CELEX: 62014CJ0018
Begäran om förhandsavgörande
Tillnärmning av lagstiftning
Annan direkt försäkring än livförsäkring
Direktiv 92/49/EEG
Artiklarna 15, 15a och 15b
Tillsynsbedömning av förvärv och ökning av kvalificerade innehav
Möjlighet att förena ett godkännande av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 15, 15a och 15b i rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) (
EGT L 228, s. 1
; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 160), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/44/EG av den 5 september 2007 (
EUT L 247, s. 1
) (nedan kallat direktiv 92/49).
Begäran har framställts i ett mål mellan CO Sociedad de Gestión y Participación SA, Depsa 96 SA, INOC SA, Corporación Catalana Occidente SA, La Previsión 96 SA, Grupo Catalana Occidente SA, Grupo Compañia Española de Crédito y Caución SL, Atradius NV, Atradius Insurance Holding NV, samt J.M. Serra Farré, M.A. Serra Farré och J. Serra Farré (nedan kallade CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl.), å ena sidan, och De Nederlandsche Bank NV (nederländska centralbanken, nedan kallad DNB), å andra sidan, angående krav som den sistnämnda uppställt för att godkänna det tilltänkta förvärvet av ett kvalificerat innehav i Atradius NV (nedan kallat ATNV).
Tillämpliga bestämmelser
Unionsrätt
Direktiv 92/49
Skäl 1 i direktiv 92/49 har följande lydelse:
”Det är nödvändigt att genomföra den inre marknaden i fråga om annan direkt försäkring än livförsäkring med hänsyn till såväl etableringsfriheten som friheten att tillhandahålla tjänster så att det blir lättare för försäkringsföretag med huvudkontor inom gemenskapen att täcka risker belägna inom gemenskapen.”
I artikel 1 g i direktiv 92/49 definieras ”kvalificerat innehav” som direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar 10 procent eller mer av kapitalet eller samtliga röster eller som möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget.
I artikel 15.1 i direktiv 92/49, i dess lydelse enligt direktiv 2007/44, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall kräva att alla fysiska eller juridiska personer (nedan kallade ’tilltänkta förvärvare’), eller sådana personer i samråd, som har fattat ett beslut om att direkt eller indirekt förvärva ett kvalificerat innehav i ett försäkringsföretag eller om att ytterligare öka, direkt eller indirekt, ett kvalificerat innehav i ett försäkringsföretag, varigenom andelen av röstetalet eller kapitalet kommer att överstiga 20 %, 30 % eller 50 % eller så att försäkringsföretaget kommer att få ställning av dotterföretag, (nedan kallat ’tilltänkt förvärv’), först skriftligen underrättar de behöriga myndigheterna för det försäkringsföretag i vilket de avser att förvärva eller ytterligare öka ett kvalificerat innehav om storleken på det tilltänkta innehavet samt lämnar relevanta uppgifter ...”
I artikel 15a i direktiv 92/49, som införts genom direktiv 2007/44, föreskrivs följande:
”1.   ...
De behöriga myndigheterna skall göra bedömningen enligt artikel 15b.1 (nedan kallad ’bedömningen’) inom sextio arbetsdagar från och med den skriftliga bekräftelsen av mottagandet av underrättelsen och av alla de handlingar som medlemsstaten kräver skall bifogas underrättelsen i enlighet med förteckningen i artikel 15b.4 (nedan kallad ’bedömningsperioden’).
...
5.   Om de behöriga myndigheterna inom bedömningsperioden inte skriftligen motsätter sig det tilltänkta förvärvet, ska förslaget anses vara godkänt.
...
7.   Medlemsstaterna får inte införa strängare krav på underrättelse till och godkännande av de behöriga myndigheterna av ett direkt eller indirekt förvärv av rösträtter eller kapital än de som föreskrivs i detta direktiv.”
I artikel 15b i direktiv 92/49, som införts genom direktiv 2007/44, föreskrivs följande:
”1.   Vid bedömningen av underrättelsen enligt artikel 15.1 och av uppgifterna enligt artikel 15a.2, skall de behöriga myndigheterna, för att säkerställa en sund och ansvarsfull ledning av det försäkringsföretag som förvärvet gäller, och med beaktande av den tilltänkte förvärvarens sannolika påverkan på försäkringsföretaget, på grundval av samtliga följande kriterier bedöma dennes lämplighet och om det tilltänkta förvärvet är ekonomiskt sunt:
a)
Den tilltänkte förvärvarens anseende.
b)
Det anseende och de erfarenheter de personer har som kommer att leda försäkringsföretagets verksamhet till följd av det tilltänkta förvärvet.
c)
Den tilltänkte förvärvarens ekonomiska ställning, särskilt när det gäller den typ av verksamhet som bedrivs eller skall bedrivas av det försäkringsföretag som förvärvet gäller.
d)
Om återförsäkringsföretaget kommer att kunna uppfylla och fortsätta att uppfylla verksamhetskraven enligt detta direktiv och, i tillämpliga fall, andra direktiv …, särskilt om den grupp som det kommer att bli en del av har en struktur som möjliggör en effektiv tillsyn, ett effektivt informationsutbyte mellan de behöriga myndigheterna samt fastställande av fördelningen av ansvaret mellan de behöriga myndigheterna.
...
2.   De behöriga myndigheterna får endast motsätta sig det tilltänkta förvärvet om det finns rimlig anledning enligt kriterierna i punkt 1 eller om de uppgifter som lämnats av den tilltänkta förvärvaren är ofullständiga.
…”
Direktiv 2007/44
Skälen 2, 3, 6 och 7 i direktiv 2007/44 har följande lydelse:
”(2)
I regelverket har det hittills inte föreskrivits några närmare kriterier för en bedömning av det förvärv som föreslås och inte heller något förfarande för tillämpningen. Ett klargörande av kriterierna och förfarandet för bedömning behövs för att säkerställa nödvändig rättssäkerhet, tydlighet och förutsebarhet både vad gäller bedömningsförfarandet och dess resultat.
(3)
I både inhemska och gränsöverskridande ärenden bör de behöriga myndigheternas uppgift vara att göra en bedömning som utgår från ett tydligt och öppet förfarande och ett begränsat antal tydliga bedömningskriterier av strikt verksamhetsrelaterad natur. Därför bör närmare kriterier och ett tydligt förfarande för deras tillämpning anges för tillsynsbedömningen av aktieägare och ledning vid ett tilltänkt förvärv. … Detta direktiv bör inte hindra de behöriga myndigheterna från att beakta åtaganden som gjorts av den tilltänkte förvärvaren för att uppfylla verksamhetskrav enligt bedömningskriterierna i detta direktiv under förutsättning att den tilltänkte förvärvarens rättigheter enligt detta direktiv inte påverkas.
...
(6)
… Det är … av avgörande vikt att förfarandet och bedömningarna harmoniseras maximalt i hela gemenskapen, utan att medlemsstaterna fastställer strängare regler. Tröskelvärdena för att anmäla ett tilltänkt förvärv eller en avyttring av ett kvalificerat innehav, bedömningsförfarandet, förteckningen över bedömningskriterier och andra bestämmelser i detta direktiv som skall tillämpas på bedömningen av tilltänkta förvärv bör därför harmoniseras maximalt. ...
(7)
För att säkerställa tydlighet och förutsebarhet i bedömningsförfarandet bör det finnas en begränsad maximiperiod för att avsluta bedömningen. Under bedömningsförfarandet bör de behöriga myndigheterna kunna avbryta den perioden endast en gång och endast för att begära kompletterande information, varefter myndigheterna i vilket fall som helst bör avsluta bedömningen inom den maximala bedömningsperioden. Detta bör inte … hindra de behöriga myndigheterna från att när så är lämpligt motsätta sig det tilltänkta förvärvet när som helst under den maximala bedömningsperioden. Samarbetet mellan den tilltänkte förvärvaren och de behöriga myndigheterna bör således pågå under hela bedömningsperioden. Regelbunden kontakt mellan den tilltänkte förvärvaren och den behöriga myndigheten för den reglerade enhet som det tilltänkta förvärvet gäller kan också inledas före en formell anmälan. Sådant samarbete bör innebära en verklig ansträngning för att bistå varandra, varvid till exempel oväntade krav på uppgifter eller uppgifter som lämnas sent i bedömningsperioden bör kunna undvikas.”
Nederländsk rätt
DNB är den myndighet som är behörig att godkänna förvärv eller försäljning av ett kvalificerat innehav i ett försäkringsföretag i Nederländerna.
Enligt artikel 3.95.1 i den nederländska lagen om finansiell tillsyn (Wet op het financieel toezicht) av den 28 september 2006, i dess lydelse vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i de nationella målen (nedan kallad Wft), måste ett tilltänkt förvärv av ett ”kvalificerat innehav” i ett försäkringsbolag godkännas genom att DNB utfärdar en ”förklaring att den inte har några invändningar”. Enligt artikel 1.1 Wft avses med kvalificerat innehav, ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar 10 procent eller mer av det tecknade kapitalet eller samtliga röster eller som möjliggör ett motsvarande inflytande över ledningen av företaget.
I artikel 3.100 Wft föreskrivs följande:
”[DNB] ska utfärda en förklaring om att inte göra invändningar beträffande en sådan handling som avses i artikel 3.95.1, såvitt inte
a.
handlingen kan leda till ett inflytande i det berörda finansbolaget som hotar en sund och ansvarsfull ledning av detta bolag,
b.
i det fall det rör sig om en sådan handling som avses i artikel 3.95.1 a, d eller e, handlingen kan leda till eller leder till att det berörda finansbolaget inom ramen för en formell eller faktisk kontrollstruktur knyts till personer beträffande vilka det råder en sådan brist på insyn att detta i sig utgör ett hinder för att på ett adekvat sätt utöva tillsyn över finansbolaget, eller
c.
i det fall det rör sig om en sådan handling som avses i artikel 3.95.1 a, d eller e, handlingen skulle kunna leda till att finanssektorn utvecklas i en oönskad riktning.”
Artikel 3.104.1 Wft har följande lydelse:
”[DNB] kan förena en sådan förklaring om att inte göra invändningar som avses i artikel 3.95.1 Wft med begränsningar eller krav, för att skydda de intressen som åsyftas i artikel 3.100 och 3.101Wft.”
Målen vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Atradius Credit Insurance N.V. (nedan kallat ACINV), med säte i Amsterdam (Nederländerna), är ett kreditförsäkringsföretag vars huvudsakliga verksamhet består i att försäkra företag mot risken för betalningsinställelse. Detta bolag tillhör Atradius-koncernen och ATNV utgör moderholdingbolaget.
År 2007 beslutade bolaget Grupo Catalana Occidente S.A., med säte i Barcelona (Spanien) (nedan kallat GCO), att direkt eller indirekt förvärva kontrollen över 64,23 procent av aktiekapitalet i ATNV.
Genom beslut av den 13 augusti 2007, utfärdade DNB en förklaring om att inte göra invändningar mot förvärvet i den mening som avses i artiklarna 3.95 och 3.100 Wft.
GCO och dess dotterbolag ökade därefter sitt innehav i ATNV:s aktiekapital till dess att bolaget, direkt eller indirekt, kontrollerade nästan hela aktiekapitalet i detta bolag.
Genom beslut av den 25 maj 2010 utfärdade DNB en förklaring om att inte göra invändningar i den mening som avses i artiklarna 3.95 och 3.100 Wft mot denna transaktion. DNB förenade emellertid förklaringen om att inte göra invändningar med tre krav. För det första måste ATNV och bolagen i Atradius-koncernen samarbeta med DNB när banken utövar sin tillsyn över ACINV och ATNV. För det andra fick ATNV:s och ACINV:s utbetalning av utdelningar inte resultera i att deras kapitaltäckningsgrad understeg vissa tröskelvärden och för det tredje skulle minst hälften av ledamöterna i ATNV:s och ACINV:s övervakande styrelser (nedan kallade förvaltningsråd) vara oberoende i förhållande till aktieägarna, och förvaltningsrådets ordförande i ACINV skulle vara en oberoende ledamot.
Genom beslut av den 20 juli 2010 ändrade DNB den förklaring om att inte göra invändningar som hade utfärdats den 13 augusti 2007, och uppställde retroaktivt samma krav som dess beslut av den 25 maj 2010 var förenat med.
CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. begärde att DNB skulle ompröva besluten av den 25 maj 2010 och den 20 juli 2010, eftersom DNB hade förenat de utfärdade förklaringarna om att inte göra invändningar med vissa krav.
DNB beslutade den 8 december 2010 att i huvudsak inte göra några ändringar. CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. väckte då talan vid Rechtbank Rotterdam (domstol i första instans i Rotterdam).
I dom av den 4 augusti 2011 konstaterade denna domstol att yrkandena om ogiltigförklaring av det första kravet som uppställts i DNB:s beslut av den 25 maj 2010 och den 20 juli 2010 inte kunde upptas till prövning på grund av att detta krav skulle ses som endast en uppmaning från DNB till ATNV och bolagen i Atradius-koncernen att överlämna de uppgifter som den skulle kunna komma att begära. Däremot upphävde Rechtbank te Rotterdam dessa beslut i den del som avser det andra och det tredje kravet. Denna domstol fann att även om direktiv 92/49 inte hindrade att DNB uppställde vissa krav för att utfärda förklaringar om att inte göra invändningar, kunde dessa endast rikta sig till de personer som ingett begäran om den berörda förklaringen om att inte göra invändningar. Det andra och det tredje kravet som uppställts av DNB avsåg emellertid ATNV och ACINV och inte CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl.
CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. ansåg att direktiv 92/49 under alla omständigheter utgjorde hinder för att DNB skulle kunna anse sig ha rätt att uppställa särskilda krav för att utfärda de aktuella förklaringarna om att inte göra invändningar, och överklagade därför domen från Rechtbank te Rotterdam till College van Beroep voor het bedrijfsleven (förvaltningsdomstol i andra instans som dömer i marknadsrättsliga mål). Samtidigt överklagade även DNB denna dom. I denna domstol erinrade CO Sociedad de Gestión y Participación m.fl. om att bestämmelserna i direktiv 92/49, som införts genom direktiv 2007/44, i enlighet med skäl 6 i sistnämnda direktiv, syftar till att genomföra en ”maximal harmonisering” av förfarandet och tillsynsbedömningarna. Eftersom dessa bestämmelser inte innehåller någon möjlighet för den behöriga nationella myndigheten som ska utöva tillsyn över förvärv och ökningar av kvalificerade innehav i ett försäkringsföretag (nedan kallad den behöriga nationella myndigheten) att förena ett beslut om godkännande av ett tilltänkt förvärv eller en tilltänkt ökning av ett kvalificerat innehav i ett försäkringsföretag (nedan kallat godkännandebeslut) med vissa begränsningar och krav, ska direktiv 92/49 tolkas på så sätt, att det utgör hinder för denna myndighet att i dessa beslut uppställa sådana begränsningar eller krav.
I detta sammanhang angav den hänskjutande domstolen att den avsåg att tolka bestämmelserna i artiklarna 3.100 och 3.104 Wft i enlighet med bestämmelserna i direktiv 2007/44.
Mot denna bakgrund beslutade Centrale Raad van Beroep voor het bedrijfsleven att vilandeförklara målen och ställa följande frågor till domstolen:
”1)
Har den behöriga myndigheten, då denna uttryckligen godkänner ett tilltänkt förvärv i enlighet med artikel 15a i direktiv 92/49, rätt att med stöd av nationell lagstiftning förena detta godkännande med begränsningar eller krav? Har det för svaret på denna fråga betydelse huruvida dessa begränsningar eller krav grundas på tidigare åtaganden från den tilltänkte förvärvarens sida, i enlighet med skäl 3 i direktiv 2007/44?
2)
Om fråga 1 ska besvaras jakande, måste de begränsningar och krav som den behöriga myndigheten förelägger förvärvaren vara nödvändiga i den meningen att den behöriga myndigheten, i det fall sådana begränsningar eller krav inte föreläggs, är tvungen att motsätta sig det tilltänkta förvärvet på grund av bedömningen utifrån de kriterier som anges i artikel 15b.1 i direktiv 92/49?
3)
Om det är tillåtet att förelägga förvärvaren begränsningar eller krav kan den behöriga myndigheten anföra artikel 15b.1 i direktiv 92/49 till stöd för att med avseende på förvärvet uppställa krav beträffande bolagsstyrningen i det bolag som förvärvet gäller, såsom att den övervakande styrelsens sammansättning ska ha en tvådelad struktur?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den första frågan för att få klarhet i huruvida direktiv 92/49 ska tolkas så, att direktivet utgör hinder för att den behöriga nationella myndigheten, på grundval av tillämplig nationell rätt, uppställer begränsningar och krav för att godkänna tilltänkta förvärv, såväl då det sker på myndighetens eget initiativ som när den fastställer åtaganden som föreslagits av den tilltänkta förvärvaren.
När det gäller den lydelse som valts i direktiv 92/49, framhåller domstolen att det inte finns någon bestämmelse i direktivet som uttryckligen föreskriver en möjlighet för de behöriga nationella myndigheterna att uppställa begränsningar eller krav för att godkänna tilltänkta förvärv.
Enligt fast rättspraxis ska vid tolkningen av bestämmelser i en unionsrättsakt inte bara bestämmelsernas lydelse beaktas, utan också sammanhanget och de mål som eftersträvas med denna rättsakt (se, för ett liknande resonemang, dom SGAE, C‑306/05,
EU:C:2006:764
, punkt 34).
Såvitt avser sammanhanget påpekar domstolen att det i artikel 15a.7 i direktiv 92/49 föreskrivs att medlemsstaterna, för de behöriga nationella myndigheternas godkännande av tilltänkta förvärv, inte får införa strängare krav än de som föreskrivs i detta direktiv.
Av detta följer,
e contrario
, att medlemsstaterna ska anses vara behöriga enligt denna bestämmelse att som villkor för de behöriga nationella myndigheternas godkännande av tilltänkta förvärv, föreskriva mindre stränga krav än de som anges i direktiv 92/49, under förutsättning att de kriterier som uppställs i artikel 15b.1 i detta direktiv iakttas.
En bestämmelse enligt vilken en medlemsstat tillerkänner den behöriga myndigheten en befogenhet att förena godkännandet av tilltänkta förvärv med begränsningar eller krav, innebär att mindre stränga krav kan uppställas för godkännandet än de som anges i direktiv 92/49, i de fall då den behöriga myndigheten hade kunnat motsätta sig förvärvet med stöd av artikel 15b.2 i detta direktiv.
Direktiv 92/49 ska därför tolkas så, att det inte utgör hinder för en medlemsstat att tillåta den behöriga nationella myndigheten att, i en situation där ett beslut att motsätta sig förvärvet hade kunnat antas med stöd av artikel 15b.2 i direktivet, uppställa begränsningar eller krav för att godkänna tilltänkta förvärv, antingen när det sker på myndighetens eget initiativ eller genom att fastställa åtaganden som föreslagits av den tilltänkta förvärvaren, under förutsättning att detta, såsom framgår av skäl 3 i direktiv 2007/44, inte leder till ett åsidosättande av den tilltänkta förvärvarens rättigheter enligt detta direktiv eller enligt direktiv 92/49.
Denna slutsats bekräftas såväl av det syfte som eftersträvas med direktiv 92/49, vilket enligt skäl 1 i direktivet är att genomföra den inre marknaden i fråga om annan direkt försäkring än livförsäkring med hänsyn till såväl etableringsfriheten som friheten att tillhandahålla tjänster, som av det syfte som eftersträvas med den tillsynsbedömning som enligt artikel 15b i direktiv 92/49 ska säkerställa en sund och ansvarsfull ledning av det försäkringsföretag som förvärvet gäller.
Om en behörig nationell myndighet ges möjlighet att förena ett godkännande med begränsningar eller krav i en situation där den hade kunnat motsätta sig tilltänkta förvärv, kan detta nämligen gynna utövandet av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster på försäkringsområdet i fråga om annat än livförsäkring. Vidare kan det förhållandet att en nationell myndighet förenar godkännandet av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav bidra till att minska risken, med anledning av en förändring av de ursprungliga aktieägarna, för en försämring av de berörda försäkringsföretagens solvens.
Av det ovanstående följer att den första frågan ska besvaras på följande sätt. Direktiv 92/49 ska tolkas så, att det inte utgör hinder för en medlemsstat att tillåta den behöriga nationella myndigheten att, i en situation där ett beslut att motsätta sig förvärvet hade kunnat antas med stöd av artikel 15b.2 i direktivet, uppställa begränsningar eller krav för att godkänna tilltänkta förvärv, antingen på myndighetens eget initiativ eller genom att fastställa åtaganden som föreslagits av den tilltänkta förvärvaren, under förutsättning att detta inte leder till ett åsidosättande av den tilltänkta förvärvarens rättigheter enligt detta direktiv.
Den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida direktiv 92/49 ska tolkas så, att den behöriga nationella myndigheten är skyldig att ålägga den tilltänkta förvärvaren begränsningar eller krav innan den kan motsätta sig det tilltänkta förvärvet och, om så är fallet, huruvida sådana begränsningar eller krav i så fall ska fastställas utifrån de kriterier som anges i artikel 15b.1 i detta direktiv.
I artikel 15b.2 i direktiv 92/49 föreskrivs att den behöriga nationella myndigheten endast får motsätta sig det tilltänkta förvärvet om det finns rimlig anledning enligt kriterierna i artikel 15a.1 eller om de uppgifter som lämnats av den tilltänkta förvärvaren är ofullständiga.
Eftersom det i artikel 15b.2 i detta direktiv inte uttryckligen föreskrivs någon skyldighet för den behöriga nationella myndigheten att uppställa begränsningar eller krav innan den kan motsätta sig det tilltänkta förvärvet, kan en sådan skyldighet inte härledas från denna bestämmelse.
Den behöriga nationella myndigheten kan följaktligen motsätta sig det tilltänkta förvärvet utan att dessförinnan behöva ålägga den tilltänkta förvärvaren begränsningar eller krav.
Eftersom det följer av skäl 7 i direktiv 2007/44 att den behöriga nationella myndigheten och den tilltänkta förvärvaren måste samarbeta, och därvid göra en verklig ansträngning för att bistå varandra, i samband med bedömningen av det tilltänkta förvärvet utifrån de kriterier som anges i artikel 15b. 1 i direktiv 92/49, ankommer det på denna myndighet, för det fall den tilltänkta förvärvaren i fråga är villig att göra åtaganden i förhållande till nämnda myndighet, att noggrant undersöka huruvida ett eventuellt fastställande av begränsningar eller krav med beaktande av dessa åtaganden inte på ett tillfredsställande sätt bemöter de farhågor som myndigheten ansett ger rimlig anledning att motsätta sig förvärvet identifierat och således skulle göra det möjligt att godkänna det tilltänkta förvärvet.
Under alla omständigheter är det endast inom vissa gränser som den behöriga nationella myndigheten kan tillämpa den möjlighet som myndigheten har att ålägga den tilltänkta förvärvaren begränsningar eller krav av detta slag.
Det framgår av lydelsen i artikel 15b.2 i direktiv 92/49 samt skälen 2, 3 och 6 i direktiv 2007/44 att den uppräkning av kriterier som görs i artikel 15b.1 i direktiv 92/49, och i enlighet med vilka tillsynsbedömningen av det tilltänkta förvärvet ska genomföras, ska anses vara uttömmande.
Dessa kriteriers uttömmande karaktär bekräftas av lydelsen i artikel 15a.7 i direktiv 92/49 enligt vilken medlemsstaterna inte får införa strängare krav på underrättelse till och godkännande av de behöriga myndigheterna av ett direkt eller indirekt förvärv av rösträtter eller kapital än de som föreskrivs i detta direktiv.
De begränsningar eller krav som den behöriga nationella myndigheten i förekommande fall får uppställa som villkor för att godkänna ett tilltänkt förvärv, får mot denna bakgrund inte grunda sig på ett bedömningskriterium som inte återfinns bland de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i direktiv 92/49.
När en nationell myndighet antar åtgärder som omfattas av unionsrättens tillämpningsområde, ska dessa åtgärder vara förenliga med unionsrättens allmänna principer, såsom i synnerhet proportionalitetsprincipen, enligt vilken det krävs att nämnda åtgärder är ägnade att leda till att det eftersträvade målet uppnås och att de inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål (se bland annat, för ett liknande resonemang, dom ABNA m.fl., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 och C‑194/04,
EU:C:2005:741
, punkt 68).
När den nationella behöriga myndigheten beslutar att förena godkännandet av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav, får dessa följaktligen inte gå utöver vad som är nödvändigt för att detta förvärv ska uppfylla de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i direktiv 92/49.
Den andra frågan ska följaktligen besvaras på följande sätt. Direktiv 92/49 ska tolkas så, att den behöriga nationella myndigheten inte är skyldig att ålägga den tilltänkta förvärvaren begränsningar eller krav innan den kan motsätta sig det tilltänkta förvärvet. När den nationella behöriga myndigheten beslutar att förena godkännandet av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav, får dessa inte grundas på ett kriterium som inte återfinns bland de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i detta direktiv och de får inte heller gå utöver vad som är nödvändigt för att det tilltänkta förvärvet ska uppfylla dessa kriterier.
Den tredje frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 15b.1 i direktiv 92/49 ska tolkas så, att den behöriga nationella myndigheten med stöd av denna bestämmelse får ålägga den tilltänkta förvärvaren ett krav beträffande bolagsstyrningen, vilket, såsom i de nationella målen, rör förvaltningsrådets sammansättning i de berörda försäkringsföretagen.
Det följer av artikel 15b.1 d i direktiv 92/49 att de behöriga nationella myndigheterna kan motsätta sig det tilltänkta förvärvet med stöd av ett skäl som avser det berörda försäkringsföretagets möjlighet att uppfylla och fortsätta att uppfylla verksamhetskraven enligt detta direktiv om förvärvet genomförs. Enligt denna bestämmelse är det, för att ett försäkringsföretag ska kunna uppfylla och fortsätta att uppfylla verksamhetskraven, en förutsättning att den koncern som det kommer att bli en del av har en struktur som gör det möjligt för de behöriga myndigheterna att utöva en effektiv tillsyn.
Artikel 15b.1 i direktiv 92/49 ska följaktligen tolkas så, att den behöriga nationella myndigheten i princip får förena sitt godkännande av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav rörande bolagsstyrningen som kan garantera en sådan struktur.
För att ett krav ska vara förenligt med direktiv 92/49 får detta krav, såsom redan har konstaterats ovan i punkt 45, inte gå utöver vad som är nödvändigt för att detta förvärv ska uppfylla de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i detta direktiv.
I förevarande fall avser det tredje kravet – som rör bolagsstyrningen i företagen ATNV och ACINV och som uppställdes i DNB:s beslut av den 25 maj 2010 och den 20 juli 2010 – förvaltningsrådets sammansättning i dessa båda bolag, eftersom DNB krävde att åtminstone hälften av ledamöterna skulle vara oberoende aktieägare och att förvaltningsrådets ordförande i ACINV skulle vara en oberoende ledamot.
Tribunalen finner att ett krav som avser att säkerställa att tillsynsorganet i ett bolag är oberoende med fog kan anses bidra till kvaliteten och tillförlitligheten av de uppgifter rörande verksamheten som lämnas, vilka uppgifter är nödvändiga för att den behöriga myndigheten ska kunna utöva en effektiv tillsyn över detta bolag.
Ett sådant krav omfattas följaktligen i princip av ett av de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i direktiv 92/49.
Med hänsyn till att förvaltningsrådet utgör ett övervakningsorgan och inte ett beslutsorgan och med hänsyn till att GCO och dess dotterbolag genom de två förvärven som är aktuella i de nationella målen kontrollerar i stort sett hela aktiekapitalet i ATNV och ACINV, tycks detta krav vid en första anblick inte gå utöver vad som är nödvändigt för att DNB ska kunna säkerställa att dessa förvärv uppfyller kriteriet i artikel 15b.1 d i direktiv 92/49.
Det ankommer emellertid på den hänskjutande domstolen att kontrollera att så verkligen är fallet, med beaktande av samtliga omständigheter i de nationella målen, särskilt arten och omfattningen av den befogenhet som tillkommer förvaltningsrådet och dess ordförande enligt den nationella lagstiftningen.
Den tredje frågan ska följaktligen besvaras på följande sätt. Artikel 15b.1 i direktiv 92/49 ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att den behöriga nationella myndigheten uppställer ett krav beträffande bolagsstyrningen, vilket såsom i de nationella målen rör förvaltningsrådets sammansättning i de försäkringsföretag som omfattas av det tilltänkta förvärvet. Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma, med beaktande av samtliga omständigheter i de nationella målen, om detta krav är nödvändigt för att de förvärv som är aktuella i de nationella målen ska uppfylla kriterierna i denna bestämmelse.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i de nationella målen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den hänskjutande domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:

1)
Rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/44/EG av den 5 september 2007, ska tolkas så, att det inte utgör hinder för en medlemsstat att tillåta den behöriga nationella myndigheten att, i en situation där ett beslut att motsätta sig förvärvet hade kunnat antas med stöd av artikel 15b.2 i direktivet, uppställa begränsningar eller krav för att godkänna tilltänkta förvärv, antingen på eget initiativ eller genom att fastställa åtaganden som föreslagits av den tilltänkta förvärvaren, under förutsättning att detta inte leder till ett åsidosättande av den tilltänkta förvärvarens rättigheter enligt detta direktiv.

2)
Direktiv 92/49, i dess lydelse enligt direktiv 2007/44, ska tolkas så, att den behöriga nationella myndigheten inte är skyldig att ålägga den tilltänkta förvärvaren begränsningar eller krav innan den kan motsätta sig det tilltänkta förvärvet. När den nationella behöriga myndigheten beslutar att förena godkännandet av ett tilltänkt förvärv med begränsningar eller krav, får dessa inte grundas på ett kriterium som inte återfinns bland de kriterier som räknas upp i artikel 15b.1 i detta direktiv och de får inte heller gå utöver vad som är nödvändigt för att det tilltänkta förvärvet ska uppfylla dessa kriterier.

3)
Artikel 15b.1 i direktiv 92/49, i dess lydelse enligt direktiv 2007/44, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för att den behöriga nationella myndigheten uppställer ett krav beträffande bolagsstyrningen, vilket såsom i de nationella målen rör förvaltningsrådets sammansättning i de försäkringsföretag som omfattas av det tilltänkta förvärvet.
Det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma, med beaktande av samtliga omständigheter i de nationella målen, om detta krav är nödvändigt för att de förvärv som är aktuella i de nationella målen ska uppfylla kriterierna i denna bestämmelse.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: nederländska.