CELEX: 62010CJ0504
Maksustamine
Käibemaks
Mahaarvamisõigus
Sellise leiutise kasutusõiguse, mida omavad mitu ettevõtjat, osaluse üleandmine ettevõtjale, kellel on õigus kasutada nimetatud leiutist tervikuna
Kuritarvitus

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist
käibemaksusüsteemi (ELT L 347, lk 1; edaspidi „direktiiv”), artikli 2 lõiget 1.
See taotlus on esitatud Tanoarch s.r.o. (edaspidi „Tanoarch”) ja Daňové riaditel’stvo Slovenskej republiky vahelises kohtuvaidluses,
mis puudutab sellise leiutise kaasomandi osaluse üleandmisel tasutud käibemaksu mahaarvamist, millele ei ole patenti veel
taotletud.

Liidu õigus
Direktiivi artikli 2 lõige 1 sätestab, et käibemaksuga maksustatakse muu hulgas kaubatarned ja teenuste osutamine tasu eest
liikmesriigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb.
Direktiivi artikli 9 lõike 1 teine lõik sätestab:
„„Majandustegevus” on tootja, ettevõtja ja teenuseid osutava isiku mis tahes tegevus, sealhulgas kaevandamis- ja põllumajandusalane
tegevus ning kutsealane tegevus. Majandustegevusena käsitatakse eelkõige materiaalse või immateriaalse vara kasutamist kestva
tulu saamise eesmärgil.”
Selle direktiivi artikli 24 lõike 1 kohaselt on teenuste osutamine mis tahes tehing, mis ei ole kaubatarne.
Direktiivi artikkel 25 sätestab:
„Teenuste osutamine võib seisneda muu hulgas ühes järgmistest tehingutest:
a)      omandiõigust tõendava dokumendiga varustatud või varustamata immateriaalse vara võõrandamine;
b)      kohustus hoiduda teatud teo tegemisest või taluda teatavat tegu või olukorda;
c)      teenuste osutamine vastavalt tellimusele, mis on esitatud ametivõimude poolt või nimel või seaduse alusel.”
Direktiivi artikkel 62 sätestab, et „maksustatav teokoosseis” on olukord, mille puhul on täidetud maksu sissenõudmiseks vajalikud
õiguslikud tingimused.
Direktiivi artikkel 63 näeb ette, et maksustatav teokoosseis tekib ja maks muutub sissenõutavaks pärast kauba kättetoimetamist
või teenuse osutamist.
Selle direktiivi artikli 167 kohaselt tekib mahaarvamisõigus mahaarvatava maksu sissenõutavaks muutumise ajal.
Direktiivi artikkel 168 sätestab:
„Kui kaupu ja teenuseid kasutatakse maksukohustuslase maksustatavate tehingute tarbeks, on maksukohustuslasel õigus selles
liikmesriigis, kus ta neid tehinguid teeb, käibemaksust, mida ta on kohustatud tasuma, maha arvata:
a)      käibemaks, mis kuulub tasumisele või on tasutud selle liikmesriigi territooriumil kaupade või teenuste eest, mille talle on
tarninud või osutanud või tarnib või osutab mõni teine maksukohustuslane;
[...]”.

Siseriiklik õigus
Vastavalt käibemaksuseaduse nr 222/2004 (edaspidi „käibemaksuseadus”) põhikohtuasja ajal kehtinud redaktsiooni § 49 lõikele 1
tekib maksukohustuslasel kaupadelt ja teenustelt tasutud maksu mahaarvamisõigus nende kaupade ja teenustega seotud maksu sissenõutavaks
muutumise ajal.
Nimetatud seaduse § 49 lõike 2 kohaselt võib maksukohustuslane arvata oma tasumisele kuuluvast käibemaksust maha maksu, mida
ta on tasunud kaupadelt ja teenustelt, mida ta kasutab oma ettevõtluse tarbeks maksukohustuslasena, välja arvatud lõigetes 3
ja 7 sätestatud juhtudel. Maksukohustuslane võib maksu maha arvata juhul, kui seda maksu kohaldab tema suhtes nende kaupade
ja teenuste pealt, mida talle tarnitakse või osutatakse või mida talle tuleb tarnida või osutada, Slovakkias teine maksukohustuslane.
Käibemaksuseaduse § 51 lõike 1 punkti a kohaselt võib maksukohustuslane selle seaduse § 49 alusel nõuda mahaarvamisõigust,
kui ta esitab nimetatud seaduse § 49 lõike 2 kohaselt läbiviidava mahaarvamise ajal maksukohustust tõendava arve.
Patendiseaduse nr 435/2001 (edaspidi „patendiseadus”) § 10 sätestas põhikohtuasja ajal kehtinud redaktsioonis:
„1.      Leiutise kasutamisõigus, sh õigus esitada taotlus, kuulub autorile.
2.      Autor on isik, kes loomingulise tegevuse käigus mõtles leiutise välja.
3.      Ühisautoritel on õigus leiutisele ulatuses, milles nad osalesid leiutise väljatöötamises. Kui ei ole kokku lepitud teisiti
või kui kohus ei ole otsustanud teisiti, loetakse ühisautorite osa leiutise väljatöötamisel võrdseks.”
Nimetatud seaduse § 12 näeb ette:
„1.      Leiutise kasutusõigus läheb üle õigusjärglastele. [...]
2.      Leiutise kasutusõigus läheb üle teisele isikule vastavates õigusaktides sätestatud juhtudel.
3.      Selleks et üleandmine oleks kehtiv, tuleb üleandmise leping sõlmida kirjalikult.
4.      Leiutise kasutusõiguse üleandmise või loovutamisega, mis toimub pärast taotluse esitamist, kaasneb ka nende õiguste üleandmine
või loovutamine, mis tulenevad nimetatud taotlusest. Nende õiguste üleandmine või loovutamine kolmandate isikute suhtes jõustub
siiski alates patenditaotluste registreerimise kuupäevast, v.a. juhtudel, mil kolmandad isikud olid üleandmisest või loovutamisest
teadlikud või pidid antud juhul olema teadlikud.”
Patendi kaasomanike vahelised suhted on määratletud nimetatud seaduse § 20 lõigetes 1–3 järgmiselt:
„1.      Kui käesolev seadus ei sätesta teisiti, kohaldatakse vastavate õigusaktide sätteid patendi kaasomanike vahelistele suhetele.
2.      Patendi kaasomaniku osalus arvatakse igale ühisautorile, kes on patendiomanik või patendiomaniku õigusjärglane, kuuluva kasutusõiguse
ulatusest maha.
3.      Kui kaasomanike vahel ei ole kokku lepitud teisiti, on igal kaasomanikul õigus patendi objektiks olevat leiutist kasutada,
v.a. anda kasutamisõigus kolmandatele isikutele.”
Patendiseaduse § 37 lõigete 1 ja 5 kohaselt võib taotluse esitada isik või isikud, kellel on leiutise üle õigus. Taotlusse
tuleb märkida autori või ühisautorite isikuandmed, samuti dokument leiutise kasutusõiguste kohta, kui taotleja ei ole autor.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
26. veebruaril 2007 esitasid mitu füüsilist ja juriidilist isikut, sealhulgas Tanoarch ja VARS Slovakia s.r.o. (edaspidi „VARS”),
need on kaks äriühingut, mille asukoht on Banská Bystricas (Slovakkia), Slovaki Vabariigi tööstusomandi ametile patenditaotluse
leiutisele nimega „Kõrge puhtusastmega talgitoote valmistamismenetlus”.
Tanoarch ja VARS sõlmisid 5. juulil 2007 ühise tööstusomandi osaluse üleandmise lepingu. Selle lepingu tingimuste kohaselt,
milles mõlemat poolt esindas füüsiline isik J. Kovanda, andis VARS Tanoarchile üle 50% veel registreerimata patendi kaasomandist.
Lepingus nähti ette, et leiutise kaasomandiõiguste osaluse üleandmise hind oli ekspertiishinnangu põhjal 258 miljonit Slovakkia
krooni ja väärtuse täiendava hindamise põhjal 774 miljonit Slovakkia krooni. Nimetatud lepingu kohaselt oli 50% kaasomandiõiguste
üleandmise hind ilma käibemaksuta seega 387 miljonit Slovakkia krooni. Lepingu tingimuste kohaselt tuli leiutise kasutamisõiguse
üleandmise eest tasuda sularahas või loonustasuna, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti.
Tanoarch esitas 5. juuli 2007. aasta arve alusel 27. augustil 2007 käibedeklaratsiooni 2007. aasta juuli kohta. Deklaratsioonis
märkis ta kaasomandi osaluse üleandmise eest VARS‑i esitatud arve alusel mahaarvatava summana 73 530 000 Slovakkia krooni.
Nimetatud äriühing ei olnud sellelt summalt tasumisele kuuluvat käibemaksu tasunud. Mainitud äriühing lõpetati likvideerimismenetluseta
2008. aasta jooksul.
Tanoarch arvas lisaks käibemaksu maha ka teiste arvete alusel, mille VARS oli talle esitanud seoses maksustamisperioodil augustist
kuni septembrini 2007 leiutise kasutusõiguste üleandmisega.
Neil asjaoludel viis Banská Bystrica Daňový úrad (Banská Bystrica maksukeskus) pädeva maksuhaldurina Tanoarchis läbi revisjoni,
et tuvastada, kas käibemaksu mahaarvamistaotlused on põhjendatud. Revisjoni tulemusel ei andnud maksukeskus 24. juuni 2008. aasta
otsusega Tanoarchile nõusolekut arvata maha maksudeklaratsioonides märgitud summasid.
Nimetatud äriühing esitas selle otsuse peale vaide. Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky (Slovaki Vabariigi maksuamet),
mis on vaide menetlemiseks pädev haldusorgan, jättis Tanoarchi taotluse rahuldamata ja kinnitas maksukeskuse otsuse.
Revisjoni raames tuvastati, et nendest äriühingutest, kes esitasid patenditaotluse, sh Tanoarch ja VARS, olid viis registreeritud
Banská Bystricas samale aadressile. Lisaks oli üks ja seesama isik, nimelt J. Kovanda, valitud nende äriühingute juhatajaks.
Tanoarch esitas seejärel 13. jaanuaril 2009 Banská Bystrica Krajský súd’ile (Banská Bystrica esimese astme kohus) kaebuse,
milles palus 23. oktoobri 2008. aasta otsus tühistada. Nimetatud kohus jättis 1. aprilli 2009. aasta otsusega kaebuse rahuldamata.
Seepeale esitas Tanoarch apellatsioonkaebuse Najvyšší súd Slovenskej republiky’le (Slovaki Vabariigi kõrgem kohus).
Najvyšší súd Slovenskej republiky’l on kahtlusi seoses küsimusega, kas käibemaksuseaduse ja patendiseaduse sätted, mille kohaselt
piirdub leiutise tulu selle kasutamise tuluga, on nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate
käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145,
lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23, edaspidi „kuues direktiiv”) sätetega kooskõlas. Seetõttu otsustas ta menetluse peatada
ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [kuuenda direktiivi] artikli 2 lõikega 1 on kooskõlas õigusnormid, mille kohaselt võib maksukohustuslane tasumisele kuuluvast
maksust maha arvata kaupadelt ja teenustelt tasutud maksu, kui ta kasutab neid kaupu või teenuseid oma ettevõtluse tarbeks,
millega ta tegeleb maksukohustuslasena, ning kui seda maksu kohaldab tema suhtes nende kaupade ja teenuste pealt, mida talle
tarnitakse või osutatakse või mida talle tuleb tarnida või osutada, liikmesriigi territooriumil teine maksukohustuslane, olukorras,
kus apellatsioonkaebuse esitajal kui mõne veel patentimata leiutise registreerimise kaastaotlejal juba oli õigus kasutada
iseseisvalt leiutist, mis on tervikuna patendi objekt?
2.      Kas [kuuendat] direktiivi võib tõlgendada nii, et maksukohustuslase varasem seaduslik õigus patenti iseseisvalt kasutada tähendab,
et tal on õiguslikult võimatu kasutada teenust kaubatarneteks ja teenuste osutamiseks maksukohustuslasena ning seega on ostetud
teenus õiguslikult ammendunud?
3.      Kas selle tuvastamist, et maksukohustuslane on sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust kuritarvitanud – vastavalt Euroopa Kohtu
21. veebruari 2006. aasta otsusele kohtuasjas C‑255/02: Halifax jt (EKL 2006, lk I‑1609) – mõjutab ka asjaolu, et sellisel
juhul, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, ei ole leiutis veel patendina registreeritud ning üle antakse üksnes osalusi?”

Eelotsusetaotlus

Vastuvõetavus
Põhikohtuasja vastustaja ja Slovaki Vabariik nõuavad, et eelotsusetaotlus tunnistataks vastuvõetamatuks, kuna selles ei ole
märgitud piisavalt selgelt tõlgendamise ese ja Euroopa Kohtu poole pöördumise põhjused, samuti ei sisalda see kõiki asjassepuutuvaid
faktilisi asjaolusid.
Pealegi ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustanud, kuidas oleks olnud võimalik kasutada põhikohtuasjas osutatud
teenust seoses maksustatud teenustega. Nimetatud kohus ei ole selgitanud seda, milles seisneb Tanoarchi tegevus, ega ka mitte
seda, kas sel äriühingul üldse on reaalne majandustegevus.
Siinkohal on sobiv meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab ainult see liikmesriigi kohus, kuhu hagi
esitatakse ja kes peab asjas otsuse tegema, iga konkreetse asja eripärast lähtudes otsustada, kas otsuse tegemiseks on vaja
eelotsust küsida ja kas tema poolt Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimustel on asja otsustamisel tähtsust. Järelikult
juhul, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama
(vt eelkõige 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑379/98: PreussenElektra, EKL 2001, lk I‑2099, punkt 38; 22. jaanuari
2002. aasta otsus kohtuasjas C‑390/99: Canal Satélite Digital, EKL 2002, lk I‑607, punkt 18, ja 27. veebruari 2003. aasta
otsus kohtuasjas C‑373/00: Adolf Truley, EKL 2003, lk I‑1931, punkt 21).
Lisaks tuleneb viidatud kohtupraktikast, et Euroopa Kohus võib keelduda vastamast liikmesriigi kohtu eelotsuse küsimusele
vaid siis, kui on ilmne, et liikmesriigi kohtu esitatud ühenduse õiguse tõlgendamise küsimusel ei ole mingit seost põhikohtuasja
asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku
vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (vt eespool viidatud otsused kohtuasjades PreussenElektra, punkt 39;
Satélite Digital, punkt 19, ja Adolf Truley, punkt 22).
Põhikohtuasjas ei avaldu otseselt, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused viitaksid ühele neist juhtudest.
Nimelt, eelotsusetaotlus toob üksikasjalikult välja vaidluse faktilise raamistiku ja kohaldamisele kuuluda võivad siseriiklikud
õigusnormid, samuti küsimused selle kohta, kuidas tõlgendada direktiivi sätteid, mis puudutavad mahaarvamisõigust, sh Euroopa
Kohtu praktikat antud valdkonnas.
Mis puudutab põhikohtuasja kaebaja tegevusvaldkonna kohta esitatud seisukohti, siis piisab, kui mainida, et kui tegu on faktilise
raamistiku kindlaksmääramisega, tuleb selle kohta otsus teha siseriiklikul kohtul, mitte Euroopa Kohtul.
Järelikult tuleb käesolev eelotsusetaotlus tunnistada vastuvõetavaks.

Põhiküsimus
Esimene ja teine küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus uurib esimeses ja teises küsimuses, millele tuleks vastata korraga, sisuliselt seda, kas
maksukohustuslane võib kasutada mahaarvamisõigust seoses käibemaksuga, mis on tasutud või mis kuulub tasumisele tasu eest
saadud teenuselt, mille raames anti üle sellise kaasomandi osalus, mis annab leiutise kasutusõiguse asjaoludel, mida ilmestab
eeskätt see, et nimetatud õigus on mitmel isikul, kelle hulgas on ka õiguse üleandja ja omandaja.
Esmalt tuleks täpsustada, et kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma küsimustes kuuendale direktiivile, tuleneb
eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas kõnealused asjaolud esinesid pärast 1. jaanuari 2007, s.o pärast seda, kui jõustus
direktiiv 2006/112, mis tunnistas kuuenda direktiivi kehtetuks ja asendas seda. Neil asjaoludel tuleb viidata direktiivi 2006/112
sätetele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused puudutavad seda, milline on ühisautori õiguste ulatus ja seetõttu ka seda, kas
need õigused võivad olla käibemaksuga maksustatava majandustehingu ese. Lisaks tõusetub küsimus, milline mõju on asjaolul,
et põhikohtuasjas kõnealust leiutist patendina ei registreeritud.
Nimetatud küsimustele vastamiseks tuleb kõigepealt meenutada, et direktiiviga kehtestatud mahaarvamise süsteemi mõte on vabastada
ettevõtja täielikult tema majandustegevuse raames tasumisele kuuluvast või tasutud käibemaksust. Ühine käibemaksusüsteem tagab
seega maksukoormuse täieliku neutraalsuse mis tahes majandustegevuse osas, tingimusel et see tegevus ise on põhimõtteliselt
käibemaksuga maksustatud (vt 22. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑408/98: Abbey National, EKL 2001, lk I‑1361, punkt 24;
8. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑435/05: Investrand, EKL 2007, lk I‑1315, punkt 22, ja 29. oktoobri 2009. aasta
otsus kohtuasjas C‑174/08: NCC Construction Danmark, EKL 2009, lk I‑10567, punkt 27).
Mahaarvamisõigus on seega käibemaksusüsteemi lahutamatu osana ühise käibemaksusüsteemi üks aluspõhimõtteid ja põhimõtteliselt
ei või seda piirata (vt 8. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑409/99: Metropol ja Stadler, EKL 2002, lk I‑81, punkt 42;
26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑465/03: Kretztechnik, EKL 2005, lk I‑4357, punkt 33, ning 15. aprilli 2010. aasta otsus
liidetud kohtuasjades C‑538/08 ja C‑33/09: X Holding ja Oracle Nederland, EKL 2010, lk I‑3129, punkt 37).
Maksukohustuslane võib seega nõuda, et oma maksustatava tegevuse tarvis omandatud kaupadelt ja teenustelt tasutud sisendkäibemaks
arvataks täielikult maha (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus NCC Construction Danmark, punkt 39).
Põhikohtuasjas nähtub kohtudokumentidest, et Tanoarch omandas leiutise kaasaomandis osaluse. Mis puudutab omandamisega kaasnevaid
õiguslikke tagajärgi, siis tuleb meenutada, et ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses on Euroopa Kohtu ja eelotsusetaotluse
esitanud kohtu ülesanded üksteisest selgelt eraldatud ning üksnes viimane on pädev tõlgendama siseriiklikke õigusakte (vt
17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑500/06: Corporación Dermoestética, EKL 2008, lk I‑5785, punkt 21). Järelikult on
nimetatud kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohus pädev hindama, kas kohaldatavad siseriiklikud õigusnormid võimaldavad
ühisautoril leiutise osalus üle anda.
Seevastu võib Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule juhtnööre, mis puudutab nimetatud omandamise tagajärgi
käibemaksu valdkonnas, kui kaasomandi osaluse üleandmist tuleb käsitleda siseriikliku õiguse sätetega kooskõlas olevana.
Mis puudutab sellise omandamise majanduslikku tegelikkust, siis tuleb meenutada, et direktiivi artikli 9 lõike 1 teise lõigu
kohaselt hõlmab mõiste majandustegevus tootja, ettevõtja ja teenuseid osutava isiku mis tahes tegevust. Kaubatarnete ja teenuste
osutamise mõistetel on kõigil objektiivne olemus ning neid kohaldatakse sõltumata asjaomaste tehingute eesmärkidest või tulemitest
(vt 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑223/03: University of Huddersfield, EKL 2006, lk I‑1751, punkt 48).
Seega võib leiutise kaasomandi osaluse üleandmine, vaatamata asjaolule, et see ei olnud patendina registreeritud, põhimõtteliselt
kujutada endast käibemaksuga maksustatavat majandustegevust. Sellest tulenevalt võib niisugusest tehingust tekkida tasutud
või tasumisele kuuluva sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus.
Asjaomaste ettevõtjate eesmärkide kohta tuleb lisada, et küsimus, kas kõnealune tehing tehti ainsa eesmärgiga saada maksusoodustust,
on ikkagi täielikult asjassepuutumatu selle kindlaksmääramisel, kas see kujutab endast kaubatarnet või teenuste osutamist
ja majandustegevust direktiivi asjaomaste sätete mõttes (vt eespool viidatud kohtuotsus University of Huddersfield, punkt 51).
Seega tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et maksukohustuslane võib põhimõtteliselt kasutada tasutud või tasumisele
kuuluva käibemaksu mahaarvamise õigust seoses tasulise teenusega, kui kohaldatav siseriiklik õigus võimaldab sellise leiutise
kaasaomandi osaluse üleandmist, millega kaasneb selle kasutusõigus.
Kolmas küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kolmanda küsimusega teada sisuliselt seda, kas teatud hulga konkreetsete asjaolude
tõttu võib olla võimalik tuvastada tasutud sisendkäibemaksu mahaarvamisõigust puudutava kuritarvituse olemasolu.
Nimetatud küsimusele vastamiseks tuleb meenutada, et maksudest kõrvalehoidumise ja vältimise ning muude kuritarvituste vastane
võitlus on kuuenda direktiivi tunnustatud ja julgustatud eesmärk (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt, punkt 71,
ning 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑487/01 ja C‑7/02: Gemeente Leusden ja Holin Groep, EKL 2004, lk I‑5337,
punkt 76).
Õiguse kuritarvitamise keelu põhimõtte eesmärk on niisiis takistada niisuguste puhtalt kunstlike skeemide loomist, mille ainus
eesmärk on saada maksusoodustust (vt selle kohta 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑162/07: Ampliscientifica ja Amplifin,
EKL 2008, lk I‑4019, punkt 28).
Euroopa Kohus leidis eespool viidatud kohtuotsuse Halifax jt punktides 74 ja 75 eeskätt, et kuritarvituse olemasolu tuvastamine
käibemaksu valdkonnas eeldab ühest küljest seda, et vaatamata direktiivi ja selle üle võtnud siseriiklike õigusnormide asjaomaste
sätetega ette nähtud tingimuste formaalsele kohaldamisele, saadakse kõnealuste tehingute tulemusel maksusoodustus, mille andmine
oleks vastuolus direktiivi kohaldatavate sätetega taotletava eesmärgiga, ja teisest küljest peab objektiivsetest asjaoludest
tulenema, et kõnealuste tehingute peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine.
Põhikohtuasjas on eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses hinnata kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid, et teha kindlaks,
kas – arvestades eespool viidatud kohtupraktikat käibemaksuga maksustamise valdkonnas – võib sellist tehingut, nagu on kõne
all põhikohtuasjas, käsitleda kuritarvitusena. Nimetatud asjaolud seisnevad eelkõige selles, et kõnealune leiutis ei ole veel
patendina registreeritud, et nimetatud leiutisega seotud õigusi omasid mitu isikut, kellest enamik oli registreeritud samale
aadressile ja keda esindas üks ja seesama füüsiline isik, et tasumisele kuuluvat sisendkäibemaksu ei olnud tasutud, ning et
äriühing, kes kaasomandi osaluse üle andis, lõpetati likvideerimismenetluseta.
Neil asjaoludel tuleb kolmandale küsimusele vastata, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses on tuvastada sisendkäibemaksu
mahaarvamisõigusega seotud kuritarvituse olemasolu või selle puudumine, arvestades kõiki põhikohtuasjas kõnealust teenust
iseloomustavaid faktilisi asjaolusid.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
1.

Maksukohustuslane võib põhimõtteliselt kasutada tasutud või tasumisele kuuluva käibemaksu mahaarvamise õigust seoses tasulise
teenusega, kui kohaldatav siseriiklik õigus võimaldab sellise leiutise kaasaomandi osaluse üleandmist, millega kaasneb selle
kasutusõigus.
2.

Eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses on tuvastada sisendkäibemaksu mahaarvamisõigusega seotud kuritarvituse olemasolu
või selle puudumine, arvestades kõiki põhikohtuasjas kõnealust teenust iseloomustavaid faktilisi asjaolusid.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: slovaki.