CELEX: 62010CJ0411
Unionin oikeus
Periaatteet
Perusoikeudet
Unionin oikeuden soveltaminen
Epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kielto
Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä
Asetus (EY) N:o 343/2003
"Turvallisten maiden" käsite
Turvapaikanhakijan siirto hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon
Velvollisuus
Kumoamaton olettama, jonka mukaan kyseinen jäsenvaltio noudattaa perusoikeuksia

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat ensiksikin niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään
kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio,
18.2.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan, toiseksi Euroopan unionin perusoikeuksien, joihin
kuuluvat Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 1, 4 ja 18 artiklassa, 19 artiklan 2 kohdassa sekä
47 artiklassa vahvistetut oikeudet, ja kolmanneksi perusoikeuskirjan soveltamisesta Puolaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan
tehdyn pöytäkirjan (N:o 30) (EUVL 2010, C 83, s. 313; jäljempänä pöytäkirja N:o 30) tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä turvapaikanhakijat, jotka on palautettava Kreikkaan asetuksen
N:o 343/2003 mukaisesti, ja toisaalta Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin viranomaiset.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Kansainvälinen oikeus
Pakolaisten oikeusasemaa koskeva yleissopimus, joka allekirjoitettiin 28.7.1951 Genevessä (Yhdistyneiden Kansakuntien sopimuskokoelma,
nide 189, s. 150, nro 2545 (1954); jäljempänä Geneven yleissopimus), tuli voimaan 22.4.1954. Sitä on täydennetty 31.1.1967
allekirjoitetulla pakolaisten oikeusasemaa koskevalla pöytäkirjalla (jäljempänä vuoden 1967 pöytäkirja), joka tuli voimaan
4.10.1967.
Kaikki jäsenvaltiot ovat Geneven yleissopimuksen ja vuoden 1967 pöytäkirjan sopimuspuolia, samoin kuin Islannin tasavalta,
Norjan kuningaskunta, Sveitsin valaliitto ja Liechtensteinin ruhtinaskunta. Euroopan unioni ei ole Geneven yleissopimuksen
eikä vuoden 1967 pöytäkirjan sopimuspuoli, mutta SEUT 78 artiklan ja perusoikeuskirjan 18 artiklan mukaan oikeus turvapaikkaan
taataan erityisesti yleissopimuksen ja pöytäkirjan mukaisesti.
Geneven yleissopimuksen 33 artiklan, jonka otsikko on ”Karkotuksen ja palauttamisen kieltäminen”, 1 kappaleessa määrätään
seuraavaa:
”1. Sopimusvaltio ei tavalla tai toisella saa karkottaa tai palauttaa pakolaista sellaisten alueiden rajoille, jossa hänen
henkeään tai vapauttaan uhataan rodun, uskonnon, kansalaisuuden ja tiettyyn yhteiskunnalliseen ryhmään kuulumisen tai poliittisen
mielipiteen vuoksi.”

Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä
Eurooppa-neuvoston Strasbourgissa 8. ja 9.12.1989 vahvistaman turvapaikkapolitiikan yhdenmukaistamistavoitteen toteuttamiseksi
jäsenvaltiot allekirjoittivat Dublinissa 15.6.1990 Euroopan yhteisöjen jäsenvaltioon jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä
vastuussa olevan valtion ratkaisemisesta tehdyn yleissopimuksen (EYVL 1997, C 254, s. 1; jäljempänä Dublinin yleissopimus).
Yleissopimus tuli voimaan 1.9.1997 alkuperäisten 12 allekirjoittajan osalta, 1.10.1997 Itävallan tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan
osalta sekä 1.1.1998 Suomen tasavallan osalta.
Tampereella 15. ja 16.10.1999 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä asetettiin erityisesti tavoitteeksi ottaa käyttöön
yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, joka perustuu Geneven yleissopimuksen täysimääräiseen ja kokonaisvaltaiseen
soveltamiseen sekä näin vahvistaa palauttamiskiellon periaatteen ja varmistaa, ettei ketään palauteta vainottavaksi.
Amsterdamin sopimuksella, joka tehtiin 2.10.1997, sisällytettiin EY:n perustamissopimukseen 63 artikla, jossa annetaan Euroopan
yhteisölle toimivalta toteuttaa Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston suosittelemat toimenpiteet. Amsterdamin sopimuksella
lisättiin EY:n perustamissopimukseen myös Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisten turvapaikasta tehty pöytäkirja (N:o
24) (EUVL 2010, C 83, s. 305), jonka mukaan jäsenvaltioita pidetään kaikissa turvapaikkaan liittyvissä oikeudellisissa ja
käytännöllisissä seikoissa toisiinsa nähden turvallisina alkuperämaina.
EY 63 artiklan antaminen mahdollisti muun muassa sen, että Dublinin yleissopimus korvattiin jäsenvaltioiden välillä Tanskan
kuningaskuntaa lukuun ottamatta asetuksella N:o 343/2003, joka tuli voimaan 17.3.2003. Tämän oikeudellisen perustan pohjalta
annettiin myös pääasioissa sovellettavat direktiivit Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä tarkoitetun yhteisen
eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän käyttöön ottamiseksi.
Lissabonin sopimuksen voimaantulosta lähtien turvapaikka-asioissa merkitykselliset määräykset ovat SEUT 78 artikla, jossa
määrätään yhteisestä eurooppalaisesta turvapaikkajärjestelmästä, ja SEUT 80 artikla, jossa muistutetaan jäsenvaltioiden yhteisvastuun
ja oikeudenmukaisen vastuunjaon periaatteesta.
Pääasioissa merkitykselliseen unionin säännöstöön kuuluvat
–      asetus N:o 343/2003
–      turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista 27.1.2003 annettu neuvoston direktiivi
2003/9/EY (EYVL L 31, s. 18)
–      kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi tai muuta kansainvälistä suojelua
tarvitseviksi henkilöiksi koskevista vähimmäisvaatimuksista sekä myönnetyn suojelun sisällöstä 29.4.2004 annettu neuvoston
direktiivi 2004/83/EY (EUVL L 304, s. 12 ja oikaisu EUVL 2005, L 204, s. 24)
–      pakolaisaseman myöntämistä tai poistamista koskevissa menettelyissä jäsenvaltioissa sovellettavista vähimmäisvaatimuksista
1.12.2005 annettu neuvoston direktiivi 2005/85/EY (EUVL L 326, s. 13 ja oikaisu EUVL 2006, L 236, s. 36).
Lisäksi on mainittava vähimmäisvaatimuksista tilapäisen suojelun antamiseksi siirtymään joutuneiden henkilöiden joukoittaisen
maahantulon tilanteissa, ja toimenpiteistä näiden henkilöiden vastaanottamisen ja vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien
rasitusten tasapuolisen jakautumisen edistämiseksi 20.7.2001 annettu neuvoston direktiivi 2001/55/EY (EYVL L 212, s. 12).
Kuten sen johdanto-osan 20 perustelukappaleesta käy ilmi, yksi direktiivin tavoitteista on säätää sellaisesta yhteisvastuullisesta
mekanismista, jonka avulla pyritään saavuttamaan joukoittaisen maahantulon tilanteissa tasapaino siirtymään joutuneiden henkilöiden
vastaanottamisen ja näiden henkilöiden vastaanottamisesta jäsenvaltioille aiheutuvien rasitusten välillä.
Unionin ulkorajan lainvastaisesti ylittävien ulkomaalaisten sormenjälkitietojen tallentaminen mahdollistaa turvapaikkahakemuksen
käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen. Tallentamisesta säädetään Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien
vertailua varten Dublinin yleissopimuksen tehokkaaksi soveltamiseksi 11.12.2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 2725/2000
(EYVL L 316, s. 1).
Asetuksen N:o 343/2003 sekä direktiivien 2003/9, 2004/83 ja 2005/85 johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa viitataan
siihen, että turvapaikka-asioita koskeva yhteinen politiikka, johon sisältyy yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä,
on olennainen osa unionin tavoitetta muodostaa asteittain vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue, joka on
avoin henkilöille, jotka olosuhteiden pakosta joutuvat oikeutetusti hakemaan suojelua yhteisöstä. Niiden johdanto-osan toisessa
perustelukappaleessa viitataan lisäksi Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmiin.
Kussakin näistä teksteistä todetaan, että niissä noudatetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti perusoikeuskirjassa
tunnustetut periaatteet. Asetuksen N:o 343/2003 johdanto-osan 15 perustelukappaleessa täsmennetään erityisesti, että asetuksen
tarkoituksena on varmistaa, että perusoikeuskirjan 18 artiklassa säädettyä oikeutta turvapaikkaan noudatetaan täysimääräisesti;
direktiivin 2003/9 johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että direktiivin tarkoituksena on ennen kaikkea
varmistaa, että ihmisarvoa kunnioitetaan täysimääräisesti ja että perusoikeuskirjan 1 ja 18 artiklan soveltamista edistetään,
ja direktiivin 2004/83 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että tällä direktiivillä pyritään erityisesti
varmistamaan ihmisarvon täysimääräinen kunnioittaminen sekä turvapaikanhakijoiden ja heidän mukanaan tulevien perheenjäsenten
oikeus turvapaikkaan.
Asetuksen N:o 343/2003 1 artiklan mukaan asetuksessa vahvistetaan ne perusteet ja menettelyt, joiden mukaisesti määritellään
kolmannen maan kansalaisen johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio.
Asetuksen 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on käsiteltävä kenen tahansa kolmannen maan kansalaisen minkä tahansa jäsenvaltion rajalla tai alueella
esittämä turvapaikkahakemus. Turvapaikkahakemuksen käsittelee yksi ainoa jäsenvaltio. Tämä jäsenvaltio on se, joka III luvussa
esitettyjen perusteiden mukaisesti on vastuussa hakemuksen käsittelystä.
2. Edellä 1 kohdasta poiketen kukin jäsenvaltio voi käsitellä kolmannen maan kansalaisen sille esittämän turvapaikkahakemuksen
siinäkin tapauksessa, ettei se tässä asetuksessa määriteltyjen perusteiden mukaan ole vastuussa hakemuksen käsittelystä. Tällöin
jäsenvaltiosta tulee asetuksessa tarkoitettu turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja sen on otettava
vastatakseen kaikista tähän vastuuseen liittyvistä velvollisuuksista. Sen on tarvittaessa ilmoitettava tästä aiemmin vastuussa
olleelle jäsenvaltiolle tai jäsenvaltiolle, joka toteuttaa menettelyä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämiseksi, tai jäsenvaltiolle,
jolle on esitetty hakijaa koskeva vastaanotto- tai takaisinottopyyntö.”
Jotta asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ”hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio” voidaan
määrittää, asetuksen III lukuun sisältyy luettelo objektiivisista perusteista, jotka ovat etusijajärjestyksessä sen mukaan,
onko kysymys ilman huoltajaa tulevasta alaikäisestä, perheiden yhtenäisyydestä, oleskeluluvan tai viisumin myöntämisestä,
laittomasta maahantulosta tai oleskelusta, luvallisesta jäsenvaltioon saapumisesta taikka lentokentän kansainvälisellä alueella
tehdyistä hakemuksista.
Asetuksen 13 artiklassa säädetään, että jollei etusijaperusteiden mukaisesti voida määrittää mitään jäsenvaltiota, käsittelystä
vastaa ensimmäinen jäsenvaltio, jossa turvapaikkahakemus on tehty.
Asetuksen N:o 323/2003 17 artiklassa säädetään, että jos jäsenvaltio, jossa turvapaikkahakemus on tehty, katsoo, että toinen
jäsenvaltio on vastuussa hakemuksen käsittelystä, se voi mahdollisimman nopeasti pyytää toista jäsenvaltiota ottamaan hakijan
vastaan.
Asetuksen 18 artiklan 7 kohdassa säädetään, että jollei jäsenvaltio, jolle pyyntö on esitetty, anna vastausta kahden kuukauden
määräajan kuluessa tai yhden kuukauden määräajan kuluessa, jos on vedottu kiireellisyyteen, vastaanottopyyntö katsotaan hyväksytyksi,
ja tästä syntyy tälle jäsenvaltiolle velvoite ottaa henkilö vastaan, mihin kuuluvat asiaan liittyvät turvapaikanhakijan vastaanottoa
koskevat järjestelyt.
Asetuksen N:o 343/2003 19 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos jäsenvaltio hyväksyy sille esitetyn vastaanottopyynnön, on sen jäsenvaltion, jossa turvapaikkahakemus on tehty, ilmoitettava
hakijalle päätöksestään olla käsittelemättä hänen hakemustaan ja velvoitteesta siirtää hänet hakemuksen käsittelystä vastuussa
olevaan jäsenvaltioon.
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitettu päätös on perusteltava. Päätöksessä on ilmoitettava myös siirron toteuttamista koskevat määräajat
sekä tarvittaessa maininta paikasta ja ajankohdasta, jona hakijan on ilmoittauduttava hakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa
jäsenvaltiossa, jos hän siirtyy sinne omin neuvoin. Päätöksen osalta voidaan hakea muutosta tai sen uudelleen käsittelyä.
Päätöstä koskeva muutoksenhaku tai sen uudelleen käsittely ei vaikuta lykkäävästi siirtopäätöksen täytäntöönpanoon, jolleivät
tuomioistuimet tai toimivaltaiset elimet kansallisen lainsäädännön perusteella tapauskohtaisesti toisin päätä.
– –
4.      Jos siirtoa ei toteuteta kuuden kuukauden määräajan kuluessa, vastuu säilyy sillä jäsenvaltiolla, jossa turvapaikkahakemus
on tehty. Määräaikaa voidaan jatkaa enintään yhteen vuoteen, jos siirtoa tai hakemuksen käsittelyä ei voida suorittaa turvapaikanhakijan
vangitsemisen vuoksi, tai enintään kahdeksaantoista kuukauteen, jos turvapaikanhakija on paennut viranomaisia.
– –”
Yhdistynyt kuningaskunta soveltaa kaikkia edellä 11–13 kohdassa mainittuja asetusta ja neljää direktiiviä. Irlanti puolestaan
soveltaa asetusta sekä direktiivejä 2004/83, 2005/85 ja 2001/55 mutta ei direktiiviä 2003/9.
Tanskan kuningaskuntaa sitoo sen Euroopan yhteisön kanssa tekemä sopimus, jossa asetuksen N:o 343/2003 ja asetuksen N:o 2725/2000
säännökset ulotetaan koskemaan Tanskaa ja joka hyväksyttiin 21.2.2006 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2006/188/EY (EUVL L 66,
s. 37). Sitä eivät sido edellä 11 kohdassa mainitut direktiivit.
Yhteisö on tehnyt myös Islannin tasavallan ja Norjan kuningaskunnan kanssa sopimuksen niistä perusteista ja menettelyistä,
joilla ratkaistaan jäsenvaltiossa taikka Islannissa tai Norjassa jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva
valtio; sopimus hyväksyttiin 15.3.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/258/EY (EYVL L 93, s. 38).
Lisäksi yhteisö on tehnyt Sveitsin valaliiton kanssa sopimuksen niistä perusteista ja menettelyistä, joilla ratkaistaan jäsenvaltiossa
tai Sveitsissä jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio – tämä sopimus hyväksyttiin 28.1.2008 tehdyllä
päätöksellä 2008/147/EY (EUVL L 53, s. 3) –, ja yhdessä Sveitsin valaliiton ja Liechtensteinin ruhtinaskunnan kanssa se on
laatinut pöytäkirjan Euroopan yhteisön ja Sveitsin valaliiton väliseen sopimukseen niistä perusteista ja menettelyistä, joilla
ratkaistaan jäsenvaltiossa tai Sveitsissä jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio; tämä pöytäkirja
hyväksyttiin 24.10.2008 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2009/487/EY (EUVL L 161, s. 6).
Direktiivissä 2003/9 vahvistetaan turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevat vähimmäisvaatimukset. Vaatimukset
koskevat erityisesti tietoja ja asiakirjoja, jotka on annettava turvapaikanhakijoille, päätöksiä, joita jäsenvaltiot voivat
tehdä turvapaikanhakijoiden asuinpaikasta ja liikkumisvapaudesta jäsenvaltion alueella, perheitä, lääkärintarkastuksia, alaikäisten
koulunkäyntiä ja opiskelua, turvapaikanhakijoiden työllistämistä ja ammatilliseen koulutukseen pääsyä, aineellisia vastaanotto-olosuhteita
ja terveydenhoitoa koskevia yleisiä säännöksiä, vastaanotto-olosuhteita koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä sekä terveydenhoitoa,
jota turvapaikanhakijoille on annettava.
Samassa direktiivissä säädetään myös velvollisuudesta valvoa vastaanotto-olosuhteiden tasoa ja mahdollisuudesta hakea muutosta
siltä osin kuin kysymys on direktiivin soveltamisalaan kuuluvista aloista ja päätöksistä. Siihen sisältyvät lisäksi säännöt,
jotka koskevat viranomaisten koulutusta ja riittäviä varoja direktiivin täytäntöön panemiseksi annettujen kansallisten säädösten
yhteydessä.
Direktiivissä 2004/83 vahvistetaan kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelyä pakolaisiksi
tai muuta kansainvälistä suojelua tarvitseviksi henkilöiksi koskevat vähimmäisvaatimukset sekä myönnetyn suojelun sisältö.
Sen II lukuun sisältyy useita säännöksiä siitä, millä tavoin hakemuksia tulee arvioida. Sen III luvussa täsmennetään edellytykset,
joiden on täytyttävä, jotta pakolaisasema voidaan myöntää. Sen IV luku koskee pakolaisasemaa. Sen V ja VI luvussa käsitellään
edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta toissijaista suojelua voidaan myöntää, sekä toissijaista suojeluasemaa. Sen VII
lukuun sisältyy sääntöjä, joissa täsmennetään kansainvälisen suojelun sisältö. Direktiivin 20 artiklan 1 kohdan mukaan tällä
luvulla ei rajoiteta Geneven yleissopimuksessa vahvistettujen oikeuksien soveltamista.
Direktiivissä 2005/85 säädetään turvapaikanhakijoiden oikeuksista ja turvapaikkahakemusten tutkintamenettelyistä.
Direktiivin 2005/85 36 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen turvallisen kolmannen maan käsite”, 1 kohdassa säädetään
seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää, että turvapaikkahakemusta ja hakijan turvallisuutta hänen nimenomaisessa tilanteessaan ei tutkita
tai ei tutkita kokonaan II luvun mukaisesti, jos toimivaltainen viranomainen on tosiseikkojen perusteella todennut, että turvapaikanhakija
laittomasti pyrkii tulemaan tai on tullut kyseisen jäsenvaltion alueelle turvallisesta kolmannesta maasta 2 kohdan mukaisesti.”
Kyseisessä 2 kohdassa tarkoitettuja edellytyksiä ovat muun muassa seuraavat:
–        Geneven yleissopimuksen ratifiointi ja sen määräysten noudattaminen
–        lakisääteisen turvapaikkamenettelyn olemassaolo
–        Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan
ihmisoikeussopimus) ratifiointi ja sen määräysten noudattaminen tehokkaita oikeussuojakeinoja koskevat vaatimukset mukaan
luettuina.
Direktiivin 2005/85 39 artiklassa säädetään niistä tehokkaista oikeussuojakeinoista, joita on voitava käyttää jäsenvaltioiden
tuomioistuimissa. Sen 1 kohdan a alakohdan iii) alakohta koskee päätöstä jättää hakemus tutkimatta direktiivin 36 artiklan
nojalla.

Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset

Asia C‑411/10
Pääasian valittaja on Yhdistyneeseen kuningaskuntaan muun muassa Kreikan kautta saapunut Afganistanin kansalainen. Hänet pidätettiin
Kreikassa 24.9.2008, mutta hän ei tehnyt turvapaikkahakemusta.
Valittajan mukaan Kreikan viranomaiset ottivat hänet säilöön neljäksi päiväksi ja vapauttaessaan hänet antoivat hänelle tiedoksi
määräyksen poistua Kreikan alueelta 30 päivän kuluessa. Hän väittää, että kun hän oli aikeissa poistua Kreikasta, poliisi
pidätti hänet ja käännytti hänet Turkkiin, jossa hän vietti kaksi kuukautta vankeudessa vaikeissa olosuhteissa. Hän pääsi
pakenemaan vankeudesta Turkissa ja matkusti sieltä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jonne hän saapui 12.1.2009 ja jossa hän
teki samana päivänä turvapaikkahakemuksen.
Secretary of State for the Home Department (jäljempänä Secretary of State) esitti 1.4.2009 Kreikalle pääasian valittajaa koskevan
vastaanottopyynnön tämän turvapaikkahakemuksen käsittelemiseksi asetuksen N:o 343/2003 17 artiklan nojalla. Koska Kreikka
ei vastannut pyyntöön asetuksen 18 artiklan 7 kohdassa tarkoitetussa määräajassa, sen katsottiin 18.6.2009 tämän säännöksen
nojalla ottaneen asetuksen mukaisen vastuun valittajan hakemuksen käsittelemisestä.
Secretary of State ilmoitti pääasian valittajalle 30.7.2009 saaneensa ohjeet hänen palauttamisekseen Kreikkaan 6.8.2009.
Secretary of State antoi 31.7.2009 pääasian valittajalle tiedoksi turvapaikasta ja maahanmuutosta (hakijoiden kohtelu jne.)
annetun vuoden 2004 lain (Asylum and Immigration (Treatment of Claimants, etc.) Act 2004; jäljempänä vuoden 2004 turvapaikkalaki)
liitteessä 3 olevan 2 osan 5 §:n 4 momentin nojalla tehdyn päätöksen, jossa vahvistettiin, että hänen väitteensä siitä, että
Kreikkaan poistaminen loukkaisi hänen Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuvia oikeuksiaan, oli ilmeisen perusteeton, koska
Kreikka on merkitty vuoden 2004 turvapaikkalain liitteessä 3 olevaan 2 osaan sisältyvään ”turvallisten maiden luetteloon”.
Tämän vahvistuspäätöksen vaikutuksena oli vuoden 2004 turvapaikkalain liitteessä 3 olevan 2 osan 5 §:n 4 momentin mukaisesti
se, että pääasian valittajalla ei ollut oikeutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa tehdä valitusta maahanmuuttoasiassa (maahanmuuttovalitus)
lykkäävin vaikutuksin päätöksestä, jolla määrättiin hänen siirtämisestään Kreikkaan; hänellä olisi ollut tämä oikeus, jollei
vahvistuspäätöstä olisi tehty.
Pääasian valittaja pyysi 31.7.2009, että Secretary of State ottaisi vastuun hänen turvapaikkahakemuksensa käsittelystä asetuksen
N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti sillä perusteella, että hänen unionin oikeuden, Euroopan ihmisoikeussopimuksen
ja Geneven yleissopimuksen mukaiset perusoikeutensa ovat vaarassa tulla loukatuiksi, jos hänet palautetaan Kreikkaan. Secretary
of State pysytti 4.8.2009 päivätyllä kirjeellään päätöksensä pääasian valittajan Kreikkaan siirtämisestä ja päätöksensä sen
vahvistamisesta, että pääasian valittajan Euroopan ihmisoikeussopimukseen perustuva väite oli ilmeisen perusteeton.
Pääasian valittaja haki 6.8.2009 lupaa hakea muutosta (judicial review) Secretary of Staten päätöksiin. Tämän seurauksena
Secretary of State kumosi hänen siirtoaan koskevat ohjeet. Valittajalle myönnettiin 14.10.2009 lupa hakea muutosta.
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) käsitteli kannetta 24.–26.2.2010. Tuomari
Cranston hylkäsi kanteen 31.3.2010 antamallaan tuomiolla mutta myönsi pääasian valittajalle valitusluvan Court of Appealiin
(England & Wales) (Civil Division).
Pääasian valittaja haki muutosta kyseisessä tuomioistuimessa 21.4.2010.
Ennakkoratkaisupyynnöstä, jossa kyseinen tuomioistuin viittaa High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Divisionin
(Administrative Court) antamaan tuomioon, käy ilmi, että
–       turvapaikkamenettelyissä Kreikassa on vakavia puutteita: hakijoilla on lukuisia vaikeuksia tarvittavien muodollisuuksien täyttämisessä,
he eivät saa riittävää tietoa ja apua eikä heidän hakemuksiaan tutkita huolellisesti
–       turvapaikkoja myönnetään siellä äärimmäisen vähän
–       oikeussuojakeinot ovat siellä riittämättömät ja niiden käyttäminen hyvin vaikeaa
–       turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteet ovat siellä riittämättömät: joko hakijoita pidetään säilössä epäasianmukaisissa
oloissa tai he elävät ulkona puutteenalaisina vailla asuntoa ja ravintoa.
High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) katsoi, ettei ole osoitettu, että riski
siitä, että turvapaikanhakijoita käännytettäisiin Kreikasta Afganistaniin ja Turkkiin, koskisi asetuksen N:o 343/2003 nojalla
palautettuja, mutta pääasian valittaja riitautti tämän näkemyksen ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa.
Secretary of State myönsi Court of Appealissa (England & Wales) (Civil Division), että ”perusoikeuskirjassa ilmaistuihin perusoikeuksiin
voidaan vedota Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan ja – – Administrative Court on tehnyt virheen katsoessaan toisin”. Secretary
of Staten mukaan perusoikeuskirjassa pelkästään vahvistetaan uudelleen oikeudet, jotka jo ovat erottamaton osa unionin oikeutta,
eikä sillä luoda uusia oikeuksia. Secretary of State totesi kuitenkin, että High Court of Justice (England & Wales), Queen’s
Bench Division (Administrative Court) on virheellisesti katsonut, että hänen oli hänelle asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan
2 kohdassa annettua harkintavaltaa käyttäessään otettava huomioon unionin perusoikeudet. Secretary of Staten mukaan tämä harkintavalta
ei kuulu unionin oikeuden soveltamisalaan.
Secretary of State katsoi toissijaisesti, että velvollisuus noudattaa unionin perusoikeuksia ei edellytä sitä, että hän ottaa
huomioon näytön siitä, että jos valittaja palautettaisiin Kreikkaan, olisi olemassa vakava riski siitä, että tämän unionin
oikeuden mukaisia perusoikeuksia loukattaisiin. Asetuksen N:o 343/2003 rakenne mahdollistaa sen, että hän voi nojautua kumoamattomaan
olettamaan siitä, että Kreikka (tai mikä tahansa jäsenvaltio) noudattaa unionin oikeuden mukaisia velvoitteitaan.
Pääasian valittaja totesi ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa lopuksi, että perusoikeuskirjassa annettu suoja
on parempi ja laajempi kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklassa taattu suoja, mikä voi johtaa erilaiseen tulokseen
nyt käsiteltävässä asiassa.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin totesi 12.7.2010 pidetyssä istunnossa, että valituksen ratkaisemiseksi oli tarpeen
ottaa kantaa tiettyihin unionin oikeutta koskeviin kysymyksiin.
Näin ollen Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Kuuluuko jäsenvaltion – – asetuksen N:o 343/2003 – – 3 artiklan 2 kohdan nojalla tekemä päätös siitä, käsitelläänkö turvapaikkahakemus,
jonka käsittelystä se ei ole vastuussa asetuksen III luvussa esitettyjen arviointiperusteiden mukaisesti, Euroopan unionin
oikeuden soveltamisalaan [SEU] 6 artiklaa ja/tai [perusoikeuskirjan] 51 artiklaa sovellettaessa?
Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä:
2)      Täyttyykö jäsenvaltion velvollisuus noudattaa Euroopan unionin perusoikeuksia (myös perusoikeuskirjan 1, 4 ja 18 artiklassa,
19 artiklan 2 kohdassa ja 47 artiklassa vahvistettuja oikeuksia), kun jäsenvaltio lähettää turvapaikanhakijan jäsenvaltioon,
joka on [asetuksen N:o 343/2003] 3 artiklan 1 kohdan mukaan turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva valtio [asetuksen]
III luvussa esitettyjen arviointiperusteiden mukaisesti (jäljempänä vastuussa oleva valtio), riippumatta siitä, millainen
tilanne vastuussa olevassa valtiossa on?
3)      Erityisesti onko Euroopan unionin perusoikeuksien noudattamista koskeva velvollisuus esteenä sellaisen kumoamattoman olettaman
soveltamiselle, että vastuussa oleva jäsenvaltio noudattaa i) hakijan Euroopan unionin oikeuden mukaisia perusoikeuksia ja/tai
ii) direktiiveissä 2003/9/EY – –, 2004/83/EY – – ja/tai 2005/85/EY – – asetettuja vähimmäisvaatimuksia?
4)      Vaihtoehtoisesti velvoittaako – ja jos velvoittaa, missä olosuhteissa – Euroopan unionin oikeus jäsenvaltiota käyttämään asetuksen
[N:o 343/2003] 3 artiklan 2 kohdan mukaista toimivaltaa käsitellä hakemus ja ottamaan vastuun siitä, kun siirto vastuussa
olevaan valtioon altistaisi hakijan riskille siitä, että hänen perusoikeuksiaan, erityisesti perusoikeuskirjan 1, 4, ja 18
artiklassa, 19 artiklan 2 kohdassa ja/tai 47 artiklassa vahvistettuja oikeuksia, loukattaisiin, ja/tai riskille siitä, että
häneen ei sovellettaisi direktiiveissä [2003/9, 2004/83 ja 2005/85] vahvistettuja vähimmäisvaatimuksia?
5)      Onko henkilölle, johon asetusta [N:o 343/2003] sovelletaan, Euroopan unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti
perusoikeuskirjan 1, 18 ja 47 artiklan nojalla annettava suoja laajempi kuin [Euroopan ihmisoikeussopimuksen] 3 artiklan nojalla
annettava suoja?
6)      Onko perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettujen oikeuksien kanssa sopusoinnussa se, että kansallisen lain säännöksessä
edellytetään, että tuomioistuimen on ratkaistessaan, voidaanko henkilö laillisesti poistaa asetuksen mukaisesti toiseen jäsenvaltioon,
pidettävä tätä jäsenvaltiota valtiona, josta henkilöä ei lähetetä toiseen valtioon hänen Euroopan ihmisoikeussopimuksen tai
[Geneven yleissopimuksen] ja [vuoden 1967 pöytäkirjan] mukaisten oikeuksiensa vastaisesti?
7)      Siltä osin kuin edellä esitetyt kysymykset tulevat esiin Yhdistyneen kuningaskunnan velvollisuuksien osalta, vaikuttaako –
– pöytäkirjan (N:o 30) huomioon ottaminen millään tavoin [toiseen, kolmanteen ja neljänteen] kysymykseen annettuihin vastauksiin?”

Asia C‑493/10
Tämä asia koskee viittä pääasian kantajaa, joilla ei ole yhteyttä toisiinsa ja joiden alkuperävaltiot ovat Afganistan, Iran
ja Algeria. Kukin heistä on kulkenut Kreikan alueen kautta, ja heidät on pidätetty siellä lainvastaisen maahantulon vuoksi.
Sen jälkeen he saapuivat Irlantiin, jossa he hakivat turvapaikkaa. Pääasian kantajista kolme teki hakemuksen kertomatta, että
he olivat olleet aiemmin Kreikan alueella, kun taas kaksi muuta myönsivät oleskelleensa aiemmin Kreikassa. Eurodac-järjestelmä
vahvisti, että kaikki viisi kantajaa olivat aiemmin saapuneet Kreikan alueelle mutta että kukaan heistä ei hakenut siellä
turvapaikkaa.
Kaikki pääasian kantajat vastustavat Kreikkaan palauttamista. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, ei ole väitetty, että
pääasian kantajien siirtäminen Kreikkaan asetuksen N:o 343/2003 nojalla rikkoisi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa
käännyttämisen, ketjukäännyttämisen, kaltoinkohtelun tai turvapaikkahakemusten käsittelyn keskeyttämisen uhan takia. Ei myöskään
ole väitetty, että siirtäminen rikkoisi muita Euroopan ihmisoikeussopimuksen artikloja. Pääasian kantajat väittävät, että
menettelyt, joita Kreikassa sovelletaan turvapaikanhakijoihin, ja heidän olosuhteensa siellä ovat epäasianmukaiset, joten
Irlanti on velvollinen käyttämään asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan mukaista harkintavaltaansa ja ottamaan vastuun
valittajien turvapaikkahakemusten käsittelystä sekä niistä päättämisestä.
Näin ollen High Court päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko – – asetuksen (EY) N:o 343/2003 mukaisen siirron toteuttava jäsenvaltio velvollinen arvioimaan, noudattaako vastaanottava
jäsenvaltio – – perusoikeuskirjan 18 artiklaa, – – direktiivejä 2003/9/EY, 2004/83/EY ja 2005/85/EY sekä – – asetusta (EY)
N:o 343/2003?
2)      Jos edelliseen kysymykseen vastataan myöntävästi ja jos todetaan, että vastaanottava jäsenvaltio ei noudata yhtä tai useita
näistä määräyksistä ja säännöksistä, onko siirron toteuttava jäsenvaltio velvollinen katsomaan, että vastuu hakemuksen käsittelystä
kuuluu sille – – asetuksen (EY) N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti?”
Asiat C‑411/10 ja C‑493/10 yhdistettiin unionin tuomioistuimen presidentin 16.5.2011 antamalla määräyksellä suullista käsittelyä
ja tuomion antamista varten.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys asiassa C‑411/10
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) haluaa selvittää ensimmäisellä kysymyksellään asiassa C-411/10, kuuluuko
jäsenvaltion asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan perusteella tekemä päätös siitä, käsitelläänkö turvapaikkahakemus,
jonka käsittelystä se ei ole vastuussa asetuksen III luvussa mainittujen perusteiden nojalla, unionin oikeuden soveltamisalaan
SEU 6 artiklaa ja/tai perusoikeuskirjan 51 artiklaa sovellettaessa.
Unionin tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
N. S., Equality and Human Rights Commission (EHRC), Amnesty International Ltd and the AIRE Centre (Advice on Individual Rights
in Europe) (UK), United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR) (Yhdistyneiden Kansakuntien pakolaiskomissaari Ranskan,
Alankomaiden, Itävallan ja Suomen hallitukset sekä Euroopan komissio katsovat, että asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan
perusteella tehty päätös kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan.
N. S. korostaa, että tuossa säännöksessä annetun mahdollisuuden käyttäminen ei ole välttämättä hakijan kannalta edullisempaa,
mikä selittää sen, että komissio ehdotti Dublinin yleissopimukseen perustuvan järjestelmän arviointia koskevassa 6.6.2007
annetussa kertomuksessaan (KOM(2007) 299 lopullinen), että asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa annetun mahdollisuuden
käyttäminen edellyttäisi turvapaikanhakijan suostumusta.
Amnesty International Ltd and the AIRE Centren (Advice on Individual Rights in Europe) (UK) ja Ranskan hallituksen mukaan
asetuksen N:o 343/2000 3 artiklan 2 kohdassa säädetty mahdollisuus on perusteltu sen vuoksi, että asetuksen tarkoituksena
on perusoikeuksien suojaaminen ja että tässä säännöksessä annettua mahdollisuutta voi olla tarpeen käyttää.
Suomen hallitus korostaa, että asetus N:o 343/2003 muodostaa osan sääntelykokonaisuutta, jolla luodaan järjestelmä.
Komission mukaan on niin, että silloin, kun asetuksella annetaan jäsenvaltiolle harkintavaltaa, sen on käytettävä tätä valtaa
unionin oikeutta noudattaen (asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989, Kok., s. 2609; asia C-578/08, Chakroun, tuomio 4.3.2010,
Kok., s. I-1839 ja asia C-400/10 PPU, McB., tuomio 5.10.2010, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Komissio korostaa,
että jäsenvaltion asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan nojalla tekemä päätös aiheuttaa seurauksia tälle jäsenvaltiolle,
jota sitovat unionin menettelylliset velvoitteet ja direktiivit.
Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta, Belgian hallitus ja Italian hallitus sen sijaan katsovat, että tällainen päätös ei kuulu
unionin oikeuden soveltamisalaan. Tämän tueksi on vedottu tekstin, jonka mukaan kysymys on mahdollisuudesta, selkeyteen, sekä
viitattu komission asiakirjoihin sisältyvään ”suvereniteettilausekkeeseen” tai ”harkintalausekkeeseen”, tällaisen lausekkeen
tarkoitukseen eli humanitaarisiin syihin ja lopulta asetuksella N:o 343/2003 luodun järjestelmän logiikkaan.
Yhdistynyt kuningaskunta korostaa, että suvereniteettilauseke ei ole poikkeus asiassa C-260/89, ERT, 18.6.1991 annetussa tuomiossa
(Kok., s. I-2925, 43 kohta) tarkoitetulla tavalla. Se toteaa myös, että se, että tämän lausekkeen käyttäminen ei ole unionin
oikeuden soveltamista, ei merkitse, että jäsenvaltiot jättäisivät perusoikeudet huomiotta, koska niitä sitovat Geneven yleissopimus
ja Euroopan ihmisoikeussopimus. Belgian hallitus korostaa kuitenkin, että turvapaikanhakijan siirtämistä koskevan päätöksen
täytäntöönpanolla sovelletaan asetusta N:o 343/2003 ja se kuuluu näin ollen SEU 6 artiklan ja perusoikeuskirjan soveltamisalaan.
Tšekin hallituksen mukaan jäsenvaltion päätös kuuluu unionin oikeuden soveltamisalaan, kun jäsenvaltio käyttää suvereniteettilauseketta,
mutta ei kuulu siihen, kun se ei käytä tätä mahdollisuutta.
Unionin tuomioistuimen vastaus
Perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa määrätään, että perusoikeuskirjan määräykset koskevat jäsenvaltioita ainoastaan silloin,
kun ne soveltavat unionin oikeutta.
Asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdan tarkastelu osoittaa, että siinä annetaan jäsenvaltioille harkintavaltaa, joka on
olennainen osa Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa määrättyä ja unionin lainsäätäjän edelleen kehittämää yhteistä
eurooppalaista turvapaikkajärjestelmää.
Kuten komissio korostaa, jäsenvaltioiden on käytettävä tätä harkintavaltaa muita kyseisen asetuksen säännöksiä noudattaen.
Asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdasta käy lisäksi ilmi, että asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa ilmaistusta periaatteesta
poikkeamisesta aiheutuu asetuksessa nimenomaisesti säädettyjä seurauksia. Niinpä jäsenvaltiosta, joka päättää käsitellä turvapaikkahakemuksen
itse, tulee asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitettu hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, ja sen on tarvittaessa
ilmoitettava tästä muulle jäsenvaltiolle tai muille jäsenvaltioille, joita turvapaikkahakemus koskee.
Nämä seikat vahvistavat tulkintaa, jonka mukaan jäsenvaltioille asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa annettu harkintavalta
on osa asetuksessa säädettyjä menettelyjä, joiden mukaisesti määritetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva
jäsenvaltio, ja se on näin ollen ainoastaan yksi yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän osa. Tätä harkintavaltaa
käyttävän jäsenvaltion on näin ollen katsottava soveltavan unionin oikeutta perusoikeuskirjan 51 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuin
tavoin.
Asiassa C-411/10 esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että jäsenvaltion asetuksen N:o 343/2003 3
artiklan 2 kohdan nojalla tekemällä päätöksellä siitä, käsitelläänkö turvapaikkahakemus, jonka käsittelystä se ei ole vastuussa
asetuksen III luvussa esitettyjen arviointiperusteiden mukaisesti, sovelletaan unionin oikeutta SEU 6 artiklaa ja/tai perusoikeuskirjan
51 artiklaa sovellettaessa.

Toinen, kolmas, neljäs ja kuudes kysymys asiassa C-411/10 ja molemmat kysymykset asiassa C-493/10
Ennakkoratkaisupyynnöt esittäneet tuomioistuimet haluavat toisella kysymyksellä asiassa C-411/10 ja ensimmäisellä kysymyksellä
asiassa C-493/10 selvittää, onko jäsenvaltion, jonka on toteutettava turvapaikanhakijan siirto jäsenvaltioon, joka on asetuksen
N:o 343/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaan hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, tutkittava, noudattaako viimeksi
mainittu jäsenvaltio unionin perusoikeuksia, direktiivejä 2003/9, 2004/83 ja 2005/85 sekä asetusta N:o 343/2003.
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) haluaa kolmannella kysymyksellään asiassa C-411/10 selvittää, onko jäsenvaltion,
jonka on toteutettava turvapaikanhakijan siirto, perusoikeuksien noudattamista koskeva velvollisuus esteenä sellaisen kumoamattoman
olettaman soveltamiselle, jonka mukaan hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio noudattaa hakijalle unionin oikeudessa
annettuja perusoikeuksia ja/tai edellä mainituissa direktiiveissä asetettuja vähimmäisvaatimuksia.
Ennakkoratkaisua pyytäneet tuomioistuimet tiedustelevat neljännellä kysymyksellä asiassa C-411/10 ja toisella kysymyksellä
asiassa C-493/10, onko silloin, kun on todettu, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ei noudata perusoikeuksia,
jäsenvaltion, jonka on siirrettävä turvapaikanhakija, otettava vastuu turvapaikkahakemuksen käsittelystä asetuksen N:o 343/2003
3 artiklan 2 kohdan nojalla.
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) haluaa lopuksi kuudennella kysymyksellä asiassa C-411/10 selvittää, onko
perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettujen oikeuksien kanssa sopusoinnussa se, että kansallisen lain säännöksessä edellytetään,
että tuomioistuimen on ratkaistessaan, voidaanko henkilö asetuksen N:o 343/2003 nojalla laillisesti poistaa toiseen jäsenvaltioon,
pidettävä tätä jäsenvaltiota ”turvallisena valtiona”.
Näitä kysymyksiä on syytä tarkastella yhdessä.
Yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä perustuu Geneven yleissopimuksen täysimääräiseen ja kokonaisvaltaiseen soveltamiseen
sekä sen varmistamiseen, ettei ketään palauteta vainottavaksi. Geneven yleissopimuksen ja vuoden 1967 pöytäkirjan noudattamisesta
määrätään perusoikeuskirjan 18 artiklassa ja SEUT 78 artiklassa (ks. yhdistetyt asiat C-175/08, C-176/08, C-178/08 ja C-179/08,
Salahdin Abdulla ym., Kok., s. I-1493, 53 kohta ja asia C-31/09, Bolbol, tuomio 17.6.2010, 38 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kuten edellä 15 kohdassa on todettu, pääasioissa merkityksellisissä asetuksissa ja direktiiveissä todetaan, että niissä otetaan
huomioon perusoikeudet ja perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet.
On myös syytä huomauttaa, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että jäsenvaltioiden tehtävänä on paitsi tulkita kansallista
oikeuttaan unionin oikeuden mukaisesti myös varoa tukeutumasta sellaiseen johdetun oikeuden tekstin tulkintaan, joka johtaisi
ristiriitaan unionin oikeusjärjestyksessä suojattujen perusoikeuksien kanssa tai muiden unionin oikeuden yleisten periaatteiden
kanssa (ks. vastaavasti asia C-101/01, Lindqvist, tuomio 6.11.2003, Kok., s. I-12971, 87 kohta ja asia C-305/05, Ordre des
barreaux francophones et germanophone ym., tuomio 26.6.2007, Kok., s. I-5305, 28 kohta).
Yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän muodostavien tekstien tarkastelusta käy ilmi, että järjestelmä luotiin tilanteessa,
jossa voitiin olettaa kaikkien siihen osallistuvien valtioiden – olivatpa ne sitten jäsenvaltioita tai kolmansia valtiota
– noudattavan perusoikeuksia, myös niitä, jotka perustuvat Geneven yleissopimukseen ja vuoden 1967 pöytäkirjaan sekä Euroopan
ihmisoikeussopimukseen, sekä jäsenvaltioiden voivan saavuttaa keskinäisen luottamuksen tältä osin.
Juuri tämän keskinäisen luottamuksen periaatteen vuoksi unionin lainsäätäjä antoi asetuksen N:o 343/2003 ja edellä 24–26 kohdassa
tarkoitetut sopimukset turvapaikkahakemusten käsittelyn rationalisoimiseksi ja sen välttämiseksi, että järjestelmä tukkeutuisi
siitä syystä, että jäsenvaltion viranomaiset ovat velvollisia käsittelemään saman hakijan tekemiä useita hakemuksia, sekä
oikeusvarmuuden lisäämiseksi turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittelemisessä ja näin forum
shoppingin välttämiseksi; tämän kaiken pääasiallinen tarkoitus on nopeuttaa hakemusten käsittelyä sekä turvapaikanhakijoiden
että osallisina olevien jäsenvaltioiden intressissä.
Näin ollen on oletettava, että turvapaikanhakijoiden kohtelu kussakin jäsenvaltiossa vastaa perusoikeuskirjan, Geneven yleissopimuksen
ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen vaatimuksia.
Ei ole kuitenkaan mahdotonta, että tällä järjestelmällä on käytännössä suuria toimintavaikeuksia jossakin jäsenvaltiossa siten,
että on olemassa vakava vaara siitä, että turvapaikanhakijoita, jotka siirretään tähän jäsenvaltioon, kohdellaan heidän perusoikeuksiensa
vastaisesti.
Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että mikä tahansa perusoikeuden loukkaus turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa
olevan jäsenvaltion taholta vaikuttaisi muiden jäsenvaltioiden velvollisuuteen noudattaa asetuksen N:o 343/2003 säännöksiä.
Tämä johtuu unionin tarkoituksesta sekä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen toteuttamisesta ja erityisemmin
yhteisestä eurooppalaisesta turvapaikkajärjestelmästä, joka perustuu keskinäiseen luottamukseen ja olettamaan siitä, että
muut jäsenvaltiot noudattavat unionin oikeutta ja erityisesti perusoikeuksia.
Ei myöskään olisi asetuksen N:o 343/2003 tavoitteiden ja järjestelmän mukaista, että vähäisinkin direktiivien 2003/9, 2004/83
tai 2005/85 rikkominen riittäisi estämään turvapaikanhakijan siirtämiseen tavallisesti toimivaltaiseen jäsenvaltioon.  Kun
asetuksessa N:o 343/2003 oletetaan, että turvapaikanhakijan perusoikeuksia noudatetaan jäsenvaltiossa, joka on tavallisesti
toimivaltainen käsittelemään hänen hakemuksensa, sen tarkoituksena on ottaa käyttöön – kuten erityisesti asiassa C-411/10
annetun ratkaisuehdotuksen 124 ja 125 kohdasta käy ilmi – selvä ja toimiva menetelmä, jonka avulla voidaan nopeasti määrittää
turvapaikkahakemuksen käsittelyyn toimivaltainen jäsenvaltio. Tätä varten asetuksessa N:o 343/2003 säädetään, että jossakin
unioniin kuuluvassa maassa tehdyn turvapaikkahakemuksen on toimivaltainen käsittelemään yksi ainoa jäsenvaltio, joka määritetään
objektiivisten perusteiden mukaisesti.
Jos jokaisesta direktiivien 2003/9, 2004/83 ja 2005/85 yksittäisten säännösten rikkomisesta, johon toimivaltainen jäsenvaltio
syyllistyy, pitäisi seurata se, että jäsenvaltio, jossa turvapaikkahakemus on tehty, ei voisi siirtää hakijaa kyseiseen ensimmäiseen
valtioon, tämä vaikuttaisi niin, että asetuksen N:o 343/2003 III luvussa mainittuihin toimivaltaisen jäsenvaltion määrittelyperusteisiin
lisättäisiin uusi poissulkemisperuste, jonka mukaan sen, että jokin jäsenvaltio syyllistyisi edellä mainittujen direktiivien
sääntöjen vähäiseen rikkomiseen, vaikutuksena voisi olla jäsenvaltion vapautuminen edellä mainitun asetuksen mukaisista velvoitteista.
Tällainen seuraus tekisi kyseisten velvoitteiden sisällön tyhjäksi ja vaarantaisi unionissa jätetyn turvapaikkahakemuksen
käsittelemiseen toimivaltaisen jäsenvaltion nopean määrittämisen tavoitteen.
Sen sijaan tilanteessa, jossa on vakavasti syytä pelätä, että turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion
turvapaikkamenettelyssä ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteissa on systeemisiä puutteita, jotka merkitsevät tähän
jäsenvaltioon siirrettyjen turvapaikanhakijoiden perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettua epäinhimillistä tai halventavaa
kohtelua, siirto ei ole yhteensopiva kyseisen säännöksen kanssa.
Unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneiden osapuolten kesken on Kreikan tilanteen suhteen riidatonta, että kyseinen
jäsenvaltio oli vuonna 2010 paikka, johon lähes 90 prosenttia laittomista maahanmuuttajista saapui niin, että tälle jäsenvaltiolle
aiheutuva taakka suhteessa muiden jäsenvaltioiden taakkaan on suhteeton ja että Kreikan viranomaisilla ei ole aineellisia
resursseja selviytyä siitä. Kreikka totesi, että jäsenvaltiot eivät hyväksyneet komission ehdotusta asetuksen N:o 343/2003
soveltamisen lykkäämisestä ja sen muuttamisesta siten, että ensimmäisen saapumisen perustetta lievennettäisiin.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi pääasioissa kyseessä olevien tilanteiden kanssa vastaavassa tilanteessa, jossa turvapaikanhakija
siirrettiin kesäkuussa 2009 Kreikkaan, joka oli asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitettu hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva
jäsenvaltio, muun muassa, että Belgian kuningaskunta oli rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa yhtäältä siksi,
että se oli altistanut valittajan turvapaikkamenettelyn puutteista Kreikassa aiheutuville riskeille, vaikka Belgian viranomaiset
tiesivät tai niiden olisi pitänyt tietää, että hänellä ei ollut mitään takeita siitä, että Kreikan viranomaiset tutkisivat
hänen turvapaikkahakemuksensa asianmukaisesti, ja toisaalta siksi, että se oli asiasta täysin tietoisena altistanut valittajan
sellaisille säilössäolon olosuhteille ja oloille, jotka merkitsivät halventavaa kohtelua (asia M. S. S. v. Belgia ja Kreikka,
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.1.2011, § 358, 360 ja 369, ei vielä julkaistu Recueil des arrêts et décisions
-vuosikirjassa).
Kyseisessä tuomiossa kuvattu ihmisoikeuksien loukkauksen taso osoittaa, että ajankohtana, jolloin valittaja M. S. S. siirrettiin
Kreikkaan, Kreikan turvapaikkamenettelyssä ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteissa oli systeemisiä puutteita.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi, että valittajalle aiheutuneet riskit oli näytetty toteen riittävällä tavalla, otettuaan
huomioon kansainvälisten valtioista riippumattomien järjestöjen säännöllisesti laatimat ja yhtäpitävät raportit, joissa selvitettiin
niitä käytännön vaikeuksia, joita yhteisen eurooppalaisen turvapaikkajärjestelmän soveltaminen aiheuttaa Kreikassa, sekä Yhdistyneiden
Kansakuntien pakolaiskomissaarin Belgian toimivaltaiselle ministerille lähettämät kirjeet ja myös komission Dublinin yleissopimukseen
perustuvan järjestelmän arviointia koskevat kertomukset sekä asetuksen N:o 343/2003 uudistusehdotukset, joiden tarkoituksena
on vahvistaa järjestelmän tehokkuutta ja perusoikeuksien tosiasiallista suojaamista (em. tuomio M. S. S. v. Belgia ja Kreikka,
§ 347–350).
Toisin kuin katsovat Belgian, Italian ja Puolan hallitukset, joiden mukaan jäsenvaltiolla ei ole asianmukaisia keinoja arvioida
sitä, noudattaako turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio perusoikeuksia, eikä näin ollen arvioida
niitä tosiasiallisia riskejä, joita turvapaikanhakijalle aiheutuu tilanteessa, jossa hänet siirretään tähän jäsenvaltioon,
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen siteeraamien kaltaisten tietojen perusteella jäsenvaltiot siis voivat arvioida turvapaikkajärjestelmän
toimintaa turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevassa jäsenvaltiossa, mikä mahdollistaa tällaisten riskien arvioinnin.
On korostettava komission laatimien kertomusten ja sen tekemien asetuksen N:o 343/2003 muutosehdotusten merkitystä; siirron
toteuttava jäsenvaltio ei voi olla olematta niistä tietoinen, kun otetaan huomioon, että se osallistuu työskentelyyn Euroopan
unionin neuvostossa, joka on yksi näiden asiakirjojen vastaanottajista.
SEUT 80 artiklassa määrätään lisäksi, että turvapaikkapolitiikassa ja sen toteuttamisessa noudatetaan jäsenvaltioiden yhteisvastuun
ja oikeudenmukaisen vastuunjaon periaatetta, myös rahoituksen suhteen. Direktiivi 2001/55 on esimerkki yhteisvastuusta, mutta
kuten istunnossa todettiin, siihen sisältyvät yhteisvastuun mekanismit tulevat kysymykseen vain direktiivin soveltamisalan
kattamissa täysin poikkeuksellisissa tilanteissa eli siirtymään joutuneiden henkilöiden joukoittaisen maahantulon tilanteissa.
Edellä esitetystä seuraa, että jotta unioni ja sen jäsenvaltiot voivat pääasioissa kysymyksessä olevan kaltaisissa tilanteissa
noudattaa turvapaikanhakijoiden perusoikeuksien suojaa koskevia velvoitteitaan, jäsenvaltioiden – myöskään kansallisten tuomioistuinten
– ei pidä siirtää turvapaikanhakijaa asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitettuun ”hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon”,
jos ne eivät voi olla tietämättömiä siitä, että kyseisen jäsenvaltion turvapaikkamenettelyyn ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteisiin
liittyvät systeemiset puutteet ovat uskottavia perusteita uskoa, että turvapaikanhakija altistuisi todelliselle vaaralle joutua
perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi.
Siitä, onko jäsenvaltion, joka ei voi toteuttaa turvapaikanhakijan siirtoa sellaiseen jäsenvaltioon, joka on todettu hakemuksen
käsittelystä vastuussa olevaksi asetuksen N:o 343/2003 mukaisesti, käsiteltävä hakemus itse, on syytä palauttaa mieleen, että
asetuksen III luvussa mainitaan joukko perusteita ja että asetuksen 5 artiklan 1 kohdan mukaan kyseisiä perusteita sovelletaan
siinä järjestyksessä kuin ne on esitetty kyseisessä luvussa.
Jollei asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 mukaisesta mahdollisuudesta käsitellä hakemus itse muuta johdu, siitä, että hakijaa
ei voida siirtää Kreikkaan silloin, kun kyseinen valtio on määritetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi
asetuksen III luvun perusteiden mukaisesti, aiheutuu jäsenvaltiolle, jonka pitäisi toteuttaa siirto, velvollisuus jatkaa kyseisen
luvun perusteiden tarkastelua sen selvittämiseksi, voidaanko jokin toinen jäsenvaltio jonkin jäljempänä esitetyn perusteen
nojalla määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi.
Asetuksen N:o 343/2003 13 artiklassa säädetään, että jollei turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevaa jäsenvaltiota
voida määrittää tässä asetuksessa lueteltujen perusteiden mukaisesti, käsittelystä vastaa ensimmäinen jäsenvaltio, jossa turvapaikkahakemus
on tehty.
On kuitenkin tärkeää, että jäsenvaltio, jossa turvapaikanhakija on, huolehtii siitä, ettei pahenneta tilannetta, jossa hakijan
perusoikeuksia loukataan, sillä, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettely kestää kohtuuttoman
kauan. Sen on tarvittaessa käsiteltävä hakemus itse asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelytapojen
mukaisesti.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, kuten julkisasiamies toteaa asiassa C-411/10 antamansa ratkaisuehdotuksen 131 kohdassa,
että asetuksen N:o 343/2003 soveltaminen sen kumoamattoman olettaman perusteella, että turvapaikanhakijan perusoikeuksia noudatetaan
jäsenvaltiossa, joka on tavallisesti toimivaltainen käsittelemään hänen hakemuksensa, ei ole yhteensopiva sen jäsenvaltioiden
velvoitteen kanssa, että asetusta N:o 343/2003 on tulkittava ja sovellettava noudattaen perusoikeuksia.
Kuten N. S. korostaa, on lisäksi todettava, että vaikka asetuksessa N:o 343/2003 asetetaan perusoikeuksien noudattamista koskeva
kumoamaton olettama, voidaan katsoa, että asetuksessa itsessään kyseenalaistetaan takeet, joilla pyritään siihen, että unioni
ja sen jäsenvaltiot suojaavat ja noudattavat perusoikeuksia.
Tämä koskee muun muassa sellaista säännöstä, jonka mukaan tietyt jäsenvaltiot ovat ”turvallisia valtioita” perusoikeuksien
noudattamisen kannalta, jos säännöksen on tulkittava olevan kumoamaton olettama ja kieltävän kaiken vastanäytön.
Tässä yhteydessä on huomattava, että direktiivin 2005/85 36 artiklan, joka koskee eurooppalaisen turvallisen kolmannen maan
käsitettä, 2 kohdan a ja c alakohdassa säädetään, että kolmatta maata voidaan pitää turvallisena kolmantena maana ainoastaan,
jos se paitsi on ratifioinut Geneven yleissopimuksen ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen myös noudattaa niiden määräyksiä.
Tämä muotoilu osoittaa, ettei pelkästään se, että jäsenvaltio ratifioi yleissopimukset, johda siihen, että sovelletaan kumoamatonta
olettamaa, jonka mukaan jäsenvaltio noudattaa näitä yleissopimuksia. Samaa periaatetta sovelletaan sekä jäsenvaltioihin että
kolmansiin valtioihin.
Näin ollen edellä 80 kohdassa mainittua alan säännöstöjen taustalla olevaa olettamaa siitä, että turvapaikanhakijoita kohdellaan
ihmisoikeuksien mukaisesti, on pidettävä kumottavissa olevana.
Kun nämä seikat otetaan huomioon, esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että unionin oikeus on esteenä sellaisen kumoamattoman
olettaman soveltamiselle, jonka mukaan jäsenvaltio, joka asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 1 kohdan mukaan on vastuussa turvapaikkahakemuksen
käsittelystä, noudattaa unionin perusoikeuksia.
Perusoikeuskirjan 4 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden – myöskään kansallisten tuomioistuinten – ei pidä siirtää
turvapaikanhakijaa asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitettuun ”hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon”, jos ne
eivät voi olla tietämättömiä siitä, että kyseisen jäsenvaltion turvapaikkamenettelyyn ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteisiin
liittyvät systeemiset puutteet ovat uskottavia perusteita uskoa, että turvapaikanhakija altistuisi todelliselle vaaralle joutua
perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi.
Jollei asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 mukaisesta mahdollisuudesta käsitellä hakemus itse muuta johdu, siitä, että hakijaa
ei voida siirtää toiseen unionin jäsenvaltioon silloin, kun kyseinen valtio on määritetty hakemuksen käsittelystä vastuussa
olevaksi jäsenvaltioksi asetuksen III luvun perusteiden mukaisesti, syntyy jäsenvaltiolle, jonka pitäisi toteuttaa siirto,
velvollisuus jatkaa kyseisen luvun perusteiden tarkastelua sen selvittämiseksi, voidaanko jokin toinen jäsenvaltio jonkin
jäljempänä esitetyn perusteen nojalla määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi.
On kuitenkin tärkeää, että jäsenvaltio, jossa turvapaikanhakija on, huolehtii siitä, ettei pahenneta tilannetta, jossa hakijan
perusoikeuksia loukataan, sillä, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettely kestää kohtuuttoman
kauan. Sen on tarvittaessa käsiteltävä hakemus itse asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelytapojen
mukaisesti.

Viides kysymys asiassa C-411/10
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) haluaa viidennellä kysymyksellään asiassa C-411/10 selvittää, onko henkilölle,
johon asetusta N:o 343/2003 sovelletaan, unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti perusoikeuskirjan 1 artiklan,
joka koskee ihmisarvoa, sekä 18 artiklan, joka koskee oikeutta turvapaikkaan, ja 47 artiklan, joka koskee oikeutta tehokkaisiin
oikeussuojakeinoihin, nojalla annettava suoja laajempi kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklan nojalla annettava suoja.
Komission mukaan tähän kysymykseen annettavan vastauksen perusteella on voitava yksilöidä perusoikeuskirjan määräykset, joiden
rikkominen hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion toimesta merkitsee toissijaista vastuuta sille jäsenvaltiolle,
jonka on päätettävä siirrosta.
Vaikka Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) ei ole ennakkoratkaisupyynnössä nimenomaisesti perustellut, miltä
osin kysymykseen vastaaminen on tarpeen, jotta se voisi ratkaista asian, pyynnön lukemisen perusteella vaikuttaa kuitenkin
siltä, että kysymys selittyy asiassa K. R. S. vastaan Yhdistynyt kuningaskunta 2.12.2008 annetulla tuomiolla, jota ei vielä
ole julkaistu Recueil des arrêts et décisions -vuosikirjassa ja jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin jätti tutkimatta Euroopan
ihmisoikeussopimuksen 3 ja 13 artiklan rikkomista koskeneen valituksen tilanteessa, jossa Yhdistynyt kuningaskunta oli siirtänyt
valittajan Kreikkaan. Tietyt osapuolet väittivät Court of Appealissa (England & Wales) (Civil Division), että perusoikeuskirjasta
johtuva perusoikeussuoja on laajempi kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksesta johtuva ja että perusoikeuskirjan huomioon ottamisesta
on seurattava, että heidän vaatimuksensa siitä, että pääasian valittajaa ei siirretä Kreikkaan, hyväksytään.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämisen jälkeen Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tarkistanut kantaansa uusien todisteiden valossa
ja katsonut edellä mainitussa asiassa M. S. S. vastaan Belgia ja Kreikka antamassaan tuomiossa, että sen lisäksi, että Helleenien
tasavalta oli rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 3 artiklaa siellä vallinneiden valittajan säilössäolon olosuhteiden
ja olojen vuoksi sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 13 artiklaa, luettuna yhdessä 3 artiklan kanssa, valittajan tapauksessa
noudatetun turvapaikkamenettelyn puutteiden vuoksi, myös Belgian kuningaskunta oli rikkonut Euroopan ihmisoikeussopimuksen
3 artiklaa sen vuoksi, että se oli altistanut valittajan Kreikan turvapaikkamenettelyn puutteisiin liittyville riskeille ja
Kreikassa vallitseville kyseisen artiklan vastaisille säilössäolon olosuhteille ja oloille.
Kuten edellä 106 kohdasta käy ilmi, jäsenvaltio rikkoo perusoikeuskirjan 4 artiklaa, jos se siirtää turvapaikanhakijan asetuksessa
N:o 343/2003 tarkoitettuun hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon edellä 94 kohdassa kuvatuissa olosuhteissa.
Ei vaikuta siltä, että perusoikeuskirjan 1, 18 ja 47 artikla voisivat johtaa erilaiseen vastaukseen kuin se, joka on annettu
toiseen, kolmanteen, neljänteen ja kuudenteen kysymykseen asiassa C-411/10 sekä molempiin kysymyksiin asiassa C-493/10.
Näin ollen viidenteen kysymykseen asiassa C-411/10 on vastattava, että perusoikeuskirjan 1, 18 ja 47 artikla eivät johda erilaiseen
vastaukseen kuin se, joka on annettu toiseen, kolmanteen, neljänteen ja kuudenteen kysymykseen asiassa C-411/10 sekä molempiin
kysymyksiin asiassa C-493/10.

Seitsemäs kysymys asiassa C‑411/10
Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) tiedustelee seitsemännellä kysymyksellään asiassa C-411/10, vaikuttaako
pöytäkirjan N:o 30 huomioon ottaminen millään tavoin toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen annettuihin vastauksiin
siltä osin kuin edellä tarkastellut kysymykset koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan velvollisuuksia.
Kuten EHRC on todennut, kysymyksen perustana on Secretary of Staten High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench
Divisionissa (Administrative Court) esittämä kanta, jonka mukaan perusoikeuskirjan määräyksiä ei sovelleta Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Vaikka Secretary of State ei enää puolustanut tätä kantaa Court of Appealissa (England & Wales) (Civil Division), on syytä
palauttaa mieleen, että pöytäkirjan N:o 30 1 artiklan 1 kohdassa todetaan, että perusoikeuskirjalla ei laajenneta Euroopan
unionin tuomioistuimen eikä minkään Puolan tasavallan tai Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuimen toimivaltaa niin, että
se voisi todeta, että Puolan tasavallan tai Yhdistyneen kuningaskunnan lait, asetukset tai hallinnolliset määräykset, käytännöt
tai toiminnat eivät vastaa perusoikeuksia, vapauksia ja periaatteita, jotka perusoikeuskirjassa on vahvistettu.
Määräyksen sanamuodosta seuraa, kuten julkisasiamies on todennut erityisesti asiassa C-411/10 antamansa ratkaisuehdotuksen
169 ja 170 kohdassa, ettei pöytäkirjalla N:o 30 kyseenalaisteta perusoikeuskirjan sovellettavuutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa
tai Puolassa, mitä pöytäkirjan johdanto-osan perustelukappaleet tukevat. Pöytäkirjan N:o 30 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa
todetaan, että SEU 6 artiklan mukaan Puolan tasavallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten on sovellettava ja tulkittava
perusoikeuskirjaa täysin tässä artiklassa tarkoitettujen selitysten mukaisesti. Lisäksi pöytäkirjan johdanto-osan kuudennen
perustelukappaleen mukaan perusoikeuskirjassa vahvistetaan uudelleen unionissa tunnustetut oikeudet, vapaudet ja periaatteet
sekä tuodaan nuo oikeudet paremmin näkyviin, mutta siinä ei luoda uusia oikeuksia tai periaatteita.
Näin ollen pöytäkirjan N:o 30 1 artiklan 1 kohdassa selkiytetään perusoikeuskirjan 51 artiklaa, joka koskee perusoikeuskirjan
soveltamisalaa, eikä sen tarkoituksena ole vapauttaa Puolan tasavaltaa ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa velvollisuudesta noudattaa
perusoikeuskirjan määräyksiä eikä estää näiden jäsenvaltioiden tuomioistuimia valvomasta näiden määräysten noudattamista.
Koska pääasioissa kysymyksessä olevat oikeudet eivät kuulu perusoikeuskirjan IV osastoon, pöytäkirjan N:o 30 1 artiklan 2
kohdan tulkinnasta ei ole tarpeen lausua.
Näin olleen seitsemänteen kysymykseen on vastattava, että siltä osin kuin edellä esitetyt kysymykset liittyvät Yhdistyneen
kuningaskunnan velvollisuuksiin, pöytäkirjan N:o 30 huomioon ottaminen ei vaikuta asiassa C-411/10 esitettyihin toiseen, kolmanteen
ja neljänteen kysymykseen annettuihin vastauksiin.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Jäsenvaltion niiden perusteiden ja menettelyjen vahvistamisesta, joiden mukaisesti määritetään kolmannen maan kansalaisen
johonkin jäsenvaltioon jättämän turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio, 18.2.2003 annetun neuvoston
asetuksen (EY) N:o 343/2003 nojalla tekemällä päätöksellä siitä, käsitelläänkö turvapaikkahakemus, jonka käsittelystä se ei
ole vastuussa asetuksen III luvussa esitettyjen arviointiperusteiden mukaisesti, sovelletaan unionin oikeutta SEU 6 artiklaa
ja/tai Euroopan unionin perusoikeuskirjan 51 artiklaa sovellettaessa.
2)
Unionin oikeus on esteenä sellaisen kumoamattoman olettaman soveltamiselle, jonka mukaan jäsenvaltio, joka asetuksen N:o 343/2003
3 artiklan 1 kohdan mukaan on vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä, noudattaa unionin perusoikeuksia.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 4 artiklaa on tulkittava siten, että jäsenvaltioiden – myöskään kansallisten tuomioistuinten
– ei pidä siirtää turvapaikanhakijaa asetuksessa N:o 343/2003 tarkoitettuun ”hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon”,
jos ne eivät voi olla tietämättömiä siitä, että kyseisen jäsenvaltion turvapaikkamenettelyyn ja turvapaikanhakijoiden vastaanotto-olosuhteisiin
liittyvät systeemiset puutteet ovat uskottavia perusteita uskoa, että turvapaikanhakija altistuisi todelliselle vaaralle joutua
kyseisessä määräyksessä tarkoitetun epäinhimillisen tai halventavan kohtelun kohteeksi.
Jollei asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 mukaisesta mahdollisuudesta käsitellä hakemus itse muuta johdu, siitä, että hakijaa
ei voida siirtää toiseen Euroopan unionin jäsenvaltioon silloin, kun kyseinen valtio on määritetty hakemuksen käsittelystä
vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi asetuksen III luvun perusteiden mukaisesti, syntyy jäsenvaltiolle, jonka pitäisi toteuttaa
siirto, velvollisuus jatkaa kyseisen luvun perusteiden tarkastelua sen selvittämiseksi, voidaanko jokin toinen jäsenvaltio
jonkin jäljempänä esitetyn perusteen nojalla määrittää turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi.
On kuitenkin tärkeää, että jäsenvaltio, jossa turvapaikanhakija on, huolehtii siitä, että ei pahenneta tilannetta, jossa loukataan
hakijan perusoikeuksia, sillä, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämismenettely kestää kohtuuttoman
kauan. Sen on tarvittaessa käsiteltävä hakemus itse asetuksen N:o 343/2003 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen menettelytapojen
mukaisesti.
3)
Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1, 18 ja 47 artikla eivät johda erilaiseen vastaukseen.
4)
Siltä osin kuin edellä esitetyt kysymykset liittyvät Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan velvollisuuksiin,
Euroopan unionin perusoikeuskirjan soveltamisesta Puolan tasavaltaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan tehdyn pöytäkirjan
(N:o 30) huomioon ottaminen ei vaikuta asiassa C-411/10 esitettyihin toiseen, kolmanteen ja neljänteen kysymykseen annettuihin
vastauksiin.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.