CELEX: 62012CJ0417
Apellatsioonkaebus
EAGGF
Maa-alade tootmisest kõrvale jätmine
Kaugseire abil läbiviidav kontroll
Taimkate tootmisest kõrvale jäetud maatükkidel
Finantskorrektsioon

Taani Kuningriik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse Taani
vs
. komisjon (T‑212/09,
EU:T:2012:335
, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega viimane jättis rahuldamata tema hagi, millega ta palus osaliselt tühistada komisjoni 19. märtsi 2009. aasta otsuse 2009/253/EÜ, mille kohaselt ühenduse rahastamine ei kata teatavaid kulutusi, mida liikmesriigid on teinud Euroopa Põllumajanduse Arendus‑ ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastu ja Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF) raames (
ELT L 75, lk 15
, edaspidi „vaidlusalune otsus”), kuivõrd selle alusel ei rahasta ühendus teatavaid kulutusi, mille Taani Kuningriik on teinud seoses maade tootmisest kõrvale jätmisega.
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ) nr 1258/1999
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus (EÜ) nr 1258/1999 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
EÜT L 160, lk 103
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 414), mis oli kohaldatav põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, nägi artikli 7 lõike 4 esimeses lõigus ette, et:
„[k]omisjon otsustab kulutused artiklites 2 ja 3 osutatud ühenduse rahastamisest välja jätta, kui ta avastab, et kulutused ei ole tehtud kooskõlas ühenduse eeskirjadega.”
Määrus nr 2316/1999
Komisjoni 22. oktoobri 1999. aasta määrus (EÜ) nr 2316/1999, milles sätestatakse teatavate põllukultuuride tootjate toetussüsteemi kehtestava nõukogu määruse (EÜ) nr 1251/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 280, lk 43
; ELT eriväljaanne 03/26, lk 362), mis oli kohaldatav põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, nägi artiklis 19 ette, et:
„1.   [k]äesoleva peatüki kohaselt tootmisest kõrvalejäetud alad peavad olema terviklikud, pindalaga vähemalt 0,3 hektarit ja vähemalt 20 meetrit laiad.
Liikmesriigid võivad aktsepteerida
a)
väiksemaid alasid, kui need hõlmavad selliste püsivate piiride nagu müüride, hekkide või vooluveekoguga ümbritsetud terviklikke maatükke;
[...]
4.   Liikmesriigid kohaldavad tootmisest kõrvaldatud maa eriseisundile vastavaid vajalikke meetmeid, et tagada alade säilimine ja keskkonna kaitse. Kõnealused meetmed võivad käsitleda ka taimkatet; sel juhul peavad meetmed nägema ette, et taimkatet ei tohi kasutada seemnetootmiseks ja et enne 31. augustit ei tohi seda mingil juhul kasutada põllumajanduslikel eesmärkidel või enne järgmise aasta 15. jaanuari turustamiseks ette nähtud põllukultuuride tootmiseks.
[...]”
Määrus nr 2419/2001
Komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus‑ ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 327, lk 11
; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308), artikkel 15 sätestas:
„[h]aldus‑ ja kohapealne kontroll korraldatakse nii, et tagada toetuste andmise tingimuste täitmise tõhus kontrollimine.”
Määruse artikkel 22, mis käsitleb põllumajanduslike maatükkide pindala kindlaksmääramist, sätestas lõikes 1:
„[p]õllumajanduslikud maatükid määratakse kindlaks pädevate asutuste poolt nimetatavate asjakohaste vahendite abil, mis tagavad mõõtmistel sellise täpsusastme, mis on vähemalt võrdne siseriiklikes eeskirjades ametlike mõõtmiste puhul nõutava täpsusastmega. Pädev asutus määrab lubatud hälbe, võttes arvesse kasutatud mõõtmismeetodit, olemasolevate ametlike dokumentide täpsust, kohalikke olusid (näiteks maatüki kallak ja maatüki kuju) ning lõike 2 sätteid.”
Sama määruse artiklis 23 määrati kindlaks kaugseire kord.
Määrus nr 1290/2005
Nõukogu 21. juuni 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1290/2005 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (
ELT L 209, lk 1
) artikkel 31 „Vastavuse kontroll” näeb lõigetes 1–3 ette, et:
„1.   [k]ui komisjon leiab, et artikli 3 lõikes 1 ja artiklis 4 näidatud kulud on tehtud ühenduse eeskirju rikkudes, teeb ta otsuse ühenduse rahastamisest välja jäetavate summade kohta vastavalt artikli 41 lõikes 3 nimetatud korrale.
2.   Komisjon hindab välja jäetavaid summasid, tuvastatud mittevastavuse raskusastme alusel. Komisjon võtab arvesse rikkumise laadi ja raskusastet, ning ühendusele tekitatud rahalist kahju.
3.   Enne iga rahastamisest keeldumise otsust teavitatakse kirjalikult komisjoni kontrolli tulemustest ja asjaomase liikmesriigi vastustest, mille järel pooled püüavad jõuda kokkuleppele võetavate meetmete osas.
Kokkuleppe ebaõnnestumise korral võib liikmesriik taotleda neljakuulise lepitusmenetluse alustamist, mille tulemuste põhjal koostatud aruanne edastatakse komisjonile, kes vaatab selle läbi enne võimaliku rahastamisest keeldumise otsuse tegemist.”
Juhised
Komisjoni 23. detsembri 1997. aasta dokument nr VI/5330/97 „Juhised EAGGFi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames finantskorrektsioonide tegemiseks” (edaspidi „juhised”) ühtse määraga finantskorrektsioonide kohaldamise meetodit. See dokument näeb muu hulgas ette, et:
„Ühtse määraga korrektsiooni kohaldamist tuleb kaaluda siis, kui komisjon tuvastab, et määruses sõnaselgelt nõutud või sõnaselge eeskirja järgimiseks kaudselt vajalikku kontrollimeedet (näiteks toetuse maksmise piiramine üksnes teatava kvaliteediga toodetele) ei ole sobival viisil kohaldatud.
Kui kontroll viiakse läbi, olgugi et puudulikult, tuleb mittevastavuse raskusastet hinnata. Praktiliselt kõik kontrollimenetlused on parendatavad ning komisjoni kontrollijate üks ülesanne on koostada menetluste parandamise ning täiendavate kontrollide läbiviimise soovitused, mis pakuvad hoolimata sellest, et need ei ole seadusandja ette nähtud, täiendava tagatise kulude õiguspärasuse kohta asjaomase liikmesriigi vastavaid tingimusi arvestades. Siiski ei õigusta menetluse parendamise võimalus iseenesest finantskorrektsiooni. Ühenduse sõnaselgeid eeskirju peab olema märkimisväärselt puudulikult kohaldatud ning selline kohaldamata jätmine peab põhjustama [Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondile (EAGGF)] tegeliku kahju või eeskirjade eiramise ohu tekkimise.”
Juhistes on määratud kindlaks tingimused, mis peavad olema täidetud ühtse määraga finantskorrektsiooni kohaldamiseks summas, mis on võrdväärne 2, 5, 10 või 25%‑ga deklareeritud kuludest.
Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja vaidlusalune otsus
Euroopa Komisjon viis 2004. aasta oktoobris ja detsembris läbi kohapealse kontrolli selle kohta, kuidas Taani ametiasutused on 2002.–2004. majandusaastal kohaldanud põllukultuuride ühtset haldus‑ ja kontrollisüsteemi, ning teavitas Taani Kuningriiki, et viimase ametiasutused ei ole järginud nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1251/1999, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem (
EÜT L 160, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 322) ning nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus‑ ja kontrollisüsteem (
EÜT L 355, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223) sätteid.
Pärast seda, kui komisjon oli oma 7. juuli 1995. aasta määruse (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse (EMÜ) nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad seoses EAGGF tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmisega (
EÜT L 158, lk 6
; ELT eriväljaanne 03/18, lk 31), muudetud komisjoni 22. oktoobri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2245/1999 (
EÜT L 273, lk 5
), artikli 8 lõike 1 alusel teavitanud 27. juuni 2006. aasta kirjas Taani Kuningriiki oma järeldustest ning osapooled olid vahetanud kirju, teatas komisjon 21. veebruaril 2008 sellele liikmesriigile saadetud kirjas, et teatavate 2002.–2004. majandusaastal tehtud kulutuste suhtes tuleb kohaldada 5% ja 10% finantskorrektsioone. Nende korrektsioonide summa vastab 750 miljonile Taani kroonile (DKK).
Taani Kuningriik leidis, et see korrektsioon ei ole põhjendatud ning pöördus lepitusorgani poole.
Viimane järeldas 9. septembri 2008. aasta aruandes, et kahe vastaspoole seisukohti ei ole võimalik lepitada ja kutsus komisjoni üles muutma kavatsust kohaldada 5% ja 10% korrektsioone kõigi asjaomaste kulutuste suhtes.
Nagu komisjon põllumajanduse ja maaelu arengu peadirektoraadi 6. jaanuari 2009. aasta aruandes määruse nr 1258/1999 artikli 7 lõike 4 ja määruse nr 1290/2005 artikli 31 alusel EAGGFi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames komisjoni läbiviidud kontrollide tulemuste kohta (edaspidi „aruanne”) märkis, kohaldas ta vaidlusaluses otsuses finantskorrektsioone suuruses olenevalt olukorrast 2, 5 või 10% Taani Kuningriigi tehtud kulutustest, vastavalt tootmisest kõrvalejäetud maatükkide kaugseire abil läbiviidavas kontrollis ja kõrvalejäetud aladega seotud nõuete täitmise kontrollis tuvastatud puudustele.
Esiteks kohaldas komisjon 2003. ja 2004. majandusaastal makstud toetusele ühtse määraga korrektsiooni 2% EAGGF‑le põhjustatud rahalise kahju eest, kuna Taani Kuningriik ei võtnud pärast maatükkide mõõtmist peeneralduspiltide põhjal kaugseire abil läbiviidavate kontrollide raames parandusmeetmeid.
Teiseks tuvastas komisjon mitmesuguseid puudusi seoses tootmisest kõrvalejäetud aladega, mis võib põhjendada teatavate kulude EAGGFi rahastamisest välja jätmist, ning järeldas sellest, et neid maa-alasid puudutavad usaldusväärsuse kontrollid olid jäänud teostamata või läbi viidud niivõrd puudulikult, et neil puudus igasugune tõhusus. Seetõttu kohaldas ta EAGGFile tekitatud rahalise kahju hüvitamiseks 2002.–2004. majandusaastal makstud toetuse suhtes ühtse määraga korrektsiooni vastavalt olukorrale 5% või 10%.
Vaidlustatud kohtuotsus
Esiteks tuvastas Üldkohus seoses eeskirjadega kaugseire abil läbiviidava kontrolli kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 48–50, et Taani Kuningriik oleks pidanud kasutama peeneralduspiltide põhjal läbiviidud maatükkide mõõtmise täpsuse tagamiseks alternatiivset meetodit seda enam, et asjaomase liikmesriigi ametiasutustele oli 2002. aasta detsembris teada antud, et komisjon nimetatud mõõtmismeetodit ei soovita.
Lisaks tunnistas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 52, et komisjonil on määruse nr 2419/2001 artikli 22 lõike 1 alusel õigus kasutada kontrollitud maatükkide pindala kindlaks tegemiseks kõiki sobivaid vahendeid.
Teiseks tõlgendas Üldkohus tootmisest kõrvalejäetud maa-alade kontrolli puudutavate eeskirjade osas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69–85 ühelt poolt määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõiget 4 ning sedastas vastupidi komisjoni seisukohale, et taimkatte säilitamine tootmisest kõrvalejäetud maatükil on üks sobiv maa-ala säilimise ja keskkonnakaitse tagamise meede. Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 106, et kui komisjon tugineb tõsise ja põhjendatud kahtluse õigustamisel mitmele üksteisest sõltumatule tõendile, piisab kontrolli rakendamise meetmete puudulikkuse tuvastamiseks, kui kasvõi üksainus asjaomane tõend leiab kinnitust. Seejärel jätkas ta muude komisjoni esitatud tõendite uurimist.
Pärast seda, kui Üldkohus oli tuletanud meelde liikmesriikidel lasuvat tootmisest kõrvalejäetud maatükkide hooldamise kohustust, sedastas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 93 ja 94, et selle sätte alusel on põllumajanduslike tingimuste säilimiseks vaja tootmisest kõrvale jäetud maatükkidel säilitatavat taimkatet hooldada.
Teiselt poolt märkis Üldkohus määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõike 1 teise lõigu punktis a esitatud mõiste „püsivad piirid” kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 101, et selle sättega hõlmatavate maatükkide kohta saab maksta pindalatoetust üksnes siis, kui need on looduslikult piiritletud. Seetõttu lükkas ta tagasi Taani Kuningriigi esitatud tõlgenduse, mille kohaselt katastrijärgsed piirid vastavad selle sätte nõuetele.
Mis puutub nende tingimuste väidetavasse õigusvastasusesse, mille põhjal komisjon tuvastas teatavaid tootmisest kõrvalejäetud maatükkidega seotud eiramisi, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 122, et Taani Kuningriik ei saa kohaldada toetuse taotleja suhtes vastupidiste tõendite puudumise põhimõtet, kui pärast tootmisest kõrvalejätmise perioodi lõppu läbi viidud kohapealsed kontrollid andsid alust tuvastada, et asjaomastel maatükkidel leidub heinapalle või ehitusjäätmeid.
Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123, et komisjon oli õigesti leidnud, et Taani Kuningriigi poolt nende maatükkide suhtes läbiviidud kontrollide piisavuse suhtes, mille osas oli tuvastatud teatavaid eiramisi, esineb tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi, ilma et see liikmesriik oleks esitanud argumente nende kahtluste hajutamiseks.
Kolmandaks mis puutub oluliste menetlusnormide väidetavasse rikkumisse, siis lükkas Üldkohus kõik asjaomase liikmesriigi esitatud argumendid tagasi.
Neljandaks leidis Üldkohus seoses finantskorrektsioone puudutavate eeskirjadega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 168, et komisjonil oli mõistlikult alust järeldada, et EAGGFile kahju tekkimise oht oli märkimisväärne ja see õigustas ühtse 5% või 10% määraga korrektsiooni määramist.
Seetõttu jättis Üldkohus Taani Kuningriigi esitatud tühistamishagi rahuldamata.
Poolte nõuded
Taani Kuningriik palub oma apellatsioonkaebuses tühistada vaidlustatud kohtuotsuse ja rahuldada nõuded, mille ta esitas esimeses kohtuastmes, või teise võimalusena saata kohtuasi Üldkohtusse tagasi.
Euroopa Komisjon palub jätta apellatsioonkaebuse rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.
Apellatsioonkaebus
Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab Taani Kuningriik neli väidet, et on valesti tõlgendatud esiteks määruse nr 2419/2201 artiklit 15, teiseks määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõiget 4, ning on rikutud õigusnormi tõendamiskoormist puudutavate eeskirjade ning ühtse määraga korrektsioone puudutavate sätete kohaldamisel.
Komisjon leiab, et kõik apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud väited tuleb vastuvõetamatuse või igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kõigepealt tuleb seega uurida komisjoni esitatud üldist vastuvõetamatuse vastuväidet.
Üldine vastuvõetamatuse vastuväide
Kuigi komisjon vastab kõigile Taani Kuningriigi väidetele, tugineb ta kõigepealt apellatsioonkaebuse kui sellise vastuvõetamatusele, kuna sellega soovitakse käesoleval juhul üksnes asjaolude uut läbivaatamist ning selles piirdutakse põhiliselt esimeses kohtuastmes esitatud argumentide kordamisega.
Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt ELTL artiklile 256 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule võib apellatsioonkaebus puudutada üksnes õigusküsimusi.
Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et niipea kui pool vaidlustab selle, kuidas Üldkohus on liidu õigust tõlgendanud või kohaldanud, võib esimeses kohtuastmes kontrollitud õiguslikke asjaolusid apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Kui poolel ei oleks võimalik oma apellatsioonkaebuses tugineda Üldkohtus juba esitatud väidetele ja argumentidele, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte (kohtuotsus Prantsusmaa
vs
. komisjon, C‑601/11 P,
EU:C:2013:465
, punkt 71).
Mis puutub käesolevas asjas esitatud apellatsioonkaebusse, siis piisab sellest, kui märkida – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 29 ja vastupidi sellele, mida väidab komisjon –, et Üldkohtus esitatud väiteid ja argumente korrates ei soovi Taani Kuningriik seada üldiselt kahtluse alla Üldkohtu hinnangut faktilistele asjaoludele. Apellant on tõstatanud õigusküsimused selleks, et põhjendada apellatsioonkaebust.
Komisjoni esitatud üldine vastuvõetamatuse vastuväide tuleb seega tagasi lükata.
Siiski tuleb selles osas, milles komisjon tugineb täpsemalt apellatsioonkaebuses esitatud teatavate väidete või argumentide vastuvõetamatusele, neid vastuväiteid kõnealuste väidete raames uurida.
Esimene väide
Poolte argumendid
Taani Kuningriigi esimene väide on, et Üldkohus eksis määruse nr 2419/2001 artikli 15 koostoimes selle määruse artikli 23 tõlgendamisel, kuna üleilmse asukoha määramise seadme (GPS) abil kogutud tulemusi ei saa kasutada kaugseire teel saadud mõõtude hindamiseks, sest need kaks meetodit annavad paratamatult erinevaid tulemusi.
Lisaks ei ole Üldkohus andnud tõetruult edasi asjaolusid ega võtnud seisukohta üksikasjalike dokumentide kohta, mis tõendavad, et Taani ametiasutused on viinud läbi täiendavaid korrigeerivaid kontrolle.
Prantsuse Vabariik väidab, et Üldkohtu ülesanne on kontrollida, et kaugseire mõõtmine annab täpsusastme, mis on vähemalt võrdne siseriiklikes eeskirjades ametlike mõõtmiste puhul nõutava täpsusastmega. Igal juhul tuleb siseriiklikke meetmeid hinnata teatavat lubatud hälvet arvestades.
Komisjon väidab, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 120 Taani vastavas kontrollisüsteemis puudusi. Esitatud väide seisneb aga üksnes selle faktilise hinnangu vaidlustamises.
Euroopa Kohtu hinnang
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 37–41 õigesti meenutas, tuleb liikmesriikidel määruse nr 2419/2001 artikli 15 ja artikli 22 lõike 1 alusel võtta meetmed, mida nad peavad kontrolli tõhususe ja järelikult kaugseire abil mõõtmise täpsusastme tagamiseks sobivaks.
Kuigi nendest sätetest tuleneb, et liikmesriikidel on haritavate maatükkide pindala mõõtmise vahendite vaba valik, peavad need vahendid vastama teatavale täpsusnõudele.
Neil asjaoludel ei saa Üldkohtule ette heita järeldust, et nende maa-alade mõõtmise kontrollimisel, mida Taani ametiasutused on lugenud tootmisest kõrvalejätmise korra kohaldamisele vastavaks, võis komisjon tugineda meetodile, mis erineb nende ametiasutuste kasutatud meetodist.
Ühelt poolt ei saa komisjon liikmesriikidel lasuva täpsusnõude järgimise kontrolli raames olla kohustatud kasutama üksnes meetodit, mida on kasutanud asjaomane riik, seda enam, kui komisjon leiab, et muu meetod pakub suuremat täpsuse tagatist.
Teiselt poolt võib see, kui kohustada komisjoni kasutama siinkohal mõõtmismeetodit, mida on kasutanud asjaomase liikmesriigi ametiasutused, tuua kaasa kontrollisüsteemi nõrgenemise kahel määrusega nr 2419/2001 ette nähtud tasandil.
Seetõttu on komisjonil üksnes siis, kui ta on vaba valima siseriiklike ametiasutuste teostatud mõõtmiste kontrollimiseks meetodi, mis näib talle täpsuse saavutamiseks kõige sobivam, võimalik siseriiklike kontrollisüsteemide usaldusväärsust tõhusalt uurida.
Mis puutub muudesse etteheidetesse, siis tuleb meenutada, et faktiliste asjaolude hindamine Üldkohtu poolt ei kujuta, välja arvatud moonutamise korral, endast apellatsiooniastmes Euroopa Kohtu kontrollile alluvat õiguslikku küsimust.
Vaidlustades vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 50 ja 120 tulenevad Üldkohtu faktilised hinnangud, palub Taani Kuningriik aga Euroopa Kohtul asjaolusid uuesti hinnata, ilma et ta tooks välja ühegi asjaolu, mis annaks alust järeldada, et tegemist on olnud sellise moonutamisega.
Seetõttu tuleb esimene väide osaliselt põhjendamatuse ja osaliselt vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide
Poolte argumendid
Taani Kuningriik märgib teise väite põhjenduseks, mille kohaselt Üldkohus tõlgendas määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõiget 4 valesti, et tootmisest kõrvalejäetud maa-alade suhtes ei ole taimkatte niitmise kohustust, et selles sättes ette nähtud hoolduskohustus ei puuduta taimkatet ning et Üldkohus on jätnud selgitamata, mida ta peab silmas tootmisest kõrvalejäetud maa-alade „põllumajanduslike tingimuste säilimise” all.
Taani Kuningriik lisab, et komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses tuvastatud vähesed puudused ei õigusta asjaomaste finantskorrektsioonide kohaldamist.
Peale selle ei ole Üldkohus teinud otsust muude komisjoni tuvastatud puuduste kohta, millega vaidlusalust otsust on põhjendatud. Selle puudumine vaidlustatud kohtuotsuse põhjendustest takistab aga apellandil vaidlusaluse otsuse õiguspärasust korrektselt hinnata.
Samuti ei ole Üldkohus puudutanud neid Taani Kuningriigi väiteid ja tõendeid, mis kinnitavad Taani kontrollisüsteemi usaldusväärsust.
Prantsuse Vabariik väidab esiteks, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui jättis vaidlusaluse otsuse tühistamata, olgugi et ta tuvastas selle otsuse õigusvastasuse, ning teiseks, et hoolduskohustus ei puuduta mitte taimkatet vaid tootmisest kõrvalejäetud maa-alasid kui selliseid.
Soome Vabariik lisab, et Üldkohtu poolt määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõikele 4 antud tõlgendus ei tulene selle sätte sõnastusest.
Komisjon meenutab, et Üldkohus on tuvastanud eiramisi, mille esinemist ei ole Taani Kuningriik teatavate maatükkide toetuskavale vastavuse tingimusi puudutavas osas vaidlustanud. Kuivõrd Taani kontrollisüsteemi puudused tulenevad liidu õigusnormide väärast tõlgendamisest Taani Kuningriigi poolt, ei ole Üldkohus õigusnormi rikkunud.
Mis puutub puuduste ulatusse, siis väidab komisjon, et kohapealsed kontrollid on andnud alust järeldada, et asjaomased juhud ei olnud ei vähesed ega tähtsusetud.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimeses etteheites heidab Taani Kuningriik Üldkohtule ette seda, et viimane tõlgendas määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõike 4 esimest lauset nii, et selles on sätestatud sõnaselge kohustus taimkatet niita.
Tuleb aga nentida, et selline etteheide põhineb vaidlustatud kohtuotsuse vääral tõlgendamisel.
Esiteks tuletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 meelde, et kui liikmesriigid otsustavad tootmisest kõrvalejäetud maa-alade taimkatte säilitamise kasuks, siis peavad nad määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõike 4 sõnastuse kohaselt kohaldama nende maa-alade hooldamiseks vajalikke meetmeid, arvestades asjaoluga, et kui nad otsustavad taimkatte kasuks, peab seda hooldama.
Seejärel on kohtuotsuse punktis 93 õigesti lisatud, et põllumajanduslike tingimuste säilimiseks on vaja tootmisest kõrvalejäetud maatükkidel säilitatavat taimkatet vastavalt hooldada.
Üldkohus märkis otsuse punktis 92 selles osas, et Taani Kuningriik oli ise väitnud, et määrav kriteerium on uurida välja, kas tootmisest kõrvale jäetud maa-alad on söödis seistes endiselt harimiskõlblikud.
Lõpuks leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 94, et tootmisest kõrvalejäetud maa-alade osas ei kujuta taimkatte säilitamine endast erandit vajalikest meetmetest, mida liikmesriigid kohaldavad vastavalt määruse nr 2316/1999 artikli 19 lõike 4 sätetele.
Seetõttu ei viidanud Üldkohus, kui ta piirdus tootmisest kõrvalejäetud maa-alade selle määruse artikli 19 lõike 4 esimeses lauses nimetatud hooldamise vajaduse meenutamisega, sõnaselgele kohustusele taimkatet niita, nagu Taani Kuningriik seda väidab.
Siiski ei vabasta taimkatte olemasolu kui tootmisest kõrvalejäetud maa-alade üks vajalik säilimise tagamise meede asjaomast liikmesriiki kohustusest kontrollida, et seda taimkatet ennast hooldatakse. Tootmisest kõrvalejäetud maa-ala hooldamise eesmärgi saavutamine satuks ohtu, kui taimkatet ennast ei hooldata.
Taani Kuningriik heidab teises etteheites Üldkohtule ette seda, et viimane ei tühistanud vaidlusalust otsust, leides, et hoolimata õigusnormi rikkumisest, mille komisjon pani toime seeläbi, et ei pidanud taimkatte säilimist vajalikuks meetmeks, piisab muudest komisjoni tuvastatud puudustest, kui see säilitamine, asjaomases otsuses ette nähtud finantskorrektsioonide õigustamiseks.
Üldkohtu tuvastatud puudused ei ole nii suured, et need õigustaksid kohaldatud korrektsioone.
Esiteks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab komisjon finantskorrektsiooni kohaldamise põhjendamiseks tõendama tõsist ja põhjendatud kahtlust siseriiklike ametiasutuste läbiviidud kontrollide tõhususe osas (vt selle kohta kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon, C‑300/02,
EU:C:2005:103
, punkt 34).
Kuna komisjon on Taani Kuningriiki puudutavas osas sellised tõendid esitanud, siis ei ole Üldkohus niivõrd, kui ta tugines tõenditele, mida ta ei olnud tagasi lükanud, õigusnormi rikkunud, kui jättis vaidlusaluse otsuse vaidlustamata tõenditel põhinevas osas jõusse.
Sellega seoses nentis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 112, et Taani Kuningriik ei olnud vaidlustanud komisjoni faktiliste järelduste paikapidavust, millega need puudused loeti nimetatud muudeks tõenditeks, vaid asjaomane liikmesriik piirdus ajavahemiku vaidlustamisega, mille jooksul need puudused tuvastati.
Teiseks tuleb märkida, et niivõrd, kuivõrd Taani Kuningriik kritiseerib Üldkohut nende puuduste liiga oluliseks pidamise pärast, mida viimane käsitas komisjoni põhjendatud ja tõsiseid kahtlusi õigustavana, palub see riik Euroopa Kohtult Üldkohtu poolt varem uuritud asjaolude uuesti hindamist. Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 48 meenutatud, ei ole selline nõue apellatsiooniastmes aga vastuvõetav.
Mis puutub kolmandasse etteheitesse, et Üldkohus ei puudutanud teatavaid Taani Kuningriigi esitatud tõendeid, kuivõrd Üldkohus leidis, et komisjon on esitanud tõendid Taani kontrollisüsteemi tõhususe tõsiste ja põhjendatud kahtluse kinnituseks, ning Taani Kuningriik ei ole neid kahtlusi ümber lükanud, siis võis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 125 jätta selle liikmesriigi esitatud argumendid komisjoni tuvastatud puuduste kohta esitatud muude tõendite osas õigusega uurimata.
Lisaks nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast, et Üldkohtul lasuv põhjendamiskohustus ei kohusta teda esitama ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetlusosaliste kõigist arutluskäikudest, ning põhjendus võib seega olla tuletatav, tingimusel et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks (kohtuotsus Edwin
vs
. Siseturu Ühtlustamise Amet, C‑263/09 P,
EU:C:2011:452
, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seega tuleb teine väide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide
Poolte argumendid
Taani Kuningriik heidab ette seda, kuidas Üldkohus kohaldas EAGGFi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames tehtud finantskorrektsioonidega seotud tõendamiskoormise põhimõtteid, ilma et ta oleks neid vaidlustanud. Ühelt poolt ei ole tõendusjõudu puudustel, mida komisjoni tuvastas kohapealsete valimipõhiste kontrollide käigus, mida ta viis läbi pärast maa tootmisest kõrvalejätmise perioodi lõppu. Teiselt poolt rikkus Üldkohus õigusnormi, kui nõudis sellelt liikmesriigilt, et ta tõendaks, et ühelgi tootmisest kõrvalejätmise meetmega seotud maatükil ei ole puudusi.
Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik ja Rootsi Kuningriik väidavad selles osas, et ei olnud Taani Kuningriigi ülesanne tõendada, et ühelgi tootmisest kõrvalejäetud maatükkidel ei esine puudusi, vaid tõendada, et komisjoni tuvastused ei ole siseriiklike kontrollide kvaliteedi kohta representatiivsed.
Komisjon tuletab meelde, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on tõendamisnõudeid tema suhtes leevendatud. Nii ei ole tema kohustus tõendada liidu eeskirjade kohaldamise märkimisväärset puudulikkust.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb märkida, et EAGGFi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames on liikmesriikidel keskse tähtsusega roll, kuivõrd nemad peavad tagama, et EAGGF rahastab üksnes liidu õigusnormidele vastavaid sekkumisi põllumajandusturgude ühise korralduse raames.
Liikmesriigil on EAGGF raamatupidamisarvestuse kontrollimiseks ja heakskiitmiseks vajalike andmete kogumise ja kontrollimise jaoks kõige parem võimalus (kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon,
EU:C:2005:103
, punkt 36).
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 57 meenutas, peab komisjon tõendama põllumajandusturgude ühise korralduse eeskirjade rikkumise olemasolu, kuid ta ei pea ammendavalt tõendama siseriiklike ametiasutuste läbiviidud kontrollide puudulikkust või nende poolt esitatud arvandmete ebaõigsust, vaid esitama tõendeid oma tõsise ja põhjendatud kahtluse kohta nende kontrollide või arvandmete suhtes (vt kohtuotsused Saksamaa
vs
. komisjon, C‑54/95,
EU:C:1999:11
, punkt 35 ja Kreeka
vs
. komisjon,
EU:C:2005:103
, punkt 34).
Asjaomane liikmesriik ei saa omalt poolt komisjoni järeldusi ümber lükata, esitamata oma väidete kinnituseks tõendeid usaldusväärse ja toimiva kontrollisüsteemi olemasolu kohta. Kui liikmesriik ei suuda tõendada, et komisjoni järeldused on ebatäpsed, võivad need järeldused anda alust tõsisteks kahtlusteks asjakohaste ja tõhusate järelevalve‑ ja kontrollimeetmete olemasolu osas (kohtuotsused Itaalia
vs
. komisjon, C‑253/97,
EU:C:1999:527
, punkt 7 ja Kreeka
vs
. komisjon,
EU:C:2005:103
, punkt 35).
Järelikult peab liikmesriik esitama kõige üksikasjalikumad ja täielikumad tõendid nende kontrollide või arvandmete tõepärasuse ning vajadusel komisjoni kinnituste ebatäpsuse kohta (kohtuotsus Kreeka
vs
. komisjon,
EU:C:2005:103
, punkt 36).
Sellega seoses on Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 107 märkinud, et komisjon oli oma aruandest nähtuvalt tuvastanud mitu puudust tootmisest kõrvalejäetud maatükkide kontrolli läbiviimise tingimuste osas, mis kinnitavad tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi siseriikliku kontrollisüsteemi tõhususe osas.
Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta Taani Kuningriigi argumentide ümberlükkamiseks nentis, et viimane piirdus selliste tõendite esitamisega, mis puudutavad konkreetseid asjaolusid, mille komisjon tuvastas vastava aruande aluseks oleva uurimuse käigus sobivaks peetud maatükkide valimi põhjal, ilma et ta oleks esitanud tõendeid kõigi tootmisest kõrvalejäetud maatükkide kohta.
Esiteks mis puutub liikmesriikidel keskse tähtsusega rolli EAGGFi tagatisrahastu raamatupidamisarvestuse kontrollimisel ja heakskiitmisel ning asjaolusse, et komisjonil on sisuliselt võimatu viia igas liikmesriigis läbi kõigi tootmisest kõrvalejäetud maatükkide kontrolli, siis võimaldab selle kontrollimise ja heakskiitmise raames ette nähtud kontrollisüsteem komisjonil põhistada oma hinnangut tõsise ja põhjendatud kahtlust puudutava tõendi kohta seoses siseriiklike ametiasutuste läbiviidud kontrollide tõhususega kohapealsete valimipõhiste kontrollidega.
Teiseks ei sea asjaolu, et käesoleval juhul on pärast tootmisest kõrvalejätmise perioodi lõppu tuvastatud tootmisest kõrvalejäetud maa-aladel teatud puudusi nagu seal leiduvaid heinapallid või ehitusjäätmed, kahtluse alla nende puuduste tõendusjõudu, kuivõrd ei saa välistada, et need puudused esinesid asjaomastel maa-aladel ka söötis seismise ajal. Igal juhul ei kujuta teatavate puuduste dokumenteerimise aja kahtluse alla seadmine endast tõendit Taani kontrollisüsteemi usaldusväärsuse kohta.
Seega leidis Üldkohus esitatud tõendeid moonutamata õigesti, et need puudused andsid komisjonile alust tuvastada, et esineb põhjendatud ja tõsine kahtlus Taani ametiasutuste poolt tootmisest kõrvalejäetud maa-alade suhtes rakendatud kontrollisüsteemi usaldusväärsuse.
Sellega seoses tuleb Taani Kuningriigil esitada tõendid nimetatud kahtluse hajutamiseks, mis näitaksid, et neid puudusi tegelikult ei ole või seda, et tuvastatud puudused on vaid üksikjuhtumid, mis ei sea süsteemi kui terviku usaldusväärsust kahtluse alla.
See-eest nentis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 119 ja 120 esiteks, et Taani Kuningriik ei olnud rakendanud korrektsioonimeetmeid pärast seda, kui oli kasutanud ainult peeneralduspiltide, nagu põhjalikumad kohapealsed kontrollid enne maa-alade tootmisest kõrvalejätmise aja lõppu. Neil asjaoludel märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 164, et Taani Kuningriik tunnistas ise täpsuse puudumist kaugseire abil läbiviidud kontrollides.
Teiseks sedastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 121 ja 122, et Taani ametiasutuste kasutatud meetod, mis seisneb otsuse tegemises vastupidiste tõendite puudumise korral toetusetaotleja kasuks, eeldades nii, et ametiasutuste poolt kohapeal pärast asjaomaste maa-alade tootmisest kõrvalejätmise aja lõppu tuvastatud puudused ei laiene sellele ajale, ei ole kooskõlas süsteemi usaldusväärsust tagavate kontrollieeskirjadega.
Neil asjaoludel ei eksinud Üldkohus, kui sedastas, et komisjon võis tugineda põhjendatud ja tõsistele kahtlustele, mis tal olid Taani kontrollisüsteemi usaldusväärsuse kohta seoses Taani ametiasutuste esitatud tõenditega, ning asjaolule, et Taani Kuningriik on jätnud esitamata tõendid nende kontrollide toimumise või nende arvandmete õigsuse kohta, esitades piisavalt üksikasjalikud ja täielikud tõendid.
Järelikult tuleb kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas väide
Poolte argumendid
Taani Kuningriik märgib neljandas väites, mis puudutab ühtse määraga finantskorrektsioonide kohaldamise tingimusi esiteks, et liidu õigus ei näe sõnaselgelt ette tootmisest kõrvalejäetud maa-alade niitmise kohustust. Teiseks ei põhjusta vaidlusaluses otsuses täpsustatud vähesed puudused EAGGF‑le tegeliku kahju ohu tekkimist.
Taani Kuningriik lisab ühtse määraga korrektsioonide summa kohta, et Üldkohus esitas tema argumente vääralt ning eksis, kui kinnitas vaidlusaluses otsuses nende väheste puuduste põhjal kindlaks määratud korrektsioonid.
Prantsuse Vabariik ja Rootsi Kuningriik väidavad, et Üldkohus oleks pidanud leidma, et tootmisest kõrvalejäetud maa-alade hoolduskohustuse täitmise puuduste eest kohaldatud ühtse määraga korrektsioon ei ole põhjendatud. Lisaks oleks Üldkohus pidanud tegema otsuse muude vaidlusaluses otsuses nimetatud puuduste kohta. Igal juhul ei ole kohaldatud rahalised korrektsioonid tuvastatud puudustega Soome Vabariigi sõnul proportsionaalsed.
Komisjoni väitel nentis Üldkohus õigesti, et Taani Kuningriik rikkus oma kohustust kaitsta Euroopa Liidu rahalisi huve ning see õigustas ühtse määraga finantskorrektsioonide kohaldamist.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks leidis Üldkohus õigesti, et komisjon võis õigusega omada tõsiseid ja põhjendatud kahtlusi Taani kontrollisüsteemi usaldusväärsuse kohta, arvestades tema tuvastatud puudusi ning seda, et Taani Kuningriik ei ole olnud võimeline neid kahtlusi ümber lükkama.
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktist 79 tuleneb, peavad liikmesriigid tagama, et EAGGF rahastab üksnes liidu õigusnormidele vastavaid sekkumisi põllumajandusturgude ühise korralduse raames. Sellega seoses vastutavad liikmesriigid kohapealsete usaldusväärsuse kontrollide eest.
Kõnealusel juhul on käesoleva kohtuotsuse punktis 87 nimetatud puudused andnud komisjonile alust arvata, et kõiki maa-alade tootmisest kõrvalejätmise tingimusi ei ole järgitud ning Taani ametiasutuste läbiviidud kontrollid on puudulikud.
Teiseks ei ole, nagu käesoleva kohtuotsuse punktist 82 tuleneb, komisjoni ülesanne viia läbi kõigi tootmisest kõrvalejäetud maa-alade kontrolli.
Seetõttu on teinud ta õigesti, kui tugineb kohapealsete valimipõhiste kontrollide käigus kogutud tõenditele.
Siiski ei saa Taani Kuningriik tuletada sel meetodil kogutud tõendite põhjal EAGGF‑le tekkinud kahju ulatust, et vaidlustada vaidlusaluses otsuses kindlaks määratud ühtse määraga korrektsioone.
Ühelt poolt võisid komisjoni tuvastatud, olgugi et vähesed puudused anda alust komisjonil tekkinud tõsisteks ja põhjendatud kahtlusteks Taani kontrollisüsteemi kui terviku usaldusväärsuse kohta ning õigustada vaidlusaluses otsuses ühtse määraga korrektsioonide juhiste põhjal kindlaks määramist.
Teiselt poolt tuleb juhiseid arvesse võttes meenutada, et kui liidule tekkinud kahju ei ole võimalik täpselt hinnata, võib komisjon näha ette ühtse määraga korrektsiooni (kohtuotsus Belgia
vs
. komisjon, C‑418/06 P,
EU:C:2008:247
, punkt 136).
Seetõttu ei saa niivõrd, kui Taani Kuningriik ei ole tõendanud, et komisjoni tuvastatud puudused ei puuduta üksnes üksikjuhtumeid ning need ei sea kahtluse alla Taani kontrollisüsteemi kui terviku usaldusväärsust, see liikmesriik väita, et kohaldatud ühtse määraga korrektsioonid on tuvastatud puudusi arvestades ebaproportsionaalsed.
Seega tuleb neljas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et apellatsioonkaebus tuleb osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tervikuna tagasi lükata.
Kohtukulud
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Taani Kuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud temalt välja mõista. Kuna kodukorra artikli 140 lõike 1 alusel kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud, tuleb jätta Prantsuse Vabariigi, Madalamaade Kuningriigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi kohtukulud nende endi kanda.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Taani Kuningriigilt.

3.
Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik, Soome Vabariik ja Rootsi Kuningriik kannavad ise oma kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: taani.