CELEX: 62009CJ0516
Securitatea socială a lucrătorilor
Regulamentul (CEE) nr. 1408/71
Domeniu de aplicare personal
Interpretarea noțiunii «lucrător salariat»
Alocații pentru creșterea copilului
Prelungire a concediului fără plată

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea noțiunii „lucrător salariat” în sensul articolului
1 litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate
socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu familiile acestora
care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului
din 2 decembrie 1996 (JO 1997, L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul
(CE) nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998 (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 5, p. 76, denumit în continuare
„Regulamentul nr. 1408/71”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între doamna Borger, pe de o parte, și Tiroler Gebietskrankenkasse,
pe de altă parte, având ca obiect refuzul acesteia din urmă de a îi acorda doamnei Borger alocația pentru îngrijirea copilului
în decursul celor șase luni suplimentare de concediu fără plată de care a beneficiat la expirarea perioadei legale de doi
ani după nașterea copilului său.

Cadrul juridic

Reglementarea Uniunii
Articolul 1 din Regulamentul nr. 1408/71 prevede că, în sensul acestui regulament:
„[…]
(a)      «lucrător salariat» și «lucrător care desfășoară o activitate independentă» înseamnă:
(i)      orice persoană care este asigurată în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative continue împotriva unuia sau mai
multor evenimente neprevăzute corespunzătoare ramurilor unui regim de asigurări sociale care se aplică lucrătorilor salariați
sau lucrătorilor care desfășoară activități independente ori printr‑un regim special pentru funcționari;
(ii)      orice persoană care este asigurată, cu titlu obligatoriu, pentru unul sau mai multe riscuri acoperite de ramurile de securitate
socială care fac obiectul prezentului regulament, în cadrul unui regim de securitate socială care se aplică tuturor rezidenților
sau întregii populații active:
–        în cazul în care modurile de administrare sau de finanțare a regimului respectiv permit identificarea persoanei ca lucrător
salariat ori lucrător care desfășoară o activitate independentă
sau
–        în absența unor astfel de criterii, în cazul în care persoana este asigurată pe baza unei asigurări obligatorii sau facultative
continue pentru un alt risc specificat în anexa I, în cadrul unui regim pentru lucrători salariați și lucrători care desfășoară
activități independente sau al unui regim prevăzut la punctul (iii) sau, în absența unui astfel de regim în statul membru
respectiv, dacă se încadrează în definiția din anexa I;
(iii) orice persoană care este asigurată cu titlu obligatoriu pentru mai multe riscuri acoperite de domeniile prevăzute în prezentul
regulament, în cadrul unui regim standard de securitate socială aplicabil întregii populații rurale în conformitate cu criteriile
stabilite în anexa I;
(iv)      orice persoană care este asigurată cu titlu voluntar pentru unul sau mai multe riscuri acoperite de domeniile prevăzute în
prezentul regulament, în cadrul unui regim de securitate socială al unui stat membru organizat pentru lucrători salariați
sau lucrători care desfășoară activități independente sau pentru toți rezidenții sau pentru anumite categorii de rezidenți:
–        dacă persoana respectivă desfășoară o activitate salariată sau independentă
sau
–        dacă persoana respectivă a fost anterior asigurată cu titlu obligatoriu pentru același risc în cadrul unui regim pentru lucrătorii
salariați sau lucrătorii care desfășoară activități independente al aceluiași stat membru;
[...]”
Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind
libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999 (JO 2002, L 114, p. 6, Ediție specială, 11/vol. 74,
p. 97), prevede, la articolul 1 din anexa II privind coordonarea sistemelor de asigurări sociale:
„(1)      Părțile contractante convin, în ceea ce privește coordonarea sistemelor de securitate socială, să aplice între ele actele
comunitare la care se face trimitere, astfel cum sunt în vigoare la data semnării acordului și astfel cum au fost modificate
de secțiunea A din prezenta anexă sau normele echivalente acestor acte.
(2)      Termenii «stat membru» sau «state membre» care figurează în actele menționate la secțiunea A din prezenta anexă cuprind și
Elveția pe lângă statele a căror situație este reglementată de actele comunitare relevante.”
Secțiunea A din anexa menționată face în special trimitere la Regulamentul nr. 1408/71.

Reglementarea națională
În temeiul articolului 15 alineatul (1) din Legea din 1979 privind protecția maternității (Mutterschutzgesetz 1979, BGBl.
221/1979), la solicitarea acestuia, angajatului trebuie să i se acorde un concediu fără plată până la data când copilul acestuia
împlinește vârsta de doi ani, în cazul în care copilul locuiește alături de angajat.
Articolul 15 alineatul (3) din aceeași lege prevede că, prin acordul părților, concediul fără plată poate fi prelungit după
acest moment. Deși concediul respectiv are ca efect continuarea raportului de muncă concret, pe durata sa se suspendă obligațiile
principale care decurg din dreptul muncii.
În temeiul Legii privind alocația pentru îngrijirea copilului (Kinderbetreuungsgeldgesetz), părintele are dreptul să primească
alocația pentru îngrijirea copilului, între altele, în cazul în care locuiește împreună cu copilul său pe teritoriul austriac.
Atunci când un singur părinte beneficiază de alocația pentru îngrijirea copilului, aceasta se acordă cel mult până la împlinirea
de către copil a vârstei de 30 de luni.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din Legea generală austriacă privind asigurările sociale (Österreichische Allgemeine
Sozialversicherungsgesetz, denumită în continuare „ASVG”), salariații care lucrează la unul sau mai mulți angajatori sunt
afiliați regimului de asigurări de sănătate, de accident și de pensie (asigurare integrală).
Articolele 7 și 8 din ASVG enumeră categoriile de persoane care sunt afiliate numai unei singure ramuri sau unui număr de
două ramuri ale asigurării sociale. Astfel, potrivit articolului 8 alineatul (1) punctul 2 din ASVG, este parțial afiliată
regimului de asigurări de pensie persoana care își crește copilul pe teritoriul național în mod efectiv și preponderent în
decursul primelor 48 de luni calendaristice după nașterea acestuia, în cazul în care, potrivit legii, persoana în cauză era
afiliată la regimul de asigurări de pensie sau nu devenise încă afiliată.
Instanța de trimitere precizează că, pentru a preveni orice discriminare, cerința privind creșterea copilului în cauză pe
teritoriul național se consideră îndeplinită și în cazul în care copilul este crescut în Elveția.

Acțiunea principală și întrebările preliminare
După nașterea fiului său la 7 ianuarie 2006, doamna Borger, resortisant austriac cu domiciliul în Austria, a beneficiat de
un concediu fără plată până la 7 ianuarie 2008. Ulterior, aceasta și‑a prelungit, cu acordul angajatorului, concediul fără
plată pentru șase luni, mai precis până la 6 iulie 2008.
În cursul lunii martie 2007, doamna Borger s‑a mutat, împreună cu fiul său, în Elveția, unde soțul acesteia exercită o activitate
profesională începând din anul 2006.
În perioada cuprinsă între 5 martie 2006 și 28 februarie 2007, Tiroler Gebietskrankenkasse i‑a plătit doamnei Borger o alocație
pentru îngrijirea copilului, iar în perioada cuprinsă între 1 martie 2007 și 6 ianuarie 2008, o indemnizație compensatorie.
Cu toate acestea, cererea doamnei Borger de a i se acorda alocația pentru îngrijirea copilului și de a beneficia în continuare
de asigurări sociale pentru șase luni suplimentare a fost respinsă.
Prin decizia din 18 ianuarie 2008, Tiroler Gebietskrankenkasse a dispus retragerea, cu începere de la 7 ianuarie 2008, a beneficiului
indemnizației acordate în compensarea pierderii alocației pentru îngrijirea copilului, pentru motivul că, întrucât doamna
Borger nu era parte a unui raport de muncă efectiv în Austria, competența pentru plata alocațiilor familiale revenea Confederației
Elvețiene, unde soțul doamnei Borger lucra și unde aveau reședința toți membrii familiei.
Instanța de trimitere semnalează că, potrivit afirmațiilor Tiroler Gebietskrankenkasse, raportul de muncă dintre doamna Borger
și angajatorul său austriac a încetat imediat după împlinirea celor șase luni suplimentare de concediu fără plată.
În reclamația formulată la 15 februarie 2008, doamna Borger a susținut că Tiroler Gebietskrankenkasse avea obligația de a
îi plăti, în perioada cuprinsă între 7 ianuarie și 6 iulie 2008, o indemnizație în compensarea pierderii alocației pentru
îngrijirea copilului. Aceasta arată că, deși beneficiase de un concediu fără plată în perioada respectivă, ar fi trebuit totuși
să fie considerată drept parte a unui raport de muncă efectiv și, ca atare, drept lucrător în sensul Regulamentului nr. 1408/71.
Aceasta evidențiază că, de‑a lungul întregii perioade de educare a copilului său, a fost afiliată parțial la regimul de asigurări
de pensie austriac.
Cererea doamnei Borger a fost admisă în primă instanță, Tiroler Gebietskrankenkasse fiind obligată să îi plătească alocația
pentru îngrijirea copilului pentru perioada cuprinsă între 7 ianuarie și 6 iulie 2008.
Apelul declarat de Tiroler Gebietskrankenkasse nu a fost admis de instanța sesizată, care a considerat că o persoană care
își crește copilul în decursul primelor 48 de luni de după nașterea acestuia este afiliată parțial regimului de asigurări
de pensie obligatoriu. Instanța a considerat că, dată fiind această afiliere parțială, revenea Republicii Austria obligația
de plată a alocațiilor familiale, indiferent dacă mai exista încă un raport de muncă după perioada de concediu legal fără
plată.
Tiroler Gebietskrankenkasse a declarat recurs extraordinar împotriva acestei decizii, reiterând argumentul potrivit căruia,
în perioada cuprinsă între 7 ianuarie și 6 iulie 2008, doamna Borger nu putea fi considerată drept lucrător care deține un
loc de muncă în Austria. Tiroler Gebietskrankenkasse susține în fața instanței de trimitere că doamna Borger a solicitat un
concediu fără plată suplimentar, după sfârșitul perioadei legale, având ca unic scop primirea de alocații familiale. În plus,
Tiroler Gebietskrankenkasse afirmă că asigurarea parțială de pensie nu face parte dintr‑un regim de asigurări sociale pentru
lucrători, iar calitatea de lucrător nu poate fi recunoscută unei persoane care își educă propriul copil fără să existe vreun
raport de muncă.
În opinia doamnei Borger, calitatea de „lucrător” în sensul Regulamentului nr. 1408/71 depinde exclusiv de afilierea la o
ramură a securității sociale și, în cazul său, la asigurarea de pensie sau la asigurarea de sănătate asociată alocațiilor
de maternitate.
În cadrul deciziei de trimitere, Oberster Gerichtshof face trimitere la jurisprudența Curții (Hotărârea din 12 mai 1998, Martínez
Sala, C‑85/96, Rec., p. I‑2691, Hotărârea din 4 mai 1999, Sürül, C‑262/96, Rec., p. I‑2685, precum și Hotărârea din 7 iunie
2005, Dodl și Oberhollenzer, C‑543/03, Rec., p. I‑5049), din care, potrivit instanței, rezultă că, pentru ca o persoană să
poată fi considerată drept lucrător în sensul Regulamentului nr. 1408/71, criteriul determinant îl constituie afilierea la
un regim de securitate socială pentru lucrători, exercitarea unei activități profesionale fiind lipsită de relevanță, iar
un simplu concediu fără plată de care a beneficiat într‑o perioadă determinată nu poate să ducă la pierderea de către o persoană
a calității sale de „lucrător” în sensul Regulamentului nr. 1408/71.
Potrivit Oberster Gerichtshof, anumite elemente pledează în favoarea concluziei potrivit căreia afilierea parțială la asigurarea
de pensie prevăzută, în ceea ce privește o persoană aflată în situația doamnei Borger, la articolul 8 alineatul (1) punctul
2 litera g) din ASVG nu constituie o afiliere la un regim de securitate socială în sensul Regulamentului nr. 1408/71. Instanța
evidențiază că, astfel, respectiva afiliere parțială se realizează indiferent de existența unei activități profesionale anterioare
sau actuale, exercitată în calitate de lucrător independent sau de salariat.
În aceste condiții, Oberster Gerichtshof a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări
preliminare:
„1)      Articolul 1 litera (a) din Regulamentul […] nr. 1408/71 trebuie interpretat în sensul că se aplică – timp de șase luni – și
unei persoane care, după sfârșitul perioadei legale de doi ani de concediu fără plată după nașterea copilului, beneficiază,
cu acordul angajatorului său, de un concediu fără plată suplimentar de șase luni, pentru a obține durata legală maximă de
acordare a alocațiilor pentru îngrijirea copilului sau a unei indemnizații compensatorii corelative, iar apoi reziliază contractul
de muncă?
2)      În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, articolul 1 litera (a) din Regulamentul […] nr. 1408/71 trebuie interpretat
în sensul că se aplică – timp de șase luni – și unei persoane care, după sfârșitul perioadei legale de doi ani de concediu
fără plată, beneficiază, cu acordul angajatorului său, de un concediu suplimentar fără plată de șase luni, în condițiile în
care în această perioadă persoana în cauză primește alocații pentru îngrijirea copilului sau o indemnizație compensatorie
corelativă?”

Cu privire la întrebările preliminare
Prin intermediul întrebărilor adresate, instanța de trimitere urmărește, în esență, să se stabilească dacă trebuie să fie
recunoscută calitatea de „lucrător salariat”, în sensul articolului 1 litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, unei persoane
aflate în situația doamnei Borger în perioada de prelungire cu șase luni a concediului fără plată de care a beneficiat ca
urmare a nașterii copilului său.
Potrivit jurisprudenței Curții, o persoană are calitatea de „lucrător”, în sensul Regulamentului nr. 1408/71, în cazul în
care este asigurată, chiar și pentru un singur risc, în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative, în cadrul unui
regim general sau special de securitate socială prevăzut la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat, indiferent
de existența unui raport de muncă (Hotărârea Dodl și Oberhollenzer, citată anterior, punctul 34).
Instanța de trimitere subliniază însă, în primul rând, că doamna Borger este asigurată în cadrul unui regim de securitate
socială indiferent de existența unei activități profesionale anterioare sau actuale. În al doilea rând, doamna Borger și‑a
prelungit în mod intenționat concediul fără plată cu acordul angajatorului cu unicul scop de a putea continua să primească
alocația pentru îngrijirea copilului. În al treilea rând, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă afilierea
doamnei Borger la regimul de asigurări de pensie în Austria este cu adevărat relevantă, dat fiind că perioada de educare a
copilului care dă dreptul la afilierea parțială a doamnei Borger la acest regim riscă să nu fie nicicând înregistrată contabil
în sistemul securității sociale austriac, în ipoteza în care competența pentru plata pensiei pentru limită de vârstă a doamnei
Borger ar reveni statului său de reședință, în speță Confederația Elvețiană.
În ceea ce privește primul element menționat, este suficient a se aminti că din Hotărârea Dodl și Oberhollzner, citată anterior,
rezultă că, în ceea ce privește domeniul de aplicare personal al Regulamentului nr. 1408/71, existența unui raport de muncă
nu prezintă relevanță, elementul determinant în această privință fiind faptul că o persoană este asigurată, în mod obligatoriu
sau facultativ, pentru unul sau mai multe riscuri în cadrul unui regim general sau special de securitate socială prevăzut
la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat (Hotărârea Dodl și Oberhollenzer, citată anterior, punctul 31).
În ceea ce privește al doilea element indicat de instanța de trimitere, trebuie să se constate că motivele personale ale prelungirii
unui concediu fără plată nu joacă niciun rol, calificarea drept lucrător salariat în sensul articolului 1 litera (a) din Regulamentul
nr. 1408/71 depinzând de un criteriu obiectiv, mai exact faptul de a fi asigurat, fie și pentru un singur risc, în temeiul
unei asigurări obligatorii sau facultative în cadrul unui regim general sau special de securitate socială prevăzut la această
dispoziție.
În sfârșit, în ceea ce privește faptul că, la momentul exercitării efective a dreptului la pensie pentru limită de vârstă,
perioadele de afiliere la regimul de asigurări de pensie în Austria pot fi înregistrate contabil nu în respectivul stat membru,
ci în Elveția, este necesar să se evidențieze că, astfel cum a susținut Comisia Europeană în observațiile sale scrise, această
circumstanță nu se opune recunoașterii calității de lucrător. Astfel, posibilitatea de a fi încadrat în domeniul de aplicare
personal al Regulamentului nr. 1408/71 nu depinde de apariția riscului acoperit și, așadar, de a ști în care dintre cele două
state vor fi înregistrate contabil respectivele perioade la momentul unei eventuale admiteri în dreptul la pensie, ci de faptul
de a fi asigurat efectiv, chiar și pentru un singur risc, în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative în cadrul
unui regim general sau special de securitate socială prevăzut la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat.
Cele trei elemente evidențiate de instanța de trimitere nu sunt, prin urmare, în sine, de natură să înlăture calitatea de
„lucrător” în sensul Regulamentului nr. 1408/71.
În speță, instanța de trimitere arată că sunt parțial afiliate la regimul de asigurări de pensie, potrivit articolului 8 alineatul
(1) punctul 2 din ASVG, persoanele care își cresc copiii pe teritoriul național în mod efectiv și preponderent în decursul
primelor 48 de luni calendaristice după naștere. Instanței de trimitere îi revine în orice caz sarcina de a efectua verificările
necesare pentru a se asigura că, în ordinea juridică austriacă, o persoană aflată într‑o perioadă prelungită de concediu fără
plată, precum cea din acțiunea principală, continuă să fie afiliată la un astfel de regim de asigurări de pensie și că respectiva
afiliere permite să se considere că persoana este asigurată, chiar și pentru un singur risc, în temeiul unei asigurări obligatorii
sau facultative, în cadrul unui regim general sau special de securitate socială prevăzut la articolul 1 litera (a) din Regulamentul
nr. 1408/71.
Astfel, este necesar să se răspundă la întrebările adresate că, având în vedere cele de mai sus, calitatea de „lucrător salariat”,
în sensul articolului 1 litera (a) din Regulamentul nr. 1408/71, trebuie să fie recunoscută unei persoane aflate în situația
reclamantei din acțiunea principală, în perioada de prelungire cu șase luni a concediului fără plată de care a beneficiat
ca urmare a nașterii copilului său, cu condiția ca, în decursul acestei perioade, persoana în cauză să fie asigurată, chiar
și pentru un singur risc, în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative în cadrul unui regim general sau special de
securitate socială prevăzut la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat. Revine instanței naționale sarcina de a
verifica dacă această condiție este îndeplinită în litigiul cu a cărui soluționare a fost sesizată.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a opta) declară:
Calitatea de „lucrător salariat” în sensul articolului 1 litera (a) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din
14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară
activități independente și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea modificată și actualizată
prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE)
nr. 1606/98 al Consiliului din 29 iunie 1998, trebuie să fie recunoscută unei persoane aflate în situația reclamantei din
acțiunea principală, în perioada de prelungire cu șase luni a concediului fără plată de care a beneficiat ca urmare a nașterii
copilului său, cu condiția ca, în decursul acestei perioade, persoana în cauză să fie asigurată, chiar și pentru un singur
risc, în temeiul unei asigurări obligatorii sau facultative în cadrul unui regim general sau special de securitate socială
prevăzut la articolul 1 litera (a) din regulamentul menționat. Revine instanței naționale sarcina de a verifica dacă această
condiție este îndeplinită în litigiul cu a cărui soluționare a fost sesizată.
Semnături
*
Limba de procedură: germana.