CELEX: 62012CJ0427
Ieškinys dėl panaikinimo
Teisinio pagrindo pasirinkimas
SESV 290 ir 291 straipsniai
Deleguotasis ir įgyvendinimo aktai
Reglamentas (ES) Nr. 528/2012
80 straipsnio 1 dalis
Biocidiniai produktai
Europos cheminių medžiagų agentūra
Komisijos nustatomi mokesčiai

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo panaikinti 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 528/2012 dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo (
OL L 167, p. 1
) 80 straipsnio 1 dalį tiek, kiek pagal šią nuostatą numatyta priimti Europos cheminių medžiagų agentūrai (toliau – Agentūra) mokėtinus mokesčius nustatančias priemones ne pagal laikantis SESV 290 straipsnio 1 dalies priimtą aktą (toliau – deleguotasis aktas), bet remiantis SESV 291 straipsnio 2 dalimi priimtu aktu (toliau – įgyvendinimo aktas).
Teisinis pagrindas
Reglamentas Nr. 528/2012
Reglamentu Nr. 528/2012, kuriuo suderinamos tam tikros taisyklės dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo, Agentūrai pavedamos, kaip tai matyti iš šio reglamento 17 konstatuojamosios dalies, „nustatytos užduotys, susijusios su veikliųjų medžiagų vertinimu ir Sąjungos autorizacijos liudijimų tam tikrų kategorijų biocidiniams produktams išdavimu <…>“.
Minėto reglamento 64 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„su šio reglamento taikymu susijusių procedūrų vykdymo išlaidos turi būti susigrąžinamos iš subjektų, tiekiančių rinkai biocidinius produktus, ir iš pageidaujančių juos tiekti bei iš tų subjektų, kurie siekia pagrįsti veikliųjų medžiagų patvirtinimą. Kad vidaus rinka veiktų sklandžiai, tikslinga nustatyti tam tikrus bendruosius principus, taikytinus tiek Agentūrai, tiek valstybių narių kompetentingoms institucijoms mokėtinų mokesčių atžvilgiu, įskaitant būtinybę atitinkamai atsižvelgti į specialius [mažų ir vidutinių įmonių (MVĮ)] poreikius.“
Pagal Reglamento Nr. 528/2012 7 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, 13 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą, 43 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, 45 straipsnio 1 ir 3 dalis, 50 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, 54 straipsnio 1 ir 3 dalis ir 80 straipsnio 1 dalies a punktą Agentūrai už jos paslaugas, atitinkamai už veikliosios medžiagos patvirtinimą arba padarytus vėlesnius veikliosios medžiagos patvirtinimo sąlygų pakeitimus, tokio patvirtinimo pratęsimą, Sąjungos biocidinių produktų autorizacijos liudijimą, jo pratęsimą ir tokio liudijimo pakeitimus, taip pat veikliųjų medžiagų techninio lygiavertiškumo nustatymą reikia mokėti tam tikrą mokestį. Pagal to paties reglamento 77 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą „asmens, teikiančio apeliacinį skundą [dėl Agentūros priimto sprendimo], gali būti paprašyta sumokėti mokesčius“.
Dėl Agentūrai mokėtinų mokesčių sumokėjimo terminų minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje, 13 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje, 43 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje, 45 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje ir 54 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „Agentūra informuoja pareiškėją apie pagal 80 straipsnio 1 dalį mokėtinus mokesčius, ir jei pareiškėjas nesumoka šių mokesčių per 30 dienų, paraišką atmeta“.
Reglamento Nr. 528/2012 78 straipsnio, reglamentuojančio Agentūros biudžetą, 1 dalyje numatyta:
„Agentūros pajamas pagal šį reglamentą sudaro:
a)
Sąjungos subsidija, įtraukta į Europos Sąjungos bendrąjį biudžetą (Komisijos skirsnis);
b)
mokesčiai, sumokėti Agentūrai pagal šį reglamentą;
c)
visi Agentūrai sumokėti mokesčiai už paslaugas, kurias ji teikia pagal šį reglamentą;
d)
savanoriški valstybių narių įnašai.“
Pagal Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnį „Mokesčiai ir rinkliavos“:
„1.   Remdamasi 3 dalyje nustatytais principais, Komisija priima įgyvendinimo reglamentą, kuriuo nustato:
a)
Agentūrai mokėtinus mokesčius, įskaitant metinį mokestį už produktus, kuriems buvo išduotas [Sąjungos] autorizacijos liudijimas pagal VIII skyrių, ir mokestį už paraiškas dėl abipusio pripažinimo pagal VII skyrių;
b)
taisykles, apibrėžiančias sąlygas, kuriomis taikomi mažesnio tarifo mokesčiai, atleidžiama nuo mokesčio ir kompensuojamos Biocidinių produktų komiteto nario, kuris atlieka pranešėjo pareigas, išlaidos; ir
c)
mokėjimo sąlygas.
Tas įgyvendinimo reglamentas priimamas laikantis 82 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros. Jis taikomas tik Agentūrai mokamų mokesčių atžvilgiu.
Agentūra gali rinkti mokesčius už kitas jos teikiamas paslaugas.
Agentūrai mokėtini mokesčiai nustatomi tokio dydžio, kad būtų užtikrinta, jog iš mokesčių bei iš kitų šaltinių Agentūros gaunamų pajamų pagal šį reglamentą pakaktų suteiktų paslaugų išlaidoms padengti. Mokėtinus mokesčius skelbia Agentūra.
2.   Valstybės narės tiesiogiai apmokestina mokesčiu pareiškėjus už valstybių narių suteiktas paslaugas vykdant procedūras pagal šį reglamentą, įskaitant paslaugas, kurias teikia valstybių narių kompetentingos institucijos, veikdamos kaip vertinančiosios kompetentingos institucijos.
Remdamasi 3 dalyje nustatytais principais, Komisija parengia gaires dėl suderintos mokesčių struktūros.
Valstybės narės gali taikyti metinius mokesčius už jų rinkoms tiekiamus biocidinius produktus.
Valstybės narės gali rinkti mokesčius už kitas teikiamas paslaugas.
Valstybės narės nustato ir skelbia mokesčių, mokėtinų jų kompetentingoms institucijoms, dydžius.
3.   Nustatant mokesčius tiek pagal 1 dalyje nurodytą įgyvendinimo reglamentą, tiek pagal valstybių narių nacionalines taisykles, turi būti laikomasi šių principų:
a)
mokesčiai nustatomi tokio dydžio, kad būtų užtikrinta, jog iš mokesčių gaunamų pajamų iš esmės pakaktų suteiktų paslaugų išlaidoms padengti, ir šie mokesčiai negali būti didesni, nei būtina tokioms išlaidoms padengti;
b)
dalis mokesčio grąžinama, jei pareiškėjas nepateikia prašomos informacijos per nustatytą terminą;
c)
prireikus turi būti atsižvelgiama į MVĮ specifinius poreikius, įskaitant galimybę išskaidyti mokėjimus į keletą dalių ir etapų;
d)
nustatant mokesčių struktūrą ir dydžius atsižvelgiama į tai, ar informaciją teikia vienas subjektas atskirai, ar keli subjektai bendrai;
e)
tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis ir, jei tai priimtina Agentūrai arba kompetentingai institucijai, gali būti atleidžiama nuo viso mokesčio ar jo dalies; ir
f)
mokesčių mokėjimo terminai nustatomi [tinkamai] atsižvelgiant į procedūrų, numatytų šiame reglamente, terminus.“
Pagal Reglamento Nr. 528/2012 97 straipsnio antrą pastraipą šis reglamentas taikomas nuo 2013 m. rugsėjo 1 dienos.
Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
2013 m. sausio 15 d. ir vasario 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimais Čekijos Respublikai, Prancūzijos Respublikai, Nyderlandų Karalystei, Suomijos Respublikai bei Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Europos Parlamento ir Europos Sąjungos Tarybos reikalavimus. 2013 m. vasario 5 d. Teisingumo Teismo pirmininko sprendimu Danijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimus.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalį tiek, kiek pagal ją numatyta priimti Agentūrai mokėtinus mokesčius nustatančias priemones ne pagal laikantis SESV 290 straipsnio priimtą deleguotąjį aktą, bet remiantis SESV 291 straipsniu priimtu įgyvendinimo aktu,
—
palikti galioti panaikintos nuostatos ir bet kurio kito jos pagrindu priimto akto pasekmes, kol per protingą terminą įsigalios nauja jai pakeisti skirta nuostata, ir
—
priteisti iš Parlamento ir Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad negalima patenkinti prašymo iš dalies panaikinti minėtą reglamentą, papildomai Komisija šio teismo prašo panaikinti jį visą ir palikti galioti jo pasekmės laiko atžvilgiu.
Parlamentas ir Taryba Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį ir
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Jeigu Teisingumo Teismas patenkintų ieškinį, Parlamentas taip pat papildomai prašo palikti galioti Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies ir bet kurio kito jos pagrindu priimto akto pasekmes, kol per protingą terminą įsigalios panaikintai nuostatai pakeisti skirta nauja nuostata.
Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
Taryba, palaikoma Nyderlandų Karalystės ir Jungtinės Karalystės, tvirtina, kad prašymas iš dalies panaikinti Reglamentą Nr. 528/2012 yra nepriimtinas, nes Komisijos prašomos panaikinti šio reglamento 80 straipsnio 1 dalies negalima atskirti nuo kitų jo nuostatų. Grįsdamos šią išvadą Taryba ir minėtos valstybės narės remiasi tuo, kad mokesčio mokėjimu užtikrinama, kad Agentūra dalyvaus per visą biocidinio produkto patvirtinimo procedūrą.
Parlamentas, Komisija ir Suomijos Respublika yra priešingos nuomonės: panaikinus tik Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalį tai nepaveiktų šio reglamento esmės. Todėl dalinio panaikinimo prašymas yra priimtinas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sąjungos teisės aktą galima panaikinti iš dalies, tik jei prašomos panaikinti nuostatos gali būti atskiriamos nuo likusios teisės akto dalies (žr., be kita ko, Sprendimo
Komisija / Taryba
, C‑29/99,
EU:C:2002:734
, 45 punktą ir Sprendimo
Vokietija / Komisija
, C‑239/01,
EU:C:2003:514
, 33 punktą). Teisingumo Teismas ne kartą nusprendė, kad šis atskiriamumo reikalavimas netenkinamas, jei dalinis teisės akto panaikinimas pakeičia jo esmę (Sprendimo
Komisija / Lenkija
, C‑504/09 P,
EU:C:2012:178
, 98 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
Šiuo atveju reikia priminti, kad Reglamentu Nr. 528/2012 įtvirtinamos suderintos taisyklės dėl biocidinių produktų tiekimo rinkai ir jų naudojimo. Šio reglamento reguliuojamoje srityje Agentūra vykdo užduotis, susijusias su veikliųjų medžiagų vertinimu ir Sąjungos autorizacijos liudijimų tam tikrų kategorijų biocidiniams produktams išdavimu.
Kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 19 punkte, Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai tik suteikiami įgaliojimai, būtini priimti įgyvendinimo reglamentą, nustatantį Agentūrai už įgyvendinant šį reglamentą įvykdytas užduotis mokėtinus mokesčius bei jų mokėjimo sąlygas.
Atsižvelgiant į tai darytina išvada, kad Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje reglamentuojamos nuostatos, kurias galima atskirti nuo likusių šiame reglamente įtvirtintų normų, todėl panaikinus minėtas nuostatas, tai neturėtų įtakos šio reglamento esmei.
Todėl Komisijos ieškinys dėl Reglamento Nr. 528/2012 panaikinimo iš dalies yra priimtinas.
Dėl esmės
Šalių argumentai
Komisija savo ieškinį grindžia vieninteliu pagrindu, siejamu su Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pažeidimu, t. y. ji nurodo, jog pažeista įgaliojimų, kuriuos Sąjungos teisės aktų leidėjas gali suteikti Komisijai pagal SESV 290 ir 291 straipsnius, paskirstymo sistema.
Dėl minėtų straipsnių atitinkamų taikymo sričių Komisija visų pirma teigia, kad pagal SESV 291 jai suteikti tik įgyvendinimo įgaliojimai, o pagal SESV 290 straipsnį ji gali naudotis kvaziteisėkūros pobūdžio įgaliojimais.
Antra, Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinkimas Komisijai suteikti įgaliojimus priimti deleguotąjį aktą arba įgyvendinimo aktą turėtų būti pagrįstas objektyviais ir aiškiais kriterijais, dėl kurių būtų galima vykdyti teisminę kontrolę. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad, viena vertus, atitinkamos SESV 290 ir 291 straipsnių taikymo sritys skiriasi ir, taikant vieną iš šių straipsnių, kito taikymas negalimas. Kita vertus, atsižvelgiant į patį šių straipsnių tekstą, vienintelis lemiamas kriterijus, kuris leistų atskirti deleguotąją aktą nuo įgyvendinimo akto, susijęs su Komisijai suteiktų įgaliojimų pobūdžiu ir paskirtimi. Jeigu šie įgaliojimai suteikti siekiant priimti visuotinai taikomas neesmines normas, kurios teisiniu požiūriu skirtos atitinkamo pagal teisėkūros procedūrą priimto akto nuostatoms papildyti, remiantis SESV 290 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa šios normos papildo pagal teisėkūros procedūrą priimtą aktą. Jeigu, priešingai, šiomis normomis tik siekiama suteikti poveikį pagrindiniame akte jau numatytoms taisyklėms užtikrinant vienodas taikymo sąlygas Sąjungoje, jas apima SESV 291 straipsnis. Įgyvendinimo įgaliojimų vykdymas pagal šį straipsnį niekaip negalėtų turėti įtakos pagal teisėkūros procedūrą priimto akto turiniui.
Nei aplinkybė, kad pagal teisėkūros procedūrą priimta nuostata, kuri suteikia Komisijai įgaliojimus, yra ypač išsami, nei iš jos kylanti šios institucijos diskrecija, nei tai, ar aktas, kurį pastaroji turi priimti, nustato naujas teises ir pareigas, negali, vertinami atskirai, būti laikomi kriterijais, lemiančiais deleguotųjų aktų atskyrimą nuo įgyvendinimo aktų. Būtent Komisijai suteiktų įgaliojimų pobūdis ir paskirtis lemtų, ar tai teisėkūros delegavimas, ar įgyvendinimo kompetencija.
Dėl Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies teisėtumo Komisija teigia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas suklydo, kai šia nuostata įgyvendinimo įgaliojimus jai suteikė pagal SESV 291 straipsnį. Jai suteiktų įgaliojimų pobūdžio ir paskirties tyrimas parodytų, kad iš tiesų ji turi priimti aktą, papildantį neesmines pagal teisėkūros procedūrą priimto akto nuostatas, kaip tai suprantama pagal SESV 290 straipsnį.
Visų pirma Komisija pabrėžia, kad pagal Reglamento Nr. 528/2012 78 straipsnį Agentūros pajamas sudaro ne tik jai sumokėti mokesčiai, bet ir Sąjungos subsidija, visi Agentūrai už jos teikiamas paslaugas sumokėti mokesčiai, taip pat savanoriški valstybių narių įnašai. Vis dėlto šio reglamento 80 straipsnyje nenustatyti kriterijai, kurie užtikrintų, kad skirtinga Agentūros finansavimo tvarka bus koordinuota ir nuosekli.
Antra, Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalį susiejus su 3 dalimi matyti, kad pagal šiomis nuostatomis įtvirtintus „principus“ mokesčių srityje Komisijos užduotis nėra tik kiekvienai autorizacijos liudijimo suteikimo procedūrai nustatyti su tuo susijusius mokesčius. Iš tiesų šio straipsnio 1 dalies a punkte ir 3 dalies a punkte numatyta, kad, viena vertus, „iš esmės“ mokesčiai turi būti proporcingi suteiktoms paslaugoms ir padengti su tuo susijusias išlaidas. Taigi Komisija, remdamasi specialiais kriterijais, turi nustatyti principo išimtis ir kartu papildyti teisės akto nuostatas. Kita vertus, kalbant apie taisykles, numatytas to paties 80 straipsnio 1 dalies b punkte ir 3 dalies e punkte, kuriuose apibrėžiamos sąlygos, kai taikomi mažesnio tarifo mokesčiai, atleidžiama nuo mokesčio ir kompensuojamos išlaidos, pažymėtina, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nepatikslino, kokios konkrečiai aplinkybės pateisintų atleidimą nuo viso mokesčio ar jo dalies. Minėtomis nuostatomis Komisijai būtų suteikiami įgaliojimai papildyti šioje srityje teisės aktus priimant neesmines jų nuostatas.
Tas pats pasakytina apie Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas „mokėjimo sąlygas“; šios sąvokos apimtis nėra sukonkretinta, todėl galėtų apimti tiek paprastą mokėjimo tvarką, kuri, jeigu būtų pažeista, neturėtų jokio poveikio autorizacijos liudijimų procedūrai, tiek sąlygas, kurių pažeidimas galėtų tam tikrai atvejais turėti neigiamos reikšmės siekiant patenkinti paraišką suteikti autorizacijos liudijimą.
Komisija taip pat remiasi tuo, kad Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta, kad „prireikus“ ji turi atsižvelgti į mažų ir vidutinių įmonių (MVĮ) specifinius poreikius, todėl taip jai leidžiama ne tik pasirinkti „įgyvendinimo“ tvarką, bet ir suteikiami įgaliojimai papildyti teisės aktus nustatant bendruosius kriterijus, susijusius su mokesčių sumažinimu, kuris galėtų būti taikomas MVĮ.
Galiausiai aplinkybė, jog Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 3 dalyje taip pat nurodyti principai, kuriuos turi atitikti valstybių narių nustatytos taisyklės mokesčių srityje, neturi jokios reikšmės klausimui, ar Komisijai suteikti įgaliojimai susiję su pagal SESV 290 straipsnį priimtais deleguotaisiais aktais, ar su remiantis SESV 291 straipsniu priimtais įgyvendinimo aktais.
Parlamentas ir Taryba bei visos į šią bylą įstojusios valstybės narės teigia, kad Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai teisėtai suteikiami įgyvendinimo įgaliojimai pagal SESV 291 straipsnį. Iš tiesų tokia mokesčių sistema, kaip numatyta šiame 80 straipsnyje, yra pakankamai išsami ir apibrėžta teisės aktais, todėl Komisijai suteikti įgaliojimai yra tik įgyvendinamojo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal SESV 291 straipsnį.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai, taikant SESV 291 straipsnio 2 dalį, suteikiami įgaliojimai priimti įgyvendinimo reglamentą, susijusį su Agentūrai mokėtinais mokesčiais už įvairiais paslaugas, kurias ji suteikia vykdydama procedūras pagal šį reglamentą.
Reikia konstatuoti, kad SESV 291 straipsnyje nepateikiama jokia įgyvendinimo akto sąvoka, bet jo 2 dalyje tik nurodoma, jog būtina, kad Komisija arba tam tikrais konkrečiais atvejais Taryba priimtų tokį aktą, kad būtų garantuota, jog teisiškai privalomas Sąjungos aktas bus Sąjungoje įgyvendinamas vienodomis sąlygomis.
Iš SESV 291 straipsnio 2 dalies taip pat matyti, kad tik tada, „kai teisiškai privalomi Sąjungos aktai turi būti įgyvendinti vienodomis sąlygomis, tie aktai suteikia įgyvendinimo įgaliojimus Komisijai arba tinkamai pagrįstais konkrečiais atvejais ir [ESS] 24 bei 26 straipsniuose numatytais atvejais – Tarybai“.
Galiausiai įgyvendinimo akto sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 291 straipsnį, turi būti vertinama atsižvelgiant į deleguotojo akto sąvoką, išplaukiančią iš SESV 290 straipsnio.
Iš tiesų prieš įsigaliojant Lisabonos sutarčiai EB 202 straipsnio trečioje įtraukoje vartotas terminas „įgaliojimai įgyvendinti“ apėmė įgaliojimus, viena vertus, Sąjungos lygmeniu įgyvendinti pagal Sąjungos teisėkūros procedūrą priimtus aktus ar tam tikras jų nuostatas ir, kita vertus, priimti įstatymo galios neturinčius teisės aktus, papildančius ar iš dalies keičiančius neesmines įstatymo galią turinčio teisės akto nuostatas. Europos konventas pasiūlė atskirti šias dvi įgaliojimų rūšis, kaip tai matyti iš Sutarties dėl Konstitucijos Europai projekto I‑35 ir I‑36 straipsnių. Šis pakeitimas galiausiai buvo perkeltas ir į Lisabonos sutarties SESV 290 ir 291 straipsnius.
Pagal SESV 290 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą pagal „teisėkūros procedūr[ą] priimtas aktas gali deleguoti Komisijai įgaliojimus priimti visuotinai taikomus ne teisėkūros procedūra priimamus aktus, papildančius ar iš dalies keičiančius neesmines teisėkūros procedūra priimto akto nuostatas“.
Kai Sąjungos teisės aktų leidėjas pagal teisėkūros procedūrą priimtame akte suteikia Komisijai deleguotuosius įgaliojimus pagal SESV 290 straipsnio 1 dalį, ši turi priimti normas, kurios papildo ar iš dalies keičia neesmines šio akto nuostatas. Pagal šios nuostatos antrą pastraipą įgaliojimų delegavimo tikslai, turinys, taikymo sritis ir trukmė aiškiai apibrėžiami pagal teisėkūros procedūrą priimtuose aktuose, kuriais deleguojami tokie įgaliojimai. Šis reikalavimas reiškia, kad deleguotieji įgaliojimai suteikiami priimti taisykles, kurios būtų integruotos į teisės normų sistemą, apibrėžtą pagrindiniu pagal teisėkūros procedūrą priimtu aktu.
Tačiau kai tas pats teisės aktų leidėjas Komisijai suteikia įgyvendinimo įgaliojimus pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį, ji turi nustatyti pagal teisėkūros procedūrą priimto akto turinį siekdama užtikrinti vienodas jo įgyvendinimo sąlygas visose valstybėse narėse.
Reikia pažymėti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, turi diskreciją pasirinkti suteikti Komisijai deleguotuosius įgaliojimus pagal SESV 290 straipsnio 1 dalį ar įgyvendinimo įgaliojimus pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį. Todėl teismas gali patikrinti tik tai, ar nepadaryta akivaizdžių vertinimo klaidų, kiek tai susiję su klausimu, ar teisės aktų leidėjas galėjo pagrįstai nuspręsti, kad, viena vertus, siekiant įgyvendinti teisės normas, kurias jis nustatė Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje nurodytos mokesčių sistemos srityje, pakanka jas patikslinti, nesant reikalo papildyti ar iš dalies pakeisti neesmines jų nuostatas, ir, kita vertus, Reglamente Nr. 528/2012 esančiomis su šia sistema susijusiomis nuostatomis reikalaujama užtikrinti vienodas jų įgyvendinimo sąlygas.
Pirma, Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai suteikiami įgaliojimai „nustatyti“ Agentūrai mokėtinus mokesčius, jų mokėjimo sąlygas bei tam tikras taisykles, susijusias su mokesčių sumažinimu, atleidimu nuo mokesčių ir jų kompensavimu „[remiantis minėto straipsnio] 3 dalyje nustatytais principais“.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad, pirma, Reglamento Nr. 528/2012 64 konstatuojamojoje dalyje nustatomas pats mokesčių Agentūrai mokėjimo principas, ir, antra, jo 80 straipsnio 1 dalies paskutinėje pastraipoje numatyta, kad minėti mokesčiai „nustatomi tokio dydžio, kad būtų užtikrinta, jog iš mokesčių bei iš kitų šaltinių Agentūros gaunamų pajamų pagal šį reglamentą pakaktų suteiktų paslaugų išlaidoms padengti“.
Be to, pagrindinį Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje numatytos mokesčių sistemos principą įtvirtino pats teisės aktų leidėjas, kai nusprendė, kad mokesčiai turi tik padengti paslaugų teikimo išlaidas, nesant galimybės jų naudoti kitiems tikslams ar nustatyti juos didesnius už Agentūros teikiamų paslaugų išlaidas.
Priešingai, nei tvirtina Komisija, aplinkybė, jog Reglamente Nr. 528/2012 nenustatyti šio reglamento 78 straipsnio 1 dalyje minimų įvairių Agentūros finansavimo šaltinių koordinavimo kriterijai, ir tai, kad remiantis jo 80 straipsnio 3 dalies a punktu rinktini mokesčiai turi „iš esmės“ padengti išlaidas, jokiu būdu nėra argumentai, pagrindžiantys deleguotųjų įgaliojimų Komisijai suteikimą.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad Agentūrai mokėtinų mokesčių nustatymas tokio dydžio, kad jie būtų pakankami padengti jos suteiktų paslaugų išlaidas, savo pobūdžiu yra užduotis, kai reikia remtis spėjimu, ir ji susijusi su tam tikrais neprognozuojamais veiksniais, kaip antai Agentūrai pateiktų prašymų skaičiumi. Kaip nurodo Parlamentas ir Taryba, terminas „iš esmės“ daugiausia išreiškia sunkumą bet kokiomis aplinkybėmis užtikrinti, kad Agentūros renkami mokesčiai bus pakankami juos atitinkančių paslaugų išlaidoms padengti. Beje, būtent dėl šios priežasties minėto reglamento 78 straipsnio 1 dalyje taip pat numatyti kiti Agentūros finansavimo šaltiniai, kurie kartu su mokesčiais leidžia tai garantuoti.
Be to, reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai suteiktiems įgaliojimams įgyvendinti taikomi kiti paties Sąjungos teisės aktų leidėjo šiame pagal teisėkūros procedūrą priimtame akte nustatyti kriterijai ir sąlygos. Šiuo atžvilgiu to paties straipsnio 3 dalyje numatyta, kad: dalis mokesčio grąžinama, jei pareiškėjas nepateikia prašomos informacijos per nustatytą terminą [3 dalies b punktas]; prireikus turi būti atsižvelgiama į MVĮ specifinius poreikius, įskaitant galimybę išskaidyti mokėjimus į kelias dalis ir etapus [3 dalies c punktas]; nustatant mokesčių struktūrą ir dydžius atsižvelgiama į tai, ar informaciją teikia vienas subjektas atskirai, ar keli subjektai bendrai [3 dalies d punktas]; tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis ir, jei tai priimtina Agentūrai, gali būti atleidžiama nuo viso mokesčio ar jo dalies [3 dalies e punktas] ir galiausiai – kad mokesčių mokėjimo terminai nustatomi atsižvelgiant į procedūrų, numatytų šiame reglamente, terminus [3 dalies f punktas].
Tačiau dėl mokesčių sumažinimo, atleidimo nuo jų ir kompensavimo sąlygų, kurios nurodytos Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies b punkte ir 3 dalies e punkte, Komisija tvirtina, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nepatikslino aplinkybių, kuriomis pagrįsta atleisti nuo viso mokesčio ar jo dalies, ir taip implicitiškai suteikė Komisijai įgaliojimus papildyti pagal teisėkūros procedūrą priimtą teisės aktą. Be to, Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies c punktas pažeistų SESV 291 straipsnį, jeigu Komisijai suteiktų įgaliojimus nustatyti Agentūrai mokėtinų mokesčių „mokėjimo sąlygas“.
Šiems argumentams negalima pritarti. Iš tiesų Sąjungos teisės aktų leidėjas pagrįstai galėjo manyti, kad Reglamentu Nr. 528/2012 nustatoma išsami teisės normų sistema, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 40 punktą, susijusi su Agentūros renkamų mokesčių sumažinimu, atleidimu nuo jų ir mokesčių kompensavimu, šio reglamento 7 straipsnio 4 dalyje, 43 straipsnio 4 dalyje ir 80 straipsnio 3 dalies b punkte numatant įvairius atvejus, kada galima grąžinti dalį mokesčio, 80 straipsnio 3 dalies c punkte patvirtinant, kad „atsižvelgiama į MVĮ specifinius poreikius“, ir tos pačios 3 dalies e punkte nurodant, kad „tinkamai pagrįstomis aplinkybėmis ir, jei tai priimtina Agentūrai“, gali būti atleidžiama nuo viso mokesčio ar jo dalies.
Tas pats pasakytina ir apie Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalies c punkte Komisijai suteiktus įgaliojimus nustatyti „mokėjimo sąlygas“. Iš tikrųjų pačioje šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje, 13 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje, 43 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje, 45 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje ir 54 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas 30 dienų terminas, per kurį reikia sumokėti Agentūros už jos suteiktas paslaugas renkamus mokesčius. Pagal 80 straipsnio 3 dalies f punktą mokesčių už kitas Agentūros paslaugas mokėjimo terminai „nustatomi [tinkamai] atsižvelgiant į procedūrų, numatytų šiame reglamente, terminus“. Dėl kitų mokėjimo sąlygų 80 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta „galimybė išskaidyti mokėjimus į keletą dalių ir etapų“ siekiant atsižvelgti į specifinius MVĮ poreikius. 80 straipsnio 1 dalies c punktu Komisijai suteiktų įgaliojimų įgyvendinimą apima pačiame pagal teisėkūros procedūrą priimtame akte įtvirtinta normų sistema, kurios neesminių nuostatų įgyvendinimo aktas negali nei iš dalies pakeisti, nei papildyti.
Galiausiai grįsdama savo ieškinį Komisija remiasi aplinkybe, jog Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta, kad „prireikus“ ji turi atsižvelgti į specifinius MVĮ poreikius, o tai, jos teigimu, jai suteikia ne tik galimybę pasirinkti „įgyvendinimo“ tvarką, bet ir nustatyti bendruosius kriterijus, numatančius, ar ir, jei taip, kiek MVĮ gali būti taikomi sumažinti mokesčiai.
Su šiais argumentais taip pat negalima sutikti. Žodžio „prireikus“ vartojimas parodo, kad Komisijos įgyvendinimo reglamente negali visais atvejais MVĮ būti numatytas sumažintas mokestis. Mokestį reikia sumažinti tik tada, kai to reikia dėl šių įmonių specifikos. Taigi, įpareigojimas Komisijai „prireikus“ atsižvelgti į specifinius MVĮ poreikius patvirtina aplinkybę, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas manė būtina pačiam nustatyti išsamią teisės normų sistemą, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 40 punktą, susijusią su Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje numatyta mokesčių sistema. Vadinasi, remiantis šio straipsnio 3 dalies a ir c punktais, mokesčiai turi būti nustatyti tokio dydžio, kad leistų iš esmės ne tik padengti Agentūros teikiamų paslaugų išlaidas, bet, kiek tai susiję su MVĮ, juo būtų atsižvelgta į šių įmonių specifiką. Kalbant apie mokėjimo sąlygas, pažymėtina, kad pačiame minėtos 3 dalies c punkte numatyta galimybė MVĮ išskaidyti mokėjimus į kelias dalis ir etapus.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo pagrįstai manyti, kad Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje Komisijai suteikiami įgaliojimai ne papildyti neesmines šio pagal teisėkūros procedūrą priimto akto nuostatas, bet nustatyti norminį jo turinį pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį.
Antra, kadangi Reglamento Nr. 528/2012 80 straipsnio 1 dalyje nurodyta mokesčių sistema susijusi su Sąjungos agentūros renkamais mokesčiais, gali būti laikoma pagrįsta Komisijai suteikti įgyvendinimo įgaliojimus pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį, siekiant užtikrinti vienodas šios sistemos įgyvendinimo Sąjungoje sąlygas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad savo ieškiniui pagrįsti Komisijos nurodytas vienintelis pagrindas nėra pagrįstas, todėl ieškinį reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Parlamentas ir Taryba reikalavo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, o pastaroji bylą pralaimėjo, ji turi jas padengti. Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika bei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, kurios įstojo į bylą palaikyti Parlamento ir Tarybos reikalavimus, pagal minėto reglamento 140 straipsnio 1 dalį padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

3.
Čekijos Respublika, Danijos Karalystė, Prancūzijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Suomijos Respublika bei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.