CELEX: 62012CJ0396
Kopējā lauksaimniecības politika
ELFLA finansējums
Atbalsts lauku attīstībai
Maksājumu samazināšana vai nepiešķiršana savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā
Jēdziens “tīša neatbilstība"

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 67. panta 1. punktu Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (
OV L 141, 18. lpp.
), 51. panta 4. punktu Padomes 2005. gada 20. septembra Regulā (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (
OV L 277, 1. lpp.
, un kļūdu labojums –
OV 2007, L 4, 10. lpp.
), kā arī 23. pantu Komisijas 2006. gada 7. decembra Regulā (EK) Nr. 1975/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (
OV L 368, 74. lpp.
).
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
A. M. van der Ham
un
A. H. van der Ham‑Reijersen van Buuren
, no vienas puses, un
College van Gedeputeerde Staten van Zuid‑Holland
(Dienvidholandes provinces valdība, turpmāk tekstā – “
College
”), no otras puses, par tā atbalsta samazinājumu, kas tiem ir ticis piešķirts atbilstoši kopējai lauksaimniecības politikai.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 1698/2005
Regula Nr. 1698/2005 tostarp ir tikusi grozīta ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 74/2009 (
OV L 30, 100. lpp.
). Saskaņā ar Regulas Nr. 74/2009 2. panta otro daļu ar šo regulu ieviestie grozījumi ir piemērojami no 2009. gada 1. janvāra, izņemot Regulas Nr. 1698/2005 51. panta 1., 2. un 4. punktā izdarītos grozījumus, kuri ir piemērojami no 2010. gada 1. janvāra.
Atbilstoši Regulas Nr. 1698/2005 preambulas 45. apsvērumam:
“Būtu jāizveido sankciju sistēma gadījumiem, ja saņēmēji, kas saņem maksājumus saskaņā ar konkrētiem zemes apsaimniekošanas pasākumiem, visā turējumā neievēro [Padomes 2003. gada 29. septembra] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 [ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV L 270, 1. lpp.
)] 4. un 5. pantā un III un IV pielikumā paredzētās obligātās prasības, ņemot vērā prasību neievērošanas nopietnību, apjomu, pastāvību un atkārtošanos.”
Regulas Nr. 1698/2005 36. panta a) punkta iv) apakšpunktā ir paredzēta agrovides maksājumu piešķiršana.
Regulas Nr. 1698/2005, redakcijā, kas bija spēkā līdz 2010. gada 1. janvārim, 51. panta 1. un 4. punktā ir noteikts:
“1.   Ja saņēmēji, kas saskaņā ar 36. panta a) punkta i) līdz v) apakšpunktu [..] saņem maksājumus, visā saimniecībā neievēro Regulas (EK) Nr. 1782/2003 4. un 5. pantā un III un IV pielikumā paredzētās obligātās prasības tādas darbības vai bezdarbības dēļ, ko var tieši attiecināt uz viņiem, tad tajā kalendārajā gadā, kurā notiek neievērošana, viņiem piešķiramo maksājumu kopapjomu samazina vai atceļ.
Pirmajā daļā minēto samazināšanu vai atcelšanu piemēro arī tādos gadījumos, ja saņēmēji, kas saņem maksājumus saskaņā ar 36. panta a) punkta iv) apakšpunktu, tādas darbības vai bezdarbības rezultātā, ko var tieši attiecināt uz viņiem, visā saimniecībā neievēro obligātās mēslojuma un augu aizsardzības ražojumu lietošanas prasības, kas minētas 39. panta 3. punktā.
[..]
4.   Sīki izstrādātus noteikumus maksājumu samazināšanai vai nepiešķiršanai nosaka saskaņā ar 90. panta 2. punktā minēto procedūru. Šajā sakarā ņem vērā prasību neievērošanas nopietnību, apjomu, pastāvību un atkārtošanos.”
Regulas Nr. 1698/2005, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 74/2009 un kura bija piemērojama no 2010. gada 1. janvāra, 51. panta 4. punktā ir noteikts:
“4.   Sīki izstrādātus noteikumus maksājumu samazināšanai vai nepiešķiršanai nosaka saskaņā ar 90. panta 2. punktā minēto procedūru. Šajā sakarā ņem vērā konstatēto prasību neievērošanas nopietnību, apjomu, pastāvību un atkārtošanos, kā arī šādus kritērijus:
a)
nolaidības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa nepārsniedz 5 % un atkārtotas neatbilstības gadījumā – 15 %.
[..]
b)
tīšas neatbilstības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa principā nav mazāka par 20 % un tā var novest pie maksājuma nepiešķiršanas saskaņā ar vienu vai vairākām atbalsta shēmām, un to var piemērot vienu vai vairākus kalendāros gadus;
[..].”
Regula Nr. 1975/2006
Atbilstoši Regulas Nr. 1975/2006 preambulas 6. apsvērumam:
“Atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1698/2005 51. pantam uz maksājumiem par dažiem minētajā regulā paredzētajiem pasākumiem attiecināja savstarpējās atbilstības ievērošanu, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 1782/2003 II sadaļas 1. nodaļā. Tādēļ ir lietderīgi saskaņot savstarpējās atbilstības noteikumus ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 un (EK) Nr. 796/2004 noteikumiem.”
Regulas Nr. 1975/2006 23. panta redakcija ir šāda:
“Neskarot Regulas (EK) Nr. 1698/2005 51. panta 2. punktu, ja konstatē pārkāpumu, samazinājumu piemēro tai atbalsta kopsummai [..], kas ir piešķirta vai ir jāpiešķir attiecīgajam saņēmējam, ņemot vērā maksājuma pieprasījumus, ko viņš ir iesniedzis vai arī iesniegs pārkāpuma konstatējuma kalendārajā gadā.
Ja pārkāpums pieļauts saņēmēja nolaidības dēļ, samazinājumu aprēķina saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 796/2004 66. pantā izklāstītajiem noteikumiem.
Ja ir pieļauts tīšs pārkāpums, samazinājumu aprēķina atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 796/2004 67. pantam.”
Regula Nr. 796/2004
Saskaņā ar Regulas Nr. 796/2004 preambulas 56. apsvērumu, kas attiecas uz noteikumiem par sankciju piemērošanu savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošanas gadījumā:
“(56)
Tomēr Regulā (EK) Nr. 1782/2003 paredzētajai samazinājumu un nepiešķiršanas sistēmai attiecībā uz savstarpējās atbilstības saistībām ir cits mērķis, proti, rosināt lauksaimniekus ievērot jau izveidotos tiesību aktus savstarpējas atbilstības dažādajās jomās.”
Regulas Nr. 796/2004 66. panta “Samazinājumu piemērošana nolaidības gadījumā” 1. punktā ir noteikts:
“[..] ja konstatētā neatbilstība radusies lauksaimnieka nolaidības dēļ, samazinājumu piemēro [..] tiešo maksājumu kopsummai, kas piešķirta vai jāpiešķir attiecīgajam lauksaimniekam, ievērojot atbalsta pieteikumus, ko viņš iesniedzis vai vēl iesniegs gadā, kurā konstatēta minētā neatbilstība. Minētais samazinājums parasti ir 3 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā [..], tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz 1 % vai paaugstināt to līdz 5 % no kopsummas [..]”
Šīs pašas regulas 67. panta “Samazinājumu un izslēgšanas piemērošana tīšu pārkāpumu gadījumā” 1. punktā ir noteikts:
“1.   [..] ja lauksaimnieks konstatēto pārkāpumu ir izdarījis tīši, samazinājums, kas jāpiemēro [tiešo maksājumu] kopsummai, parasti ir 20 % no minētās kopējās summas.
Pilnvarotais maksātājs, pamatojoties uz novērtējumu, ko sniegusi kompetentā iestāde kontroles ziņojumā [..], tomēr var nolemt samazināt minēto procentuālo daļu līdz vismaz 15 % vai attiecīgā gadījumā palielināt to līdz 100 % no kopējās summas.”
Regula Nr. 1782/2003
Regula Nr. 1782/2003 tika atcelta ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003. Regulas Nr. 1782/2003 preambulas 2. apsvērums ir izteikts šādi:
“Pilna tiešā atbalsta samaksa jāsaista ar atbilstību noteikumiem, kuri attiecas uz lauksaimniecības zemi, lauksaimniecisko ražošanu un darbību. Tādiem noteikumiem jābūt par pamatu tam, lai kopējās tirgus organizācijā iekļautu pamatstandartus attiecībā uz vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku veselību un labturību un labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem. Ja minētie pamatstandarti netiek ievēroti, dalībvalstīm tiešais atbalsts pilnībā vai daļēji jāatceļ, pamatojoties uz proporcionāliem, objektīviem un progresīviem kritērijiem.
[..]”
Nīderlandes tiesības
Lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministra 2006. gada 24. jūlija Pamatnostādņu Nr. TRCJZ/2006/1978 par tiesisko regulējumu kopējās lauksaimniecības politikas jomā lauksaimniekiem piešķirtā tiešā ienākumu atbalsta savstarpējās atbilstības normatīvā ietvara piemērošanai (
Beleidsregels normenkader randvoorwaarden Gemeenschappelijk Landbouwbeleid, Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit, nr. TRCJZ/2006/1978, houdende beleidsregels over de toepassing van het normenkader randvoorwaarden in het kader van de directe inkomenssteun aan landbouwers in het kader van het Gemeenschappelijk landbouwbeleid
; turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”) 2. pantā ir noteikts:
“1.   Ja tiek veikta darbība, kas ir pretrunā kopējās lauksaimniecības politikas jomā pieņemto Pamatnostādņu – ienākumu atbalsts par 2006. gadu 3. punktā norādītajiem pienākumiem, ienākumu atbalsts, izņemot nepārvaramas varas gadījumu [..], tiek samazināts par noteiktu procentuālo īpatsvaru, kas ir atkarīgs no:
—
neatbilstības vērtējuma;
—
neatbilstību skaita un
—
politikas jomas, kurā ir pārkāpta savstarpējās atbilstības prasība.
2.   Neatbilstības vērtējums tiek veikts, pamatojoties uz četriem kritērijiem:
a.
atkārtošanās;
b.
apmērs;
c.
smagums;
d.
noturīgums.”
Pamatnostādņu 8. pantā ir paredzēts:
“1.   Prasības vai normas tīšas neizpildes gadījumā samazinājums parasti ir 20 %.
2.   Tas, vai neizpilde bijusi tīša, katrā ziņā tiek vērtēts saskaņā ar šādiem kritērijiem:
a.
attiecīgās savstarpējās atbilstības aprakstā ir norādīta tieša saikne ar neizpildes tīšo raksturu;
b.
attiecīgās savstarpējās atbilstības sarežģītība;
c.
vai runa ir par ilgstošu pastāvīgu politiku;
d.
vai runa ir par aktīvu darbību vai apzinātu bezdarbību;
e.
apstāklis, ka lauksaimnieks jau iepriekš ir ticis informēts par trūkumiem attiecīgās savstarpējās atbilstības ievērošanā;
f.
apjoms, kādā savstarpējā atbilstība nav ievērota;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
Prasītāji pamatlietā, kuriem pieder zemnieku saimniecība Nīderlandē, saņem ienākumu atbalstu un atbalstu agrovides aizsardzībai atbilstoši Regulai Nr. 1698/2005.
2009. gada 13. martā
ministerie van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
(Ekonomikas lietu, lauksaimniecības un inovāciju ministrija)
Algemene Inspectiedienst
(Vispārējais inspekcijas dienests) veica pārbaudi uz vietas par savstarpējās atbilstības kopējās lauksaimniecības politikas jomā ievērošanu. Tajā tika konstatēts, ka apmēslošana nav tikusi veikta tādā veidā, kas rada mazu emisiju, kā tas ir prasīts valsts tiesību aktos.
Attiecīgo platību prasītāju pamatlietā uzdevumā bija apmēslojis kāds lauksaimniecības pakalpojumu sniegšanas uzņēmumā nodarbināts laukstrādnieks ar pašnodarbinātas personas statusu.
Pamatojoties uz šo konstatējumu,
College
2010. gada 29. jūlijā pieņēma lēmumu, ar kuru iepriekš minēto valsts tiesību aktu tīša pārkāpuma dēļ par 20 % tika samazināts atbalsts agrovides aizsardzībai, kuru saņēma prasītāji pamatlietā. Tie tika atzīti par vainojamiem tajā, ka attiecīgais laukstrādnieks nebija izpildījis pienākumu veikt apmēslošanu tādā veidā, kas rada mazu emisiju.
Prasītāji pamatlietā iesniedza sūdzību par šo lēmumu, kas ar
College
2010. gada 2. decembra lēmumu tika noraidīta, pamatojoties uz to, ka pienākums veikt apmēslošanu tādā veida, kas rada mazu emisiju, ir ilgstoša pastāvīga politika saskaņā ar Pamatnostādņu 8. panta 2. punkta c) apakšpunktu.
Tā kā prasība, ko prasītāji pamatlietā bija cēluši
Rechtbank ’s‑Gravenhage
[Hāgas Apelācijas tiesā], tika noraidīta, tie iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā.
Šādos apstākļos
Raad van State
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Kā būtu jāsaprot Regulas [..] Nr. 1698/2005, kas grozīta ar [Regulu Nr. 74/2009], 51. panta [4]. punktā, Regulas [..] Nr. 1975/2006 23. pantā un Regulas [..] Nr. 796/2004 67. panta 1. punktā ietvertais jēdziens “tīšs pārkāpums”[?] [V]ai, lai uzskatītu, ka pastāv šāds pārkāpums, pietiek ar to vien, ka tiek atzīts, ka nav ievērota ilgstoša pastāvīga politika, kā aprakstīts [Pamatnostādņu] 8. panta 2. punkta c) apakšpunktā?
2)
Vai Savienības tiesības pieļauj, ka dalībvalstī tiek nospriests, ka pastāv “tīšs” pārkāpums, kā paredzēts šajās regulās, jo ir radušies viens vai vairāki no šādiem apstākļiem:
a)
saistībā ar attiecīgo savstarpējo neatbilstību jau ir atzīts nodoms;
b)
attiecīgā savstarpējā atbilstība ir sarežģīta;
c)
pastāv ilgstoša pastāvīga politika;
d)
pastāv aktīva darbība vai bezdarbība;
e)
lauksaimnieks jau iepriekš ir ticis informēts par trūkumiem attiecīgās savstarpējās atbilstības ievērošanā un
f)
apjoms, kādā savstarpējā atbilstība nav ievērota, ir tāds, ka var tikt prezumēts tīšs pārkāpums?
3)
Vai atbalsta saņēmējam var tikt piedēvēts “tīšs pārkāpums”, ja trešā persona veic darbus saskaņā ar atbalsta saņēmēja rīkojumu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
Vispirms, kā savu secinājumu 25. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, ir jāatzīmē, ka Regulas Nr. 1698/2005 51. pants pamatlietā ir piemērojams redakcijā, kas bija spēkā pirms grozījumu izdarīšanas ar Regulu Nr. 74/2009, kurā jēdziens “tīša neatbilstība” nav sastopams.
Turklāt, kā savos apsvērumos tostarp ir uzsvērusi Slovēnijas valdība, no lēmuma par prejudiciālu jautājumu uzdošanu izriet, ka apstrīdētais lēmums ir pamatots ar pienākuma veikt apmēslošanu tādā veidā, kas rada mazu emisiju, neievērošanu, kurš ir ilgstoša pastāvīga politika saskaņā ar Pamatnostādņu 8. panta 2. punkta c) apakšpunktu.
Iesniedzējtiesa ir arī precizējusi, ka, izskatot tajā ierosināto lietu, tai ir jāpārbauda, vai
Rechtbank ’s‑Gravenhage
ir pamatoti nospriedusi, ka
College
nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka tikai tas vien, ka minētais pienākums ir “ilgstoša pastāvīga politika”, liek secināt, ka savstarpējās atbilstības noteikumi netika izpildīti “tīši”, pat ja darbus pēc lauksaimnieka rīkojuma ir izpildījusi trešā persona.
Šādos apstākļos pirmais un otrais jautājums ir jāsaprot tādējādi, ka iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kā ir jāinterpretē jēdziens “tīšs pārkāpums” Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1975/2006 23. panta izpratnē un vai Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā, kas ilgstošas pastāvīgas politikas kritērijam piešķir augstu pierādījumu spēku.
Par jēdzienu “tīšs pārkāpums”
Iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, kā ir jāinterpretē Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punktā un Regulas Nr. 1975/2006 23. pantā paredzētais jēdziens “tīšs pārkāpums”.
Vispirms ir jāatgādina, ka kopējās lauksaimniecības politikas reformas ietvaros, kura tika īstenota ar Regulu Nr. 1782/2003 un saistībā ar kuru Regulā Nr. 796/2004 ir precizēti daži tās ieviešanas noteikumi, tiešie maksājumi, kā norādīts Regulas Nr. 1782/2003 preambulas 2. apsvērumā, tika sasaistīti ar savstarpējās atbilstības noteikumu ievērošanu. No Regulas Nr. 1698/2005 51. panta 1. punkta izriet, ka šī savstarpējā atkarība ir tikusi ieviesta arī saistībā ar Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA).
Attiecībā uz sodiem, kas var tikt piemēroti par konstatētajām neatbilstībām, no Regulas Nr. 1698/2005 51. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1975/2006 23. panta izriet, ka savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpuma gadījumā tiek piemēroti samazinājumi, kas tiek aprēķināti atbilstīgi Regulas Nr. 796/2004 66. un 67. pantam.
Turklāt no Regulas Nr. 1975/2006 23. panta izriet, ka savstarpējās atbilstības prasību pārkāpuma gadījumā sodi tiek piemēroti, ja ir tikusi pieļauta nolaidība vai tīšs pārkāpums. Šajā regulā paredzētajai atbildības sistēmai līdz ar to nav objektīva rakstura.
Tomēr nedz Regulas Nr. 796/2004 67. pantā, nedz Regulas Nr. 1975/2006 23. pantā jēdziens “tīšs pārkāpums” nav definēts. Šāda definīcija neizriet arī no citiem šo regulu noteikumiem, kuros turklāt nav arī ietverta atsauce uz dalībvalstu tiesībām.
Līdz ar to saskaņā ar pastāvīgo judikatūru attiecībā uz šo jēdzienu ir jāatzīst, ka tas ir interpretējams autonomi un vienveidīgi, ņemot vērā tā parasto nozīmi, minēto pantu kontekstu un attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi (skat. it īpaši 2013. gada 14. marta spriedumu lietā C‑420/11
Leth
, 24. punkts un tajā minētā judikatūra).
Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punktā un Regulas Nr. 1975/2006 23. pantā ir paredzēti neatbilstības gadījumi, kas radušies attiecīgi tīša pārkāpuma vai tīši pieļauta pārkāpuma dēļ.
Savstarpējās atbilstības noteikumu tīša pārkāpuma pamatā ir, pirmkārt, objektīvs elements, proti, šo noteikumu neievērošana, un, otrkārt, subjektīvs elements.
Runājot par šo otro elementu, atbalsta saņēmējs var īstenot attiecīgo rīcību vai nu ar mērķi panākt neatbilstības savstarpējās atbilstības noteikumiem situāciju, vai bez šāda mērķa, bet pieļaujot iespējamību, ka šāda neatbilstības situācija varētu rasties.
Attiecībā uz kontekstu, kādā ietilpst jēdziens “tīšs pārkāpums”, ir jānorāda, ka Savienības likumdevējs, tostarp Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punktā, ir paredzējis gan tīšas darbības gadījumā paredzēto sodu pastiprināšanu, gan to mīkstināšanu. Līdz ar to minētais noteikums aptver dažādas atbalsta saņēmēja īstenotas tīšas darbības.
Līdz ar to jēdziens “tīšs pārkāpums” Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1975/2006 23. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas paredz savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumu, ko ir pieļāvis atbalsta saņēmējs, kurš ir vēlējies panākt neatbilstības šiem noteikumiem situāciju vai kurš, nevēloties panākt šādu situāciju, ir pieļāvis iespējamību, ka tas varētu notikt.
Par ilgstošas pastāvīgas politikas esamības kritēriju
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesību normu kā pamatlietā, kas ilgstošas pastāvīgas politikas esamības kritērijam piešķir augstu pierādījumu spēku.
Jānorāda, ka nedz Regulā Nr.°796/2004, nedz Regulā Nr. 1975/2006 nav paredzēta to pierādījumu savākšanas kārtība, ar kuriem būtu iespējams pierādīt, ka savstarpējās atbilstības noteikumu neievērošana ir bijusi tīša.
No tā izriet, ka šīs kārtības kritēriji ir jānosaka valsts tiesībās. Līdz ar to dalībvalstīm ir iespēja paredzēt noteikumus, kas ļautu konstatēt savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpuma tīšo raksturu.
Tomēr, ja dalībvalsts ir ieviesusi tiesību normu, kas tāpat kā pamatlietā izvērtējamā norma paredz šādu ilgstošas pastāvīgas politikas esamības kritēriju un piešķir minētajam kritērijam augstu pierādījumu spēku, minētajai dalībvalstij ir arī jāparedz atbalsta saņēmējam iespēja iesniegt pierādījumus par tīša elementa neesamību tā rīcībā.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz pirmo un otro jautājumu ir jāatbild, ka jēdziens “tīšs pārkāpums” Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkta un Regulas Nr. 1975/2006 23. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas paredz savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumu, ko ir pieļāvis atbalsta saņēmējs, kurš ir vēlējies panākt neatbilstības šiem noteikumiem situāciju vai kurš, nevēloties panākt šādu situāciju, ir pieļāvis iespējamību, ka tas varētu notikt. Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesību normu, kas tāpat kā pamatlietā izvērtējamā norma piešķir ilgstošas pastāvīgas politikas esamības kritērijam augstu pierādījumu spēku, ja vien atbalsta saņēmējam attiecīgā gadījumā ir iespēja iesniegt pierādījumus par tīša elementa neesamību tā rīcībā.
Par trešo jautājumu
Ar trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkts un Regulas Nr. 1975/2006 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja trešā persona, kas veic darbus saskaņā ar atbalsta saņēmēja rīkojumu, ir pārkāpusi savstarpējās atbilstības jomā pastāvošās prasības, minētais atbalsta saņēmējs var tikt atzīts par atbildīgu par šīs trešās personas rīcību.
Kā savu secinājumu 58. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, sodu sistēma, kā tas izriet no Regulas Nr. 1698/2005 preambulas 45. apsvēruma, ir tikusi izveidota, lai piemērotu sodu atbalsta saņēmējiem gadījumā, ja tie visā savā turējumā neievēro Regulā Nr. 1782/2003 paredzētās obligātās prasības savstarpējās atbilstības jomā.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1975/2006 23. pantu sods tiek piemērots tikai nolaidības vai tīši pieļauta savstarpējās atbilstības prasību pārkāpuma gadījumā.
Tomēr, kā savu secinājumu 61. punktā ir norādījusi ģenerāladvokāte, Savienības likumdevējs ir vēlējies paredzēt atbalsta saņēmēja atbildību gan par viņa paša darbību vai bezdarbību, gan par trešās personas darbību vai bezdarbību.
Līdz ar to rodas jautājums, saskaņā ar kādiem kritērijiem atbalsta saņēmēju var atzīt par atbildīgu par tās trešās personas darbību vai bezdarbību, kas ir izraisījusi savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumu.
Jākonstatē, ka šī atbildība ir saistīta ar atbildību par minētā saņēmēja pašrocīgi īstenoto darbību vai bezdarbību.
Līdz ar to, lai atbalsta saņēmēju varētu atzīt par atbildīgu par tās trešās personas darbību vai bezdarbību, kas tā labā ir veikusi darbus viņa zemesgabalā, minētā saņēmēja rīcībai ir jābūt bijušai tīšai vai nolaidīgai.
Šādā gadījumā, pat ja paša atbalsta saņēmēja rīcība nav tieši izraisījusi šo neatbilstību, tas var būt noticis šīs trešās personas izvēles, uzraudzības vai tai sniegto norāžu dēļ.
Turklāt atbalsta saņēmēja atbildība par savu nolaidību vai tīši pieļauto rīcību var tikt atzīta neatkarīgi no tā, vai tās trešās personas rīcībai, kura ir izraisījusi savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumu, ir bijis tīšs vai nolaidīgs raksturs.
Šāda interpretācija atbilst mērķim piemērot sodus par savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumiem, kuru mērķis ir rosināt lauksaimniekus ievērot dažādās savstarpējās atbilstības jomās pastāvošos tiesību aktus. Pirmkārt, prasība par to, lai būtu bijusi atbalsta saņēmēja tīša vai nolaidīga rīcība, lai varētu to atzīt par atbildīgu par trešās personas darbību vai bezdarbību, ļauj saglabāt minēto sodu stimulējošo iedarbību, kas ir paredzēta Regulas Nr. 796/2004 preambulas 56. apsvērumā. Otrkārt, šāda interpretācija ļauj novērst ļaunprātīgu izmantošanu, jo atbalsta saņēmējs nevar izvairīties no atbildības, nolīgstot apakšuzņēmējus lauksaimniecības darbu veikšanai savā zemesgabalā, nedz arī samazināt savu atbildību, iesniedzot pierādījumus, ka attiecīgā trešā persona, piemēram, ir rīkojusies nolaidīgi, lai izslēgtu savu atbildību par tīšu rīcību.
Līdz ar to uz trešo jautājumu ir jāatbild šādi: Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkts un Regulas Nr. 1975/2006 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja trešā persona, kas veic darbus saskaņā ar atbalsta saņēmēja rīkojumu, ir pārkāpusi savstarpējās atbilstības jomā pastāvošās prasības, minētais atbalsta saņēmējs var tikt atzīts par atbildīgu par šo pārkāpumu, ja viņš ir rīkojies tīši vai nolaidīgi šīs trešās personas izvēles, uzraudzības vai tai sniegto norāžu dēļ, neatkarīgi no minētās trešās personas rīcības tīšā vai nolaidīgā rakstura.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

1)
jēdziens “tīšs pārkāpums” Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 796/2004, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai ieviestu savstarpēju atbilstību, modulāciju un integrēto administrēšanas un kontroles sistēmu, kura paredzēta Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko ievieš kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, 67. panta 1. punkta un Komisijas 2006. gada 7. decembra Regulas (EK) Nr. 1975/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem, 23. panta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas paredz savstarpējās atbilstības noteikumu pārkāpumu, ko ir pieļāvis atbalsta saņēmējs, kurš ir vēlējies panākt neatbilstības šiem noteikumiem situāciju vai kurš, nevēloties panākt šādu situāciju, ir pieļāvis iespējamību, ka tas varētu notikt. Savienības tiesības pieļauj tādu valsts tiesību normu, kas tāpat kā pamatlietā izvērtējamā norma piešķir ilgstošas pastāvīgas politikas esamības kritērijam augstu pierādījumu spēku, ja vien atbalsta saņēmējam attiecīgā gadījumā ir iespēja iesniegt pierādījumus par tīša elementa neesamību tā rīcībā;

2)
Regulas Nr. 796/2004 67. panta 1. punkts un Regulas Nr. 1975/2006 23. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka gadījumā, ja trešā persona, kas veic darbus saskaņā ar atbalsta saņēmēja rīkojumu, ir pārkāpusi savstarpējās atbilstības jomā pastāvošās prasības, minētais atbalsta saņēmējs var tikt atzīts par atbildīgu par šo pārkāpumu, ja viņš ir rīkojies tīši vai nolaidīgi šīs trešās personas izvēles, uzraudzības vai tai sniegto norāžu dēļ, neatkarīgi no minētās trešās personas rīcības tīšā vai nolaidīgā rakstura.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – holandiešu.