaja nosti 16.3.2009 kanteen Landgericht Dortmundissa (yleinen tuomioistuin Dortmundissa, Saksassa) useita yhtiöitä ja
vastaavasti niiden oikeudellisia seuraajia vastaan, jotka ovat vetyperoksidipäätöksen adressaatteja ja joista yksi on väliintulija
Evonik Degussa.
Tehtyään Evonik Degussan kanssa sopimuksen kantaja peruutti syksyllä 2009 tätä vastaan Landgericht Dortmundissa nostamansa
kanteen. Kyseinen oikeudenkäynti on tällä hetkellä vielä vireillä siltä osin kuin se koskee muita yhtiöitä.
Komissio on 2.2.2011 päivätyllä unionin yleiselle tuomioistuimelle osoitetulla kirjeellä väittänyt, että kantajan Evonik Degussan
kanssa tekemän sopimuksen, jonka takia se osittain peruutti kanteensa Landgericht Dortmundissa, takia kantajalla saattaa jo
olla hallussaan tiedot, jotka se halusi sisällysluettelosta saada, ja erityisesti ne tiedot, joiden avulla sen on mahdollista
määrittää konkreettisesti ne vetyperoksidipäätöstä koskevaan menettelyyn liittyvät asiakirjat, joiden sisältöä koskevien tietojen
antamista koskevan vaatimuksen se voi esittää joko komissiolle tai kansallisille tuomioistuimille. Näin ollen komissio on
ehdottanut unionin yleiselle tuomioistuimelle, että se pyytäisi kantajaa määrittämään oikeussuojan tarpeensa nyt käsiteltävässä
asiassa.
Kantaja on todennut tästä, ettei sillä Evonik Degussan kanssa tehdyn sopimuksen seurauksena vielä ollut hallussaan kaikkia
niitä asiakirjoja, jotka olivat tarpeellisia vahingonkorvauskanteen ajamiseksi kansallisissa tuomioistuimissa. Landgericht
Dortmundissa vireillä olleen oikeudenkäynnin tai Evonik Degussan kanssa tehdyn sopimuksen yhteydessä sillä ei erityisesti
ollut ollut mahdollisuutta saada tutustua sisällysluetteloon eikä vetyperoksidipäätökseen kokonaisuudessaan. Se arvioi siten,
että sillä on intressi nyt käsiteltävän asian käsittelyn jatkamiseen.
Evonik Degussa on omalta osaltaan vahvistanut, että asiassa on saatu aikaan sovinto, ja korostanut, ettei se ole antanut kantajalle
tietoja sisällysluettelosta eikä vetyperoksidipäätöksestä kokonaisuudessaan.
Näin ollen kantajalla on käsiteltävässä asiassa tarve oikeussuojaan.

Asiakysymys
Kantaja perustelee vaatimustaan päätöksen kumoamiseksi vetoamalla neljään kanneperusteeseen, jotka perustuvat ensinnäkin asetuksen
N:o 1049/2001 perusperiaatteiden loukkaamiseen, toiseksi sen periaatteen loukkaamiseen, jonka mukaan Euroopan unionin kilpailuoikeuden
rikkomisesta vahinkoa kärsineellä on oikeus vahingonkorvaukseen, kolmanneksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen
luetelmakohdan rikkomiseen ja neljänneksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan rikkomiseen.
Aluksi on todettava, että kahdella ensimmäisellä kanneperusteellaan kantaja moittii komissiota yleisesti siitä, että se on
loukannut oikeusperiaatteita, mutta kantaja ei kuitenkaan täsmällisesti ilmoita perusteina olevia konkreettisia oikeusnormeja
tai riidanalaisen päätöksen erityisiä perusteluja. On kuitenkin selvää, että kun sovelletaan käytännössä niitä oikeusnormeja,
joihin kolmannen ja neljännen kanneperusteen yhteydessä on vedottu, on otettava huomioon ne yleisemmät periaatteet, joihin
kantaja on ensimmäisen ja toisen kanneperusteen yhteydessä vedonnut. Näin ollen kolmas ja neljäs kanneperuste on tutkittava
ensin ottamalla tarvittaessa huomioon ne väitteet, jotka kantaja on esittänyt ensimmäisen ja toisen kanneperusteen yhteydessä.
Siltä osin kuin komissio on perustellut riidanalaista päätöstä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisellä ja
kolmannella luetelmakohdalla päätöksen kumoaminen edellyttää lisäksi kantajan esittämän kolmannen ja neljännen kanneperusteen
hyväksymistä.

Kolmas kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan rikkomiseen
Kantaja, jota Ruotsin kuningaskunta tukee, väittää, että oikeushenkilön taloudellisten etujen suojaa koskevaa poikkeusta ei
voida soveltaa nyt käsiteltävään asiaan, koska sisällysluettelosta ei käy ilmi liikesalaisuuksia.
Kantaja väittää lisäksi, että komissio on arvioinut virheellisesti yhtäältä kartelliin osallistuneiden yritysten etuja ja
toisaalta niiden yritysten etuja, jotka ovat kärsineet vahinkoa kartellista, koska se on ensisijaisesti suojannut niiden yritysten
etuja, joille vetyperoksidipäätös on osoitettu, vaikka oikeuskäytännöstä seuraa, ettei niiden eduille ole syytä antaa erityistä
suojaa.
Komissio, jota Evonik Degussa tukee, väittää, että tietyt sisällysluetteloon sisältyvät tiedot yhdessä muiden tietojen kanssa,
jotka annettiin vetyperoksidipäätöksen sen version yhteydessä, joka ei ole luottamuksellinen, saattaisivat johtaa siihen,
että kartellista vahinkoa kärsineet katsoisivat, että tietyt sisällysluettelossa mainitut asiakirjat sisältävät enemmän asianomaisia
vastaan puhuvia seikkoja, ja siihen, että ne tämän takia päättäisivät nostaa vahingonkorvauskanteita.
Komissio lisää, että sisällysluettelossa mainitaan asiakirjoja, jotka eivät sisälly vetyperoksidipäätöksen siihen versioon,
joka ei ole luottamuksellinen, ja jotka kuuluvat asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan poikkeusten soveltamisalaan. Kartelliin
osallistuneiden yritysten puolustuksen pitäisi voida hyötyä komission menettelyn yhteydessä saman asetuksen 4 artiklan 2 kohdan
ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesta suojasta.
Komissio katsoo ”liikesalaisuuden” käsitteestä, joka sisältyy laajempaan ”taloudellisten etujen” käsitteeseen, että vahingonkorvauskanteen
nostamisen riski muodostaa vakavan vahingon, josta voi tulevaisuudessa olla seurauksena se, etteivät kartelliin osallistuvat
yritykset enää tee yhteistyötä. Komission mukaan ei pitäisi hyväksyä sitä, että asiakirjoihin tutustumista koskeva pyyntö,
joka perustuu yksinomaan yksityisoikeudellisiin etuihin, vahingoittaisi niiden yritysten liikesalaisuuksien tai taloudellisten
etujen suojaa, jotka tekevät sen kanssa yhteistyötä kartelleja koskevan menettelyn yhteydessä.
On muistettava, että asetuksen N:o 1049/2001 johdanto-osan neljännen perustelukappaleen ja 1 artiklan mukaisesti sen tarkoituksena
on antaa yleisölle mahdollisimman laaja oikeus tutustua toimielinten hallussa oleviin asiakirjoihin. Asetuksen toisessa perustelukappaleessa
todetaan, että tämä oikeus tutustua asiakirjoihin liittyy toimielinten demokraattisuuteen.
Tähän oikeuteen sovelletaan kuitenkin tiettyjä yleistä tai yksityistä etua koskeviin syihin perustuvia rajoituksia (ks. asia
C-266/05 P, Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007, Kok., s. I-1233, 62 kohta; asia C-139/07 P, komissio v. Technische Glaswerke
Ilmenau, tuomio 29.6.2010, 53 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja yhdistetyt asiat C-514/07 P, C-528/07 P
ja C-532/07 P, Ruotsi v. API ja komissio, tuomio 21.9.2010, 70 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tarkemmin sanoen ja mainitun asetuksen johdanto-osan 11 perustelukappaleen mukaisesti 4 artiklassa säädetään, että toimielimet
kieltäytyvät antamasta tutustuttavaksi asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi kyseisellä artiklalla
suojattuja etuja.
Näin ollen päättäessään evätä oikeuden tutustua asiakirjaan, jonka sisältämien tietojen ilmaisemista on pyydetty, toimielimen
on lähtökohtaisesti selitettävä, millä tavoin tähän asiakirjaan tutustuminen voisi konkreettisesti ja tosiasiallisesti loukata
etua, jota suojataan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyllä poikkeuksella, johon kyseinen toimielin vetoaa (ks. vastaavasti
yhdistetyt asiat C-39/05 P ja C-52/05 P, Ruotsi ja Turco v. neuvosto, tuomio 1.7.2008, Kok., s. I-4723, 49 kohta; edellä 33
kohdassa mainittu asia komissio v. Technische Glaswerke Ilmenau, tuomion 53 kohta ja edellä 33 kohdassa mainitut yhdistetyt
asiat Ruotsi v. API ja komissio, tuomion 72 kohta).
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyt poikkeukset näin ollen poikkeavat yleisön mahdollisimman laajaa oikeutta tutustua
asiakirjoihin koskevasta periaatteesta, joten niitä on tulkittava ja sovellettava suppeasti (ks. edellä 33 kohdassa mainittu
asia Sison v. neuvosto, tuomion 63 kohta; asia C-64/05 P, Ruotsi v. komissio, tuomio 18.12.2007, Kok., s. I-11389, 66 kohta
ja edellä 35 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Ruotsi ja Turco v. neuvosto, tuomion 36 kohta).
Kyseessä olevan toimen lainmukaisuutta on lisäksi EY 230 artiklan mukaisen kumoamiskanteen yhteydessä arvioitava niiden tosiseikkojen
ja oikeudellisten seikkojen mukaan, jotka olivat olemassa sen tekemisen ajankohtana (ks. asia T-251/97, T. Port v. komissio,
tuomio 28.3.2000, Kok., s. II-1775, 38 kohta ja asia T-70/99, Alpharma v. neuvosto, tuomio 11.9.2002, Kok., s. II-3495, 248
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tässä tutkinnassa ei voida näin ollen ottaa huomioon sitä seikkaa, että kantaja on voinut
päästä sopimukseen jonkin yhtiön kanssa, jonka taloudellisia etuja komissio on pyrkinyt suojaamaan.
Näiden periaatteiden valossa on tarkasteltava sitä, kuinka komissio on soveltanut asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan
ensimmäisen luetelmakohdan poikkeusta.
Tämän säännöksen mukaisesti toimielimet kieltäytyvät antamasta tutustuttavaksi asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen
vahingoittaisi tietyn luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön taloudellisten etujen suojaa, jollei ylivoimainen yleinen etu
edellytä ilmaisemista.
Ensinnäkin on otettava huomioon sen asiakirjan luonne, jota kantaja pyytää saada tutustuttavaksi. Osapuolet ovat asiassa yhtä
mieltä siitä, että kyseessä on komission menettelyä koskevan asiakirja-aineiston sisällysluettelo, sellaisena kuin se on asetettu
väitetiedonannon adressaattien saataville asiassa COMP/F/38.620 – Vetyperoksidi ja perboraatti. Toisaalta kantaja ei ole pyytänyt
saada tutustuttavaksi niitä asiakirjoja, jotka on mainittu sisällysluettelossa, joten kaikkinainen näiden asiakirjojen sisältöä
koskeva pohdinta, joka ei koske ainoastaan sisällysluettelon sisältöä, on käsiteltävän asian kannalta merkityksetöntä.
Komissio on riidanalaisessa päätöksessä katsonut, että tiedon antaminen sisällysluettelon sisällöstä vahingoittaisi siinä
mainittujen yritysten taloudellisia etuja, joten on toiseksi tutkittava, onko komissio tehnyt harkintavirheen katsoessaan,
että sisällysluettelo kuuluu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun taloudellisten
etujen käsitteen soveltamisalaan.
Tältä osin kantaja vetoaa komission tiedonantoon oikeutta tutustua komission asiakirja-aineistoon koskevista säännöistä [EY]
81 ja [EY] 82 artiklan, ETA-sopimuksen 53, 54 ja 57 artiklan ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004 soveltamistapauksissa
(EUVL 2005, C 325, s. 7) (jäljempänä oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon koskeva tiedonanto) tukeakseen väitettään, jonka
mukaan sisällysluetteloon sisältyvät tiedot eivät voineet olla liikesalaisuuksia. Kuten komissio on oikein huomauttanut, asetuksen
N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa ei kuitenkaan viitata liikesalaisuuksien käsitteeseen. On
myös huomattava, että oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon koskevan tiedonannon 2 kohdassa täsmennetään, että tässä tiedonannossa
määritelty oikeus tutustua asiakirja-aineistoon eroaa asetuksen N:o 1049/2001 mukaisesta yleisestä oikeudesta tutustua asiakirjoihin,
sillä kyseiseen oikeuteen sovelletaan erilaisia perusteita ja poikkeuksia ja se palvelee erilaista tarkoitusta. Näin ollen
taloudellisten etujen käsitettä on arvioitava ainoastaan edellä mainitun asetuksen perusteella.
Edellä esitetystä seuraa, ettei kantaja voi vedota oikeutta tutustua asiakirja-aineistoon koskevaan tiedonantoon riitauttaakseen
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan perustuvan kartelliin osallistuneiden yritysten taloudellisten
etujen suojan, johon komissio on vedonnut.
On todettava, että vaikka oikeuskäytännössä ei ole määritelty taloudellisten etujen käsitettä, unionin yleinen tuomioistuin
on kuitenkin täsmentänyt, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisen taloudellisten
etujen suojan ei voida katsoa kattavan kaikkia yhtiötä ja sen liikesuhteita koskevia tietoja, koska silloin ei olisi mahdollista
soveltaa pääperiaatetta, jonka mukaan yleisölle on annettava mahdollisimman laaja oikeus tutustua toimielinten hallussa oleviin
asiakirjoihin (ks. asia T-380/04, Terezakis v. komissio, tuomio 30.1.2008, 93 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
On kuitenkin todettava, ettei sisällysluettelon, joka sisältää ainoastaan viittaukset komission asiakirja-aineistoon sisältyviin
asiakirjoihin, voida sellaisenaan katsoa kuuluvan niiden yritysten taloudellisten etujen piiriin, jotka sisällysluettelossa
on mainittu erityisesti eräiden asiakirjojen laatijoina. Ainoastaan siinä tapauksessa, että jokin niistä sisällysluettelon
sarakkeista, jotka komission kantajalle toimittaman sisällysluettelon sen version mukaan, joka ei ole luottamuksellinen, osoittavat
muun muassa siinä lueteltujen asiakirjojen alkuperän tai vastaanottajan ja sisältävät kuvauksen mainituista asiakirjoista,
sisältäisi yhden tai useamman tällaisen asiakirjan osalta tietoja kyseisten yhtiöiden liikesuhteista, niiden tuotteiden hinnoista,
niiden kustannusrakenteesta, markkinaosuuksista tai vastaavista asioista, voitaisiin sisällysluetteloon sisältyvien tietojen
antamisen katsoa vahingoittavan yhtiöiden taloudellisten etujen suojaa. Komissio ei ole väittänyt, että näin olisi.
Komissio on katsonut riidanalaisessa päätöksessä, että sisällysluetteloon sisältyvät tiedot sitä vastoin mahdollisesti lisäisivät
niiden yritysten nostamia vahingonkorvauskanteita, joissa se on suorittanut paikan päällä tarkastuksia ja jotka ovat toimineet
sen kanssa yhteistyössä saaden tästä korvaukseksi sakkojensa alennuksen. Komission mukaan siitä huolimatta, että on yleisesti
tiedossa, että eräät asiakirjat on annettu tutustuttavaksi yhteistyötiedonannon mukaisesti, sisällysluetteloon sisältyy tältä
osin täsmällisempiä tietoja kuin vetyperoksidipäätöksen julkiseen versioon.
On kuitenkin todettava, että nämä päätelmät perustuvat yksinomaan siihen riskiin, että sisällysluetteloon sisältyvien tietojen
antamisen seurauksena väliintulijoita tai muita vetyperoksidikartelliin osallistuneita yhtiöitä vastaan voidaan nostaa vahingonkorvauskanteita.
Komissio tukeutuu siten ainoastaan sisällysluetteloon sisältyvien tietojen mahdolliseen käyttöön mutta ei väitä, että nämä
tiedot sellaisenaan, sisältönsä vuoksi, koskisivat kyseessä olevien yritysten taloudellisia etuja.
Tässä yhteydessä on tarkennettava, että sisällysluettelo on yksinkertainen luettelo asiakirjoista ja sillä on sellaisenaan
kyseisiä yhtiöitä koskevissa vahingonkorvausasioissa vain rajallinen todistusarvo. Vaikka on totta, että kantajan voisi olla
mahdollista tämän luettelon perusteella yksilöidä ne asiakirjat, jotka saattaisivat olla sille hyödyllisiä mainitun kanteen
ajamisen kannalta, kannetta käsittelevän toimivaltaisen tuomioistuimen on kuitenkin tehtävä päätös siitä, määrääkö se nämä
asiakirjat esitettäviksi. Näin ollen ei voida katsoa, että sisällysluetteloon sisältyvien tietojen antaminen sellaisenaan
vahingoittaa etuja, joihin komissio vetoaa kieltäytymispäätöksensä perustelemiseksi.
Vahingonkorvauskanteiden nostamisesta yhtiötä vastaan voi epäilemättä aiheutua korkeita kustannuksia, vaikka vain asianajajakustannuksina
ja siinäkin tapauksessa, että kyseiset kanteet lopulta hylättäisiin perusteettomina, mutta tästä ei kuitenkaan seuraa se,
että kartelliin osallistuneen yhtiön kyseisten kanteiden välttämistä koskeva etu olisi luonteeltaan taloudellinen etu, eikä
se missään tapauksessa muodosta suojattavaa etua, kun otetaan huomioon muun muassa jokaisen oikeus vaatia kilpailua rajoittavasta
tai vääristävästä toiminnasta aiheutuneen vahingon korvaamista (ks. asia C-453/99, Courage ja Crehan, tuomio 20.9.2001, Kok.,
s. I-6297, 24 ja 26 kohta ja yhdistetyt asiat C‑295/04–C-298/04, Manfredi ym., tuomio 13.7.2006, Kok., s. I-6619, 59 ja 61
kohta).
Edellä esitetystä seuraa, ettei komissio ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että oikeus tutustua sisällysluetteloon
saattaisi vahingoittaa konkreettisesti ja tosiasiallisesti kartelliin osallistuneiden yritysten, erityisesti Evonik Degussan,
taloudellisia etuja.
Näin ollen kantajan kolmas kanneperuste on hyväksyttävä.

Neljäs kanneperuste, joka perustuu asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan rikkomiseen
Kantaja, jota Ruotsin kuningaskunta tukee, väittää, että komissio olisi saanut vedota ainoastaan asetuksen (EY) N:o 1049/2001
4 artiklan 2 kohdan ensimmäiseen luetelmakohtaan, koska komissio on kantajalle annetussa versiossa, joka ei ole luottamuksellinen,
vedonnut jokaisen luetellun asiakirjan kohdalla ainoastaan liikesalaisuuksien suojaan. Kuten ilmenee lyhenneluettelosta, joka
edeltää sisällysluettelon sitä versiota, joka ei ole luottamuksellinen, komissio ei ole perustellut sisällysluettelon tutustuttavaksi
antamisen epäämistä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetulla tutkintatoimien
tarkoitusten suojalla.
Kantaja väittää lisäksi, että viimeksi mainitussa säännöksessä asetetut edellytykset eivät täyty käsiteltävässä asiassa, sillä
tutkintatoimet on saatettu loppuun menettelyn COMP/F/38.620 yhteydessä. Kantaja tarkentaa, että niiden aloittaminen uudelleen
ei ole oletettavaa, koska kartelliin osallistuneiden yritysten nostamat kanteet eivät koske kilpailunvastaisten käytäntöjen
olemassaoloa.
Kantaja vetoaa lopuksi siihen, ettei ole olemassa syy-yhteyttä yhtäältä tiedon antamisen asiakirjan sisällöstä ja toisaalta
komission kilpailunvastaisten käytäntöjen estämistä koskevan tehtävän vaarantumisen välillä. Kantaja korostaa, että vahingonkorvauskanteiden
määrän lisääntymisestä huolimatta vaatimukset sakoista vapauttamisesta eivät ole vähentyneet.
Komissio, jota Evonik Degussa tukee, väittää, että asiaa COMP/F/38.620 koskevan tutkinnan on katsottava olevan edelleen käynnissä,
koska vetyperoksidipäätös ei ole vielä lainvoimainen.
Komissio katsoo lisäksi, että sen kilpailunvastaisten käytäntöjen estämistä koskeva tehtävä on pitkälti riippuvainen siitä,
että yritykset tekevät sen kanssa yhteistyötä, mikä vaarantuisi, jos sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä pyytäneiden
osapuolten laatimien asiakirjojen sisällöstä annettaisiin tietoja. Komissio väittää, että tällaisten tietojen antaminen asettaisi
tietyt yritykset toisia epäedullisempaan asemaan ilman, että tämä epäedullisuus olisi objektiivisesti perusteltua.
Komissio katsoo, että se keskinäinen riippuvuus, joka vallitsee yhtäältä kyseessä olevien yritysten taloudellisten etujen
ja toisaalta kilpailunvastaisten käytäntöjen estämiseen liittyvän yleisen edun välillä, oikeuttaa komission vetoamaan asetuksen
N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetussa tarkastelussa yritysten taloudellisten etujen
suojaan.
Aluksi on hylättävä kantajan väite, jonka mukaan komissio ei ole perustellut kieltäytymistään tutkintatoimien tarkoitusten
suojaa koskevalla poikkeuksella. Väite perustuu nimittäin siihen tosiseikkaan, ettei mikään niistä koodeista, joita käytetään
tutustumisoikeuden epäämisen perusteluina sisällysluettelon siinä versiossa, joka ei ole luottamuksellinen, liity tutkintatoimien
tarkoitusten suojaan. Ensisijaisesti on kuitenkin otettava huomioon riidanalaisen päätöksen sanamuoto; sen 3.2 kohdan mukaan
tutustumisoikeuden epäämisen perusteluksi vedotaan sekä tutkintatoimien tarkoitusten suojaan että kartelleja koskevien tutkintatoimien
tarkoituksen suojaan. Näiden seikkojen valossa niillä tiedoilla, jotka on koodattu sisällysluettelon siihen versioon, joka
ei ole luottamuksellinen, on ainoastaan toissijaista merkitystä. Komission riidanalaisessa päätöksessä ja vastineessa omaksuman
päättelyn mukaan sisällysluettelon mahdollisen julkistamisen vaikutus sen tutkintatoimien tavoitteisiin riippuu tällaisen
julkistamisen vaikutuksista kyseessä olevien yritysten taloudellisiin etuihin sillä tavoin, että nämä kaksi tekijää ovat toisistaan
riippuvaisia.
Siitä, onko komissio vedonnut perustellusti tutkintatoimien tarkoitusten suojan vahingoittumista koskevaan poikkeukseen, on
ensinnäkin muistettava, että samoin kuin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetyn
poikkeuksen sanamuodosta ilmenee, poikkeuksen tarkoituksena ei ole suojata tutkintatoimia sellaisinaan vaan näiden toimien
tarkoitusta, joka kilpailuasioita koskevan menettelyn yhteydessä on sen tarkistaminen, onko EY 81 tai EY 82 artiklaa rikottu,
ja tarvittaessa seuraamusten määrääminen asianomaisille yhtiöille. Tästä syystä eri tutkintatoimiin liittyviin asiakirjoihin
saatetaan edelleen soveltaa kyseessä olevaa poikkeusta niin kauan kuin tätä tavoitetta ei ole saavutettu, vaikka tutkinta
tai tarkastus olisikin päättynyt sen asiakirjan osalta, johon tutustumista koskevaa oikeutta on haettu, (ks. asia T-36/04,
API v. komissio, tuomio 12.9.2007, Kok., s. II-3201, 133 kohta; ks. analogisesti yhdistetyt asiat T-391/03 ja T-70/04, Franchet
ja Byk v. komissio, tuomio 6.7.2006, Kok., s. II-2023, 110 kohta ja vuoden 1993 käytännesääntöjen soveltamisesta asia T-20/99,
Denkavit Nederland v. komissio, tuomio 13.9.2000, Kok., s. II-3011, 48 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa komissio oli kuitenkin jo yli kaksi vuotta ennen riidanalaisen päätöksen tekopäivää tehnyt vetyperoksidipäätöksen,
jolla asianomaisten yritysten todettiin syyllistyneen komission väittämiin rikkomisiin ja jolla menettely COMP/F/38.620 päätettiin.
On siten kiistatonta, ettei tällöin ollut vireillä mitään tutkintatoimea, jonka tarkoituksena olisi ollut osoittaa rikkomisten
olemassaolo ja joka olisi voinut vaarantua, jos pyydettyjen asiakirjojen sisällöstä olisi annettu tietoja.
On totta, että riidanalaisen päätöksen tekopäivänä unionin yleisessä tuomioistuimessa oli vireillä vetyperoksidipäätöksestä
nostettuja kanteita, mistä siinä tapauksessa, että unionin yleinen tuomioistuin kumoaa kyseisen päätöksen, todennäköisesti
seuraa menettelyn aloittaminen uudelleen.
On kuitenkin katsottava, että tutkintatoimet on konkreettisessa tapauksessa lopetettu silloin, kun lopullinen päätös asiassa
on tehty, siitä riippumatta, tulevatko tuomioistuimet mahdollisesti myöhemmin kumoamaan tämän päätöksen, koska kyseinen toimielin
on itse katsonut menettelyn päättyneeksi tässä vaiheessa.
Tässä yhteydessä on myös muistettava, että koska kaikkia poikkeuksia tutustumisoikeudesta on tulkittava ja sovellettava suppeasti,
sillä seikalla, että pyydetyt asiakirjat koskevat suojattua etua, ei voida yksinään oikeuttaa poikkeuksen soveltamista, koska
komission on osoitettava, että tietojen luovuttaminen niiden sisällöstä voi tosiasiallisesti vahingoittaa kyseessä oleviin
rikkomisiin kohdistuvien tutkintatoimien tarkoitusten suojaa (ks. vastaavasti em. asia API v. komissio, tuomion 127 kohta).
Se, että myönnettäisiin, että tutkintatoimia koskevat eri asiakirjat kuuluvat asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan
kolmannen luetelmakohdan soveltamisalaan niin kauan kuin mahdollisia tuomioistuinmenettelyjä ei ole saatettu päätökseen, myös
silloin, kun kanne, joka mahdollisesti johtaa menettelyn uudelleen aloittamiseen komissiossa, on nostettu unionin yleisessä
tuomioistuimessa, johtaisi siihen, että oikeus tutustua mainittuihin asiakirjoihin tehdään riippuvaksi sattumanvaraisista
seikoista eli siitä, mikä on mainitun kanteen nostamisen lopputulos ja mitä johtopäätöksiä komissio saattaa siitä tehdä. Joka
tapauksessa kyseessä ovat tulevat ja epävarmat tapahtumat, jotka riippuvat niiden yhtiöiden päätöksistä, joille osoitetaan
päätös, jolla asetetaan kartellin takia seuraamuksia, ja kyseessä olevien viranomaisten päätöksistä.
Tällainen ratkaisu olisi ristiriidassa sen päämäärän kanssa, että yleisölle taattaisiin mahdollisimman laaja oikeus tutustua
toimielinten asiakirjoihin, jotta kansalaiset saisivat mahdollisuuden valvoa julkisen vallankäytön laillisuutta tehokkaammin
(ks. em. asia API v. komissio, tuomion 140 kohta ja vastaavasti edellä 59 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk
v. komissio, tuomion 112 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on lisättävä, että vetyperoksidipäätöksestä nostetussa kanteessa esitetyillä perusteilla ei riitautettu
komission toteamien kilpailunvastaisten käytäntöjen olemassaoloa vaan niissä vedottiin lähinnä virheisiin, jotka koskivat
näiden käytäntöjen kestoa, tytäryhtiöiden toimien lukemista emoyhtiöiden syyksi ja sakkojen laskutapaa tai menettelyllisten
oikeuksien loukkaamista. Menettelyn uudestaan aloittaminen ei siten missään tapauksessa johtaisi siihen, että komissio muuttaisi
rikkomisen toteamista ja kantaansa eri tuottajien vetyperoksidikartelliin osallistumisesta, vaan se johtaisi enintään komission
jo toteamien tosiseikkojen oikeudelliseen uudelleenarviointiin, joka koskisi sitä ajanjaksoa, jona tietyt yritykset osallistuivat
rikkomiseen, tai rikkomisen lukemista tiettyjen yhtiöiden syyksi.
Edellä esitetystä seuraa, että sisällysluetteloon sisältyvien tietojen antaminen ei ollut omiaan vahingoittamaan tutkintatoimien
tarkoitusten suojaa komission vetyperoksidikartellia koskevan menettelyn yhteydessä.
Tätä arviointia ei myöskään kyseenalaista komission väite, jonka mukaan tutkintatoimien tarkoitusten käsitteellä on yleisempi
soveltamisala, joka kattaa komission kartellien estämistä ja ehkäisemistä koskevan politiikan kokonaisuudessaan.
Komissio katsoo lähinnä, että tähän käsitteeseen perustuva poikkeus on riippumaton kaikista konkreettisista menettelyistä
ja että siihen voidaan vedota yleisesti tiedon saannin epäämiseksi kaikista asiakirjoista, jotka mahdollisesti vahingoittavat
komission kartelleja koskevaa politiikkaa ja erityisesti sen sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevaa ohjelmaa.
Jos sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä pyytäneiden osapuolten täytyisi siksi, että tietoja on luovutettu niistä
asiakirjoista, jotka ne ovat esittäneet pyyntönsä yhteydessä, pelätä, että kartellista vahinkoa kärsineet yhtiöt nostaisivat
niitä vastaan herkemmin vahingonkorvauskanteita, ne saattaisivat tulevaisuudessa pidättäytyä yhteistyöstä komission kanssa,
mikä olisi omiaan vahingoittamaan sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevan ohjelman tehokkuutta.
Komission ehdottaman tulkinnan hyväksyminen merkitsisi joka tapauksessa sen sallimista, että komissio välttäisi asetuksen
N:o 1049/2001 soveltamista rajoittamattoman ajan kaikkiin kilpailuasioiden asiakirja-aineiston asiakirjoihin yksinkertaisesti
viittaamalla mahdolliseen tulevaisuudessa ilmenevään vahinkoon, joka koskee sen sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä
koskevaa ohjelmaa. Nyt käsiteltävä asia on myös esimerkkitapaus komission tekemästä edellä mainitun tulkinnan laajentavasta
soveltamisesta, koska se tässä tapauksessa kieltäytyy antamasta tietoja sellaisen asiakirjan sisällöstä, joka ei ole sakoista
vapauttamista tai sakkojen lieventämistä pyytäneen osapuolen esittämä ja joka ei sisällä mitään tietoja, jotka olisivat omiaan
vahingoittamaan niiden yhtiöiden etuja, jotka ovat pyytäneet sakoista vapauttamista tai sakkojen lieventämistä. Komissio nimittäin
tyytyy väittämään, että tietyt tiedot, jotka sisältyvät vetyperoksidipäätöksen siihen versioon, joka ei ole luottamuksellinen,
saatettaisiin yhdistää muihin, sisällysluetteloon sisältyviin tietoihin sillä tavoin, että kilpailunvastaisista käytännöistä
vahinkoa kärsineet voisivat saada tiedon siitä, mitkä asiakirja-aineiston asiakirjat saattaisivat sisältää vahingonkorvauskanteita
tukevia seikkoja.
On katsottava, että näin laaja tutkintatoimien käsitteen tulkinta ei ole yhteensopiva sen periaatteen kanssa, jonka mukaan
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa lueteltuja poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti, koska asetuksen neljännen
perustelukappaleen mukaisesti asetuksen tarkoituksena on ”antaa yleisön oikeudelle tutustua asiakirjoihin mahdollisimman täysimääräinen
vaikutus” (ks. edellä 36 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö).
Tältä osin on korostettava, että mikään asetuksessa N:o 1049/2001 ei anna aihetta olettaa, että unionin kilpailupolitiikkaa
pitäisi tätä asetusta sovellettaessa kohdella toisin kuin unionin muita politiikkoja. Ei ole siten mitään syytä tulkita tutkintatoimien
tarkoitusten käsitettä eri tavalla kilpailupolitiikan alalla kuin muiden unionin politiikkojen alalla.
On lisäksi todettava, että komission omaksuma päättely johtaa sekaannukseen yhtäältä tutkintatoimien tarkoitusten suojaa koskevan
poikkeuksen ja toisaalta taloudellisten etujen suojaa koskevan poikkeuksen välillä.
Samoin kuin edellä 58 kohdassa on todettu, komission riidanalaisen päätöksen 3.2 kohdassa omaksutun päättelyn mukaan sisällysluetteloon
sisältyvien tietojen mahdollisen antamisen vaikutukset komission tutkintatoimien tarkoituksille riippuvat tällaisen tiedoksi
antamisen vaikutuksista kyseessä olevien yritysten taloudellisille eduille, sillä komission mukaan yritykset saattaisivat
taloudellisia etujaan suojatakseen olla taipuvaisia tekemään sen kanssa vähemmän yhteistyötä tulevaisuudessa. Näin ollen ne
tosiasialliset olosuhteet, joilla komissio perustelee tutkintatoimien tarkoituksia koskevan vahingon olemassaoloa, ovat asiasisällöltään
samanlaiset kuin ne, joihin vedotaan taloudellisten etujen suojan vahingoittamista koskevan poikkeuksen tueksi.
Riidanalaisen päätöksen 3.2 kohdan osa, joka koskee tutkintatoimien tarkoitusten suojaa laajassa merkityksessä, on sisällöltään
seuraava:
”Käsiteltävää asiaa ei voi myöskään tarkastella erikseen. Asiakirjaluettelon antaminen kokonaisuudessaan muodostaisi ennakkotapauksen,
koska sillä viestitettäisiin liike-elämälle, että komissio voi antaa tietoja kilpailuasiasta siitä huolimatta, että tällainen
tietojen luovuttaminen voi vahingoittaa menettelyn kohteena olleiden yritysten taloudellisia etuja. Tämä johtaisi tilanteeseen,
jossa yritykset vähentäisivät yhteistyönsä minimiin ja tulisivat hyvin vastahakoisiksi antamaan tietoja, jotka ovat komissiolle
välttämättömiä sen työssä kartellien estämiseksi. Tällainen lopputulos vaikuttaisi voimakkaasti komission kykyyn suorittaa
kartelleja koskevia tutkimuksia kilpailualalla ja suorittaa siten sille EY:n perussopimuksella annetut tehtävät.
Edellä mainituista syistä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädettyä poikkeusta sovelletaan
tietoihin, joita ei ole annettu [sisällysluettelon siinä versiossa, joka ei ole luottamuksellinen].”
Edellä 45–50 kohdassa on kuitenkin jo todettu, ettei komissio ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että sisällysluettelon
antaminen tutustuttavaksi olisi omiaan konkreettisesti ja tosiasiallisesti vahingoittamaan kartelliin osallistuneiden yritysten,
erityisesti Evonik Degussan, taloudellisia etuja.
On myös muistettava, että sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä koskevat ohjelmat ja se yhteistyö, jonka tehokkuutta
komissio haluaa suojata, eivät ole ainoita keinoja taata unionin kilpailusääntöjen noudattaminen. Kansallisissa tuomioistuimissa
nostettavilla vahingonkorvauskanteilla voi nimittäin olla huomattava tosiasiallinen vaikutus tehokkaan kilpailun ylläpitämiseen
unionissa (ks. em. asia Courage ja Crehan, tuomion 27 kohta).
Komission väitteestä, jonka mukaan tietojen antamista sisällysluettelon sisällöstä vastaan puhuu se seikka, että sisällysluettelo
on laadittu yksinomaan siinä tarkoituksessa, että asianomaiset yritykset voivat käyttää puolustautumisoikeuksiaan, ”kun otetaan
huomioon näiden asiakirjojen [käyttö]tarkoitus ja luottamus kartellimenettelyssä”, on todettava, että se käyttötarkoitus,
jota varten komissio on laatinut asiakirjan, on olosuhde, jota ei sellaisenaan ole otettava huomioon päätöksessä, joka koskee
oikeutta tutustua kyseessä olevaan asiakirjaan asetuksen N:o 1049/2001 nojalla. Kyseisen asetuksen 4 artiklassa, joka sisältää
tyhjentävän luettelon niistä tilanteista, joissa on oikeutettua evätä oikeus tutustua asiakirjaan, säädetään nimittäin ainoastaan
tilanteista, jotka koskevat pyydettyihin asiakirjoihin sisältyvien tietojen antamisen vaikutuksia, eikä siihen sisälly mitään
viittausta asiakirjojen käyttötarkoitukseen. Tällainen perusta on siten vieras asetuksella N:o 1049/2001 luodulle oikeutta
tutustua asiakirjoihin koskevalle järjestelmälle, ainakin komission itse laatimien asiakirjojen osalta.
Edellä esitetystä seuraa, ettei komissio ole osoittanut oikeudellisesti riittävällä tavalla, että sisällysluetteloon sisältyvien
tietojen antaminen vahingoittaisi konkreettisesti ja tosiasiallisesti tutkintatoimien tarkoitusten suojaa. Riidanalainen päätös
on siten tältä osin oikeudellisesti virheellinen.
Näin ollen kantajan neljäs kanneperuste on hyväksyttävä.
Koska mikään niistä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan poikkeuksista, joihin komissio on vedonnut, ei riitä perustelemaan
komission kieltäytymistä antaa sisällysluetteloa tutustuttavaksi, kanne on hyväksyttävä ja riidanalainen päätös on kumottava.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian, se velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut
kantajan vaatimusten mukaisesti.
Ruotsin kuningaskunta ja Evonik Degussa vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan työjärjestyksen 87 artiklan 4 kohdan ensimmäisen
ja kolmannen alakohdan mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kumotaan komission 8.8.2009 tekemä päätös SG.E3/MM/psi D(2008) 6658, jolla evättiin oikeus tutustua menettelyä COMP/F/38.620
– Vetyperoksidi ja perboraatti – koskevan asiakirja-aineiston sisällysluetteloon kokonaisuudessaan.
2)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan CDC Hydrogene Peroxide Cartel Damage Claimsin
(CDC Hydrogene Peroxide) oikeudenkäyntikulut.
3)
Ruotsin kuningaskunta ja Evonik Degussa GmbH vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Pelikánová
Jürimäe
Van der Woude
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä joulukuuta 2011.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.