CELEX: 62009CJ0516
Työntekijöiden sosiaaliturva
Asetus (ETY) N:o 1408/71
Henkilöllinen soveltamisala
Käsitteen "palkattu työntekijä" tulkinta
Huollettavana olevaa lasta koskevat etuudet
Palkattoman vapaan pidentäminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin,
itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena
kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98 (EYVL L 209, s. 1; jäljempänä
asetus N:o 1408/71), 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetun käsitteen ”palkattu työntekijä” tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Tanja Borger ja Tiroler Gebietskrankenkasse ja joka koskee jälkimmäisen
kieltäytymistä myöntämästä Borgerille lapsen kotihoidon tukea hänen lapsensa syntymää seuraavan lakisääteisen kahden vuoden
jakson päättymisen jälkeen otetun kuusi kuukautta kestäneen palkattoman lisävapaan ajalta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklassa säädetään, että kyseisessä asetuksessa
”– –
a) ’palkatulla työntekijällä’ ja ’itsenäisellä ammatinharjoittajalla’ tarkoitetaan:
i)      henkilöä, joka on pakollisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella vakuutettu yhden tai useamman palkattujen työntekijöiden
tai itsenäisten ammatinharjoittajien sosiaaliturvajärjestelmän taikka virkamiesten erityisjärjestelmän kattaman vakuutustapahtuman
varalta,
ii)      henkilöä, joka on pakollisesti vakuutettu yhden tai useamman tässä asetuksessa tarkoitetun sosiaaliturvan alan kattaman vakuutustapahtuman
varalta sosiaaliturvajärjestelmässä, joka koskee kaikkia asukkaita tai koko työssäolevaa väestöä, jos tällainen henkilö:
–        voidaan määrittää palkatuksi työntekijäksi sen perusteella, kuinka tällainen järjestelmä on hallinnollisesti järjestetty tai
rahoitettu,
tai
–        jollei tällaista perustetta ole, on vakuutettu joidenkin muiden liitteessä I eriteltyjen vakuutustapahtumien varalta palkattujen
työntekijöiden tai itsenäisten ammatinharjoittajien järjestelmässä, tai iii alakohdassa tarkoitetussa järjestelmässä joko
pakollisen tai valinnaisen jatkuvan vakuutuksen perusteella, tai jollei kyseisessä jäsenvaltiossa ole sellaista järjestelmää,
vastaa liitteessä I olevaa määritelmää;
iii)      henkilöä, joka on pakollisesti vakuutettu tässä asetuksessa tarkoitettujen alojen kattaman useamman vakuutustapahtuman varalta
tavallisessa sosiaaliturvajärjestelmässä, joka kattaa koko maaseutuväestön liitteessä I säädettyjen perusteiden mukaisesti;
iv)      henkilöä, joka on vapaaehtoisesti vakuutettu yhden tai useamman tässä asetuksessa tarkoitetun alan kattaman vakuutustapahtuman
varalta jäsenvaltion palkattuja työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia tai kaikkia asukkaita tai tiettyjä asukasryhmiä
koskevassa sosiaaliturvajärjestelmässä:
–        jos tällainen henkilö toimii palkattuna työntekijänä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana,
tai
–        jos tällainen henkilö on aiemmin ollut pakollisesti vakuutettu saman vakuutustapahtuman varalta saman jäsenvaltion palkattuja
työntekijöitä tai itsenäisiä ammatinharjoittajia koskevassa järjestelmässä;
– –”
Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Sveitsin valaliiton välillä henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta tehdyn sopimuksen,
joka allekirjoitettiin Luxemburgissa 21.6.1999 (EYVL 2002, L 114, s. 6), sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevassa
liitteessä II olevassa 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Sopimuspuolet sopivat, että ne soveltavat keskenään sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamisen alalla yhteisön säädöksiä,
joihin viitataan, sellaisina kuin ne ovat voimassa tämän sopimuksen allekirjoittamispäivänä ja tässä liitteessä olevassa A
osassa mukautettuina, tai niitä vastaavia sääntöjä.
2.      Käsitteellä ’jäsenvaltio(t)’, joka esiintyy tässä liitteessä olevassa A osassa mainituissa säädöksissä, tarkoitetaan yhteisön
säädösten piiriin kuuluvien valtioiden lisäksi myös Sveitsiä.”
Mainitun liitteen A osassa viitataan muun muassa asetukseen N:o 1408/71.

Kansallinen säännöstö
Äitiyden suojelusta annetun lain (Mutterschutzgesetz 1979; BGBl. 221/1979) 15 §:n 1 momentin mukaan työntekijälle on hänen
pyynnöstään myönnettävä palkaton vapaa hänen lapsensa toiseen syntymäpäivään saakka, jos lapsi asuu hänen kanssaan samassa
taloudessa.
Saman lain 15 §:n 3 momentin mukaan palkatonta vapaata voidaan tästä pidentää yhteisellä sopimuksella. Vaikka mainitun vapaan
vaikutuksena on työsuhteen voimassaolon jatkuminen, siitä seuraa kuitenkin työlainsäädäntöön perustuvien päävelvoitteiden
poisjääminen mainitun vapaan ajalta.
Lapsen kotihoidon tuesta annetun lain (Kinderbetreuungsgeldgesetz) mukaan vanhemmalla on oikeus lapsen kotihoidon tukeen muun
muassa silloin, kun kyseinen vanhempi ja lapsi asuvat Itävallassa. Jos vain yksi vanhemmista saa lapsen kotihoidon tukea,
sen maksaminen päättyy viimeistään silloin, kun lapsi täyttää 30 kuukautta.
Itävallan yleisen sosiaalivakuutuslain (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz, jäljempänä ASVG) 4 §:n 1 momentin 1 kohdan
mukaan yhden tai useamman työnantajan palveluksessa olevat työntekijät on vakuutettu sairaus-, tapaturma- ja eläkevakuutuksessa
(täysi vakuutusturva).
ASVG:n 7 ja 8 §:ssä luetellaan henkilöryhmät, jotka kuuluvat vain yhteen tai kahteen sosiaaliturvan alaan. Henkilöt, jotka
tosiasiallisesti ja päätoimisesti hoitavat lastaan tämän syntymää seuraavien ensimmäisten 48 kuukauden aikana kotimaassa,
ovat ASVG:n 8 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan osittain vakuutettuja eläkevakuutuksessa, jos heidät oli kyseisen lain mukaisesti
vakuutettu eläkevakuutuksessa tai jos heitä ei vielä ollut vakuutettu eläkevakuutuksessa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, että kyseessä olevan lapsen hoitamista koskeva edellytys kotimaassa täyttyy
syrjinnän välttämiseksi myös silloin, kun lasta hoidetaan Sveitsissä.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Itävallassa asunut Itävallan kansalainen Borger oli sen jälkeen, kun hänen lapsensa oli 7.1.2006 syntynyt, palkattomalla vapaalla
7.1.2008 saakka. Hän sopi tämän jälkeen työnantajansa kanssa mainitun vapaan pidentämisestä kuudella kuukaudella eli 6.7.2008
saakka.
Borger muutti maaliskuussa 2007 poikansa kanssa Sveitsiin, jossa hänen puolisonsa oli työskennellyt vuodesta 2006 lähtien.
Tiroler Gebietskrankenkasse maksoi Borgerille ajalta 5.3.2006–28.2.2007 lapsen kotihoidon tukea ja ajalta 1.3.2007–6.1.2008
lapsen kotihoidon tukea vastaavaa korvausta. Borgerin hakemus, joka koski lapsen kotihoidon tuen maksamisen ja vakuutusturvan
voimassaoloajan jatkamista edelleen kuudella kuukaudella, hylättiin.
Tiroler Gebietskrankenkasse peruutti 18.1.2008 tekemällään päätöksellä oikeuden lapsen kotihoidon tukea vastaavaan korvaukseen
7.1.2008 alkaen sillä perusteella, että perhe-etuuksien myöntämistä koskeva toimivalta kuului Sveitsin valaliitolle, jossa
Borgerin aviopuoliso työskenteli ja jossa kaikki perheenjäsenet asuivat, koska Borgerilla ei ollut voimassa olevaa työsuhdetta
Itävallassa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Tiroler Gebietskrankenkassen väitteen mukaan Borgerin työsuhde hänen
itävaltalaisen työnantajansa kanssa oli päättynyt välittömästi kuuden kuukauden palkattoman lisävapaan päätyttyä.
Borger vaati 15.2.2008 nostamallaan kanteella, että Tiroler Gebietskrankenkasse velvoitetaan maksamaan hänelle ajanjaksolta
7.1.2008–6.7.2008 lapsen kotihoidon tukea vastaavaa korvausta. Hän esittää, että hän oli palkattomalla vapaalla olemisesta
huolimatta ollut voimassa olevassa työsuhteessa ja että häntä olisi siten pitänyt edelleen pitää asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna
työntekijänä. Hän korostaa olleensa koko lapsenhoitojakson ajan osittain vakuutettuna Itävallan eläkevakuutusjärjestelmässä.
Asiaa ensimmäisessä asteessa käsitellyt tuomioistuin hyväksyi Borgerin kanteen ja velvoitti Tiroler Gebietskrankenkassen maksamaan
lapsen kotihoidon tuen ajalta 7.1.2008–6.7.2008.
Muutoksenhakutuomioistuin hylkäsi Tiroler Gebietskrankenkassen valituksen. Sen mukaan lastaan tämän syntymää seuraavien 48
ensimmäisen kuukauden aikana hoitava henkilö on osittain vakuutettuna lakisääteisessä eläkevakuutuksessa. Se katsoi, että
Itävallan tasavalta oli tämän osittain vakuutettuna olemisen perusteella velvollinen suorittamaan perhe-etuudet riippumatta
siitä, oliko työsuhdetta olemassa vielä lakisääteisen palkattoman vapaan päättymisen jälkeen.
Tiroler Gebietskrankenkasse teki tästä tuomiosta ylimääräisen Revision-valituksen, jossa se toisti väitteen, jonka mukaan
Borgeria ei voida pitää Itävallassa työskentelevänä työntekijänä ajanjakson 7.1.2008–6.7.2008 osalta. Se väittää ennakkoratkaisua
pyytäneessä tuomioistuimessa Borgerin hakeneen lakisääteisen vapaan päättymisen jälkeen palkatonta lisävapaata vain perhe-etuuksien
saamiseksi. Se mainitsee lisäksi, ettei osittain vakuutettuna oleminen merkitse kuulumista työntekijöiden sosiaalivakuutusjärjestelmään
eikä lastaan hoitavan henkilön voida katsoa olevan työntekijä, ellei minkäänlaista työsuhdetta ole olemassa.
Borger puolestaan väittää, että asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu ”työntekijän” asema riippuu ainoastaan kuulumisesta johonkin
sosiaaliturvan alaan, hänen tapauksessaan eläkevakuutukseen tai mahdollisesti sairausvakuutukseen äitiysetuuksien vuoksi.
Oberster Gerichtshof viittaa ennakkoratkaisupyynnössä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (asia C-85/96, Martínez Sala,
tuomio 12.5.1998, Kok., s. I-2691; asia C-262/96, Sürül, tuomio 4.5.1999, Kok., s. I-2685 ja asia C-543/03, Dodl ja Oberhollenzer,
tuomio 7.6.2005, Kok., s. I-5049), josta sen käsityksen mukaan ilmenee, että ratkaiseva kriteeri sille, voidaanko henkilöä
pitää asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettuna työntekijänä, on kuuluminen työntekijöiden sosiaaliturvajärjestelmään eikä ansiotyössä
olemisella ole merkitystä, ja ettei henkilö menetä asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettua ”työntekijän” asemaansa pelkästään
työsuhteesta tietyksi ajaksi myönnetyn palkattoman vapaan vuoksi.
Oberster Gerichtshofin mukaan eräät seikat puhuvat sen puolesta, ettei ASVG:n 8 §:n 1 momentin 2 kohdan g alakohdassa Borgerin
tilanteessa olevien henkilöiden osalta säädetty osittainen vakuutettuna oleminen eläkevakuutuksessa merkitse kuulumista asetuksessa
N:o 1408/71 tarkoitettuun sosiaaliturvajärjestelmään. Se toteaa, että mainittu osittain vakuuttaminen on voimassa riippumatta
aikaisemmasta tai edelleen jatkuvasta työskentelystä itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkattuna työntekijänä.
Tässä tilanteessa Oberster Gerichshof päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko asetuksen – – N:o 1408/71 1 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että se käsittää – puolen vuoden ajan – myös henkilön,
joka lapsen syntymää seuraavan kahden vuoden mittaisen työsuhteestaan saamansa lakisääteisen vapaan päättymisen jälkeen sopii
työnantajansa kanssa uudesta puolen vuoden vapaasta saadakseen hyväkseen lapsen kotihoidon tuen tai vastaavan korvauksen lakisääteisen
enimmäismäärän ja päättää sitten työsuhteen?
2)      Jos kysymykseen 1 vastataan kieltävästi: onko asetuksen – – N:o 1408/71 1 artiklan a alakohtaa tulkittava siten, että se käsittää
– puolen vuoden ajan – myös henkilön, joka työsuhteestaan saamansa kahden vuoden mittaisen lakisääteisen vapaan päättymisen
jälkeen sopii työnantajansa kanssa uudesta puolen vuoden vapaasta, jos hän saa tänä aikana lapsen kotihoidon tukea tai sitä
vastaavaa korvausta?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään olennaisilta osin sitä, onko Borgerin tilanteen kaltaisessa
tilanteessa olevalla henkilöllä tunnustettava olevan asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetun ”palkatun
työntekijän” asema lapsen syntymän jälkeen otetun palkattoman vapaan kuuden kuukauden mittaisen pidennysjakson aikana.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan henkilöä on työsuhteen olemassaolosta riippumatta pidettävä asetuksessa N:o
1408/71 tarkoitettuna ”työntekijänä”, jos hänellä on yhdenkin vakuutustapahtuman varalta joko pakollinen tai vapaaehtoinen
vakuutus jossakin saman asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä
(ks. em. asia Dodl ja Oberhollenzer, tuomion 34 kohta).
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin ensinnäkin, että Borger kuuluu sosiaaliturvajärjestelmän piiriin
riippumatta aikaisemmasta tai edelleen jatkuvasta työskentelystään. Toiseksi Borger pidensi tarkoituksella palkatonta vapaata
sopimalla siitä työnantajansa kanssa ainoastaan voidakseen saada edelleen lapsen kotihoidon tukea. Kolmanneksi ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko Borgerin itävaltalaisessa eläkevakuutusjärjestelmässä vakuutettuna olemisella todellista
merkitystä, koska on mahdollista, ettei lapsenhoitojaksoa, jonka ajan Borger oli osittain vakuutettuna tässä järjestelmässä,
oteta koskaan huomioon Itävallan sosiaaliturvajärjestelmässä, jos Borgerin eläkkeen maksaminen kuuluisi hänen asuinpaikkavaltionsa
eli tässä tapauksessa Sveitsin valaliiton toimivaltaan.
Näistä seikoista ensimmäisestä on huomattava, että edellä mainitussa asiassa Dodl ja Oberhollenzer annetusta tuomiosta ilmenee,
ettei työsuhteen olemassaololla ole merkitystä asetuksen N:o 1408/71 henkilöllisen soveltamisalan kannalta, sillä sen kannalta
ratkaisevaa on se, että henkilöllä on yhden tai useamman vakuutustapahtuman varalta otettu pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva
tämän asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä (ks. em. asia
Dodl ja Oberhollenzer, tuomion 31 kohta).
Toisesta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämästä seikasta on todettava, ettei palkattoman vapaan pidentämiseen
liittyvillä henkilökohtaisilla syillä ole mitään merkitystä, sillä luokitteleminen asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa
tarkoitetuksi palkatuksi työntekijäksi riippuu objektiivisesta kriteeristä eli pakolliseen tai vapaaehtoiseen vakuutukseen
perustuvasta vakuutettuna olemisesta, vaikka se koskisikin vain yhtä ainoaa vakuutustapahtumaa, jossakin tässä säännöksessä
mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä.
Siitä, että kun oikeutta eläkkeeseen tosiasiallisesti käytetään, itävaltalaiseen eläkevakuutusjärjestelmään kuulumisen jaksot
saatetaan ottaa kyseisen valtion sijasta huomioon Sveitsissä, on todettava, kuten Euroopan komissio on tehnyt kirjallisissa
huomautuksissaan, ettei tämä seikka ole esteenä työntekijän aseman tunnustamiselle. Asetuksen N:o 1408/71 henkilölliseen soveltamisalaan
kuulumisen mahdollisuus ei riipu sen vakuutustapahtuman toteutumisesta, jota vastaan vakuutus on olemassa, eikä siis siitä,
kummassa näistä kahdesta valtiosta nämä ajanjaksot otetaan huomioon mahdollisen eläkkeelle pääsemisen aikaan, vaan pakolliseen
tai vapaaehtoiseen vakuutukseen perustuvasta tosiasiallisesta vakuutettuna olemisesta, vaikka se koskisikin vain yhtä ainoaa
vakuutustapahtumaa, jossakin tämän asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemat kolme seikkaa eivät siten sellaisinaan voi sulkea pois asetuksessa N:o
1408/71 tarkoitetun ”työntekijän” asemaa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ilmoittaa käsiteltävässä asiassa, että ASVG:n 8 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan eläkevakuutuksessa
osittain vakuutettuja ovat henkilöt, jotka tosiasiallisesti ja päätoimisesti hoitavat lastaan tämän syntymää seuraavien ensimmäisten
48 kalenterikuukauden aikana kotimaassa. Sen tehtävänä on kuitenkin suorittaa tarpeelliset tarkastukset sen varmistamiseksi,
että Itävallan oikeusjärjestelmässä henkilö, joka on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella pidennetyllä palkattomalla vapaalla,
on edelleen vakuutettuna tällaisessa eläkevakuutusjärjestelmässä ja että tämän vakuutettuna olemisen perusteella voidaan katsoa,
että kyseisellä henkilöllä on yhdenkin vakuutustapahtuman varalta otettu tosiasiallinen pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva
asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä.
Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että pääasian kantajan tilanteessa olevalla henkilöllä
on tunnustettava olevan asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”palkatun työntekijän” asema lapsen syntymän
jälkeen otetun palkattoman vapaan kuuden kuukauden mittaisen pidennysjakson aikana, jos tällä henkilöllä on tänä aikana yhdenkin
vakuutustapahtuman varalta otettu tosiasiallinen pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva tämän asetuksen 1 artiklan a alakohdassa
mainitussa yleisessä taikka erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, täyttyykö
tämä edellytys sen käsiteltävänä olevassa asiassa.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Pääasian kantajan tilanteessa olevalla henkilöllä on tunnustettava olevan sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön
alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston
asetuksella (EY) N:o 118/97, sellaisena kuin se on muutettuna 29.6.1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 1606/98,
1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”palkatun työntekijän” asema lapsen syntymän jälkeen otetun palkattoman vapaan kuuden
kuukauden mittaisen pidennysjakson aikana, jos tällä henkilöllä on tänä aikana yhdenkin vakuutustapahtuman varalta otettu
tosiasiallinen pakollinen tai vapaaehtoinen vakuutusturva tämän asetuksen 1 artiklan a alakohdassa mainitussa yleisessä taikka
erityisessä sosiaaliturvajärjestelmässä. Kansallisen tuomioistuimen on tarkastettava, täyttyykö tämä edellytys sen käsiteltävänä
olevassa asiassa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.