CELEX: 62009CJ0360
Konkurencija
Administracinė procedūra
Pagal nacionalinę atleidimo nuo baudų programą pateikti dokumentai ir informacija
Dėl galimybės tretiesiems asmenims susipažinti su tokiais dokumentais galintis atsirasti neigiamas poveikis Europos konkurencijos tinklą sudarančių institucijų bendradarbiavimo veiksmingumui ir sklandžiam veikimui

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos
taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk.,
2 t., p. 205) 11 ir 12 straipsnių bei EB 10 straipsnio antros pastraipos, skaitomos kartu su EB 3 straipsnio 3 straipsnio
1 dalies c punktu, išaiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą
Pfleiderer AG
(toliau –
Pfleiderer
) prieš
Bundeskartellamt
(Vokietijos konkurencijos tarnyba) dėl prašymo leisti susipažinti su visa bylos medžiaga, susijusia su procedūros dėl baudos
skyrimo už tekstūrinio popieriaus kartelį. Šį prašymą leisti susipažinti, apimantį ir dokumentus, susijusius su atleidimo
nuo baudos procedūra, pateikė nubaustų įmonių klientė
Pfleiderer
, siekdama parengti civilinį ieškinį dėl žalos atlyginimo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Reglamento Nr. 1/2003 pirmos konstatuojamosios dalies pirmame sakinyje nustatyta:
„Siekiant įdiegti sistemą, kuri užtikrintų neiškraipytą konkurenciją bendrojoje rinkoje, [EB] 81 ir 82 straipsniai Bendrijoje
turi būti taikomi veiksmingai ir vienodai.“
Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnyje „Komisijos ir valstybių narių konkurencijos institucijų bendradarbiavimas“ nurodyta:
„1.      Komisija ir valstybių narių konkurencijos institucijos glaudžiai bendradarbiauja taikydamos Bendrijos konkurencijos taisykles.
2.      Komisija perduoda valstybių narių konkurencijos institucijoms svarbiausių dokumentų, kuriuos ji yra surinkusi dėl 7, 8, 9,
10 straipsnių ir 29 straipsnių 1 dalies taikymo, kopijas. Valstybės narės konkurencijos institucijos prašymu Komisija pateikia
jai kitų turimų dokumentų, reikalingų bylai įvertinti, kopijas.
3.      Valstybių narių konkurencijos institucijos, veikdamos pagal [EB] 81 arba 82 straipsnį, raštu informuoja Komisiją prieš pradėdamos
įgyvendinti pirmą oficialią tiriamąją priemonę arba iš karto tik pradėjusios. Ši informacija gali būti teikiama ir kitų valstybių
narių konkurencijos institucijoms.
4.      Valstybių narių konkurencijos institucijos informuoja Komisiją apie sprendimo, kuriuo reikalaujama nutraukti pažeidimą, priimami
įsipareigojimai arba panaikinama teisė pasinaudoti bendrosios išimties reglamento nuostatomis, priėmimą ne vėliau kaip likus
30 dienų iki jo priėmimo. Tuo tikslu jos pateikia Komisijai bylos santrauką ir numatomą priimti sprendimą arba, jo neturint,
bet kurį kitą dokumentą, kuriame išdėstyti siūlomi veiksmai. Ši informacija gali būti pateikta ir kitų valstybių narių konkurencijos
institucijoms. Komisijos prašymu veikianti konkurencijos institucija pateikia Komisijai kitus jos turimus dokumentus, reikalingus
bylai įvertinti. Su Komisijai pateikta informacija gali būti supažindintos kitų valstybių narių konkurencijos institucijos.
Be to, nacionalinės konkurencijos institucijos tarpusavyje gali keistis informacija, būtina bylai, kurią jos nagrinėja pagal
[EB] 81 arba 82 straipsnį, įvertinti.
5.      Valstybių narių konkurencijos institucijos gali tartis su Komisija dėl bet kurios bylos, susijusios su Bendrijos teisės taikymu.
<…>“
Reglamento Nr. 1/2003 12 straipsnyje, kuriuo reglamentuojamas keitimasis informacija, numatyta:
„1.      Komisija ir valstybių narių konkurencijos institucijos turi teisę [EB] 81 ir 82 straipsnių taikymo tikslu teikti viena kitai
ir naudoti kaip įrodymą bet kurį faktais patvirtintą ar teisės dalyką, įskaitant konfidencialią informaciją.
2.      Apsikeista informacija galima naudotis kaip įrodymu tik siekiant taikyti [EB] 81 ar 82 straipsnį ir tik dėl dalyko, kuriam
ją surinko informaciją perduodančioji institucija. Tačiau kai nagrinėjant tą pačią bylą lygiagrečiai Bendrijos konkurencijos
teisei taikomi nacionaliniai konkurencijos įstatymai, ir šio taikymo rezultatas nesiskiria, pagal šį straipsnį apsikeista
informacija galima naudotis ir taikant nacionalinius konkurencijos įstatymus.
3.      Pagal 1 dalį apsikeista informacija galima naudotis kaip įrodymu skiriant sankcijas fiziniams asmenims tada, kai:
–        informaciją perduodančiosios institucijos šalies įstatymuose numatytos panašios rūšies sankcijos už [EB] 81 ar 82 straipsnio
pažeidimą arba, nesant tokių sankcijų,
–        informacija buvo surinkta užtikrinant tokį patį fizinių asmenų teisės į gynybą apsaugos lygį, koks numatytas gaunančiosios
institucijos nacionaliniuose įstatymuose. Tokiu atveju gaunančioji institucija gautos informacijos negali panaudoti laisvės
atėmimo bausmėms taikyti.“
Reglamento Nr. 1/2003 35 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės skiria konkurencijos instituciją ar institucijas, atsakingas už [EB] 81 ir 82 straipsnių taikymą, tokiu būdu,
kad būtų užtikrintas šio reglamento nuostatų laikymasis. Priemonių, būtinų įgalioti šias institucijas taikyti minėtus straipsnius,
imamasi iki 2004 m. gegužės 1 d. Tokiomis institucijomis gali būti paskirti teismai.“

Nacionalinės teisės aktai
Vokietijos baudžiamojo proceso kodekso (
Strafprozessordnung
, toliau –
StPO
) 406e straipsnyje nurodyta:
„1.      Nukentėjusiojo advokatas už nukentėjusįjį gali susipažinti su teismo surinktais ar pradėjus baudžiamąjį persekiojimą teismui
pateiktinais dokumentais ir tirti institucijų turimus įrodymus, jei nukentėjusysis įrodo turįs teisėtą interesą. 395 straipsnyje
nurodytais atvejais nėra reikalo įrodyti teisėto intereso.
2.      Neleidžiama susipažinti su dokumentais, jei tai prieštarauja kaltinamojo ar kitų asmenų teisėtiems interesams. Taip pat galima
neleisti susipažinti, jei toks susipažinimas kenkia pačiam tyrimo tikslui kitoje baudžiamojoje byloje arba dėl jo būtų reikšmingai
uždelsta nagrinėti bylą.
3.      Advokatui pateikus prašymą, jeigu tai neprieštarauja svarbiems pagrindams, gali būti leidžiama išsinešti dokumentus, išskyrus
įrodymus, į savo darbo vietą ar gyvenamąją vietą. Toks sprendimas neskundžiamas.
4.      Sprendimą, ar leisti susipažinti su dokumentais, priima prokuroras per parengtinį tyrimą bei galutinai užbaigus tyrimą, o
kitais atvejais – bylą nagrinėjančio teismo pirmininkas. Kompetentingo teismo galima paprašyti pagal 161a straipsnio 3 pastraipos
2–4 dalis priimti sprendimą dėl pirmame sakinyje minėto prokuroro sprendimo. <...>. Šiame sprendime nenurodomi motyvai, jeigu
juos atskleidus būtų pakenkta tyrimo tikslams.
5.      Pirmoje dalyje nurodytomis aplinkybėmis nukentėjusiajam gal būti pateikta informacija ir dokumentų kopijos;
<…>“
Vokietijos administracinių teisės pažeidimų įstatymo (
Gesetz über Ordnungswidrigkeiten
) pagal 1987 m. vasario 19 d. redakciją (
BGBl
. 1987 I, p. 602), kuri paskutinį kartą buvo pakeista 2009 m. liepos 29 d. įstatymo (
BGBl
. 2009 I, p. 2353, toliau –
OWiG
) 2 straipsniu, 46 straipsnyje nustatyta:
„1.      Jei šiame įstatyme nenustatyta kitaip, bendrųjų įstatymų dėl baudžiamojo proceso, t. y. baudžiamojo proceso kodekso, teismų
įstatymo [(
Gerichtsverfassungsgesetz
)] ir įstatymo dėl nepilnamečių teismo [(
Jugendgerichtsgesetz
)] nuostatos taikomos per bausmės skyrimo procedūrą.
<…>“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
2008 m. sausio 21 d.
Bundeskartellamt
, taikydama EB 81 straipsnį, trims Europos tekstūrinio popieriaus gamintojams ir penkiems asmeniškai atsakingiems fiziniams
asmenims už susitarimų dėl kainų ir pajėgumų nedidinimo sudarymą skyrė baudas, kurių bendra suma siekė 62 milijonus eurų.
Įmonės sprendimų, kuriais buvo skirtos baudos, neapskundė ir jie tapo galutiniai.
Užbaigus šią procedūrą, 2008 m. vasario 26 d.
Pfleiderer
paprašė
Bundeskartellamt
leisti susipažinti su visais procedūros dėl baudos skyrimo tekstūrinio popieriaus sektoriuje dokumentais, kad galėtų parengti
civilinius ieškinius dėl žalos atlyginimo. Ši įmonė yra tekstūrinio popieriaus ir, konkrečiau kalbant, specialaus popieriaus,
naudojamo medžio plokščių paviršiams apdirbti, pirkėja.
Pfleiderer
yra viena iš trijų didžiausių pasaulio medžio plokščių, apdorotų paviršių ir laminato grindų plokščių gamintojų. Ji nurodė,
kad per pastaruosius trejus metus iš nubaustų tekstūrinio popieriaus gamintojų pirko prekių už 60 milijonų eurų.
2008 m. gegužės 8 d.
Bundeskartellamt
atsakė į prašymą leisti susipažinti su bylos medžiaga ir pateikė tris sprendimus dėl baudų skyrimo, kuriuose buvo užtikrintas
anonimiškumas, ir per patikrinimą nustatytų įrodymų sąrašą.
Tuomet
Pfleiderer
antrame laiške
Bundeskartellamt
aiškiai paprašė leisti susipažinti su visais bylos dokumentais, įskaitant prašymą nuo atleidimo padavusių asmenų savanoriškai
perduotus dokumentus, susijusius su prašymais atleisti nuo baudos, ir paimtus įrodymus. 2008 m. spalio 14 d.
Bundeskartellamt
iš dalies atmetė šį prašymą ir leido susipažinti tik su bylos medžiaga, kurioje ištrintos verslo paslaptys, nėra vidaus dokumentų
ir
Bundeskartellamt
pranešimo dėl atleidimo nuo baudų 22 punkte minimų dokumentų, tačiau neleido susipažinti su paimtais įrodymais.
Tuomet dėl šio sprendimo iš dalies neleisti susipažinti
Pfleiderer
pagal
OWiG
62 straipsnio 1 dalį pateikė skundą
Amtsgericht Bonn
.
2009 m. vasario 3 d.
Amtsgericht Bonn
priėmė sprendimą, kuriuo nurodė
Bundeskartellamt
leisti
Pfleiderer
susipažinti su bylos medžiaga per jos advokatą, kaip tai numatyta Baudžiamojo proceso kodekso 406e straipsnio 1 dalies ir
OWiG
46 straipsnio 1 dalies nuostatose. Anot
Amtsgericht Bonn
,
Pfleiderer
yra „nukentėjusioji“ šiose nuostatose vartojama prasme, nes darytina prielaida, jog dėl kartelinių susitarimų ji iš kartelio
dalyvių prekes pirko didesne kaina. Be to,
Pfleiderer
turėjo „teisėtą interesą“, kad jai būtų leista susipažinti su šiais dokumentais, nes jie turėjo būti panaudoti rengiant civilinius
ieškinius dėl žalos atlyginimo.
Taigi
Amtsgericht Bonn
nurodė leisti susipažinti su bylos medžiagos dalimis, kurias prašymą dėl atleidimo nuo baudos padavęs asmuo savanoriškai pateikė
Vokietijos konkurencijos tarnybai pagal
Bundeskartellamt
pranešimo dėl atleidimo nuo baudų 22 punktą, ir su surinktais inkriminuojančiais dokumentais bei įrodymais. Susipažinimas
su verslo paslaptimis ir vidaus dokumentais, t. y.
Bundeskartellamt
pasitarimų užrašais arba susirašinėjimo Europos konkurencijos tinkle (toliau – EKT) medžiaga, buvo apribotas.
Amtsgericht Bonn
teigimu, nustatant šios teisės susipažinti apimtį, reikia palyginti įvairius interesus, ir ši teisė apima tik dokumentus,
kurie reikalingi pagrįsti teisę atlyginti žalą.
Viena vertus, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad vis dėlto tas pats teismas sustabdė sprendimo vykdymą.
Kita vertus, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, jog
Amtsgericht Bonn
pageidauja priimti sprendimą, tapatų 2009 m. vasario 3 dienos sprendimui. Tačiau šis teismas mano, kad sprendimas, kurį ji
turės priimti, galėtų prieštarauti Sąjungos teisei, visų pirma EB 10 straipsnio antrai pastraipai ir EB 3 straipsnio 1 dalies
g punktui bei Reglamento Nr. 1/2003 11 ir 12 straipsniams, kuriuose numatyta, jog Komisija ir valstybių narių konkurencijos
institucijos glaudžiai bendradarbiauja ir teikia viena kitai informaciją EB 81 ir 82 straipsnių įgyvendinimo procedūrose.
Siekiant užtikrinti šių nuostatų veiksmingumą ir sklandų veikimą, kurie yra be galo reikšmingi EKT, ir decentralizuotai taikyti
konkurencijos teisę, kartelių bylose dėl baudos skyrimo gali būti būtina tretiesiems asmenims neleisti susipažinti su prašymais
atleisti nuo baudos ir prašymą dėl atleidimo nuo baudos padavusio asmens savanoriškai pateiktais dokumentais.
Manydamas, kad nagrinėjamam ginčui išspręsti būtinas Sąjungos teisės išaiškinimas,
Amtsgericht Bonn
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Bendrijos kartelių teisės nuostatas, ypač Reglamento Nr. 1/2003 11 ir 12 straipsnius bei EB 10 straipsnio antrą pastraipą
kartu su EB 3 straipsnio 1 dalies g punktu, reikia aiškinti taip, jog nuo kartelio nukentėję subjektai, norėdami pareikšti
civilinį ieškinį, negali susipažinti su prašymais atleisti nuo baudos ir tokius prašymus padavusių asmenų savanoriškai pateikta
informacija ir dokumentais, kuriuos valstybės narės konkurencijos institucija pagal nacionalinę atleidimo nuo baudų programą
gavo per procedūrą dėl baudų skyrimo siekiant (be kita ko) įgyvendinti EB 81 straipsnį?“

Dėl prejudicinio klausimo
Visų pirma reikia priminti, kad valstybių narių konkurencijos institucijos ir jų teismai privalo taikyti EB 81 ir 82 straipsnius
(dabar – SESV 101 ir 102 straipsniai), kai faktinės aplinkybės patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, ir užtikrinti jų veiksmingą
taikymą dėl bendrojo intereso (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
VEBIC
, C‑439/08, Rink. p. I‑0000, 56 punktą).
Taip pat reikia konstatuoti, kad nei EB sutarties konkurencijos nuostatose, nei Reglamente Nr. 1/2003 nenumatytos bendrosios
atleidimo nuo baudų nuostatos ar bendrosios nuostatos dėl teisės susipažinti su pagal nacionalinę atleidimo nuo baudų programą
nacionalinei konkurencijos institucijai savanoriškai pateiktais dokumentais, susijusiais su atleidimo nuo baudų procedūra.
Kalbant apie Komisijos pranešimą dėl konkurencijos institucijų tinklui priklausančių institucijų bendradarbiavimo (OL C 101,
2004, p. 43) ir pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (OL C 298, 2006, p. 17), reikia pažymėti,
kad jie nėra privalomi valstybėms narėms. Be to, pastarasis pranešimas taikomas tik pačios Komisijos įgyvendinamoms baudų
atleidimo programoms.
Europos konkurencijos tinkle taip pat buvo parengta ir 2006 m. priimta pavyzdinė atleidimo nuo baudų programa, kuria siekiama
suderinti tam tikrus nacionalinių šios srities programų aspektus. Tačiau ši pavyzdinė programa taip pat nėra privaloma valstybių
narių teismams.
Taigi, nors Komisijos pateiktos gairės gali turėti įtakos nacionalinių konkurencijos institucijų praktikai, nesant privalomų
Sąjungos teisės nuostatų šioje srityje, valstybės narės turi priimti ir taikyti nacionalines nuostatas dėl nuo kartelio nukentėjusiųjų
asmenų teisės susipažinti su dokumentais, susijusiais su atleidimo nuo baudų procedūromis.
Tačiau nors tokių nuostatų nustatymas ir taikymas priklauso valstybių narių kompetencijai, jos šia kompetencija turi naudotis
laikydamosi Sąjungos teisės (šiuo klausimu žr. 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑154/08, 121 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Konkrečiau kalbant, jos neturi padaryti neįmanomą arba pernelyg
sudėtingą Sąjungos teisės įgyvendinimą (šiuo klausimu žr. 1998 m. liepos 16 d. Sprendimo
Oelmühle ir Schmidt Söhne
, C‑298/96, Rink. p. I‑4767, 23 ir 24 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką), ir būtent konkurencijos teisės srityje
jos turi užtikrinti, kad jų nustatomos ar taikomos taisyklės nepakenktų veiksmingam SESV 101 ir 102 straipsnių taikymui (šiuo
klausimu žr. minėto Sprendimo
VEBIC
57 punktą).
Kaip teigė Komisija ir valstybės narės, pateikusios pastabas šiame procese dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, atleidimo
nuo baudų programos yra naudingos priemonės siekiant veiksmingai nustatyti ir nutraukti konkurencijos nuostatų pažeidimus
ir jos taip padeda siekti tikslo veiksmingai taikyti SESV 101 ir 102 straipsnius.
Tačiau šių programų veiksmingumui gali būti sutrukdyta su atleidimo nuo baudų procedūra susijusius dokumentus perdavus asmenims,
norintiems pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo, net jeigu nacionalinės konkurencijos institucijos prašymą dėl atleidimo
nuo baudos padavusį asmenį atleidžia nuo visos ar dalies baudos, kurią jos būtų galėjusios skirti.
Logiška, kad darant konkurencijos teisės pažeidimą dalyvavęs asmuo, žinodamas, kad gali reikėti pateikti tokius dokumentus,
būtų atgrasomas naudotis tokiomis atleidimo nuo baudų programomis suteikiama galimybe, ypač atsižvelgiant į tai, kad tokio
asmens savanoriškai pateikta informacija gali būti Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų susirašinėjimo dalykas
pagal Reglamento Nr. 1/2003 11 ir 12 straipsnius.
Vis dėlto pagal nusistovėjusią teismo praktiką visi asmenys turi teisę reikalauti atlyginti žalą, kurią jie patiria dėl elgesio,
galinčio riboti ar iškreipti konkurenciją (žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Courage ir Crehan
, C‑453/99, Rink. p. I‑6297, 24 ir 26 punktus bei 2006 m. liepos 13 d. Sprendimo
Manfredi ir kt.
, C‑295/04–C‑298/04, Rink. p. I‑6619, 59 ir 61 punktus).
Tokia teisė sustiprina Sąjungos konkurencijos taisyklių veikimą ir atgraso nuo dažnai slaptų susitarimų ar veiksmų, galinčių
riboti ar iškreipti konkurenciją. Šiuo požiūriu nacionaliniuose teismuose pareiškiami ieškiniai dėl žalos atlyginimo gali
labai prisidėti prie veiksmingos konkurencijos Europos Sąjungoje palaikymo (žr. minėto Sprendimo
Courage ir Crehan
27 punktus).
Taigi nagrinėjant asmens, siekiančio gauti žalos atlyginimą iš kito atleidimo nuo baudų programa besinaudojančio asmens, pateiktą
prašymą leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su tokia programa, būtina užtikrinti, kad taikytinos nacionalinės teisės
nuostatos nebūtų mažiau palankios už tas, kurios susijusios su panašiais nacionaline teise grindžiamais reikalavimais, ir
dėl jų netaptų beveik neįmanoma arba pernelyg sudėtinga gauti žalos atlyginimą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Courage ir Crehan
29 punktą), ir palyginti informacijos perdavimą pateisinančius interesus ir prašymą atleisti nuo baudos padavusio asmens savanoriškai
pateiktos informacijos apsaugą.
Tokį palyginimą nacionaliniai teismai gali atlikti tik kiekvienu konkrečiu atveju atskirai pagal nacionalinę teisę ir atsižvelgdami
į visas svarbias bylos aplinkybes.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, atsakymas į užduotą klausimą yra toks: Sąjungos kartelių teisės nuostatas, visų pirma
Reglamentą Nr. 1/2003 reikia aiškinti taip, kad jais nedraudžiama nuo Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimo nukentėjusiam
asmeniui, siekiančiam gauti žalos atlyginimą, leisti susipažinti dokumentais, susijusiais su atleidimo nuo baudų procedūra,
kurioje dalyvavo minėtą pažeidimą padaręs subjektas. Tačiau valstybių narių teismai, remdamiesi nacionaline teise ir palyginę
Sąjungos teise saugomus interesus, turi nustatyti sąlygas, kuriomis reikia leisti ar neleisti susipažinti su tokiais dokumentais.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
Sąjungos kartelių teisės nuostatas, visų pirma 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos
taisyklių, nustatytų SESV 101 ir 102 straipsniuose, įgyvendinimo reikia aiškinti taip, kad jais nedraudžiama nuo Sąjungos
konkurencijos teisės pažeidimo nukentėjusiam asmeniui, siekiančiam gauti žalos atlyginimą, leisti susipažinti dokumentais,
susijusiais su atleidimo nuo baudų procedūra, kurioje dalyvavo minėtą pažeidimą padaręs subjektas. Tačiau valstybių narių
teismai, remdamiesi nacionaline teise ir palyginę Sąjungos teise saugomus interesus, turi nustatyti sąlygas, kuriomis reikia
leisti ar neleisti susipažinti su tokiais dokumentais.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.