CELEX: 62013TJ0684
Marcă comunitară
Procedură de opoziție
Cerere de înregistrare a mărcii comunitare verbale BLUECO
Marca comunitară verbală anterioară BLUECAR
Motiv relativ de refuz
Risc de confuzie
Caracter distinctiv al mărcii anterioare
Articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 207/2009
Cerere de reformare formulată de intervenientă
Articolul 65 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009

Istoricul cauzei
La 9 februarie 2011, Copernicus Eood a formulat o cerere de înregistrare a unei mărci comunitare la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieței Interne (mărci, desene și modele industriale) (OAPI), în temeiul Regulamentului (CE) nr. 207/2009 al Consiliului din 26 februarie 2009 privind marca comunitară (
JO L 78, p. 1
).
Marca a cărei înregistrare a fost solicitată este semnul verbal BLUECO.
Produsele pentru care s‑a solicitat înregistrarea fac parte din clasa 12 în sensul Aranjamentului de la Nisa privind clasificarea internațională a produselor și serviciilor în vederea înregistrării mărcilor din 15 iunie 1957, cu revizuirile și cu modificările ulterioare, și corespund următoarei descrieri: „Vehicule și piese și accesorii ale acestora”.
Cererea de înregistrare a mărcii comunitare a fost publicată în
Buletinul mărcilor comunitare
nr. 139/2011 din 26 iulie 2011.
La 26 octombrie 2011, intervenienta, Bolloré SA, a formulat opoziție, în temeiul articolului 41 din Regulamentul nr. 207/2009, față de înregistrarea mărcii solicitate pentru produsele vizate la punctul 3 de mai sus.
Opoziția s‑a întemeiat pe marca comunitară verbală anterioară BLUECAR, înregistrată la 23 august 2006 sub nr. 4597621, în special pentru produse care fac parte din clasa 12 și corespund următoarei descrieri: „Vehicule: motoare electrice și organe de transmisie pentru vehiculele cu propulsie electrică citate anterior”.
Motivul invocat în susținerea opoziției a fost cel prevăzut la articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
La data de 20 august 2012, cererea de înregistrare a mărcii a fost transferată reclamantei, Copernicus‑Trademarks Ltd.
Prin decizia din 31 august 2012, divizia de opoziție a admis opoziția.
La data de 30 octombrie 2012, reclamanta a formulat o cale de atac la OAPI împotriva deciziei diviziei de opoziție, în temeiul articolelor 58-64 din Regulamentul nr. 207/2009.
La data de 10 aprilie 2013, reclamanta a solicitat restrângerea listei de produse care se regăsesc în cererea de înregistrare a mărcii la „vehicule, cu excepția pieselor și a părților lor constitutive”, din clasa 12. OAPI a acceptat această restrângere și a invitat intervenienta să decidă dacă opoziția trebuia retrasă ținând cont de noua mențiune privind produsele. Intervenienta nu a dat curs acestei invitații.
Prin Decizia din 8 octombrie 2013 (denumită în continuare „decizia atacată”), Camera întâi de recurs a OAPI a respins calea de atac. În special, aceasta a apreciat că teritoriul relevant este Uniunea Europeană, că publicul relevant este compus din consumatorii finali, al căror grad de atenție este ridicat în ceea ce privește produsele scumpe (punctul 20 din decizia atacată), și că produsele vizate de marca solicitată sunt identice cu produsele protejate de marca anterioară (punctul 21 din decizia atacată). Apoi, camera de recurs a indicat că marca anterioară conține termenii „blue” și „car”, acesta din urmă descriind în mod direct produsele în cauză și constituind, în consecință, termenul cel mai slab al acestei mărci (punctul 24 din decizia atacată). În continuare, camera a apreciat că elementele de probă furnizate de intervenientă nu demonstrează că marca anterioară a dobândit un caracter distinctiv sporit prin utilizare și a tras de aici concluzia că marca anterioară are un caracter distinctiv intrinsec mediu (punctul 25 din decizia atacată). Camera de recurs a apreciat de asemenea că există o similitudine vizuală între semnele în conflict, ale căror prime cinci litere sunt identice și plasate în aceeași ordine (punctul 26 din decizia atacată). Camera de recurs a apreciat că, din punct de vedere fonetic, semnele sunt în mod global foarte similare pentru publicul anglofon, care reprezintă o parte considerabilă a publicului relevant, din cauza pronunțării identice a elementului „blue”, care este comun celor două semne, și din cauza pronunțării similare a elementelor „co” și „car” (punctul 27 din decizia atacată). Pe de altă parte, camera de recurs a apreciat că semnele sunt parțial similare din punct de vedere conceptual pentru publicul anglofon dată fiind prezența termenului „blue” în cele două semne (punctul 28 din decizia atacată). Întrucât semnele în conflict sunt în ansamblu similare (punctul 29 din decizia atacată), iar produsele în cauză sunt identice și întrucât jurisprudența consideră suficientă existența unui risc de confuzie în raport doar cu o parte a publicului relevant, camera de recurs a concluzionat că nu se poate exclude existența unui risc de confuzie între semnele în conflict (punctele 30-33 din decizia atacată).
Concluziile părților
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate și respingerea opoziției în totalitate,
—
obligarea OAPI și a intervenientei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în prezenta procedură și în procedura care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs a OAPI.
OAPI solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii,
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
Intervenienta solicită Tribunalului:
—
obligarea reclamantei să facă dovada calității sale procesuale active;
—
înlăturarea anexelor K 5-K 27 depuse de reclamantă ca inadmisibile;
—
confirmarea deciziei atacate, fără a stabili dacă marca anterioară beneficiază de o protecție sporită din cauza cunoașterii de care se bucură pe piață;
—
respingerea acțiunii,
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
Cu privire la calitatea procesuală activă
În memoriul în răspuns, intervenienta a contestat calitatea procesuală a reclamantei, care ar fi cedat cererea de înregistrare a mărcii în litigiu societății Ivo‑Kermartin, și a solicitat Tribunalului să oblige reclamanta să prezinte elemente care probează calitatea sa procesuală.
În memoriul în replică, reclamanta a depus un mandat din partea societății Ivo‑Kermartin, noua titulară a cererii de înregistrare a mărcii, în care se menționează că aceasta o autorizează să formuleze o acțiune în numele și pe seama sa. În consecință, apreciază că are „calitate pentru a formula acțiunea” în temeiul articolului 65 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009.
În ședință, intervenienta a indicat că nu mai contestă interesul reclamantei de a formula acțiunea, iar OAPI a precizat că lasă la aprecierea Tribunalului necesitatea de a tranșa chestiunea în speță.
În împrejurările din speță, este necesară pronunțarea de la bun început asupra fondului cauzei, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la interesul reclamantei de a formula acțiunea (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 februarie 2002, Consiliul/Boehringer, C‑23/00 P, Rec.,
EU:C:2002:118
, punctele 50-52, și Hotărârea din 23 octombrie 2007, Polonia/Consiliul, C‑273/04, Rep.,
EU:C:2007:622
, punctul 33).
Cu privire la admisibilitatea anumitor argumente și elemente de probă prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului
Cu titlu introductiv, trebuie să se constate, astfel cum au subliniat OAPI și intervenienta, că reclamanta a prezentat la Tribunal mai multe documente care nu au fost prezentate în cursul procedurii care s‑a aflat pe rolul camerei de recurs, pentru a‑și susține argumentația, formulată pentru prima dată în fața Tribunalului, potrivit căreia termenul „blue” ar face referire, în special în sectorul automobilelor, la mediu.
Astfel, contrar celor susținute de reclamantă, din dosar reiese că aceasta nu a dezvoltat în fața organelor OAPI niciun argument prin care să demonstreze că termenul „blue” ar face referire la mediu. Nici anexele K 5-K 25 nu au fost depuse de reclamantă la OAPI.
Or, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, Tribunalul nu poate, atunci când își exercită controlul de legalitate a deciziilor camerelor de recurs ale OAPI, să reexamineze împrejurările de fapt în lumina probelor prezentate pentru prima dată în fața sa (Hotărârea din 18 decembrie 2008, Les Éditions Albert René/OAPI, C‑16/06 P, Rep.,
EU:C:2008:739
, punctele 136-144, și Hotărârea din 10 noiembrie 2011, LG Electronics/OAPI, C‑88/11 P,
EU:C:2011:727
, punctul 25). Nici faptele neinvocate de părți în fața organelor OAPI nu mai pot fi invocate în faza acțiunii introduse la Tribunal (Hotărârea Les Éditions Albert René/OAPI, citată anterior,
EU:C:2008:739
, punctul 137, și Hotărârea LG Electronics/OAPI, citată anterior,
EU:C:2011:727
, punctul 25). În consecință, faptele neinvocate de reclamantă în fața organelor OAPI și probele prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului trebuie considerate inadmisibile.
Nici anexa K 26, care conține hotărârea Bundespatentgericht (Curtea Federală pentru brevete, Germania) din 24 noiembrie 2010, care nu a fost depusă la camera de recurs și care este identică cu anexa K 29, nu poate fi invocată ca element de probă pentru situația de fapt din prezenta cauză. Astfel, deși unele decizii ale instanțelor naționale pot fi în principiu prezentate pentru prima dată în fața Tribunalului, acestea nu pot fi însă invocate ca elemente de probă pentru situația de fapt dintr‑o cauză aflată pe rolul Tribunalului [a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 noiembrie 2008, Lego Juris/OAPI – Mega Brands (Cărămidă de Lego roșie), T‑270/06, Rep.,
EU:T:2008:483
, punctele 22 și 23].
Cu privire la admisibilitatea concluziilor în reformare formulate de intervenientă
Intervenienta, care urmărește, ca și OAPI, respingerea acțiunii, solicită însă Tribunalului confirmarea deciziei atacate fără a statua că marca anterioară beneficiază de o protecție sporită datorită cunoașterii de care se bucură pe piață. Aceasta contestă astfel aprecierea camerei de recurs de la punctul 25 din decizia atacată, potrivit căreia elementele pe care ea le‑a prezentat nu dovedeau în mod suficient că marca anterioară fusese utilizată atât de mult încât ar fi dobândit un grad de notorietate în rândul consumatorilor relevanți de pe întreg teritoriul Uniunii și că nu avea, în consecință, decât un caracter distinctiv mediu. Intervenienta solicită să se infirme decizia atacată cu privire la acest aspect sau cel puțin să se confirme în sensul că a recunoscut existența unui caracter distinctiv mediu al mărcii anterioare.
O astfel de cerere trebuie interpretată ca fiind concluzii în reformarea deciziei atacate, astfel cum a admis de altfel intervenienta în ședință, când a precizat că aceste concluzii au un caracter subsidiar. Astfel, potrivit dispozițiilor articolului 134 alineatul (3) din Regulamentul de procedură al Tribunalului din 2 mai 1991, un intervenient este în principiu în drept să formuleze, în memoriul în răspuns, concluzii în reformarea deciziei camerei de recurs cu privire la un aspect neinvocat în cererea introductivă.
În ședință, OAPI a indicat că aceste concluzii în reformarea deciziei atacate trebuie respinse ca inadmisibile.
Trebuie amintit că dispozițiile articolului 65 alineatul (4) din Regulamentul nr. 207/2009 prevăd că acțiunea la Tribunal împotriva unei decizii a unei camere de recurs a OAPI este deschisă oricărei părți la procedura înaintea camerei de recurs, „în măsura în care decizia nu fost pronunțată în favoarea sa”. În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, interesul reclamantului de a exercita acțiunea constituie condiția esențială a oricărei acțiuni în justiție (Ordonanța din 31 iulie 1989, S./Comisia, 206/89 R, Rec.,
EU:C:1989:333
, punctul 8) și trebuie să existe, în raport cu obiectul acțiunii, la momentul introducerii acesteia, sub sancțiunea inadmisibilității (Hotărârea din 7 iunie 2007, Wunenburger/Comisia, C‑362/05 P, Rep.,
EU:C:2007:322
, punctul 42). Interesul de a exercita acțiunea presupune ca acțiunea să poată aduce, prin rezultatul său, un beneficiu părții care a intentat‑o (Hotărârea din 17 aprilie 2008, Flaherty și alții/Comisia, C‑373/06 P, C‑379/06 P și C‑382/06 P, Rep.,
EU:C:2008:230
, punctul 25).
Potrivit jurisprudenței, o decizie a unei camere de recurs trebuie considerată ca fiind pronunțată în favoarea uneia dintre părțile care s‑au prezentat în fața acestei camere atunci când se admite cererea acestei părți în temeiul unuia dintre motivele de refuz al înregistrării sau de nulitate a unei mărci ori, în mod mai general, numai în temeiul unei părți a argumentației prezentate de partea respectivă, chiar dacă s‑ar omite să se examineze sau s‑ar respinge celelalte motive sau argumente invocate de aceeași parte [Hotărârea din 14 decembrie 2011, Völkl/OAPI – Marker Völkl (VÖLKL), T‑504/09, Rep.,
EU:T:2011:739
, punctul 26; a se vedea de asemenea în acest sens Ordonanța din 14 iulie 2009, Hoo Hing/OAPI – Tresplain Investments (Golden Elephant Brand), T‑300/08,
EU:T:2009:275
, punctele 29-37; a se vedea prin analogie Hotărârea din 17 septembrie 1992, NBV și NVB/Comisia, T‑138/89, Rec.,
EU:T:1992:95
, punctele 30-35].
În speță, din moment ce opoziția formulată de intervenientă împotriva înregistrării mărcii solicitate, întemeiată pe articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, a fost admisă în totalitate, este necesar să se considere că decizia atacată a fost pronunțată în favoarea sa.
Desigur, din cuprinsul considerentului (8) al Regulamentului nr. 207/2009 rezultă că aprecierea riscului de confuzie depinde în special de cunoașterea mărcii pe piața în cauză. În plus, întrucât riscul de confuzie este cu atât mai mare cu cât caracterul distinctiv al mărcii anterioare se dovedește a fi important, mărcile care au un caracter distinctiv ridicat, fie intrinsec, fie datorită faptului că sunt cunoscute de public, se bucură de o protecție mai extinsă decât cele al căror caracter distinctiv este mai redus (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 noiembrie 1997, SABEL, C‑251/95, Rec.,
EU:C:1997:528
, punctul 24, Hotărârea din 29 septembrie 1998, Canon, C‑39/97, Rec.,
EU:C:1998:442
, punctul 18, și Hotărârea din 22 iunie 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Rec.,
EU:C:1999:323
, punctul 20).
Cu toate acestea, din moment ce camera de recurs a apreciat că există un risc de confuzie între semnele în conflict și a admis opoziția, deși nu a recunoscut caracterul distinctiv sporit prin utilizare al mărcii anterioare, o eventuală reformare a deciziei atacate doar cu privire la simpla apreciere făcută de camera de recurs în legătură cu gradul de distinctivitate și de notorietate al mărcii anterioare nu ar avea incidență asupra drepturilor de care intervenienta beneficiază ca urmare a acestei mărci și pe care decizia menționată nu le‑a afectat deloc. Intervenienta a precizat de altfel, în susținerea cererii sale în reformare, că dorește cel puțin ca decizia atacată se fie confirmată cu privire la faptul că s‑a constatat caracterul distinctiv mediu al respectivei mărci.
În consecință, este necesar să se respingă ca inadmisibile concluziile în reformare formulate de intervenientă.
Cu privire la fond
Reclamanta invocă un motiv unic, întemeiat pe încălcarea articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009.
Reclamanta susține că nu există un risc de confuzie între semnele în conflict. Aceasta invocă, mai întâi, că marca anterioară nu are decât un caracter distinctiv foarte scăzut, întrucât termenul „blue” este descriptiv și utilizat frecvent de mărcile înregistrate în sectorul automobilelor. Reclamanta apreciază în plus că în mod greșit camera de recurs a concluzionat că semnele în conflict sunt similare pe plan vizual, întrucât marca solicitată trebuie să fie identificată ca incluzând termenii „blue” și „eco”. Pe plan fonetic, între cele două semne ar exista diferențe importante. În sfârșit, semnele nu ar fi similare pe plan conceptual, având în vedere diferența dintre părțile lor finale.
OAPI și intervenienta contestă argumentele reclamantei.
Potrivit articolului 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009, la opoziția titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când, din cauza identității sau a asemănării sale cu o marcă anterioară și din cauza identității sau a asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie în percepția publicului de pe teritoriul în care este protejată marca anterioară. Riscul de confuzie include riscul de asociere cu marca anterioară.
Potrivit unei jurisprudențe constante, constituie risc de confuzie riscul ca publicul să creadă că produsele sau serviciile în cauză provin de la aceeași întreprindere sau de la întreprinderi legate din punct de vedere economic. Potrivit aceleiași jurisprudențe, riscul de confuzie trebuie apreciat în mod global, în funcție de percepția pe care o are publicul relevant asupra semnelor și a produselor sau serviciilor în discuție, și ținând seama de toți factorii pertinenți ai cauzei, în special de interdependența dintre similitudinea semnelor și cea a produselor sau a serviciilor desemnate [a se vedea Hotărârea din 9 iulie 2003, Laboratorios RTB/OAPI – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Rec.,
EU:T:2003:199
, punctele 30-33 și jurisprudența citată].
Aprecierea riscului de confuzie dintre semnele în conflict efectuată de camera de recurs trebuie să fie examinată în lumina principiilor de mai sus.
Cu privire la publicul relevant
Potrivit jurisprudenței, în cadrul aprecierii globale a riscului de confuzie, este necesar să se ia în considerare consumatorul mediu al categoriei de produse vizate, normal informat și suficient de atent și de avizat. Trebuie să se țină seama și de faptul că nivelul de atenție a consumatorului mediu poate varia în funcție de categoria de produse sau de servicii în cauză [a se vedea Hotărârea din 13 februarie 2007, Mundipharma/OAPI – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, Rep.,
EU:T:2007:46
, punctul 42 și jurisprudența citată].
În speță, camera de recurs a constatat în mod întemeiat la punctul 20 din decizia atacată și fără a fi contrazisă cu privire la acest aspect de reclamantă că, întrucât mărcile în conflict au un preț ridicat, publicul țintă este alcătuit din consumatorul final care dă dovadă de o atenție sporită. Pe de altă parte, întrucât marca anterioară este o marcă comunitară, riscul de confuzie trebuie apreciat în raport cu publicul de pe întreg teritoriul Uniunii.
Cu privire la compararea produselor
La punctul 21 din decizia atacată, camera de recurs a apreciat în mod întemeiat, iar reclamanta nu a contestat de altfel, că produsele în cauză, care fac, toate, parte din clasa 12, sunt identice, în pofida restrângerii, în procedura căii de atac de la OAPI, a listei inițiale a produselor vizate de marca solicitată.
Cu privire la compararea semnelor
Mai întâi, trebuie amintit că aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre semnele în conflict, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând seama în special de elementele lor distinctive și dominante. Percepția asupra mărcilor pe care o are consumatorul mediu al produselor sau al serviciilor în cauză joacă un rol determinant în aprecierea globală a riscului menționat. În această privință, consumatorul mediu percepe o marcă în mod normal ca pe un tot și nu face o examinare a diferitor detalii ale acesteia (a se vedea Hotărârea din 12 iunie 2007, OAPI/Shaker, C‑334/05 P, Rep.,
EU:C:2007:333
, punctul 35 și jurisprudența citată).
La punctele 26-29 din decizia atacată, camera de recurs a apreciat că semnele în conflict sunt similare pe plan vizual și că există o similitudine fonetică ridicată între acestea pentru consumatorii anglofoni și o similitudine conceptuală, în ceea ce privește partea lor inițială „blue”, pentru publicul anglofon.
– Cu privire la similitudinea vizuală
La punctul 26 din decizia atacată, camera de recurs a arătat că semnele în cauză au în comun primele lor cinci litere, plasate în aceeași ordine, și că aceste litere constituie cea mai mare parte a conținutului fiecăruia dintre semne. Întrucât consumatorul acordă în general o atenție mai mare părții de început a unei mărci verbale, camera de recurs a concluzionat de aici că există o similitudine vizuală a semnelor în cauză.
Reclamanta consideră că semnele nu sunt similare pe plan vizual. Aceasta susține că litera „e” a mărcii solicitate ar avea o dublă utilizare și că marca solicitată ar fi astfel identificată ca având în conținut termenii „blue” și „eco”, doi termeni utilizați în mod curent în engleză. Pe de altă parte, ar fi o practică obișnuită să se abrevieze termenul „blue” prin „blu” și numeroase mărci ar conține astfel elementul „blu”. În consecință, cele două semne în cauză s‑ar distinge net în a doua lor parte. Or, în ceea ce privește semnele scurte, ar fi suficientă existența unor ușoare diferențe pentru a crea o impresie de ansamblu diferită. În plus, marca solicitată ar conține trei silabe, pe când marca anterioară ar conține numai două.
Trebuie amintit că importantă în aprecierea similitudinii vizuale dintre două mărci verbale este mai curând prezența în cadrul fiecăreia dintre ele a mai multor litere aflate în aceeași ordine [Hotărârea din 25 martie 2009, Kaul/OAPI – Bayer (ARCOL), T‑402/07, Rec,
EU:T:2009:85
, punctul 83].
În speță, este cert că marca anterioară și marca solicitată, alcătuite din șapte și, respectiv, din șase litere, au în comun primele lor cinci litere, și anume „b”, „l”, „u”, „e” și „c”, marca solicitată conținând, în plus, litera „o”, iar marca anterioară literele „a” și „r”. Această parte comună celor două semne în conflict determină o similitudine vizuală, cu atât mai mult cu cât publicul este în general mai atent la partea de început a mărcilor verbale [a se vedea Hotărârea din 6 iunie 2013, Celtipharm/OAPI – Alliance Healthcare France (PHARMASTREET), T‑411/12,
EU:T:2013:304
, punctul 25 și jurisprudența citată].
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de argumentul reclamantei potrivit căruia marca solicitată ar fi percepută din punct de vedere vizual ca având în conținut cei doi termeni, „blue” și „eco”, și ca fiind alcătuită din trei silabe. Astfel, trebuie să se constate că marca solicitată nu conține decât un singur cuvânt, că la pronunțarea sa cât mai naturală, în special pentru un anglofon, ea este alcătuită doar din două silabe [a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 ianuarie 2015, Copernicus‑Trademarks/OAPI – Blue Coat Systems (BLUECO), T‑685/13,
EU:T:2015:38
, punctul 35] și că reclamanta nu a prezentat niciun element de probă relevant în susținerea acestui argument. În plus, deși literele „a” și „r” din partea finală a mărcii anterioare și litera „o” din partea finală a mărcii solicitate nu permit să se constate o identitate a semnelor, aceste elemente nu domină impresia de ansamblu creată de aceste semne, contrar celor susținute de reclamantă.
În consecință, camera de recurs a concluzionat în mod întemeiat că cele două semne sunt similare pe plan vizual.
– Cu privire la similitudinea fonetică
Camera de recurs a apreciat la punctul 27 din decizia atacată că semnele în cauză sunt în ansamblu foarte similare pe plan fonetic pentru consumatorii anglofoni, pentru care elementul „blue”, comun celor două semne, s‑ar pronunța identic, iar elementele „co” și „car” s‑ar pronunța similar. Aceasta a apreciat, pe de altă parte, că posibilitatea ca marca solicitată să fie pronunțată „blu eco” în unele limbi nu elimină similitudinea fonetică sus‑menționată pentru o parte importantă a consumatorilor relevanți.
Reclamanta susține că cele două semne prezintă diferențe fonetice importante, marca solicitată având trei silabe, în timp ce marca anterioară ar avea doar două. În subsidiar, aceasta arată că succesiunea și combinarea silabelor celor două semne sunt foarte diferite, între vocalele „u” și „e” ale mărcii solicitate fiind marcată o pauză. Reclamanta subliniază, în sfârșit, că ultimele silabe ale semnelor în conflict nu se pronunță în mod similar.
Cu titlu prealabil, trebuie amintit că, pentru a respinge o cerere de înregistrare a unei mărci, este suficient să existe un risc de confuzie doar pentru o parte a publicului relevant [a se vedea Hotărârea din 18 septembrie 2012, Scandic Distilleries/OAPI – Bürgerbräu, Röhm & Söhne (BÜRGER), T‑460/11,
EU:T:2012:432
, punctul 52 și jurisprudența citată].
Or, în ceea ce privește publicul anglofon, trebuie arătat, contrar celor susținute de reclamantă, că acesta nu va dubla vocala centrală a mărcii solicitate, termenul „blue” fiind un cuvânt din vocabularul curent. În consecință, acest public nu va aprecia că marca solicitată conține trei silabe, ci va considera că are două și nu va marca o pauză între vocalele „u” și „e” ale mărcii solicitate (a se vedea în acest sens Hotărârea BLUECO, punctul 48 de mai sus,
EU:T:2015:38
, punctul 40).
Pe de altă parte, prezența elementului comun „blue” în partea de început a semnelor în conflict permite să se aprecieze că acestea sunt foarte similare din punct de vedere fonetic. În plus, chiar dacă în mod greșit camera de recurs a subliniat că elementele „car” și „co” ar fi pronunțate în mod similar de consumatorii anglofoni, aceste terminații nu sunt pronunțate foarte diferit de publicul anglofon, întrucât acesta pune accentul pe litera „c” și pronunță șters litera „r” de la finalul elementului „car”. În sfârșit, reclamanta nu poate susține în mod valabil că litera „o” din ultima silabă a mărcii solicitate domină impresia fonetică de ansamblu a acesteia.
Camera de recurs a concluzionat, așadar, în mod întemeiat că cele două semne sunt foarte similare pe plan fonetic pentru o parte considerabilă a publicului relevant.
– Cu privire la similitudinea conceptuală
Reclamanta consideră că semnele în conflict nu sunt similare pe plan conceptual, marca anterioară fiind percepută de publicul relevant ca fiind o indicație descriptivă, iar cele două semne ca prezentând diferențe importante în părțile lor finale.
Astfel cum a subliniat camera de recurs la punctul 28 din decizia atacată și cum admite de altfel reclamanta, publicul anglofon va percepe prezența termenului „blue” în cele două semne ca pe o indicație a culorii albastre. În schimb, același public va percepe termenul „car” al mărcii anterioare ca având sensul de „mașină” și îl va distinge de terminația „co” a mărcii solicitate, care fie nu va avea nicio semnificație, fie va putea fi percepută ca o abreviere a termenului „company”. Contrar celor susținute de reclamantă, publicul relevant nu va percepe însă marca solicitată în sensul că va trebui descompusă în doi termeni, „blue” și „eco”.
În consecință camera de recurs a apreciat în mod întemeiat că, pentru o parte a publicului relevant, semnele în conflict ar fi similare din punct de vedere conceptual în ceea ce privește partea lor de început, diferențele dintre semne în partea lor finală nepermițând excluderea existenței unei anumite similitudini conceptuale.
Cu privire la aprecierea globală a riscului de confuzie
Aprecierea globală a riscului de confuzie implică o anumită interdependență a factorilor luați în considerare și în special a similitudinii mărcilor și a celei a produselor sau serviciilor desemnate. Astfel, un grad scăzut de similitudine între produsele sau serviciile desemnate poate fi compensat printr‑un grad ridicat de similitudine între mărci și invers [Hotărârea Canon, punctul 30 de mai sus,
EU:C:1998:442
, punctul 17, și Hotărârea din 14 decembrie 2006, Mast‑Jägermeister/OAPI – Licorera Zacapaneca (VENADO cu cadru și altele), T‑81/03, T‑82/03 și T‑103/03, Rec.,
EU:T:2006:397
, punctul 74].
Aprecierea globală a riscului de confuzie trebuie să se întemeieze, în ceea ce privește similitudinea vizuală, fonetică sau conceptuală dintre semnele în conflict, pe impresia de ansamblu produsă de acestea, ținând cont în special de elementele lor distinctive și dominante [Hotărârea din 14 octombrie 2003, Phillips‑Van Heusen/OAPI – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, Rec.,
EU:T:2003:264
, punctul 47, și Hotărârea din 7 septembrie 2006, L & D/OAPI – Sämann (Aire Limpio), T‑168/04, Rec.,
EU:T:2006:245
, punctul 98].
În speță, camera de recurs a indicat în prealabil, la punctul 24 din decizia atacată, că marca anterioară conține termenii „blue” și „car”, acesta din urmă descriind în mod direct produsele în cauză și constituind, în consecință, termenul cel mai slab al acestei mărci. În continuare, camera a apreciat la punctul 25 din decizia atacată că elementele de probă furnizate de intervenientă nu demonstrează că marca anterioară a dobândit un caracter distinctiv sporit prin utilizare. Camera de recurs a tras de aici concluzia că marca anterioară are un caracter distinctiv intrinsec mediu.
Apoi, în ceea ce privește aprecierea globală a riscului de confuzie, camera de recurs a indicat la punctele 30-33 din decizia atacată că produsele în cauză sunt identice și că semnele în conflict sunt similare pe plan vizual, fonetic și conceptual pentru publicul anglofon, care reprezintă o parte considerabilă a publicului relevant. Aceasta a precizat că publicul anglofon ar recunoaște termenul „car” al mărcii anterioare ca fiind descriptiv pentru produsele în cauză și i‑ar acorda, în consecință, mai puțină importanță la aprecierea globală a semnelor. În consecință, termenul „blue” ar atrage mai mult atenția consumatorilor anglofoni, antrenând astfel un risc de confuzie.
În primul rând, reclamanta susține că în mod greșit a apreciat camera de recurs că marca anterioară are un caracter distinctiv mediu, întrucât elementul „blue” are caracter descriptiv și numeroase mărci înregistrate în sectorul automobilelor conțin acest element.
Cu titlu preliminar, trebuie înlăturate argumentele reclamantei potrivit cărora intervenienta ar urmări să se prevaleze de renumele special al mărcii anterioare, care nu ar fi fost invocat în fața OAPI. Astfel, din dosar reiese că intervenienta s‑a limitat să indice în fața Tribunalului că, datorită utilizării mărcii anterioare, camera de recurs ar fi trebuit să îi recunoască acesteia un caracter distinctiv ridicat, argument pe care ea l‑a invocat deja la OAPI și care a fost înlăturat de camera de recurs în decizia atacată. În orice caz, concluziile în reformare formulate de intervenientă referitoare la aprecierea de către camera de recurs a caracterului distinctiv pe care marca anterioară l‑ar fi dobândit prin utilizare au fost respinse ca inadmisibile (a se vedea punctele 24-32 de mai sus).
În continuare, trebuie amintit că recunoașterea unui caracter slab distinctiv al mărcii anterioare nu împiedică, în sine, posibilitatea de a constata existența în speță a unui risc de confuzie (a se vedea în acest sens Ordonanța din 27 aprilie 2006, L’Oréal/OAPI, C‑235/05 P,
EU:C:2006:271
, punctele 42-45). Astfel, deși caracterul distinctiv al mărcii anterioare trebuie luat în considerare la aprecierea riscului de confuzie, acesta nu este decât un element printre altele care intervine în cadrul acestei aprecieri. Așadar, chiar în prezența unei mărci anterioare cu slab caracter distinctiv poate exista un risc de confuzie, de exemplu datorită similitudinii semnelor și a produselor sau serviciilor vizate [a se vedea Hotărârea din 16 martie 2005, L’Oréal/OAPI – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Rec.,
EU:T:2005:102
, punctul 61 și jurisprudența citată, și Hotărârea din 13 decembrie 2007, Xentral/OAPI – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T‑134/06, Rec,
EU:T:2007:387
, punctul 70 și jurisprudența citată].
În orice caz, astfel cum a indicat camera de recurs, deși este adevărat că publicul anglofon ar recunoaște termenul „car” al mărcii anterioare ca fiind descriptiv pentru produsele în cauză, reclamanta nu a prezentat, în procedura care s‑a aflat pe rolul OAPI, niciun element care să demonstreze că termenul „blue” ar fi perceput ca având o semnificație ce corespunde produselor în discuție. În plus, simpla împrejurare că și alte mărci înregistrate din sectorul automobilelor conțin termenul „blue”, presupunând că este dovedită, nu este suficientă pentru a aprecia că termenul poate fi perceput de publicul relevant ca fiind exclusiv descriptiv pentru caracteristicile produselor în cauză. În consecință, în mod întemeiat camera de recurs a apreciat că marca anterioară are, în ansamblul ei, un caracter distinctiv mediu.
În al doilea rând, reclamanta consideră că nu există un risc de confuzie între semnele în conflict, ținând cont în special de gradul de atenție ridicat al publicului relevant.
Cu titlu prealabil, trebuie amintit că, pentru a respinge o cerere de înregistrare a unei mărci, este suficient să existe un risc de confuzie doar pentru o parte a publicului relevant (a se vedea punctul 52 de mai sus).
Or, din cele ce precedă rezultă, pe de o parte, că produsele în cauză sunt identice și că, pe de altă parte, semnele în conflict sunt similare din punct de vedere vizual pentru întreg publicul relevant, foarte similare din punct de vedere fonetic pentru publicul anglofon și similare din punct de vedere conceptual în ceea ce privește partea lor de început pentru publicul anglofon. În consecință, este necesar să se considere că, în speță, există un risc de confuzie pentru publicul anglofon, în pofida nivelului de atenție ridicat al publicului relevant.
Ținând seama de toate aceste elemente, camera de recurs nu a încălcat articolul 8 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul nr. 207/2009 atunci când a apreciat că există un risc de confuzie între semnele în conflict.
Pentru toate aceste motive, este necesar să se respingă acțiunea în totalitate, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la admisibilitatea primului capăt de cerere formulat de reclamantă, prin care a solicitat Tribunalului respingerea în totalitate a opoziției [a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 mai 2008, NewSoft Technology/OAPI – Soft (Presto! Bizcard Reader), T‑205/06,
EU:T:2008:163
, punctul 70, și Hotărârea din 22 ianuarie 2009, Commercy/OAPI – easyGroup IP Licensing (easyHotel), T‑316/07, Rep.,
EU:T:2009:14
, punctele 35 și 67].
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor OAPI și ale intervenientei.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a doua)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Respinge concluziile în reformare formulate de Bolloré SA.

3)
Obligă Copernicus‑Trademarks Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 25 septembrie 2015.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.