CELEX: 62012TJ0466
Dempingas
Rusijos kilmės ferosilicio importas
Prašymų grąžinti sumokėtą antidempingo muitą atmetimas
Eksporto kainos nustatymas
Vienas ekonominis vienetas
Dempingo skirtumo nustatymas
Taikymas kitos metodikos, nei naudota per pirminį tyrimą
Aplinkybių pasikeitimas
Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 2 straipsnio 9 dalis ir 11 straipsnio 9 dalis

Teisinis pagrindas
PPO teisė
1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) VI straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog „Susitariančiosios šalys pripažįsta, kad dempingas, pagal kurį vienos valstybės prekės yra pateikiamos kitos valstybės prekybai žemesne, negu yra jų tikroji vertė, turi būti panaikintas, jei tai sukelia arba gali sukelti esminės žalos Susitariančiosios šalies teritorijoje įsteigtai pramonės šakai arba iš esmės žlugdo vietinės pramonės kūrimą“.
Sutartis dėl GATT VI straipsnio įgyvendinimo (
OL L 336, 1994, p. 103
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189, toliau – Antidempingo sutartis) yra Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties (
OL L 336, 1994, p. 3
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 82) 1A priede.
Antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalis ir 18 straipsnio 3 dalies 1 punktas išdėstyti taip:
„18.3. Pagal šios straipsnio dalies 1 ir 2 punktus [Antidempingo sutarties] nuostatos taikomos tyrimams ir egzistuojančių priemonių peržiūroms, inicijuotiems (-oms) gavus prašymus, kurie buvo pateikti tą dieną arba po tos dienos, kai šaliai narei įsigaliojo PPO sutartis.
18.3.1. Dempingo lygiui (maržos) [skirtumui] apskaičiuoti, vykdant grąžinimo procedūras pagal 9 straipsnio 3 dalį, taikomos taisyklės, taikytos paskutiniam sprendimui ar peržiūrai dėl dempingo.“
Sąjungos teisė
Pagrindinis antidempingo teisės aktas yra 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 343, p. 51
, klaidų ištaisymas
OL L 7, 2010, p. 22
, toliau – pagrindinis reglamentas), kuriuo buvo pakeistas 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (
OL L 56
, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), su pakeitimais.
Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje įtvirtinamos dempingo nustatymo taisyklės. Šio straipsnio 1 dalyje normalioji vertė apibrėžta taip:
„1.   Normalioji vertė paprastai yra nustatoma pagal kainas, kurias įprastomis prekybos sąlygomis moka arba turi mokėti nepriklausomi pirkėjai eksportuojančioje valstybėje.
Tačiau jeigu eksportuotojas eksportuojančioje valstybėje negamina arba neparduoda panašaus produkto, normalioji vertė gali būti nustatoma pagal kitų pardavėjų ar gamintojų kainas.
Kainos tarp šalių, kurios įtariamos tarpusavyje susijusios arba sudariusios kompensacinį susitarimą, negali būti laikomos kainomis įprastomis prekybos sąlygomis ir nenaudojamos nustatant normaliąją vertę, nebent būtų nustatyta, kad tokie tarpusavio santykiai neturi įtakos šioms kainoms.
Siekiant nustatyti, ar dvi šalys yra susijusios, galima atsižvelgti į susijusių šalių apibrėžimą, pateiktą 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 143 straipsnyje.“
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 ir 9 dalys susijusios su eksporto kaina. Šiose dalyse numatyta:
„8.   Eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui iš eksportuojančios valstybės į [Europos Sąjungą].
9.   Tais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai eksporto kaina atrodo nepatikima dėl eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies tarpusavio saitų ar kompensacinių susitarimų, eksporto kaina gali būti apskaičiuota pagal kainą, už kurią importuoti produktai yra pirmą kartą perparduodami nepriklausomam pirkėjui arba – jeigu produktai nėra perparduodami nepriklausomam pirkėjui arba nėra perparduodami tokiomis sąlygomis, kokiomis buvo importuoti – bet kuriuo kitu priimtinu būdu.
Tokiais atvejais norint nustatyti patikimą eksporto kainą ties [Europos Sąjungos] muitų sienomis, ji koreguojama pagal visas išlaidas, įskaitant muitus ir mokesčius, patirtus tarp importavimo ir perpardavimo, taip pat priaugantį pelną.
Išlaidos, kurios gali būti koreguojamos, apima įprastines importuotojo išlaidas, kurias padengia bet kuri kita [Europos Sąjungos] ar už jos ribų esanti šalis, kuri yra susijusi arba sudariusi kompensacinį susitarimą su importuotoju arba eksportuotoju, įskaitant įprastines pervežimo, draudimo, aptarnavimo, krovimo ir papildomas išlaidas, muito mokesčius, antidempingo muitus, kitus mokesčius, mokėtinus importuojančioje valstybėje už prekių importą ar pardavimą, ir pagrįstą pardavimo, bendrųjų ir administracinių išlaidų skirtumą bei pelną.“
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje dėl eksporto kainos ir normaliosios vertės palyginimo numatyta:
„10.   Eksporto kaina ir normalioji vertė palyginamos teisingu būdu. Šis palyginimas turi būti atliktas tuo pačiu prekybos lygiu, lyginant per kiek galima artimesnį laiką darytus pardavimus, atsižvelgiant į kitus skirtumus, turinčius įtakos kainų palyginamumui. Jeigu nustatytos normalioji vertė ir eksporto kaina nėra vienodo palyginamojo pagrindo, jos turi būti koreguojamos kiekvienu atveju individualiai, atsižvelgiant į besiskiriančius veiksnius, kurie, kaip tvirtinama arba įrodyta, turi įtakos kainoms ir kainų palyginamumui. Vengiama bet kokio dvigubo koregavimo, ypač dėl nuolaidų, lengvatų, parduotų produktų kiekių ar prekybos lygio. Kai atsižvelgiama į nurodytas sąlygas, veiksniai, pagal kuriuos gali būti koreguojama, yra:
<…>“
Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalyje reglamentuojama sumokėtų muitų grąžinimo procedūra. Šioje nuostatoje nustatoma:
„8.   Nepažeisdamas 2 dalies nuostatų importuotojas gali prašyti, kad jam būtų grąžinti jo sumokėti muitai, įrodęs, kad dempingo skirtumas, kurio pagrindu buvo sumokėti muitai, buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis už galiojantį muitą.
Importuotojo prašymas grąžinti jo sumokėtus antidempingo muitus pateikiamas Komisijai. Toks prašymas pateikiamas per valstybę narę, kurios teritorijoje produktai išleisti į laisvą apyvartą per šešis mėnesius nuo tos dienos, kada kompetentingų valdžios institucijų buvo apskaičiuota privalomų mokėti galutinių muitų suma arba kada buvo galutinai priimtas sprendimas surinkti garantijomis užtikrintas laikinųjų muitų sumas. Valstybės narės nedelsiant perduoda tokį prašymą Komisijai.
Prašymas dėl sumokėto muito grąžinimo laikomas tinkamai pagrįstas įrodymais tik tuo atveju, jeigu jame pateikiama tiksli informacija apie prašomą grąžinti sumokėtų antidempingo muitų sumą ir visi muitinės dokumentai, susiję su tokios sumos skaičiavimu ir mokėjimu. Prašyme taip pat turi būti pateikti įrodymai apie eksportuotojo ar gamintojo, kuriam taikomas tas muitas, produkto normaliąją vertę ir eksporto į [Europos Sąjungą] kainą nustatytu atitinkamu laikotarpiu. Jeigu importuotojas nėra susijęs su nagrinėjamu eksportuotoju ar gamintoju ir tokios informacijos neįmanoma gauti nedelsiant, arba jeigu eksportuotojas ar gamintojas nenori jos atskleisti importuotojui, prašyme pateikiamas eksportuotojo ar gamintojo pareiškimas, kad dempingo skirtumas buvo sumažintas arba pašalintas, kaip nurodyta šiame straipsnyje, ir kad atitinkami patvirtinantys tai įrodymai bus pateikti Komisijai. Jeigu tokių įrodymų negaunama iš eksportuotojo ar gamintojo per pagrįstai nustatytą laiką, prašymas atmetamas.
Komisija, pasikonsultavusi su Patariamuoju komitetu, nusprendžia, ar patenkinti prašymą ir kurią muito dalį grąžinti, taip pat gali bet kada nuspręsti pradėti tarpinę peržiūrą pagal tokioms peržiūroms taikomas nuostatas, o atlikusi tokią peržiūrą, Komisija remiasi gauta informacija ir išsiaiškintais faktais spręsdama, ar reikia grąžinti muitą ir kurią jo dalį. Muitai grąžinami paprastai per 12 mėnesių, bet ne vėliau kaip per 18 mėnesių nuo tos dienos, kada produkto, kuriam taikomas antidempingo muitas, importuotojas pateikė reikiamais įrodymais paremtą prašymą grąžinti muitą. Priklausančias grąžinti muitų sumas paprastai moka valstybės narės per 90 dienų nuo Komisijos sprendimo priėmimo dienos.“
Pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį:
„Jei aplinkybės nepasikeitė, Komisija, pagal šį straipsnį atlikdama bet kuriuos peržiūrų ar muito grąžinimo tyrimus, taiko tą pačią metodiką, kuri buvo taikoma atliekant tyrimus, kurių pagrindu nustatytas muitas, tačiau atitinkamai atsižvelgia į 2 straipsnį, o ypač į jo 11 ir 12 dalis, bei į 17 straipsnį.“
Europos Bendrijų Komisija savo pranešime dėl antidempingo muitų grąžinimo (
OL C 127
, 2002, p. 10, toliau – aiškinamasis pranešimas) nustatė pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalies taikymo gaires. Aiškinamojo pranešimo 3.2.3 punkte „Pagrįstumo analizė“ numatyta:
„a) Bendrieji metodai
<…>
Pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalyje numatyta, kad Komisija taiko „tą pačią metodiką, kaip ir tyrimui, po kurio buvo nustatytas muitas, tinkamai atsižvelgiant į 2 straipsnį (Dempingo nustatymas), ypač į jo 11 ir 12 dalis (Svertinių vidurkių naudojimas apskaičiuojant dempingo skirtumą) ir į 17 straipsnį (Atranka)“.
<…>
b) <…>
c) Peržiūros metu nustatytų faktų naudojimas
Nagrinėdama prašymą grąžinti muitus Komisija bet kada gali nuspręsti inicijuoti tarpinę peržiūrą pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį. Prašymų grąžinti muitus nagrinėjimo procedūra sustabdoma, kol bus baigta peržiūra.
Peržiūros tyrimo nustatyti faktai gali būti panaudoti tik vertinant prašymo grąžinti muitus pagrįstumą, jei sandorių, susijusių su prašomais grąžinti muitais, sąskaitos faktūros buvo išrašytos per peržiūros tiriamąjį laikotarpį.
d) <…>“
Ginčo aplinkybės
Ieškovė
RFA International, LP
yra Kanadoje įsteigta komanditinė bendrovė, kuri savo komercinę veiklą vykdo per savo Šveicarijoje įsteigtą dukterinę bendrovę. Nuo nenurodytos datos (po 2008 m. vasario 25 d.) ieškovė per savo Šveicarijos dukterinę bendrovę pirko, perpardavė, importavo ir sandėliavo Europos Sąjungoje Rusijos kilmės ferosilicį, gaminamą dviejų Rusijoje įsteigtų seserinių bendrovių, t. y.
Chelyabinsk electrometallurgical integrated plant OAO
(toliau – CHEMK) ir
Kuzneckie ferrosplavy OAO
(toliau – KF). Ferosilicis yra lydinys, naudojamas plieno ir geležies gamyboje.
Išnagrinėjusi Geležies lydinių pramonės ryšių komiteto (
Euroalliages
) skundą, 2008 m. vasario 25 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 172/2008, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos, Egipto, Kazachstano, buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos ir Rusijos kilmės ferosiliciui (
OL L 55, p. 6
, toliau – pirminis reglamentas). Pagal pirminio reglamento 1 straipsnį galutinio antidempingo muito norma, taikoma CHEMK ir KF pagamintų produktų neto kainai Bendrijos pasienyje prieš sumokant muitą, yra 22,7 %.
2009 m. lapkričio 30 d. CHEMK ir KF pateikė prašymą dėl tik dempingo dalinės tarpinės peržiūros pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalį. Gavusi šį prašymą Komisija pradėjo tyrimą, apimantį laikotarpį nuo 2009 m. spalio 1 d. iki 2010 m. rugsėjo 30 d. (toliau – peržiūros laikotarpis).
Nuo 2009 m. liepos 30 d. iki 2010 m. gruodžio 10 d. ieškovė remdamasi pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalimi per Belgijos, Vokietijos, Italijos, Nyderlandų, Suomijos, Švedijos ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijas keletą kartų pateikė prašymus grąžinti sumokėtus antidempingo muitus. Šie prašymai susiję su antidempingo muitais, kuriuos ieškovė sumokėjo nuo 2009 m. sausio 7 d. iki 2010 m. gruodžio 10 d. Tyrimas dėl grąžinimo apėmė laikotarpį nuo 2008 m. spalio 1 d. iki 2010 m. rugsėjo 30 d. (toliau – tyrimo dėl grąžinimo laikotarpis). Norėdama apskaičiuoti naujus dempingo skirtumus Komisija padalijo šį laikotarpį į dvi dalis: pirmąjį laikotarpį nuo 2008 m. spalio 1 d. iki 2009 m. rugsėjo 30 d. (toliau – pirmasis tyrimo laikotarpis) ir antrąjį – nuo 2009 m. spalio 1 d. iki 2010 m. rugsėjo 30 d. (toliau – antrasis tyrimo laikotarpis). Antrasis tyrimo laikotarpis sutampa su peržiūros laikotarpiu.
2011 m. sausio 12 d. laišku CHEMK, KF ir ieškovė (toliau visos kartu – CHEMK grupė), atsakydamos į Komisijos prašymą pateikti informacijos atliekant tarpinę peržiūrą, pateikė šiai institucijai paaiškinimus dėl CHEMK grupės struktūros.
2011 m. lapkričio 9 d. Komisija pateikė ieškovei savo išvadas dėl pirmojo tyrimo laikotarpio. Dėl šio laikotarpio Komisija konstatavo neigiamą dempingo skirtumą, suteikiantį teisę į ieškovės sumokėtų antidempingo muitų grąžinimą.
2012 m. sausio 16 d. Taryba priimdama įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 60/2012, kuriuo baigiama importuojamam,
inter alia
, Rusijos kilmės ferosiliciui taikomų antidempingo priemonių dalinė tarpinė peržiūra pagal [pagrindinio reglamento] 11 straipsnio 3 dalį (
OL L 22, p. 1
, toliau – įgyvendinimo reglamentas), užbaigė tarpinės peržiūros procedūrą, nepakeisdama galiojančių antidempingo priemonių lygio. Vertindama eksporto kainą Taryba, be kita ko, išnagrinėjo ir atmetė per peržiūros procedūrą CHEMK ir KF pateiktus argumentus, kuriais buvo siekiama įrodyti, kad minėtos bendrovės ir ieškovė kartu sudarė vieną ekonominį vienetą (įgyvendinimo reglamento 23, 24, 36 ir 37 konstatuojamosios dalys).
2012 m. birželio 5 ir 6 d. dokumentais Komisija pranešė ieškovei apie savo išvadas dėl antrojo tyrimo laikotarpio. Iš šių dokumentų matyti, kad Komisija šiam laikotarpiui apskaičiavo 24,1 % dempingo skirtumą, todėl, jos nuomone, reikia atmesti su šiuo laikotarpiu susijusį prašymą gražinti.
2012 m. birželio 20 d. laišku ieškovė ginčijo Komisijos išvadas dėl antrojo tyrimo laikotarpio ir pateikė savo pastabas šiuo klausimu.
2012 m. rugpjūčio 10 d. Komisija priėmė sprendimus C (2012) 5577
final
, C (2012) 5585
final
, C (2012) 5588
final
, C (2012) 5595
final
, C (2012) 5596
final
, C (2012) 5598
final
ir C (2012) 5611
final
, susijusius su prašymais grąžinti antidempingo muitą, sumokėtą už Rusijos kilmės ferosilicio importą (toliau visi kartu – ginčijami sprendimai), kuriais, pirma, patenkino prašymus grąžinti, susijusius su pirmuoju tyrimo laikotarpiu, nes jie buvo priimtini, ir, antra, atmetė prašymus grąžinti, susijusius su antruoju tyrimo laikotarpiu. Apie šiuos sprendimus ieškovei buvo pranešta 2012 m. rugpjūčio 14 d.
Ginčijami sprendimai
Pirma, Komisija ginčijamuose sprendimuose nurodė tyrimo dėl grąžinimo laikotarpį. Šiuo klausimu ji rėmėsi jau per tyrimą dėl grąžinimo taikytu šio laikotarpio padalijimu į dvi dalis (žr. šio sprendimo 14 punktą). Kadangi antrasis laikotarpis sutapo su peržiūros laikotarpiu, Komisija nurodė, kad vertindama prašymo grąžinti pagrįstumą galėjo pasinaudoti minėtos peržiūros išvadomis, kaip tai matyti iš aiškinamojo pranešimo (ginčijamų sprendimų 4–7 konstatuojamosios dalys). Taip pat Komisija nagrinėjo prašymų grąžinti priimtinumą. Šiuo klausimu ji, be kita ko, konstatavo, kad šie prašymai buvo iš dalies nepriimtini, nes dėl tam tikrų per pirmąjį tyrimo laikotarpį atliktų sandorių prašymai buvo pateikti pasibaigus pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalyje nustatytam šešių mėnesių terminui (ginčijamų sprendimų 7 konstatuojamoji dalis).
Antra, Komisija išnagrinėjo prašymų grąžinti pagrįstumą.
Dėl eksporto kainos, pirma, Komisija nusprendė, kad ieškovė, per kurią CHEMK ir KF prekiavo eksportui, vykdė visas importo į Sąjungą funkcijas, ir pritaikė pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Todėl ji eksporto kainą nustatė remdamasi importuotų produktų pirmo perpardavimo nepriklausomam pirkėjui kaina, atsižvelgdama į visas išlaidas, patirtas nuo importo iki perpardavimo ir įvertinusi 6 % pelno maržą bei pagrįstas su pardavimu susijusias išlaidas, administracines ir kitas bendrąsias išlaidas (toliau visos kartu – SGA išlaidos) (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
21 ir 22 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
22 ir 23 konstatuojamosios dalys). Antra, Komisija išnagrinėjo ieškovės ir CHEMK bei KF nurodytą argumentą, kad apskaičiuojant eksporto kainą jos turėjo būti laikomos vienu ekonominiu vienetu, todėl neturėjo būti atliekami jokie koregavimai, susiję su SGA išlaidomis ir pelno marža. Atsakydama į šį argumentą Komisija pakartojo savo išvadą, kad ieškovė turėjo būti laikoma susijusia importuotoja pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Ji taip pat nurodė, kad vieno ekonominio vieneto egzistavimas neturėjo reikšmės atliekant koregavimą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, kuri aiškiai taikoma tada, kai importuotojas ir eksportuotojas yra susiję (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
23 ir 24 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
24 ir 25 konstatuojamosios dalys).
Dėl dempingo skirtumo apskaičiavimo Komisija pirmiausia konstatavo, kad pirmuoju tyrimo laikotarpiu dempingo skirtumas buvo neigiamas, o antruoju tyrimo laikotarpiu šis skirtumas atlikus pataisymus po ieškovės pastabų, buvo 23,1 % (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
29 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
30 konstatuojamoji dalis). Antra, Komisija pažymėjo, kad per tyrimą dėl grąžinimo, skirtingai nei per tyrimą, po kurio buvo priimtas pirminis reglamentas, ji pirmiausia apskaičiavo dempingo skirtumą CHEMK ir skirtumą KF, paskui nustatė vidutinį dempingo skirtumą CHEMK grupei. Šio naujo metodo taikymą ji grindė pasikeitusiomis aplinkybėmis, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį, susijusiomis su pasikeitimais CHEMK grupės ferosilicio prekybos eksportui grandinėje; Komisijos nuomone, šis metodas atitiko minėto reglamento 2 straipsnio reikalavimus (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
31–33 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
32–34 konstatuojamosios dalys).
Galiausiai Komisija išnagrinėjo ieškovės argumentus, pateiktus atsakant į Komisijos išvadas dėl tyrimo dėl grąžinimo. Šiuo atžvilgiu ji išnagrinėjo ir atmetė ieškovės pateiktus argumentus, kuriais ginčijamas aplinkybių pasikeitimas, leidžiantis taikyti naują skaičiavimo metodiką (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
40–47 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
41–48 konstatuojamosios dalys). Ji taip pat atmetė ieškovės argumentus, susijusius su vieno ekonominio vieneto sąvoka (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
48 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
49 konstatuojamoji dalis).
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė pareiškė šį ieškinį, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2012 m. spalio 23 d.
Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtis, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į antrąją kolegija, todėl nagrinėjama byla paskirta šiai kolegijai.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį, ieškovei pateikė klausimą raštu. Į klausimą ieškovė atsakė per nustatytą terminą.
2014 m. rugsėjo 17 d. posėdyje buvo išklausytos šalių nuomonės ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
iš dalies panaikinti ginčijamus sprendimus, kiek jais atsisakoma grąžinti sumokėtus antidempingo muitus, išskyrus tuos, dėl kurių prašymas buvo pripažintas nepriimtinu dėl praleisto nustatyto termino,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį dėl panaikinimo ieškovė nurodo du pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su teisės klaidomis arba akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, kurias tariamai padarė Komisija nustatydama eksporto kainą. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida ir pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalies pažeidimu dėl to, kad Komisija nusprendė, jog pasikeitė aplinkybės, ir taikė naują metodiką dempingo skirtumui apskaičiuoti.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisės klaidomis arba akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, padarytomis nustatant eksporto kainą
Nurodydama pirmąjį ieškinio pagrindą dėl panaikinimo ieškovė iš esmės kaltina Komisiją, kad ši nustatydama eksporto kainą atliko klaidingą koregavimą dėl SGA išlaidų ir jos pelno, susijusio su jos, kaip vieno ekonominio vieneto, kurį ji sudaro su CHEMK ir KF, integruoto pardavimų skyriaus ir tiekimo skyriaus eksporto funkcijomis. Šį pagrindą sudaro dvi dalys: pirma dalis susijusi su ginčijamuose sprendimuose pateikta išvada, kad ieškovė nesudaro vieno ekonominio vieneto su CHEMK ir KF, antra dalis – su ginčijamuose sprendimuose pateiktais vertinimais, kad vieno ekonominio vieneto sąvoka neturi reikšmės nustatant eksporto kainą.
Pirmiausia reikia išnagrinėti šio ieškinio pagrindo antrą dalį, paskui – pirmą.
Dėl antros dalies
Nurodydama pirmojo ieškinio pagrindo antrą dalį ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė teisės klaidą arba akivaizdžią vertinimo klaidą, ginčijamuose sprendimuose nusprendusi, kad vieno ekonominio vieneto egzistavimas nėra reikšmingas nustatant eksporto kainą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, nors iš 2012 m. vasario 16 d. Sprendimo
Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP
(C‑191/09 P ir C‑200/09 P, Rink.,
EU:C:2012:78
, 55 ir 56 punktai) ir 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo
Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP / Taryba
(T‑249/06, Rink.,
EU:T:2009:62
, 177 punktas) matyti, kad vieno ekonominio vieneto sąvoka, taikoma ir nustatant normaliąją vertę, yra reikšminga „nustatant eksporto kainą“. Nors šios bylos susijusios su koregavimais pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį, ieškovė mano, kad nei 2 straipsnio 9 dalies tekstas, nei jokia privaloma teisinė ar ekonominė priežastis nekliudo šios teismų praktikos taikyti situacijoms, susijusioms su eksporto kainos nustatymu pagal minėto reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Toks taikymas būtų lėmęs tai, kad SGA išlaidos ir pelnas, susijęs su bendrovės, kaip integruoto eksporto skyriaus, eksporto funkcijomis, negalėtų būti naudojami koregavimams pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Iš to matyti, kad šioje byloje, jei Komisija nebūtų padariusi nurodomų klaidų, SGA išlaidos ir ieškovės pelnas būtų buvęs panaudotas koregavimams tik tiek, kiek SGA išlaidos ir pelnas buvo susiję su jos importo veikla ir veikla po importo.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia reikia priminti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Taryba ir Komisija (toliau kartu – institucijos) turi didelę diskreciją dėl ekonominių, politinių ir teisinių aplinkybių, kurias jos turi išnagrinėti, sudėtingumo (2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo
Ikea Wholesale
, C‑351/04, Rink.,
EU:C:2007:547
, 40 punktas). Todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė dėl institucijų atliekamo vertinimo turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos ir ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo
NTN Toyo Bearing ir kt. / Taryba
, 240/84, Rink.,
EU:C:1987:202
, 19 punktas; 1990 m. kovo 14 d. Sprendimo
Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija
, C‑156/87, Rink.,
EU:C:1990:116
, 63 punktas ir 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo
EuroChem MCC / Taryba
, T‑84/07, Rink.,
EU:T:2013:64
, 32 punktas).
Taip pat reikia priminti, kad pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalyje numatyta, kad eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui į Europos Sąjungą. Pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies pirmą pastraipą tais atvejais, kai eksporto kainos nėra arba kai ji atrodo nepatikima dėl eksportuotojo ir importuotojo ar trečiosios šalies tarpusavio saitų ar kompensacinių susitarimų, ją galima apskaičiuoti pagal kainą, už kurią importuoti produktai yra pirmą kartą perparduodami nepriklausomam pirkėjui; arba – jeigu produktai nėra perparduodami nepriklausomam pirkėjui arba nėra perparduodami tokiomis sąlygomis, kokiomis buvo importuoti, – bet kuriuo kitu priimtinu būdu.
Iš to matyti, kad, remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalimi, ryšio tarp eksportuotojo ir importuotojo atveju institucijos turi teisę nustatyti eksporto kainą. Pagal teismų praktiką toks ryšys pripažįstamas, kai eksportuotojas ir importuotojas priklauso tai pačiai grupei (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 1988 m. spalio 5 d. Sprendimo
Canon ir kt. / Taryba
, 277/85 ir 300/85, Rink.,
EU:C:1988:467
, 31 punktą; 1995 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
Descom Scales / Taryba
, T‑171/94, Rink.,
EU:T:1995:164
, 33 punktą ir 1999 m. spalio 20 d. Sprendimo
Swedish Match Philippines / Taryba
, T‑171/97, Rink.,
EU:T:1999:263
, 73 punktą).
Antra, pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies antrą pastraipą, kai eksporto kaina apskaičiuojama remiantis kaina, už kurią produktai parduoti pirmam nepriklausomam pirkėjui arba kitu priimtinu būdu, norint nustatyti patikimą eksporto kainą prie Sąjungos muitų sienų, ji koreguojama pagal visas išlaidas, patirtas nuo importavimo iki perpardavimo. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies trečioje pastraipoje numatyta, kad išlaidos, pagal kurias atliekamas koregavimas, apima pagrįstą SGA išlaidų ir pelno maržą (2011 m. spalio 25 d. Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
, T‑190/08, Rink,
EU:T:2011:618
, 27 punktas).
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pridurti, kad 2 straipsnio 9 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatytus koregavimus savo iniciatyva atlieka institucijos (pagal analogiją žr. 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo
Nachi Fujikoshi / Taryba
, 255/84, Rink,
EU:C:1987:203
, 33 punktą; 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo
Minebea / Taryba
, 260/84, Rink.,
EU:C:1987:206
, 43 punktą ir 39 punkte minėto Sprendimo
Descom Scales / Taryba
,
EU:T:1995:164
, 66 punktą). Be to, reikia konstatuoti, kad ši nuostata nepanaikina galimybės, jog koreguojama bus pagal išlaidas iki importo, nes šias išlaidas paprastai dengia importuotojas (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 37 punkte minėto Sprendimo
Gestetner Holdings / Taryba ir Komisija
,
EU:C:1990:116
, 31–33 punktus).
Nors pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalyje numatyta, kad atliekamas koregavimas atsižvelgiant į pagrįstą SGA išlaidų ir pelno skirtumą, šioje nuostatoje nenumatyta šio skirtumo apskaičiavimo ar nustatymo metodika. Joje tik nurodomas tokio skirtumo, kuriam taikomas koregavimas, pagrįstumas (šiuo klausimu žr. 40 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 28 punktą).
Galiausiai šio sprendimo 37 punkte minėta teismų praktika, pagal kurią prekybos apsaugos priemonių srityje institucijos turi didelę diskreciją, todėl Sąjungos teismas atlieka tik ribotą kontrolę, taikoma ir pagrįsto SGA išlaidų ir pelno skirtumui nustatyti. Šis nustatymas neišvengiamai apima sudėtingus ekonominius vertinimus (šiuo klausimu žr. 40 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 38 punktą; pagal analogiją žr. 2000 m. kovo 30 d. Sprendimo
Miwon / Taryba
, T‑51/96, Rink.,
EU:T:2000:92
, 42 punktą ir 2002 m. lapkričio 21 d. Sprendimo
Kundan ir Tata / Taryba
, T‑88/98, Rink.,
EU:T:2002:280
, 50 punktą).
Trečia, atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, ir į teismų praktiką, reikia pažymėti, kad saitų tarp importuotojo ir eksportuotojo atveju suinteresuotoji šalis, kuri ketina ginčyti koregavimo pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį apimtį, nes buvo nustatyti per dideli SGA išlaidų ir pelno skirtumai, turi pateikti įrodymų ir konkrečių skaičiavimų, patvirtinančių šiuos jos tvirtinimus, taip pat nurodyti siūlomą alternatyvų dydį (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 39 punkte minėto Sprendimo
Canon ir kt. / Taryba
,
EU:C:1988:467
, 32 punktą).
Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad per administracinę procedūrą ieškovė Komisijai tvirtino, jog ji kartu su CHEMK ir KF sudaro vieną ekonominį vienetą ir, be su importu susijusių funkcijų, vykdo ir eksporto funkcijas kaip minėto vieneto integruotas tiekimo skyrius.
Ginčijamuose sprendimuose Komisija nusprendė, kad ieškovė vykdė visas susijusio importuotojo paprastai atliekamas funkcijas, todėl turėjo būti laikoma sietina su CHEMK ir KF, o eksporto kaina turėjo būti nustatyta pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Kita vertus, Komisija taip pat nusprendė, kad vieno ekonominio vieneto egzistavimas neturi reikšmės nagrinėjant klausimą, ar turi būti koreguojama pagal minėtą nuostatą. Iš tikrųjų pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalis aiškiai taikoma, kai eksportuotojas ir importuotojas yra susiję (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
24 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
25 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija pridūrė, jog tai, ar ryšys turi ekonominio vieneto formą, ar jos neturi, nėra reikšmingas koreguojant pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį. Ieškovės nurodyti šio sprendimo 35 punkte minėti sprendimai
Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP
(
EU:C:2012:78
) ir
Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP / Tarybą
(
EU:T:2009:62
) nėra reikšmingi, nes byla, kurioje priimti šie sprendimai, buvo susijusi su koregavimu pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
48 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
49 konstatuojamoji dalis).
Galiausiai, kaip matyti iš bylos medžiagos, apskaičiuodama eksporto kainą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį Komisija atsižvelgė į pagrįstą SGA išlaidų skirtumą, sudarantį 2,29 % ieškovės grynos apyvartos, ir į pagrįstą pelno maržą, sudarančią 6 % minėtos grynos apyvartos.
Atsižvelgiant į šią informaciją ir patikslinimus, reikia išnagrinėti ieškovės grindžiant šią pirmojo ieškinio pagrindo dalį nurodytų argumentų pagrįstumą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčydama dalį Komisijos remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalimi atliktų koregavimų pagal jos SGA išlaidas ir pelną ieškovė kaltina Komisiją padarius teisės ar fakto klaidų, nes ši institucija priėjo prie klaidingos išvados, kad vieno ekonominio vieneto egzistavimas yra nereikšmingas nustatant eksporto kainą.
Be to, reikia pažymėti, kad ieškovė pripažįsta, jog nagrinėjamu atveju reikėjo eksporto kainą nustatyti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, taigi ji neginčija galimybės taikyti šią nuostatą. Kaip pati patvirtino per posėdį, ieškovė taip pat pripažįsta, kad su jos importo funkcijomis susijusios SGA išlaidos ir pelnas, kuriems, jos manymu, taikoma minėta nuostata, turėjo būti panaudoti koreguojant.
Pirmiausia ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė teisės klaidą, nes neteisingai nusprendė, jog vieno ekonominio vieneto egzistavimas neturi reikšmės taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį.
Reikia pažymėti, kad atsakydama į ieškovės per administracinę procedūrą pateiktus argumentus, susijusius su tuo, kad ji su CHEMK ir KF sudarė vieną ekonominį vienetą, Komisija ginčijamuose sprendimuose priminė, kad ieškovė vykdė paprastai susijusio importuotojo atliekamas funkcijas, todėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalyje numatytos koregavimo sąlygos buvo tenkinamos. Ji taip pat pažymėjo, kad vieno ekonominio vieneto buvimas ar nebuvimas neturi reikšmės sprendžiant klausimą, ar reikia atlikti koregavimą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, kai yra tenkinamos šios nuostatos taikymo sąlygos, ir kad minėta nuostata aiškiai taikoma, kai yra sąsaja tarp eksportuotojo ir importuotojo. Be to, Komisija nusprendė, jog tai, ar ryšys tarp ieškovės ir CHEMK bei KF turi ekonominio vieneto formą, ar jos neturi, nėra reikšmingas koreguojant pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį.
Taigi panašu, kad ginčijamuose sprendimuose ieškovės argumentų, susijusių su vieno ekonominio vieneto egzistavimu, atmetimas iš esmės grindžiamas vertinimu, kad tokio vieneto buvimas ar nebuvimas, Komisijos nuomone, yra nereikšmingas taikant pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, kai, kaip šioje byloje, gamintojas ir importuotojas yra susiję, ir, jei tenkinamos šios nuostatos taikymo sąlygos, Komisija mano, kad ji turi taikyti joje numatytą koregavimą.
Be to, reikia pažymėti, jog iš ginčijamų sprendimų negalima daryti išvados, kad Komisija ketino atmesti galimybę, jog vieno ekonominio vieneto egzistavimas tam tikrais atvejais gali turėti įtakos pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies taikymo būdui, t. y. konkrečiai galimybei, kad į tam tikras SGA išlaidas ir pelną (pvz., susijusius su eksportu) gali būti neatsižvelgta koreguojant pagal minėtą nuostatą.
Tokį ginčijamų sprendimų motyvų aiškinimą dar labiau patvirtina tai, kad, kaip matyti iš minėtų sprendimų, ieškovė per administracinę procedūrą tvirtino, jog ekonominio vieneto egzistavimas visiškai neleistų koreguoti pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, atsižvelgiant į jos SGA išlaidas ir pelną. Atsakydama į šį tvirtinimą Komisija ginčijamuose sprendimuose nurodė, kad tokio vieneto egzistavimas, jos nuomone, negalėjo neleisti koreguoti. Be to, nors savo 2012 m. birželio 20 d. pastabose ieškovė leido suprasti, kad ginčija tik dalį koregavimo, atlikto atsižvelgiant į minėtas išlaidas, vis dėlto šios pastabos nėra aiškios, kalbant apie realią ieškovės prieštaravimų apimtį; bet kuriuo atveju ieškovė savo procesiniuose dokumentuose nepateikė jokių konkrečių kaltinimų dėl Komisijos ginčijamuose sprendimuose nurodytų argumentų, kuriuos pati priminė ieškinyje aprašydama šios bylos faktines aplinkybes.
Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, ir kadangi, viena vertus, ieškovė, kaip pati patvirtino per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, visiškai neginčija pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies taikymo, net jei egzistuoja vienas ekonominis vienetas, ir kadangi, kita vertus, Komisija ginčijamuose sprendimuose tik konstatavo, kad tokio vieneto egzistavimas neturi įtakos minėtos nuostatos ir joje numatytų koregavimų taikymui, reikia konstatuoti, jog ieškovės argumentai negali įrodyti, kad šie Komisijos vertinimai yra teisiškai klaidingi.
Todėl šie argumentai turi būti atmesti ir nereikia nustatyti, koks būtų vieno ekonominio vieneto egzistavimo poveikis nustatant eksporto kainą ir kokia ieškovės nurodytų 35 punkte minėtų sprendimų
Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP
, (
EU:C:2012:78
) ir
Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP / Taryba
, (
EU:T:2009:62
) įtaka šiuo klausimu.
Antra, kaip per posėdį patikslino ieškovė, ji iš esmės tvirtina, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį nustatant eksporto kainą atlikti koregavimai pagal SGA išlaidas ir pelną yra per dideli. Ji pažymi, kad bendrovės, kuri, kaip ir ji, veikia kaip importuotojas ir eksportuotojas, priklausantis vienam ekonominiam vienetui, atveju pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalis leidžia koreguoti pagal SGA išlaidas ir pelną tik kiek šie susiję su importu, neatsižvelgiant į sąsajas su eksportu. Be to, kadangi per administracinę procedūrą ieškovė nurodė, kad, be importo funkcijų, ji vykdė ir eksporto funkcijas, ji mano, kad koreguodama pagal pagrindinio reglamento 2 dalies 9 dalį Komisija turėjo atskirti šias dvi funkcijas ir koreguoti tik atsižvelgdama į su importo funkcijomis susijusias SGA išlaidas ir pelną.
Taigi, net nesant reikalo nustatyti, ar ieškovė iš tikrųjų sudarė ekonominį vienetą su CHEMK bei KF, ir kokia būtų tokio vieneto įtaka nustatant eksporto kainą pagal atitinkamas pagrindinio reglamento nuostatas, reikia pažymėti, jog ieškovės argumentai negali įrodyti, kad šio sprendimo 47 punkte nurodytos maržos yra per didelės, nes Komisija neatskyrė skirtingų ieškovės funkcijų.
Pirma, per administracinę procedūrą ieškovė, kaip pati patvirtino per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, nepateikė jokių detalių duomenų apie išlaidas ir pelną, į kuriuos, jos nuomone, neturėjo būti atsižvelgta koreguojant, nes jie susiję su eksportu. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė Komisijai tik nurodė, kad kartu su CHEMK ir KF sudarė vieną ekonominį vienetą ir, be importo funkcijų, vykdė integruoto pardavimų skyriaus funkcijas. Savo 2012 m. birželio 20 d. laiške ieškovė ginčydama Komisijos išvadas dėl antrojo tyrimo laikotarpio konkrečiai nurodė, kad koreguojant pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį galėjo būti atsižvelgta tik į su jos importo funkcijomis susijusias SGA išlaidas ir pelną ir neturėjo būti vertinamos su jos eksporto funkcijomis susijusios SGA išlaidos ir pelnas. Vis dėlto, kaip matyti iš Komisijos procesinių dokumentų, ir to ieškovė neginčija, dėl Komisijos ketinamo atlikti koregavimo ieškovė savo 2012 m. birželio 20 d. laiško 3 priede ištrynė stulpelį „[SGA] išlaidos 2,29 %, o normalus tyrimo laikotarpio pelnas – 6 %“.
Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad, be to, jog ieškovės per administracinę procedūrą pateiktos pastabos yra neaiškios, Komisija, negavusi iš ieškovės jokių tikslių duomenų apie išlaidas ir pelną iš jos skirtingų veiklos rūšių, turėjo nustatyti protingą ieškovės SGA išlaidų ir pelno maržą, kad galėtų atlikti koregavimą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, kurios taikymo ieškovė neginčijo.
Iš tikrųjų, atsižvelgiant į šio sprendimo 40–44 punktuose pateiktus vertinimus, reikia priminti, kad nustatydama eksporto kainą pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį Komisija savo iniciatyva atlieka koregavimus, numatytus šioje nuostatoje, ir tam nustato pagrįstą SGA išlaidų ir pelno maržą. Tačiau, atsižvelgiant į šio sprendimo 44 punkte nurodytą teismų praktiką, suinteresuotoji šalis, šiuo atveju ieškovė, ketinanti per administracinę procedūrą ginčyti dalį nurodytų koregavimų, turi pateikti duomenis, kuriais grindžiamas jos prieštaravimas, pavyzdžiui, konkrečius skaičiavimus, patvirtinančius jos teiginius.
Šiuo klausimu taip pat reikia pridurti, jog net pripažinus, kad tvirtinimai dėl vieno ekonominio vieneto, kuriame ieškovė iš esmės veikė kaip integruotas pardavimų skyrius, o jos importo funkcijas papildė eksporto funkcijos, egzistavimo yra teisingi, šie tvirtinimai, priešingai, nei nurodo ieškovė, negali perkelti įrodinėjimo pareigos, priverčiant Komisiją savo iniciatyva atskirti importo funkcijas nuo eksporto funkcijų, net jei tai būtų pagrįsta, ir nustatyti su šiomis funkcijomis susijusias SGA išlaidas ir pelną. Iš tikrųjų, kadangi ieškovė iš dalies ginčijo Komisijos koregavimus, ji turėjo įrodyti tai, kad šie koregavimai per dideli, nurodydama, jos nuomone, eksporto funkcijų įtaką koregavimams, kuriuos galėjo daryti Komisija.
Be to, priešingai, nei per posėdį tvirtino ieškovė, ji negalėjo atsisakyti pateikti duomenis dėl to, kad Komisija dar nebuvo nusprendusi dėl vieno ekonominio vieneto egzistavimo ir jo įtakos nustatant eksporto kainą nagrinėjamu atveju. Iš tikrųjų šis argumentas, kiek juo siekiant įrodyti, kad tam tikri koregavimai yra per dideli, nes buvo atsižvelgta į funkcijas, nepatenkančias į pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies taikymo sritį, tokiems duomenims nustatoma sąlyga, kad Komisija turi iš anksto pripažinti, jog tokios funkcijos atliktos, yra nesuderinamas su šio sprendimo 44 punkte nurodyta teismų praktika.
Iš to matyti, kad iš ieškovės per administracinę procedūrą negavusi detalių duomenų Komisija, nepadarydama akivaizdžios klaidos, nustatė pagrįstas ieškovės SGA išlaidų ir pelno maržas, kai savo iniciatyva neatskyrė SGA išlaidų ir pelno, susijusių su jos atitinkamai importo ir eksporto funkcijomis, net jei toks atskyrimas ir būtų buvęs reikšmingas.
Antra, be to, kad per administracinę procedūrą ieškovė nepateikė jokių duomenų, galinčių paneigti Komisijos numatytos taikyti SGA išlaidų ir pelno maržos pagrįstumą, reikia pridurti, kad vykstant šiam procesui teisme ieškovė neįrodė ir to, kad Komisijos taikyti koregavimai buvo per dideli. Iš tikrųjų Bendrajame Teisme ieškovė nepateikė jokio įrodymo, kuris leistų tiksliai nustatyti jos ginčijamą koregavimų dalį, susijusią su jos, kaip vieno ekonominio vieneto dalies, eksporto veikla, taip pat įrodymų, patvirtinančių tariamai netinkamus Komisijos koregavimus.
Taigi, pirma, ieškovė mano, kad jei atsižvelgdama į vieno ekonominio vieneto egzistavimą Komisija būtų teisingai taikiusi pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, antrojo tyrimo laikotarpio dempingo skirtumas „būtų buvęs kur kas mažesnis“ nei tas, kurį apskaičiavo Komisija, ir pažymi, kad koregavimai buvo „perdėti“. Antra, ieškovė tvirtina, kad vieno ekonominio vieneto egzistavimo įtaka koregavimams pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį būtų buvusi 8–20 % apskaičiuoto dempingo skirtumo. Trečia, nustatyta pagrįsta SGA marža, sudaranti 2,29 % jos grynos apyvartos, „yra daug didesnė“ už maržą, kurią Komisija būtų nustačiusi, jei būtų atsižvelgusi į vieno ekonominio vieneto egzistavimą. Ketvirta, pelno marža, sudaranti 6 % jos grynos apyvartos, yra „vidutinė bet kurio nepriklausomo ūkio subjekto (importuotojo) pelno marža“, tačiau vieno ekonominio vieneto atveju „tik nežymi pelno dalis tam tikrais atvejais gali būti priskirta prie perpardavimo po to, kai ieškovė [vienas ekonominis vienetas] importuoja į Sąjungą“.
Šie netikslūs ir nepagrįsti tvirtinimai yra nepakankami, kalbant apie šio sprendimo 44 punkte nurodytus reikalavimus, todėl negali paneigti Komisijos ginčijamuose sprendimuose nurodytų koregavimų apimties.
Be to, dėl ieškovės prieštaravimų Komisijai, kad ši ginčijamuose sprendimuose taikė nepriklausomo importuotojo vidutinę pelno maržą, pakanka priminti, kad pagal teismų praktiką, kai gamintojas ir importuotojas į Sąjungą yra susiję, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalies trečioje pastraipoje nurodytą pagrįstą pelno maržą galima apskaičiuoti remiantis ne susijusio importuotojo pateiktais duomenimis, kuriuos gali paveikti šie saitai, o tais, kuriuos pateikia nepriklausomas importuotojas (40 punkte minėto Sprendimo
CHEMK ir KF / Taryba
,
EU:T:2011:618
, 29 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 1988 m. spalio 5 d. Sprendimo
Silver Seiko ir kt. / Taryba
, 273/85 ir 107/86, Rink.,
EU:C:1988:466
, 25 punktą ir 39 punkte minėto Sprendimo
Canon ir kt. / Taryba
,
EU:C:1988:467
, 32 punktą).
Iš to matyti, jog ieškovė neįrodė, kad koregavimai pagal SGA išlaidas ir pelną buvo per dideli.
Todėl Komisija nepadarė akivaizdžios klaidos, kai ginčijamuose sprendimuose taikė pagrįstas ieškovės SGA išlaidų ir pelno atitinkamai 2,29 ir 6 % maržas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti pirmojo ieškinio pagrindo antrą dalį.
Dėl pirmos dalies
Grįsdama pirmojo ieškinio pagrindo pirmą dalį ieškovė tvirtina, kad Komisija ginčijamuose sprendimuose padarė teisės klaidą arba akivaizdžią vertinimo klaidą, kai nusprendė, kad ieškovė nesudarė vieno ekonominio vieneto su CHEMK ir KF. Ieškovė priduria, kad nors ginčijamuose sprendimuose Komisija ją vertino kaip su eksportuotoju susijusį importuotoją, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, negali būti atmesta galimybė, kad toks vertinimas yra pagrįstas išvada, jog ji nebuvo vieno ekonominio vieneto dalis, o kiek tai susiję su aplinkybe, kad ginčijamuose sprendimuose Komisija vieno ekonominio vieneto sąvoką atmetė remdamasi įgyvendinimo reglamento 24 ir 37 konstatuojamosiose dalyse pateiktais vertinimais, šie vertinimai yra klaidingi.
Komisija tvirtina, kad pirmojo ieškinio pagrindo pirma dalis yra nepriimtina ir bet kuriuo atveju neturi reikšmės.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 46 punkte primintų ginčijamų sprendimų, Komisija, kaip pati patvirtino per posėdį, šiuose sprendimuose nenusprendė dėl vieno ekonominio vieneto, apimančio ieškovę ir CHEMK bei KF, egzistavimo. Iš tikrųjų šiuose sprendimuose Komisija tik nusprendė, kad, pirma, ieškovė vykdė tipines susijusio importuotojo funkcijas, todėl eksporto kaina turi būti apskaičiuojama pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį, ir, antra, vieno ekonominio vieneto buvimas ar nebuvimas yra nereikšmingas šiuo atžvilgiu, nes minėtos nuostatos taikymo sąlygos buvo tenkinamos. Todėl šio ieškinio pagrindo pirma dalis turi būti atmesta, nes ji nukreipta prieš išvadas, kurių nėra ginčijamuose sprendimuose.
Antra, net pripažinus, kad, kaip nurodo ieškovė, kvalifikuodama ją kaip susijusią importuotoją Komisija stengėsi atmesti vieno ekonominio vieneto egzistavimą, reikia pažymėti, kad bet kuriuo atveju aplinkybė, kad ieškovė, kaip pati nurodo, sudaro vieną ekonominį vienetą kartu su CHEMK ir KF, net pripažinus ją teisinga, šioje byloje neturi reikšmės vertinant eksporto kainos nustatymo ginčijamuose sprendimuose teisėtumą. Iš tikrųjų reikia priminti, kad šio ieškinio pagrindo antroje dalyje ieškovė neįrodė, kad dėl to, jog, jos nuomone, egzistavo vienas ekonominis vienetas, koregavimai pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 9 dalį buvo per dideli. Tokiomis aplinkybėmis net pripažinus, kad ji iš tikrųjų sudaro vieną ekonominį vienetą su CHEMK ir KF ir kad Komisija nepagrįstai vengė šios sąvokos, ši klaida negali turėti įtakos minėtos institucijos atliktiems koregavimams pagal ieškovės SGA išlaidas ir pelną.
Galiausiai dėl to, kad ieškovė remiasi Tarybos išvadomis įgyvendinimo reglamente, į kurias, jos nuomone, remiantis aiškinamojo pranešimo 3.2.3 punkto a papunkčiu Komisija turėjo atsižvelgti priimdama ginčijamus sprendimus, pirmiausia reikia pažymėti, kad nors iš ginčijamų sprendimų 5 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Komisija iš principo ketino minėtuose sprendimuose laikytis peržiūros išvadų, vis dėlto tai nereiškia, kad ji nustatydama eksporto kainą neturėjo nuomonės dėl vieno ekonominio vieneto egzistavimo. Tik įgyvendinimo reglamente pateikiamas Tarybos vertinimas dėl CHEMK grupės pateiktos informacijos, kuria buvo siekiama įrodyti vieno ekonominio vieneto egzistavimą.
Tačiau reikia konstatuoti, kad įgyvendinimo reglamentas nesusijęs su šio ieškinio dalyku, ir tai per posėdį patvirtino pati ieškovė.
Todėl, kadangi pagal teismų praktiką Sąjungos teismas negali nuspręsti
ultra petita
(1962 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Meroni / Haute Autorité
, 46/59 ir 47/59, Rink.,
EU:C:1962:44
, 801 puslapis ir 1972 m. birželio 28 d. Sprendimo
Jamet / Komisija
, 37/71, Rink.,
EU:C:1972:57
, 12 punktas), Bendrasis Teismas negali šioje byloje vertinti įgyvendinimo reglamento 24 ir 37 konstatuojamosiose dalyse nurodytų motyvų teisėtumo.
Antra, dėl to, kad per posėdį ieškovė nurodė, jog, atsižvelgiant į jos teisę į gynybą, reikėjo vertinti ne tik ginčijamuose sprendimuose pateiktą informaciją, bet ir informaciją, išplaukiančią iš peržiūros, reikia pažymėti, kad iš per posėdį pateiktų paaiškinimų negalima pakankamai aiškiai kildinti klausimo, ar ieškovė taip nori pažymėti, kad Komisija pažeidė jos teisę į gynybą.
Bet kuriuo atveju, net pripažinus, kad ieškovė taip stengiasi nurodyti jos teisės į gynybą pažeidimą, reikia konstatuoti, kad, kaip teisingai nurodė Komisija, tai būtų naujas pagrindas, pirmą kartą pateiktas per posėdį, todėl nepriimtinas pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį.
Iš tikrųjų reikia pažymėti, kad pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui (2000 m. kovo 16 d. Sprendimo
Compagnie maritime belge transports ir kt. / Komisija
, C‑395/96 P ir C‑396/96 P, Rink.,
EU:C:2000:132
, 99 punktas). Tačiau ieškovė per posėdį nenurodė, kad vykstant procesui tapo žinomos kokios nors faktinės ar teisinės aplinkybės, kurios leistų pateikti naują ieškinio pagrindą.
Be to, nors pagal teismų praktiką pagrindas, kuriuo išplečiamas anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodytas pagrindas ir kuris glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu ( 2001 m. lapkričio 13 d. Nutarties
Dürbeck / Komisija
, C‑430/00 P, Rink.,
EU:C:2001:607
, 17 punktas), vis dėlto reikia konstatuoti, kad šioje byloje ieškovės per posėdį nurodytas teisės į gynybą pažeidimas negali būti vertinamas kaip toks išplėtimas. Atvirkščiai, kadangi ieškinyje ieškovė nurodydama šią pirmojo ieškinio pagrindo dalį ginčijo Komisijos ginčijamuose sprendimuose atmestą galimą vieno ekonominio vieneto egzistavimą, tvirtinimas dėl jos teisės į gynybą pažeidimo, nes nebuvo atsižvelgta į ieškovės pateiktus argumentus dėl tokio vieneto egzistavimo, yra pagristas priešinga prielaida, t. y. tariamu Komisijos atsisakymu nagrinėti ieškovės argumentus, pateiktus siekiant įrodyti vieno ekonominio vieneto egzistavimą arba atsisakymu atsižvelgti į peržiūros rezultatus.
Kadangi tokiomis aplinkybėmis pirmojo ieškinio pagrindo pirma dalis turi būti atmesta, turi būti atmestas ir visas pirmasis ieškinio pagrindas.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida ir pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalies pažeidimu
Nurodydama antrąjį ieškinio dėl panaikinimo pagrindą ieškovė ginčija Komisijos ginčijamuose sprendimuose taikytos dempingo skirtumo apskaičiavimo metodikos pakeitimą. Iš esmės ji kaltina Komisiją neteisingai pripažinus, jog aplinkybių pasikeitimas pateisina minėtą metodikos pakeitimą, todėl ši institucija kartu padarė ir akivaizdžią vertinimo klaidą, ir pažeidė pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį. Pirma, ieškovė nepritaria ginčijamų sprendimų motyvams, kuriais remdamasi Komisija nusprendė, kad aplinkybės pasikeitė, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį. Antra, ji tvirtina, kad Komisija neįrodė, jog aplinkybių pasikeitimas pateisina kitos metodikos nei taikytoji per pirminį tyrimą taikymą. Galiausiai ieškovė tvirtina, kad taikant pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį Komisijos diskrecija yra ribota, todėl ši institucija privalėjo taikyti tą pačią metodiką, kokia buvo taikyta per pirminį tyrimą.
Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.
Pirmiausia reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog įvairių dempingo skirtumo skaičiavimo metodikų pasirinkimas bei normaliosios produkto vertės nustatymas apima sudėtingų ekonominių aplinkybių vertinimą, todėl vykdant tokio vertinimo teisminę kontrolę reikia tik patikrinti, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais (žr. 37 punkte minėto Sprendimo
Ikea Wholesale
,
EU:C:2007:547
, 41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo
Huvis / Taryba
, T‑221/05,
EU:T:2008:258
, 39 punktas).
Pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalies formuluotę, jei aplinkybės nepasikeitė, Komisija, pagal šio straipsnio 8 dalį atlikdama bet kuriuos muito grąžinimo tyrimus, taiko tą pačią metodiką kaip ir atliekant pirminį tyrimą, kurio pagrindu nustatytas nagrinėjamas antidempingo muitas, atsižvelgdama visų pirma į šio reglamento 2 straipsnį (2013 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials / Taryba
, C‑15/12 P, Rink.,
EU:C:2013:572
, 16 punktas).
Pagal teismų praktiką išimtį, remiantis kuria dėl pasikeitusių aplinkybių Komisijai leidžiama per grąžinimo procedūrą taikyti kitokią nei per pirminį tyrimą naudotoji metodiką, neišvengiamai reikia aiškinti griežtai, nes nuo bendrosios taisyklės nukrypstanti nuostata ar išimtis aiškintina siaurai (žr. 87 punkte minėto Sprendimo
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials / Taryba
,
EU:C:2013:572
, 17 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 86 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 41 punktas). Todėl ketindama taikyti kitokią nei per pirminį tyrimą naudotoji metodiką Komisija turi įrodyti, kad aplinkybės pasikeitė (žr. 87 punkte minėto Sprendimo
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials / Taryba
,
EU:C:2013:572
, 18 punktą ir žr. 86 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 41 punktą).
Šiuo klausimu, atsižvelgiant į reikalavimą aiškinti griežtai, reikia pridurti, jog tam kad metodikos pakeitimas būtų pagrįstas pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį, turi būti sąsaja su konstatuotu aplinkybių pasikeitimu (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 47 punktą).
Tačiau dėl tokio aplinkybių pasikeitimo išimtinumo, kaip jis suprantamas pagal pagrindinio antidempingo reglamento 11 straipsnio 9 dalį, iš teismų praktikos išplaukia, kad reikalavimas aiškinti siaurai neturėtų leisti Komisijai aiškinti ir taikyti šios nuostatos su jos tekstu ir tikslu nesuderinamu būdu. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje visų pirma numatyta, kad taikoma metodika turi atitikti pagrindinio reglamento 2 straipsnio nuostatas (žr. 87 punkte minėto Sprendimo
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials / Taryba
,
EU:C:2013:572
, 19 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 76 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 42 punktą; taip pat šiuo klausimu žr. 2009 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
MTZ Polyfilms / Taryba
, T‑143/06, Rink.,
EU:T:2009:441
, 43 punktą).
Be to, iš to matyti, kad jei per grąžinimo procedūrą paaiškėtų, jog per pirminį tyrimą taikyta metodika neatitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnio nuostatų, Komisija turėtų jos nebetaikyti (žr. 2011 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials / Taryba
, T‑423/09, Rink,
EU:T:2011:764
, 58 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką); žinoma, Komisija turėtų įrodyti, kad per pirminį tyrimą taikyta metodika neatitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnio (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 51 punktą). Tačiau norint pagrįsti metodikos pakeitimą nepakanka argumento, kad naujoji metodika yra tinkamesnė už senąją, jei senoji metodika vis dėlto atitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnį (86 punkte minėto Sprendimo
Huvis / Taryba
,
EU:T:2008:258
, 50 punktas).
Šio ieškinio pagrindo pagrįstumą reikia nagrinėti atsižvelgiant į šias taisykles.
Pirmiausia reikia pažymėti, jog akivaizdu, kad ginčijamuose sprendimuose Komisija nusprendė, jog aplinkybės pasikeitė, ir nustatydama dempingo skirtumą taikė kitą metodiką nei tą, kurią taikė per pirminį tyrimą.
Iš tikrųjų iš ginčijamų sprendimų matyti, kad per tyrimą dėl grąžinimo Komisija pirmiausia apskaičiavo atskirai dempingo skirtumą atitinkamai CHEMK ir KF, paskui nustatė CHEMK grupės vidutinį dempingo skirtumą (toliau – naujoji metodika). O per pirminį tyrimą institucijos sudėjo visus reikšmingus duomenis, susijusius su CHEMK ir KF vidaus pardavimais eksportuotojo šalyje, gamybos išlaidomis, pelnu ir pardavimais Sąjungai (toliau – pirminė metodika) (spendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
31 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
32 konstatuojamoji dalis).
Kaip savo procesiniuose dokumentuose nurodė Komisija, ir ieškovė to neginčijo, šios dvi metodikos skiriasi dėl momento, kada su CHEMK ir KF susiję duomenys buvo sudėti siekiant nustatyti CHEMK grupės dempingo skirtumą. Pagal naująją metodiką minėti duomenys buvo sudėti dempingo skirtumo skaičiavimų pabaigoje, nes Komisija pirmiausia apskaičiavo atskirai CHEMK ir KF dempingo skirtumą remdamasi jų atitinkama eksporto kaina ir normaliąja verte, paskui sudėjo taip gautas sumas ir nustatė vidutinį dempingo skirtumą. Taikydamos pirminę metodiką institucijos iš karto sudėjo su CHEMK ir KF susijusius duomenis, todėl visiškai nebuvo išskirtos eksporto kaina ir normalioji vertė.
Antra, tokiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar Komisija galėjo takyti naująją metodiką atlikdama tyrimą dėl grąžinimo. Kaip per posėdį patvirtino pati ieškovė, kadangi ji neginčija naujosios metodikos atitikties pagrindinio reglamento 2 straipsniui, reikia patikrinti, ar Komisija įrodė, kad aplinkybės iš tikrųjų pasikeitė ir kad šis pasikeitimas pateisina naujosios metodikos taikymą.
Šiuo klausimu iš ginčijamų sprendimų matyti, jog Komisija nusprendė, kad aplinkybės pasikeitė iš esmės todėl, kad pasikeitė CHEMK grupės struktūra ir CHEMK bei KF pardavimo eksportui organizavimas. Šiuo klausimu Komisija pirmiausia nusprendė, kad per pirminį tyrimą tik CHEMK veikė kaip CHEMK grupės eksportuojanti gamintoja, nes visi grupės dviejų gamintojų, t. y. CHEMK ir KF, pardavimai eksportui buvo vykdomi per CHEMK, ir kad CHEMK produktus prieš juos parduodama galutiniams pirkėjams Sąjungoje eksportavo per įvairius susijusius ūkio subjektus. Tačiau per tyrimą dėl grąžinimo, Komisijos nuomone, tiek CHEMK, tiek KF turėjo būti laikomos eksportuojančiomis gamintojomis, nes abi šios bendrovės pardavė savo produkciją atskirai ir tiesiogiai ieškovei, kad ši ją eksportuotų į Sąjungą (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
32 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
33 konstatuojamoji dalis) Taigi, Komisijos nuomone, nors per pirminį tyrimą CHEMK grupė eksportavo naudodamasi viena pardavimo grandine, atliekant tyrimą dėl grąžinimo eksportas vyko naudojantis dviem pardavimo grandinėmis (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
41 ir 46 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
42 ir 47 konstatuojamosios dalys). Toliau Komisija nusprendė, kad per pirminį tyrimą buvo praktiškai neįmanoma nustatyti individualios CHEMK ir KF eksporto kainos, nes pardavimų galutiniams nepriklausomiems pirkėjams Sąjungoje aprašymuose nebuvo nurodyta prekių kilmė, o per tyrimą dėl grąžinimo ši informacija buvo pateikta (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
32 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
33 konstatuojamoji dalis). Galiausiai dėl pardavimų struktūros eksportuotojo šalies vidaus rinkoje Komisija pažymėjo, kad per pirminį tyrimą vienas susijęs ūkio subjektas dalį grupės produkcijos pardavė minėtoje vidaus rinkoje, o per tyrimą dėl grąžinimo visi vidaus pardavimai buvo tiesiogiai vykdomi per CHEMK ir KF (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
32 konstatuojamoji dalis; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
33 konstatuojamoji dalis).
Iš šios ginčijamuose sprendimuose išdėstytos informacijos matyti, kad išvada dėl aplinkybių pasikeitimo, pateisinančio metodikos pakeitimą, iš esmės pagrįsta pakitusia CHEMK grupės struktūra ir jos pardavimo eksportui organizavimu, nes į minėtą struktūrą buvo integruota ieškovė ir pasikeitė pardavimo eksportui grandinė. Todėl Komisija CHEMK ir KF laikė dviem eksportuojančiomis gamintojomis, parduodančiomis eksportui per ieškovę. Be to, eksportuotojo šalies vidaus rinkoje visi pardavimai nuo šiol buvo vykdomi tiesiogiai per CHEMK ir KF. Todėl atsižvelgdama į galimybę turėti duomenis, leidžiančius apskaičiuoti individualias CHEMK ir KF eksporto kainas (priešingai, nei buvo per pirminį tyrimą), Komisija pritaikė naują metodiką dempingo skirtumui kiekvienam iš dviejų eksportuojančių gamintojų atskirai apskaičiuoti, paskui, atsižvelgusi į šių gamintojų priklausymą CHEMK grupei, nustatė visos grupės vidutinį dempingo skirtumą.
Taigi CHEMK grupėje įvyko didelių pasikeitimų, nes, be kita ko, į ją buvo integruota ieškovė ir pasikeitė pardavimo eksportui į Sąjungą organizavimas, ir tai, be kita ko, ieškovė pati pripažino per administracinę procedūrą 2012 m. birželio 20 d. laišku ir vykstant šiam procesui dublike. Be to, dėl CHEMK grupės pardavimų eksportui pažymėtina, jog ieškovė neginčija aplinkybės, kad per pirminį tyrimą tiek CHEMK, tiek KF pardavimai eksportui buvo vykdomi tik CHEMK per įvairius tarpininkus, o per tyrimą dėl grąžinimo CHEMK ir KF savarankiškai pardavė eksportui per ieškovę.
Taigi reikia nuspręsti, kad šie pasikeitimai, susiję su CHEMK grupės struktūra ir pardavimo eksportui į Sąjungą organizavimu yra aplinkybių pasikeitimas, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį.
Taip pat reikia pažymėti, kad toks aplinkybių pasikeitimas gali pateisinti metodikos pakeitimą pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį, nes minėtas metodikos pakeitimas atspindi CHEMK grupės antrojo pardavimo kanalo atsiradimą, taigi ir pasikeitusį minėtos grupės pardavimų organizavimą.
Iš tikrųjų reikia priminti, kad pagal naują metodiką Komisija pirmiausia apskaičiavo atskirai dempingo skirtumus abiem eksportuojančioms gamintojoms CHEMK ir KF, paskui nustatė CHEMK grupės vidutinį dempingo skirtumą. Šis individualių dempingo skirtumų skaičiavimas, atspindintis CHEMK grupės eksporto kanalų dualumą, reikalauja, kad pirmiausia būtų apskaičiuotos individualios normaliosios vertės ir eksporto kainos abiem minėtos grupės eksportuojančioms gamintojoms.
Ieškovės argumentai, nurodyti grindžiant šį ieškinio pagrindą, negali paneigti šių vertinimų. Šiuos argumentus iš esmės galima suskirstyti į tris dalis.
Pirmos dalies argumentais ieškovė nepritaria ginčijamų sprendimų motyvams, kuriais remdamasi Komisija grindė savo išvadą dėl aplinkybių pasikeitimo egzistavimo, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį.
Pirma, ieškovė tvirtina, kad tiek per pirminį tyrimą, tiek per tyrimą dėl grąžinimo buvo vienas eksportuojantis gamintojas, todėl šiuo klausimu negalima kalbėti apie aplinkybių pasikeitimą. Iš tikrųjų, priešingai, nei ginčijamuose sprendimuose nurodo Komisija, institucijos per pirminį tyrimą eksportuojančia gamintoja laikė CHEMK grupę, o ne bendrovę CHEMK. Be to, ieškovė mano, kad per tyrimą dėl grąžinimo CHEMK ir KF kartu sudarė eksportuojantį gamintoją, nes šios dvi bendrovės priklausė vienam ekonominiam vienetui.
Vis dėlto, nors, kaip tvirtina ieškovė, iš pirminio reglamento 62 konstatuojamosios dalies matyti, kad institucijos eksportuojančia gamintoja pripažino CHEMK grupę, vis dėlto, kaip matyti iš ginčijamų sprendimų ir kaip per rašytinę proceso dalį patvirtino Komisija, o ieškovė to neginčijo, tik bendrovė CHEMK vykdė grupės eksportą į Sąjungą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tik formalus CHEMK grupės pripažinimas eksportuojančia gamintoja per pirminį tyrimą yra nepakankamas įrodyti, kad institucijos per minėtą pirminį tyrimą savo pasirinktą pirminę metodiką ketino grįsti vertinimu, jog CHEMK grupė turi būti laikoma eksportuojančia gamintoja, o ne Komisijos procesiniuose dokumentuose nurodytu vertinimu, kad CHEMK grupė eksportavo per vieną iš dviejų savo gamintojų. Tuo remiantis darytina išvada: kadangi, kaip matyti iš šio sprendimo 100 punkto, aplinkybės pasikeitė dėl pasikeitusio CHEMK grupės pardavimo eksportui organizavimo, paprasčiausias formalus minėtos grupės pripažinimas eksportuojančia gamintoja per pirminį tyrimą negali paneigti šio sprendimo 101 punkte pateiktos išvados, kad šis pasikeitimas leido Komisijai pakeisti apskaičiavimo metodiką.
Be to, dėl vieno ekonominio vieneto sąvokos reikia priminti, kad ši sąvoka įtvirtinta nusistovėjusioje teismų praktikoje ir naudojama nustatyti normaliąją vertę pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalį (šio sprendimo 35 punkte minėto Sprendimo
Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube
ir
Interpipe NTRP
,
EU:C:2012:78
, 55 punktas). Pagal šią teismų praktiką, kai gamintojas vidaus pardavimų funkcijas paveda savo produktų tiekimo bendrovei, kurią ekonomiškai kontroliuoja, kainų, kurias moka pirmasis nepriklausomas pirkėjas minėtai tiekimo bendrovei, panaudojimas apskaičiuojant normaliąją vertę yra pagrįstas, nes minėtos kainos gali būti laikomos produkto pirmojo pardavimo įprastomis prekybos sąlygomis kaina, kaip tai suprantama pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą (šiuo klausimu žr. 1988 m. spalio 5 d. Sprendimo
Brother Industries / Taryba
, 250/85, Rink.,
EU:C:1988:464
, 15 punktą ir 1992 m. kovo 10 d. Sprendimo
Canon / Taryba
, C‑171/87, Rink.,
EU:C:1992:106
, 9 ir 11 punktus).
Be to, reikia priminti, kad ši teismų praktika pagal analogiją buvo taikoma eksporto kainos koregavimams pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą (35 punkte minėto Sprendimo
Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP / Taryba
,
EU:T:2009:62
, 177 punktas). Esant tokiai situacijai aiškiai buvo nuspręsta, kad kai gamintojas tiekia produktus į Sąjungą per teisiškai atskirą, bet ekonomiškai kontroliuojamą bendrovę, išvados, atspindinčios santykių tarp šio gamintojo ir šios pardavimo bendrovės ekonominę realybę, reikalavimas nustatomas siekiant taikyti vieno ekonominio vieneto sąvoką, apskaičiuojant eksporto kainą (35 punkte minėto
Sprendimo Taryba ir Komisija / Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP
,
EU:C:2012:78
, 55 punktas).
Iš to matyti, kad vieno ekonominio vieneto sąvoka iš esmės pagrįsta būtinybe atsižvelgti į santykių tarp gamintojo ir jo pardavimo bendrovės ekonominę situaciją, kai minėta pardavimo bendrovė atlieka šio gamintojo integruoto pardavimų skyriaus vaidmenį.
Tačiau šiuo argumentu, aprašytu šio sprendimo 105 punkte, ieškovė nurodo kitokias vieno ekonominio vieneto sąvokos pasekmes. Iš tikrųjų jos argumentas pagrįstas prielaida, kad aplinkybė, jog du tai pačiai grupei priklausantys gamintojai kartu su teisiniu požiūriu atskira bendrove, irgi priklausančia tai pačiai grupei, veikiančia kaip integruotas pardavimų skyrius, sudaro vieną ekonominį vienetą, įpareigoja institucijas konstatuoti, kad eksportuojančiu gamintoju gali būti laikomas tik minėtas vienetas.
Tačiau net nenagrinėjant, ar CHEMK ir KF turi būti laikomos priklausančiomis vienam ekonominiam vienetui, reikia pažymėti, kad tiek ši prielaida, tiek iš jos išplaukiantys argumentai turi būti atmesti. Pirma, ši prielaida daroma neatsižvelgiant į realią ekonominę situaciją, t. y. tai, kad, nepaisant jų, kaip dviejų tiems patiems akcininkams priklausančių seserinių bendrovių, priklausymo tai pačiai grupei ar net, jei tai būtų įrodyta, vienam ekonominiam vienetui, abu nagrinėjami gamintojai buvo atskiri juridiniai vienetai, kurie per tyrimą dėl grąžinimo gamino ir asmeniškai pardavė savo produktus. Kitaip tariant, minėtoje prielaidoje neįvertinamas dviejų atskirų prekybos grandinių egzistavimas. Antra, ieškovė negalėjo paaiškinti priežasčių, dėl kurių, jei būtų įrodytas vieno ekonominio vieneto egzistavimas, reikėtų neatsižvelgti į šią realią ekonominę situaciją.
Antra, ieškovė tvirtina, kad Komisija klaidingai nustatė atsiradusią naują pardavimo eksportui grandinę, nes pardavimai tarp jos ir CHEMK bei KF, atsižvelgiant į vieno ekonominio vieneto egzistavimą, turėjo būti pripažinti pardavimais grupės viduje.
Šį argumentą reikia atmesti dėl tų pačių priežasčių, kaip nurodytosios šio sprendimo 108–112 punktuose.
Trečia, ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė klaidą nusprendusi, kad per pirminį tyrimą buvo neįmanoma nustatyti duomenų, susijusių su kiekvieno gamybos vieneto pardavimais, nors per minėtą tyrimą ji net neprašė jų pateikti. Ieškovė mano, kad Komisija aplinkybių pasikeitimo negali grįsti savo tyrimo metodo pakeitimu.
Šie ieškovės argumentai neturi reikšmės.
Iš tikrųjų, pirma, kaip matyti iš šio sprendimo 100–102 punktų, išvada dėl aplinkybių pasikeitimo egzistavimo, dėl ko pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį pateisinančio Komisijos metodikos pakeitimą, gali būti grindžiama vieninteliu ieškovės pripažįstamu pasikeitimu – pasikeitusiu CHEMK grupės struktūros ir pardavimo eksportui organizavimu. Tokiomis aplinkybėmis, net pripažinus, kad, kaip tvirtina ieškovė, Komisija per pirminį turimą neprašė pateikti individualių duomenų, tokia klaida negali lemti ginčijamuose sprendimuose padarytos išvados dėl aplinkybių pasikeitimo egzistavimo neteisėtumo.
Antra, iš ginčijamų sprendimų matyti, kad, Komisijos nuomone, net jeigu ji būtų turėjusi duomenis, reikalingus nustatyti kiekvieno gamintojo individualias eksporto kainas, nebūtų galėjusi atlikti tokių individualių skaičiavimų, nes per pirminį tyrimą buvo tik vienas eksportuojantis gamintojas (sprendimų C(2012) 5577
final
, C(2012) 5595
final
, C(2012) 5596
final
, C(2012) 5598
final
ir C(2012) 5611
final
42 ir 46 konstatuojamosios dalys; sprendimų C(2012) 5585
final
ir C(2012) 5588
final
43 ir 47 konstatuojamosios dalys). Ieškovė neginčija vertinimo, kad bet kuriuo atveju per pirminį tyrimą nebuvo galima atlikti individualių skaičiavimų.
Be to, iš bylos medžiagos bet kuriuo atveju matyti, kad šie ieškovės argumentai taip pat nepagrįsti. Nors iš tikrųjų Komisija aiškiai neprašė pateikti informacijos apie KF pardavimus eksportui per CHEMK, vis dėlto iš minėtos medžiagos matyti, kad, kaip savo procesiniuose dokumentuose nurodo Komisija, ji iš tikrųjų prašė CHEMK ir KF pateikti duomenis, kurie jai leistų atskirai apskaičiuoti kiekvienos iš šių dviejų bendrovių normaliąją vertę ir eksporto kainą. Pirmiausia 2007 m. kovo 9 d. laišku Komisija paprašė paaiškinti sandorius, nurodytus CHEMK pateiktoje informacijoje, konkrečiai kalbant, šių sandorių kilmę. Paskui tame pačiame laiške Komisija paprašė pateikti paaiškinimus dėl CHEMK perdavimų eksportui. Galiausiai 2007 m. balandžio 20 d. laišku Komisija paprašė patikslinti informaciją dėl pardavimų eksportui per tam tikrus jame nurodytus tarpininkus. Tačiau, kaip matyti iš bylos medžiagos, atsakydama į šiuos prašymus CHEMK grupė nepateikė prašytų individualių duomenų.
Šiuo klausimu taip pat reikia pridurti, kad, viena vertus, šiame procese ieškovė neginčijo šio sprendimo 119 punkte nurodytų prašymų pateikti duomenis turinio. Kita vertus, ji nepateikė jokių esminių argumentų, kad įrodytų, jog minėti duomenys nebūtų leidę Komisijai individualiai apskaičiuoti normaliosios vertės ir eksporto kainos atitinkamai CHEMK ir KF. Atvirkščiai, ieškovė per posėdį nurodė, kad „tikriausiai <...> Komisija [buvo] teisi <...> nurodydama, jog ji prašė duomenų apie tarpininkus“, ir pabrėžė, kad „šie tarpininkai nebuvo pakankamai kontroliuojami, kad [būtų galima] pateikti tokią informaciją“.
Ketvirta, ieškovė tvirtina, jog tariamas aplinkybių eksportuotojo šalies rinkoje pasikeitimas buvo minimalus, todėl juo negalėjo būti grindžiama pakeista metodika.
Be to, kad 121 punkte nurodytais argumentais ieškovė pripažįsta aplinkybių pasikeitimą eksportuotojo šalies vidaus rinkoje, reikia konstatuoti, jog net pripažinus, kad, kaip ji tvirtina, minėtų pasikeitimu dėl jo minimalumo negali būti grindžiamas metodikos pakeitimas, vis dėlto, kaip savo procesiniuose dokumentuose paaiškino Komisija, metodikos pakeitimas, įskaitant ir normaliosios vertės apskaičiavimo metodą, pagrįstas visais faktinių aplinkybių pasikeitimais. Tai apima, be kita ko, CHEMK grupės struktūros ir pardavimų eksportui organizavimo pasikeitimą, kurio, remiantis šio sprendimo 100–102 punktais, vieno pakako pateisinti Komisijos taikytos metodikos pakeitimą.
Šiuo klausimu reikia pridurti, kad, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 102 punkte, būtent dviejų eksportuojančių gamintojų egzistavimas leido taikyti naują metodiką, pagal kurią Komisija remdamasi individualiomis normaliosiomis vertėmis ir eksporto kainomis apskaičiavo atskirai dempingo skirtumą atitinkamai CHEMK ir KF, paskui nustatė CHEMK grupės vidutinį dempingo skirtumą.
Iš to matyti, kad net jei ginčijamuose sprendimuose Komisijos pateikti vertinimai dėl galimo pasikeitimo eksportuotojo šalies rinkoje būtų klaidingi, tokia klaida neleistų pripažinti ginčijamų sprendimų neteisėtais.
Tokiomis aplinkybėmis ir nesiaiškinant, ar Komisija galėjo pasikeitimus eksportuotojo šalies rinkoje pripažinti aplinkybių pasikeitimu pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį, reikia konstatuoti, kad šiuo klausimu ieškovės nurodyti argumentai yra nereikšmingi.
Penkta, ieškovė tvirtina, kad ginčijamuose sprendimuose išdėstytas tvirtinimas, jog naujoji metodika tikslesnė, yra nereikšmingas, nes argumentai dėl tikslingumo negali pagrįsti aplinkybių, taigi ir metodikos pakeitimo. Be to, Komisija netvirtina, kad pirminė metodika neatitiko pagrindinio reglamento 2 straipsnio.
Iš tikrųjų pagal šio sprendimo 91 punkte nurodytą teismų praktiką, norint pagrįsti metodikos pakeitimą, nepakanka, kad naujoji metodika būtų tinkamesnė už senąją, jei senoji metodika vis dėlto atitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnį.
Vis dėlto šioje byloje reikia priminti, kad, kaip jau buvo konstatuota, Komisija naujos metodikos taikymą aiškiai grindė aplinkybių pasikeitimu.
Tokiomis aplinkybėmis argumentas, kad metodikos pakeitimą Komisija grindė argumentais dėl tikslingumo ir nenurodė, jog pirminė metodika neatitiko pagrindinio reglamento 2 straipsnio, negali lemti ginčijamų sprendimų neteisėtumo, todėl turi būti atmestas kaip nereikšmingas.
Antros dalies argumentais ieškovė iš esmės kaltina Komisija neįrodžius, kad tariamas aplinkybių pasikeitimas būtų turėjęs įtakos institucijų taikytai pirminei metodikai, nors pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį metodikos pakeitimas turi būti būtinai ir tiesiogiai susijęs su aplinkybių pasikeitimu. Tačiau Komisijos nurodomas aplinkybių pasikeitimas iš esmės susijęs su pasikeitusia CHEMK grupės pardavimų eksportui struktūra, o naujoji metodika iš esmės susijusi su normaliąja verte. Be to, Komisija nepaaiškino, kaip grupės pardavimų eksportui struktūros pasikeitimai galėjo turėti įtakos normaliosios vertės, eksporto kainos ir dempingo skirtumo apskaičiavimo metodikai.
Atsižvelgiant į šio sprendimo 101, 102, 122 ir 123 punktuose pateiktus vertinimus, šie argumentai turi būti atmesti. Iš tikrųjų, kaip jau buvo nurodyta, naujos metodikos taikymas, įskaitant abiejų gamintojų individualių normaliųjų verčių apskaičiavimo metodą, remiantis pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalimi, buvo pagrįstas aplinkybių pasikeitimu, susijusiu su CHEMK grupės struktūra ir pardavimų organizavimu.
Trečios dalies argumentais ieškovė tvirtina, kad taikant pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalį Komisijos diskrecija yra ribota, todėl nagrinėjamu atveju Komisija per tyrimą dėl grąžinimo turėjo taikyti pirminę metodiką.
Pirma, ieškovė mano, kad atliekant tyrimus dėl grąžinimo Antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalies 1 punkte pirmenybė teikiama dempingo skirtumo apskaičiavimo metodikai, taikytai paskutiniame tyrime dėl dempingo pagal Antidempingo sutartį.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog, atsižvelgiant į PPO sutarčių pobūdį ir bendrą struktūrą, šie aktai iš esmės nėra tarp tų normų, kurių atžvilgiu Sąjungos teismas tikrina Sąjungos institucijų aktų teisėtumą pagal SESV 263 straipsnio pirmą pastraipą (1999 m. lapkričio 23 d. Sprendimo
Portugalija / Taryba
, C‑149/96, Rink.,
EU:C:1999:574
, 47 punktas; 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
, C‑76/00 P, Rink.,
EU:C:2003:4
, 53 punktas ir 37 punkte minėto Sprendimo
Ikea Wholesale
,
EU:C:2007:547
, 29 punktas). Tačiau jei Sąjunga ketino įgyvendinti prisiimtą konkretų įsipareigojimą PPO arba tuo atveju, kai Sąjungos akte aiškiai daroma nuoroda į konkrečias PPO sutarčių nuostatas, Sąjungos teismas privalo vykdyti nagrinėjamo Sąjungos akto teisėtumo kontrolę, atsižvelgdamas į PPO taisykles (minėto Sprendimo
Portugalija / Taryba
,
EU:C:1999:574
, 49 punktas; minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
,
EU:C:2003:4
, 54 punktas ir 37 punkte minėto Sprendimo
Ikea Wholesale
,
EU:C:2007:547
, 30 punktas).
Iš pagrindinio reglamento 3 konstatuojamosios dalies matyti, kad juo, be kita ko, siekiama į Sąjungos teisę kiek įmanoma perkelti Antidempingo sutartyje išdėstytus reikalavimus, tarp kurių visų pirma yra reikalavimai, susiję su antidempingo muitų trukme ir peržiūra (pagal analogiją žr. 134 punkte minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
,
EU:C:2003:4
, 55 punktą).
Vadinasi, Pagrindinio reglamento nuostatas reikia aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į atitinkamas Antidempingo sutarties nuostatas (žr. 134 punkte minėto Sprendimo
Petrotub ir Republica / Taryba
,
EU:C:2003:4
, 57 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Tačiau, pirma, Antidempingo sutartyje nėra nuostatų, kurios būtų lygiavertės pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalies nuostatoms, todėl tame reglamente nustatyta taisyklė negali būti laikoma perkeliančia kurią nors iš minėtoje sutartyje nustatytų išsamių taisyklių, kurios turėtų būti aiškinamos atsižvelgiant į tą sutartį (generalinio advokato P. Cruz Villalón išvados byloje
Valimar
, C‑374/12, Rink,
EU:C:2014:118
, 74 punktas).
Antra, reikia pažymėti, kad Antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalyje ir 18 straipsnio 3 dalies 1 punkte numatyta:
„18.3. Pagal šios straipsnio dalies 1 ir 2 punktus šios [Antidempingo] sutarties nuostatos taikomos tyrimams ir egzistuojančių priemonių peržiūroms, inicijuotiems (-oms) gavus prašymus, kurie buvo pateikti tą dieną arba po tos dienos, kai šaliai narei įsigaliojo PPO sutartis.
18.3.1. Dempingo lygiui (maržos) [skirtumui] apskaičiuoti, vykdant grąžinimo procedūras pagal 9 straipsnio 3 dalį, taikomos taisyklės, taikytos paskutiniam sprendimui ar peržiūrai dėl dempingo.“
Iš šio sprendimo 138 punkte nurodytų nuostatų turinio ir jų konteksto matyti, kad, skirtingai nei pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalis, kurioje nurodoma metodologija, taikoma atliekant visus tyrimus dėl grąžinimo, Antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalies 1 punktas yra viena iš galutinių minėtos sutarties nuostatų, konkrečiai kalbant, sutarties 18 straipsnio 3 dalyje išdėstytų nuostatų, kurios apibrėžia jos taikymą laiko atžvilgiu. Ieškovė, panašu, pati tai pripažino savo procesiniuose dokumentuose, nes nurodė, kad Antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalies 1 punktas „taikomas, net jei pirminė dempingo skirtumo apskaičiavimo metodika, naudota iki Antidempingo sutarties įsigaliojimo, neatitinka šios sutarties po jos įsigaliojimo“.
Iš to matyti, kad, kaip teisingai nurodė Komisija, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalis neįgyvendina antidempingo sutarties 18 straipsnio 3 dalies 1 punkto, todėl pastaroji nuostata nėra reikšminga nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.
Antra, ieškovė tvirtina, kad aiškinamojo pranešimo 3.2.3 punkto a papunkčiu įsipareigodama per tyrimą dėl grąžinimo taikyti pirminę metodologiją Komisija apribojo savo diskreciją.
Vis dėlto iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog aiškinamasis aktas, kaip antai aiškinamasis pranešimas, kuris, remiantis jo konstatuojamosiomis dalimis, nustato pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalies taikymo gaires, negali pakeisti aiškinimo taisyklių, esančių reglamente (2014 m. vasario 12 d. Sprendimo
Beco / Komisija
, T‑81/12, Rink.,
EU:T:2014:71
, 50 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1992 m. sausio 28 d., Sprendimo
Soba
, C‑266/90, Rink.,
EU:C:1992:36
, 19 punktą ir 1993 m. balandžio 22 d. Sprendimo
Peugeot / Komisija
, T‑9/92, Rink.,
EU:T:1993:38
, 44 punktą).
Iš tikrųjų iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų ir priimtų pranešimų, bet tik tiek, kiek jie atitinka aukštesnės galios normas (142 punkte minėto Sprendimo
Beco / Komisija
,
EU:T:2014:71
, 51 punktas; pagal analogiją taip pat žr. 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Holland Malt / Komisija
, C‑464/09 P, Rink.,
EU:C:2010:733
, 47 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Iš to matyti, kad, priešingai, nei nurodo ieškovė, iš aiškinamojo pranešimo 3.2.3 punkto a papunkčio negalima daryti išvados, kad Komisija visais atvejais ir be jokių išimčių įsipareigojo per turimą dėl grąžinimo taikyti tą pačią metodiką, kurią taikė per pirminį tyrimą. Iš tikrųjų toks Komisijos diskrecijos apribojimas būtų nesuderinamas su pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalyje nustatyta galimybe pasikeitus aplinkybėms pakeisti ir apskaičiavimo metodiką.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad antrąjį ieškinio pagrindą, kuriuo remiasi ieškovė, reikia atmesti.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė bylą pralaimėjo, reikia jai nurodyti padengti bylinėjimosi išlaidas, kaip to prašė Komisija.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Priteisti iš
RFA International, LP
bylinėjimosi išlaidas.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Paskelbta 2015 m. kovo 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.