CELEX: 62012CJ0036
Fellebbezés
Verseny
Kartellek
A műanyag ipari zsákok piaca
A leányvállalat által elkövetett jogsértés anyavállalatnak való betudhatósága
Indokolási kötelezettség

Fellebbezésével az Armando Álvarez SA az Európai Unió Törvényszéke Álvarez kontra Bizottság ítéletének (T‑78/06, EU:T:2011:673; a továbbiakban: megtámadott ítélet) hatályon kívül helyezését kéri, amely ítéletben a Törvényszék elutasította az [EK 81. cikk] alkalmazására vonatkozó eljárásban (COMP/F/38.354 – „ipari zsákok”‑ügy) 2005. november 30‑án hozott C(2005) 4634 végleges bizottsági határozat (a továbbiakban: vitatott határozat) részleges megsemmisítése, valamint az e határozatban vele szemben kiszabott bírság törlése, illetve másodlagosan annak csökkentése iránti keresetét.
A jogvita előzményei és a vitatott határozat
A fellebbező a spanyol jog hatálya alá tartozó részvénytársaság, amely acéltartályok gyártása, az épületasztalos‑ipar és a faanyagok értékesítése ágazatában különböző ipari tevékenységeket fejt ki. Több leányvállalata van, köztük a Plásticos Españoles SA (ASPLA) (a továbbiakban: ASPLA), amelynek tőkéjében 98,6%‑os részesedéssel rendelkezett 2002‑ben.
2001 novemberében a British Polythene Industries plc az ipari zsákok ágazatában fennálló kartellről tájékoztatta az Európai Közösségek Bizottságát (a továbbiakban: kartell).
Miután a Bizottság 2002 júniusában vizsgálatokat folytatott, 2004. április 29‑én közigazgatási eljárást indított, és kifogásközlést fogadott el több társasággal, közöttük az ASPLA‑val és a fellebbezővel szemben.
2005. november 30‑án a Bizottság elfogadta a vitatott határozatot, amelynek 1. cikke (1) bekezdésének j) pontja úgy rendelkezik, hogy az ASPLA és a fellebbező megsértette az EK 81. cikket azzal, hogy 1991. március 8. és 2002. június 26. között a műanyag ipari zsákok ágazatában Belgium, Németország, Spanyolország, Franciaország, Luxemburg és Hollandia területén az árak rögzítéséből, közös árszámítási módszerek alkalmazásából, a piaci részesedések és értékesítési kvóták felosztásából, az ügyfelek, ügyletek és megrendelések elosztásából, bizonyos pályázati felhívásokra való összehangolt ajánlattételből, valamint egyedi információk cseréjéből álló megállapodások és összehangolt magatartások összességében vett részt.
Ez okból a Bizottság az ASPLA‑val és a fellebbezővel szemben a vitatott határozat 2. cikke első bekezdésének h) pontjában 42 millió euró bírságot szabott ki, amelynek megfizetéséért megállapította e két társaság egyetemleges felelősségét.
A megtámadott ítélet
A Törvényszék Hivatalához 2006. február 24‑án benyújtott keresetlevéllel a fellebbező keresetet terjesztett elő a vitatott határozat ellen. E keresetben lényegében azt kérte, hogy a Törvényszék semmisítse meg e határozatot az őt érintő részében, illetve másodlagosan csökkentse a Bizottság által vele szemben kiszabott bírság összegét.
Keresetének alátámasztására a fellebbező egyetlen, a tények téves értékelésére, és az ártatlanság vélelmének, valamint a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének megsértésére alapított jogalapot hozott fel.
A Törvényszék a keresetet teljes egészében elutasította.
A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
A fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, valamint semmisítse meg a vitatott határozatot, és
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
—
utasítsa el a fellebbezést, és
—
a fellebbezőt kötelezze a költségek viselésére.
A Bíróság hatodik tanácsa elnökének 2013. május 15‑i határozata értelmében a jelen fellebbezéssel kapcsolatos eljárást felfüggesztették a Gascogne Sack Deutschland kontra Bizottság ítélet (C‑40/12 P,
EU:C:2013:768
), a Kendrion kontra Bizottság ítélet (C‑50/12 P,
EU:C:2013:771
) és a Groupe Gascogne kontra Bizottság ítélet (C‑58/12 P,
EU:C:2013:770
) alapjául szolgáló ügyekben folyó eljárás befejezéséig. Az eljárás ezen ítéletek 2013. november 26‑i kihirdetését követően folytatódott.
A fellebbezésről
Az elsődlegesen felhozott jogalapról
A felek érvei
A fellebbező azzal érvel, hogy a megtámadott ítéletben a Törvényszék a megállapított jogsértésért való felelősséget két olyan okból tudta be neki, amelyek nem szerepelnek a vitatott határozatban. Elsősorban a Törvényszék az említett ítélet 38. és 39. pontjában arra az álláspontra helyezkedett, hogy a Bizottság által előterjesztett bizonyítékok megalapozzák a fellebbező kartellben való közvetlen részvételét, ami nem derül ki a vitatott határozat preambulumbekezdéseiből. Másodsorban ugyanezen ítélet 35. pontjában a Törvényszék arra a vélelemre hivatkozott, amely szerint a fellebbező mint a leányvállalata, vagyis az ASPLA tőkéjében 100%‑os részesedéssel rendelkező anyavállalat meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalata magatartására, holott a Bizottság a vitatott határozatban nem támaszkodott erre a vélelemre.
Mivel tévesen e két okot elfogadta, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, és megsértette a fellebbező védelemhez való jogát, aki nem védekezhetett az olyan állításokkal szemben, amelyek nem szerepeltek a vitatott határozatban.
A Bizottság azt állítja, hogy e jogalap nem megalapozott. A vitatott határozatban a fellebbező felelőssége egyértelműen azon a vélelmen alapul, hogy ez utóbbi mint anyavállalat meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalata magatartására. Ez a határozat csupán kiegészítésként hivatkozik az arra vonatkozó valószínűsítő körülményekre, hogy a fellebbező ténylegesen ilyen befolyást gyakorolt.
A Bíróság álláspontja
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Bizottság a vitatott határozat (580) preambulumbekezdésében kifejezetten hivatkozott arra a vélelemre, hogy az anyavállalat a 100%‑os tulajdonában álló leányvállalata felett ténylegesen meghatározó befolyást gyakorol, majd e határozat (584) preambulumbekezdésében megállapította, hogy e megközelítést minden egyes érintett vállalkozás tekintetében esetről esetre részletezi majd (lásd: Kendrion kontra Bizottság ítélet,
EU:C:2013:771
, 28. pont).
A vitatott határozatnak az ASPLA‑ra és a fellebbezőre vonatkozó preambulumbekezdéseiben a Bizottság elsősorban arra emlékeztetett – e határozat (669) preambulumbekezdésében –, hogy a fellebbező az ASPLA tőkéjében 98,6%‑os részesedéssel rendelkezett. Másodsorban megjegyezte ugyanezen határozat (671) preambulumbekezdésében, hogy úgy tűnik, a fellebbező igen szorosan részt vett az ASPLA operatív irányításában. E kijelentés alátámasztására a Bizottság az említett határozat (672)–(676) preambulumbekezdésében az írásbeli szakaszban vitatott, arra vonatkozó tényezőket említett, hogy a fellebbező legmagasabb szintű vezetői a kartellben részt vevő vállalkozások legalább 22 találkozóján jelen voltak, valamint hogy az ASPLA képviselői a fellebbező vezetőinek legalábbis látszólagosan továbbították a többi találkozón készült jegyzőkönyveket.
E körülmények között nem minősül téves jogalkalmazásnak az, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 35. pontjában arra az álláspontra helyezkedett, hogy az anyavállalatnak a leányvállalata felett gyakorolt meghatározó befolyást valószínűsítő körülményekkel kapcsolatos ítélkezési gyakorlat alapján a Bizottság jogszerűen vélelmezhette, hogy a fellebbező – tekintettel arra, hogy az ASPLA tőkéjében 98,6%‑os részesedéssel rendelkezett – ennek magatartására meghatározó befolyást gyakorolt.
Ezenkívül a fellebbező nem hivatkozhat eredményesen arra, hogy nem élhetett a védelemhez való jogával a Bizottság említett vélelmével szemben. A Törvényszékhez benyújtott keresetlevélből, különösen annak 19. pontjából kitűnik ugyanis, hogy elismerte e vélelem fennállását, bár vitatta az ártatlanság vélelmére tekintettel annak jogszerűségét. Az ezzel kapcsolatos érveit egyébként a Törvényszék a megtámadott ítélet 22–29. pontjában megvizsgálta, és ennek 30. pontjában elutasította.
A Törvényszék a megtámadott ítélet 36. és 37. pontjában szintén helyesen vizsgálta meg a fellebbezőnek a Bizottság által hivatkozott azon vélelem megdöntésére irányuló érveit, hogy közte és a leányvállalata között fennálló tőkeviszonyokból eredően tényleges irányítást gyakorolt. E vizsgálat keretében a Törvényszék kifejtette annak okait, hogy álláspontja szerint miért nem fogadható el ezen érvek egyike sem.
A megtámadott ítélet 38. és 39. pontja a Törvényszék által kifejtett érvelés ugyanezen szakaszába illeszkedik, így ezen érvelés logikai rendszerére tekintettel kell értelmezni.
A megtámadott ítélet 38. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy a fellebbező legmagasabb szintű vezetőinek a kartellben részt vevő vállalkozások több találkozóján való jelenléte, valamint az, hogy a fellebbezőt az ASPLA képviselői által készített jegyzőkönyvek útján tájékoztatták a többi találkozóról, elegendő annak bizonyításához, hogy közvetlenül részt vett a kartellen belül folytatott megbeszéléseken. Ugyanezen ítélet 39. pontjában a Törvényszék úgy értékelte, hogy irreleváns az, hogy a fellebbező képviselőit – a fellebbező szerint – nem hatalmazták fel a kartellben való részvételre.
Ellentétben a fellebbező érvelésével, ezeket a megfontolásokat nem lehet úgy értelmezni, hogy a kartellben való közvetlen részvétel miatt a fellebbezőt további felelősség terheli. A Törvényszék ugyanis az érvelésének e szakaszában csupán a fellebbező által az említett vélelem megdöntése érdekében hivatkozott érvek relevanciáját és helytállóságát, valamint azokat a további valószínűsítő körülményeket értékelte, amelyeket a Bizottság alapul vett annak megállapításakor, hogy ez a társaság a leányvállalata felett meghatározó befolyást gyakorolt. Az elé terjesztett bizonyítékok értékelése keretében a Törvényszék jogszerűen kiemelhette a Bizottság által a két társaságot irányító szervek egymásra épülésére alapított valószínűsítő körülménynek – véleménye szerint – tulajdonítandó bizonyító erőt, anélkül hogy ez az értékelés megváltoztatná a fellebbezővel szemben megállapított felelősség alapját.
E körülmények között a fellebbező nem hivatkozhat arra, hogy a további felelősségének megállapításával szemben nem élhetett a védelemhez való jogával.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a fellebbező által a fellebbezésének alátámasztása érdekében elsődlegesen hivatkozott jogalapot el kell utasítani.
A másodlagosan felhozott jogalapról
A felek érvei
A fellebbező azzal érvel, hogy a Törvényszék téves jogalkalmazása – azáltal, hogy a jogvitában érintett felek által nem hivatkozott indokok alapján hozott határozatot – a keresetlevelében ténylegesen előadott állítások téves mérlegeléséhez vezetett, úgyhogy a megtámadott ítéletben kifejtett érvelés következetlen, és az indokolása téves.
A fellebbező szerint, míg a Bizottság – őt illetően – semmiféle olyan vélelemre nem hivatkozott, amely szerint az anyavállalat felel a leányvállalata magatartásáért, a leányvállalatára gyakorolt befolyás megállapítása érdekében hivatkozott egyetlen bizonyíték – leszámítva azt, hogy részesedéssel rendelkezik a leányvállalat tőkéjében – az, hogy a két társaság igazgatótanácsában részben azonos vezetők ülnek. A Törvényszék előtt a fellebbező azzal érvelt, hogy ez a tényező elégtelen, és más indokokra hivatkozott annak érdekében, hogy a kartell keretében vele szemben megállapított felelősséget cáfolja. Márpedig a Törvényszék ezen érveket egyáltalán nem mérlegelte.
A Bizottság szerint e másodlagosan felhozott jogalap megalapozatlan.
A Bíróság álláspontja
Előzetesen meg kell állapítani, hogy a fellebbező által másodlagosan hivatkozott jogalap azon az előfeltevésen alapul, hogy a Bizottság a vitatott határozatban nem támaszkodott arra a vélelemre, amely szerint az anyavállalat meghatározó befolyást gyakorol azon leányvállalatára, amelynek tőkéjében kizárólagos vagy közel kizárólagos részesedéssel rendelkezik. Amint az a jelen ítélet 16–19. pontjából kitűnik, ez az előfeltevés téves.
Egyébiránt a fellebbező állításával ellentétben a jelen ítélet 20–22. pontjából az következik, hogy a megtámadott ítéletnek a fellebbező leányvállalatára gyakorolt meghatározó befolyására vonatkozó vélelem megdöntése érdekében a fellebbező által felhozott érvek vizsgálatával kapcsolatos indokolása egyáltalán nem következetlen.
Amennyiben a fellebbező a másodlagosan hivatkozott jogalapja keretében azzal érvel, hogy a Törvényszék nem tett eleget az indokolási kötelezettségének, mivel nem válaszolt a meghatározó befolyás tényleges gyakorlása vélelmének megdöntése érdekében előadott valamennyi érvére, emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata értelmében az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 36. cikkében és 53. cikke első bekezdésében előírt, az ítéletek indokolására vonatkozó kötelezettsége nem kötelezi a Törvényszéket arra, hogy olyan magyarázatot adjon, amely kimerítően és egyenként követi a jogvitában érintett felek által előadott összes érvet (Groupe Gascogne kontra Bizottság ítélet,
EU:C:2013:770
, 37. pont).
A Törvényszék a fellebbező érveit a megtámadott ítélet 36. és 37. pontjában vizsgálta meg. Bár a Törvényszék az egyes érvek, mint a két társaság ipari tevékenységének jellegére, a gazdasági értékükre, a külső munkaerő alkalmazására és a spanyol társasági jogra alapított érvek elutasítását csupán röviden indokolta, mégis ez az indokolás elegendő ahhoz, hogy a fellebbező megismerje azon indokokat, amelyekre a Törvényszék támaszkodott. Az említett pontokból ugyanis kitűnik, hogy a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy ezek a tényezők nem cáfolhatják meg az olyan tényezők bizonyító erejét, mint a fellebbező legmagasabb vezetőinek a két társaság működésében betöltött szerepe és az igazgatótanácsaik nagyrészt megegyező összetételének gyakorlati hatásai, amely tényezőkre a Bizottság azon vélelem igazolása érdekében hivatkozott, hogy – tekintettel arra, hogy a fellebbező az ASPLA tőkéjében közel kizárólagos részesedéssel rendelkezett – a fellebbező vélelmezhetően meghatározó befolyást gyakorolt a leányvállalatára.
Amennyiben a fellebbező a Törvényszéknek az elé terjesztett tényekre és bizonyítékokra vonatkozó mérlegelését vitatja, csupán arra kell emlékeztetni, hogy a bizonyítási teherre és a bizonyításfelvételre vonatkozó szabályok megsértésének, valamint az említett bizonyítékok elferdítésének esetét kivéve, az ilyen értékelés nem minősül olyan jogkérdésnek, amelyet – mint ilyet – a Bíróságnak kell a fellebbezés során megvizsgálnia (FLSmidth kontra Bizottság ítélet, C‑238/12 P,
EU:C:2014:284
, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A fenti megfontolásokra tekintettel a fellebbező által másodlagosan felhozott jogalapot el kell utasítani.
Mivel a fellebbező által a fellebbezése alátámasztására felhozott két jogalap egyikének sem lehet helyt adni, a fellebbezést el kell utasítani.
A költségekről
Az eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozatlan, a Bíróság határoz a költségekről.
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése értelmében – amely a 184. cikk (1) bekezdése szerint a fellebbezési eljárásban is alkalmazandó – a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a fellebbező pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségeinek viselésén kívül a Bizottság részéről a jelen fellebbezés keretében felmerült költségek viselésére.

A fenti indokok alapján a Bíróság (hatodik tanács) a következőképpen határozott:

1)
A Bíróság a fellebbezést elutasítja.

2)
A Bíróság az Armando Álvarez SA‑t kötelezi a jelen fellebbezés költségeinek viselésére.

Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.