CELEX: 62011CJ0216
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 92/12/EEB
Akcizai
Vienoje valstybėje narėje įsigyti ir į kitą valstybę narę gabenami tabako gaminiai
Vien kiekybiniai vertinimo kriterijai
SESV 34 straipsnis
Kiekybiniai importo apribojimai

Savo ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad naudodama vien kiekybinį vertinimo kriterijų, kai siekiama nustatyti, ar fiziniai asmenys kitos valstybės narės kilmės apdorotą tabaką laiko komerciniais tikslais, šį kriterijų taikydama individualiai transporto priemonei (o ne asmeniui) ir bendrai visiems tabako gaminiams ir taip tik sudarydama kliūčių fiziniams asmenims importuoti tabako gaminius iš kitos valstybės narės, jei kiekis viršija 2 kilogramus individualios transporto priemonės atveju, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvą 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (
OL L 76, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179, toliau – direktyva), ypač jos 8 ir 9 straipsnius, bei SESV 34 straipsnį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisės aktai
Direktyvos 8 straipsnyje buvo nustatyta:
„Laikantis vidaus rinkos reguliavimo principų, akcizai privačių asmenų individualiam naudojimui įsigyjamiems bei jų gabenamiems produktams turi būti pritaikyti toje valstybėje narėje, kurioje šie produktai įsigyjami.“
Remiantis direktyvos 9 straipsniu:
„1.   Nepažeidžiant 6, 7 ir 8 straipsnių, akcizas tampa mokėtinas, kai vartojimui vienoje valstybėje narėje skirti produktai komerciniais tikslais yra laikomi kitoje valstybėje narėje.
Tokiu atveju mokestį toje valstybėje narėje, kurios teritorijoje yra produktai, moka juos laikantis asmuo.
2.   Norėdamos nustatyti, ar 8 straipsnyje nurodytų produktų paskirtis yra komercinė, valstybės narės privalo,
inter alia
, atsižvelgti į:
—
produktus laikančio asmens komercinį statusą bei jų laikymo priežastis,
—
produktų laikymo vietą arba, jeigu reikia, gabenimo būdą,
—
visus su produktais susijusius dokumentus,
—
produktų pobūdį,
—
produktų kiekį.
Vykdydamos pirmosios pastraipos penktosios įtraukos reikalavimus, valstybės narės aiškumo sumetimais gali nustatyti orientacines ribas. Šios orientacinės ribos negali būti žemesnės nei:
a)
tabako produktams
cigaretėms 800 vienetų,
cigarilėms (cigarų, kurių vieneto svoris neviršija 3 g) 400 vienetų,
cigarams 200 vienetų,
rūkomajam tabakui 1,0 kilogramas
<...>“
Prancūzijos teisės normos
Bendrojo mokesčių kodekso (toliau – BMK) (redakcija, kuri galiojo 2009 m. lapkričio 23 d. Prancūzijos Respublikai išsiųstoje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje) 302 D straipsnyje buvo numatyta:
„I.-1. Akcizas tampa mokėtinas: < … >
4)
nepažeidžiant <...> 575 G ir 575 H straipsnių, kai nustatoma, kad Prancūzijoje komerciniais tikslais laikomas alkoholis, alkoholiniai gėrimai ir apdorotas tabakas, kuriuos laikantis asmuo negali administraciniu lydraščiu, sąskaita faktūra ar kasos čekiu atitinkamai įrodyti jų judėjimo taikant sąlyginio neapmokestinimo procedūrą ar kad mokestis buvo sumokėtas Prancūzijoje <...>.
Siekdama nustatyti, ar šie produktai Prancūzijoje laikomi komerciniais tikslais, administracija atsižvelgia į šiuos veiksnius:
a)
produktus laikančio asmens profesinę veiklą;
b)
produktų laikymo vietą, naudotą gabenimo būdą ar su produktais susijusius dokumentus;
c)
produktų pobūdį;
d)
produktų kiekį, ypač kai jis viršija direktyvos <...> 9 straipsnio [2 dalyje] nustatytas orientacines ribas <...>“
Pagal BMK 575 G straipsnį:
„Mažmeninės prekybos vietose parduotas apdorotas tabakas, kai jo kiekis viršija 1 kilogramą, negali būti gabenamas be dokumento, numatyto 302 M straipsnio II dalyje.“
BMK 575 H straipsnyje buvo numatyta:
„Išskyrus tiekėjus sandėliuose, mažmeninius prekybininkus prekybos vietose, asmenis, išvardytus 565 straipsnio 3 dalyje, perpardavėjus, minimus 568 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, arba, atsižvelgiant į už biudžetą atsakingo ministro įsakymu nustatytus kiekius, perpardavėjus, išvardytus pastarojo straipsnio pirmoje pastraipoje, joks kitas asmuo negali laikyti daugiau negu 2 kilogramus apdoroto tabako sandėliuose, komercinėse patalpose, ar transporto priemonėse.“
Prancūzijos administracinė praktika
2009 m. lapkričio 23 d. pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje Prancūzijos Biudžeto ministerijos interneto svetainėje buvo pateikta tokia informacija:
„Bendrieji klausimai
Jei keliaudami po Europos Sąjungos valstybes nares įsigijote asmeniniam naudojimui skirtų prekių, neprivalote pildyti deklaracijos ar mokėti muitų ar mokesčių išvykdami arba atvykdami į Prancūziją.
<...> Jei įsigyjate <...> tabako, taikomos Bendrijos teisėje privačių asmenų pirkiniams numatytos orientacinės ribos.
Jeigu viršijamos toliau nurodytos tabakui <...> taikomos ribos ir, atsižvelgiant į kitus kriterijus, Jūsų įsigytas prekes Prancūzijos muitinės tarnybos gali pripažinti kaip įsigytas komerciniais tikslais. Tokiu atveju turite sumokėti atitinkamus muitus ir mokesčius, taikomus Prancūzijoje kiekvienam iš šių produktų. Šios ribos taikomos, ir kai išvykstate iš Prancūzijos į bet kurią kitą Europos Sąjungos valstybę.
Tabakas
Remiantis [BMK] 575 G ir 575 H straipsniais <...>, fiziniams asmenims įsigyjant tabako kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, išskyrus dešimt naujųjų valstybių narių, nuo 2006 m. sausio 1 d. taikomos šios nuostatos:
—
Galima vežtis 5 cigarečių blokus (t. y. 1 kilogramą tabako) be prekių judėjimo dokumentų.
Dėmesio: ši riba taikoma individualiai transporto priemonei arba asmeniui nuo septyniolikos metų, važiuojančiam kolektyvinio transporto priemone (t. y. kuria vyksta daugiau kaip devyni asmenys, įskaitant vairuotoją).
—
Vežant nuo 6 iki 10 blokų, būtina pateikti supaprastintą administracinį lydraštį (SAL). Jei tikrinamas keleivis nepateikia SAL, tabakas gali būti konfiskuotas, o keleiviui skirta bauda. Keleivis gali atsisakyti šių prekių. Tokiu atveju bauda neskiriama.
Norint gauti šį dokumentą, pakanka atvykti į pirmąjį Prancūzijos muitinės postą, esantį pasienyje.
—
Įvežti daugiau negu 10 blokų (ar 2 kilogramus tabako) draudžiama visais atvejais. Tikrinamam keleiviui gresia pirma nurodytos sankcijos (tabako konfiskavimas ir bauda).
Kolektyvinio transporto priemonių (lėktuvas, laivas, autobusas, traukinys) atveju šios nuostatos taikomos kiekvienam keleiviui atskirai.“
Ikiteisminė procedūra
Nusprendusi, kad Prancūzijos teisės aktai ir administracinė praktika fizinių asmenų vykdomo tabako importo srityje prieštaravo direktyvai, proporcingumo principui ir EB 28 straipsniui, 2007 m. spalio 23 d. Komisija Prancūzijos Respublikai išsiuntė oficialių pranešimą, į kurį ši valstybė narė atsakė 2008 m. sausio 18 d. laišku.
2009 m. lapkričio 23 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, ragindama Prancūzijos Respubliką per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų atsižvelgta. Ši valstybė narė į ją atsakė 2010 m. sausio 22 d. laišku.
Kadangi Prancūzijos Respublikos pateikti paaiškinimai Komisijos netenkino, ji nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su direktyvos 8 ir 9 straipsnių pažeidimu
Komisija teigia, kad Prancūzijos teisės normos ir administracinė praktika prieštarauja direktyvai, ypač jos 8 ir 9 straipsniams, nes kriterijai, taikomi siekiant nustatyti, ar tabako gaminiai laikomi komerciniais tikslais, yra vien kiekybiniai, BMK 575 G ir 575 H straipsniuose numatytos ribos galioja bendrai visiems laikomiems tabako gaminiams, šios ribos, kai gabenama individualia transporto priemone, taikomos transporto priemonei, o ne kiekvienam asmeniui atskirai, o už pastarųjų straipsnių pažeidimą numatytos sankcijos yra labai griežtos.
Prancūzijos Respublika visų pirma teigia, kad BMK 575 G ir 575 H straipsniais reglamentuojamas tik tabako laikymas, o ne akcizų rinkimo tvarka ir sąlygos. Todėl šios nuostatos nepatenka į Direktyvos 92/12 8 ir 9 straipsnių taikymo sritį. Bent kuriuo atveju Prancūzijos teisės normos ir administracinė praktika neprieštarauja direktyvai, o numatytos sankcijos yra proporcingos.
Reikia priminti, kad direktyva siekiama nustatyti tam tikras akcizais apmokestinamų produktų laikymo, gabenimo ir kontrolės taisykles tam, kad būtų užtikrintas vienodas akcizų taikymas visose valstybėse narėse (2006 m. lapkričio 23 d. Sprendimo
Joustra
,
C-5/05, Rink. p. I-11075
, 27 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Šiuo klausimu direktyvoje įtvirtinamas skirtumas tarp produktų, kurie laikomi komerciniais tikslais, ir tų, kurie laikomi savo reikmėms (minėto Sprendimo
Joustra
28 punktas).
Kalbant apie savo reikmėms laikomus produktus, reikia pažymėti, kad akcizai mokėtini toje valstybėje narėje, kurioje produktai buvo įsigyti (minėto Sprendimo
Joustra
31 punktas). Tačiau komerciniais tikslais laikomų produktų atveju direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje iš esmės nustatyta, kad akcizas tampa mokėtinas valstybėje narėje, kurioje šie produktai laikomi.
Siekiant nustatyti, ar produktai laikomi komerciniais tikslais, direktyvos 9 straipsnio 2 dalyje numatyti tam tikri kriterijai. Konkrečiai tariant, iš pačios šios 2 dalies pirmos pastraipos formuluotės matyti, kad norėdamos nustatyti, ar produktai laikomi komerciniais tikslais, valstybės narės privalo,
inter alia
, atsižvelgti į kelis kriterijus, o laikomų produktų kiekis tėra vienas iš nurodytųjų. Be to, dėl šio kriterijaus reikia pažymėti, kad tos pačios 2 dalies antroje pastraipoje numatyta, jog valstybės narės aiškumo sumetimais gali nustatyti orientacines ribas.
Iš to matyti, ir kaip generalinis advokatas pastebėjo savo išvados 20 ir 21 punktuose, kad, remiantis direktyvos 9 straipsnio 2 dalimi, valstybėms narėms neleidžiama, kad siekdamos nustatyti, ar produktai laikomi komerciniais tikslais, jos remtųsi vien kiekybine laikomų produktų riba.
Kiek tai susiję su ginčijamomis teisės normomis, Prancūzijos Respublika teigia, kad pačiame BMK 302 D straipsnyje nenumatyta tokia vien kiekybinė riba, taikoma siekiant nustatyti, ar produktai laikomi komerciniais tikslais.
Tačiau, kadangi šiame straipsnyje nurodoma, jog jis taikomas „nepažeidžiant <...> [BMK] 575 G ir 575 H straipsnių nuostatų“, šiuose dviejuose straipsniuose numatytos ribos iš esmės yra vieninteliai svarbūs kriterijai nustatant, ar produktai laikomi komerciniais tikslais, o tai patvirtina ir Prancūzijos administracinė praktika. Prancūzijos Respublika neginčija, kad šios ribos yra vien kiekybinės.
Ši valstybė narė taip pat teigia, kad jos teisės normos ir administracinė praktika neprieštarauja direktyvos 9 straipsnio 2 daliai dėl to, kad minėtos ribos bendrai taikomos visiems laikomiems tabako gaminiams ir kad gabenimo individualiu transportu atveju tabako kiekiai vertinami pagal tai, kiek jo tenka transporto priemonei, o ne asmeniui.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš direktyvos 9 straipsnio 2 dalies antros pastraipos, jei valstybės narės nusprendžia nustatyti laikomų tabako gaminių kiekio ribas, taikomas nustatant, ar jie laikomi komerciniais tikslais, ir kurios pagal šią nuostatą gali būti tik orientacinės, jos turi paisyti tam tikrų minimalių ribų.
Pirma, kadangi direktyvoje aiškiai nustatytos minimalios ribos kelioms atskiroms tabako gaminių kategorijoms, valstybės narės gali nustatyti turimų visų tabako gaminių svoriui taikomas ribas tik su sąlyga, kad paisoma kiekvienos iš šių minimalių ribų. Prancūzijos Respublika neteigia, kad šis reikalavimas tenkinamas BMK 575 G ir 575 straipsniuose numatytų ribų atveju.
Antra, kadangi direktyvos 9 straipsnio 2 dalyje siekiama išvardyti sąlygas, kurioms esant tabaką laikantis asmuo turi sumokėti akcizą, kaip tai numatyta šio straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, minimalios orientacinės ribos, nurodytos direktyvos 9 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje, turi būti suprantamos kaip skirtos šiam laikytojui, vadinasi, taikomos asmeniui.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Prancūzijos teisės normos ir administracinė praktika prieštarauja direktyvos 9 straipsniui, taip pat jos 8 straipsniui, tiek, kiek nustatant, ar tabako gaminiai laikomi komerciniais tikslais, naudojamos vien kiekybinės ribos, kurios taikomos bendrai visiems šiems gaminiams ir, kai gabenama individualia transporto priemone, vertinamos transporto priemonės atžvilgiu, o jei šios ribos viršijamos, taikomos sankcijos.
Todėl pirmasis Komisijos pateiktas kaltinimas yra pagrįstas.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su SESV 34 straipsnio pažeidimu
Komisija teigia, kad BMK 575 H straipsnis prieštarauja ir SESV 34 straipsniui. Iš tikrųjų ši nacionalinė nuostata tik sudaro fiziniams asmenims kliūtis importuoti į Prancūziją tabako gaminius iš kitos valstybės narės, kai kiekis individualios transporto priemonės atveju viršija 2 kilogramus, net jei šiuos kiekius fizinis asmuo laiko savo reikmėms.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad kai klausimo reglamentavimas išsamiai suderintas Bendrijos lygiu, visos su juo susijusios nacionalinės priemonės turi būti vertinamos atsižvelgiant į tokios suderinimo priemonės, o ne į pirminės teisės nuostatas (2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
,
C-463/01, Rink. p. I-11705
, 36 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš šio sprendimo 24 punkto, akivaizdu, kad 575 H straipsniu pažeidžiama priemonė, kuria išsamiai suderinamas būdas, kaip valstybės narės gali atsižvelgti į tabako gaminių kiekį, kai siekia konstatuoti, kad jie laikomi komerciniais tikslais.
Kadangi antruoju kaltinimu Komisija tik prašo įvertinti, atsižvelgiant į pirminės teisės nuostatas, nacionalinę priemonę, kuri turi būti vertinama atsižvelgiant į minėtą suderinimo priemonę, šį kaltinimą reikia atmesti.
Todėl reikia konstatuoti, kad naudodama tik kiekybinį vertinimo, ar fiziniai asmenys kitos valstybės narės kilmės apdorotą tabaką laiko komerciniais tikslais, kriterijų ir jį taikydama individualiai transporto priemonei (o ne asmeniui) bei bendrai visiems tabako gaminiams Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvą, ypač jos 8 ir 9 straipsnius.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi ir Komisija, ir Prancūzijos Respublika bylą pralaimėjo iš dalies, kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
Naudodama tik kiekybinį vertinimo, ar fiziniai asmenys kitos valstybės narės kilmės apdorotą tabaką laiko komerciniais tikslais, kriterijų ir jį taikydama individualiai transporto priemonei (o ne asmeniui) bei bendrai visiems tabako gaminiams Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvą 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, ypač jos 8 ir 9 straipsnius.

2.
Atmesti kitą ieškinio dalį.

3.
Europos Komisija ir Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.