CELEX: 62013TJ0684
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A BLUECO közösségi szóvédjegy bejelentése
BLUECAR korábbi közösségi szóvédjegy
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
A korábbi védjegy megkülönböztető képessége
A 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja
A beavatkozó fél megváltoztatás iránti kérelme
A 207/2009 rendelet 65. cikkének (4) bekezdése

A jogvita előzményei
2011. február 9‑én a Copernicus Eood a közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (
HL L 78., 1. o.
) alapján közösségi védjegybejelentést nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy a BLUECO szómegjelölés volt.
A bejelentést a védjegyekkel ellátható áruk és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 12. osztályba tartozó árukkal kapcsolatban tették az alábbi leírással: „Járművek, azok alkatrészei és tartozékai”.
A közösségi védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2011. július 26‑i, 139/2011. számában hirdették meg.
2011. október 26‑án a beavatkozó Bolloré SA a 207/2009 rendelet 41. cikke alapján felszólalást terjesztett elő a bejelentett védjegynek a fenti 3. pontban felsorolt áruk tekintetében való lajstromozásával szemben.
A felszólalás a BLUECAR korábbi közösségi szóvédjegyen alapult, amelyet 2006. augusztus 26‑án 4597621. számon lajstromoztak többek között a 12. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében, az egyes osztályokra vonatkozóan a következő leírással: „Járművek; a fent említett elektromos meghajtású járművekhez való villanymotorok és meghajtótengelyek”.
A felszólalás alátámasztásaként hivatkozott jogalap a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja volt.
2012. augusztus 20‑án a védjegybejelentést átruházták a felperesre, a Copernicus‑Trademarks Ltd‑re.
2012. augusztus 31‑i határozatával a felszólalási osztály helyt adott a felszólalásnak.
2012. október 30‑án a felperes a 207/2009 rendelet 58–64. cikke alapján fellebbezést nyújtott be az OHIM‑hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
2013. április 10‑én a felperes a védjegybejelentésben szereplő árujegyzéknek a 12. osztályba tartozó „járművek, kivéve alkatrészeik és tartozékaik” árukra történő korlátozását kérte. Az OHIM elfogadta ezt a korlátozást és felhívta a beavatkozó felet annak eldöntésére, hogy az új árumeghatározásra tekintettel vissza kell‑e vonni a felszólalást. A beavatkozó fél nem tett eleget a felhívásnak.
2003. október 8‑i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) az OHIM első fellebbezési tanácsa elutasította a fellebbezést. Konkrétan úgy ítélte meg, hogy a releváns terület az Európai Unió területe, hogy a releváns vásárlóközönség olyan végső fogyasztókból áll, akik magas szintű figyelmet tanúsítanak a költséges áruk iránt (a megtámadott határozat 20. pontja), és hogy a bejelentett védjeggyel érintett áruk azonosak a korábbi védjeggyel jelölt árukkal (a megtámadott határozat 21. pontja). Ezután ismertette, hogy a korábbi védjegy a „blue” és a „car” szavakból áll, az utóbbi szó pedig közvetlenül leírja a szóban forgó árukat, és ezért a védjegy kevésbé hangsúlyos szavának minősül (a megtámadott határozat 24. pontja). Úgy ítélte meg továbbá, hogy a beavatkozó fél által előterjesztett bizonyítékok alapján nem állapítható meg, hogy a korábbi védjegy a használat révén fokozott megkülönböztető képességet szerzett volna, és ebből arra a következtetésre jutott, hogy a védjegy átlagos benne rejlő megkülönböztető képességgel rendelkezik (a megtámadott határozat 25. pontja). A fellebbezési tanács azt is megállapította, hogy az ütköző megjelölések között fennáll a vizuális hasonlóság, mivel az első öt betűjük megegyezik és ugyanabban a sorrendben szerepel (a megtámadott határozat 26. pontja). Hangzás szempontjából megítélése szerint az ütköző megjelölések összességükben véve igen hasonlóak az érintett vásárlóközönség jelentős részét kitevő anglofón vásárlóközönség számára, mert a mindkét megjelölésben szereplő „blue” elemet azonosan ejtik, a „co” és a „car” elemet pedig hasonlóan (a megtámadott határozat 27. pontja). Egyébiránt azt állapította meg, hogy a megjelölések fogalmilag részben hasonlóak az anglofón vásárlóközönség számára, mert a „blue” szó mindkét megjelölésben szerepel (a megtámadott határozat 28. pontja). Mivel az ütköző megjelölések összességükben véve hasonlóak (a megtámadott határozat 29. pontja), a szóban forgó áruk pedig azonosak, és az ítélkezési gyakorlat szerint az is elegendő, ha az összetéveszthetőség csupán az érintett vásárlóközönség egy része tekintetében áll fenn, a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy nem zárható ki az ütköző védjegyek közötti összetévesztés veszélye (a megtámadott határozat 30–33. pontja).
A felek kérelmei
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot és teljes egészében utasítsa el a felszólalást;
—
kötelezze az OHIM‑ot és a beavatkozó felet a jelen eljárás és az OHIM fellebbezési tanácsa előtti eljárás költségeinek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet;
—
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
szólítsa fel a felperest, hogy igazolja az eljáráshoz fűződő érdekét;
—
utasítsa el a felperes által benyújtott K5‑K27. sz. mellékleteket mint elfogadhatatlanokat;
—
hagyja helyben a megtámadott határozatot, azzal a kiegészítéssel, hogy a korábbi védjegy piaci ismertségénél fogva fokozott oltalomban részesül;
—
utasítsa el a keresetet;
—
kötelezze a felperest a költségek viselésére.
A jogkérdésről
Az eljáráshoz fűződő érdekről
A beavatkozó fél válaszbeadványában vitatta a felperesnek – amely a vitatott védjegybejelentést átruházta az Ivo‑Kermartin gazdasági társaságra – az eljáráshoz fűződő érdekét, és kérte, hogy a Törvényszék szólítsa fel a felperest, hogy terjesszen elő bizonyítékot az eljáráshoz fűződő érdeke igazolására.
A felperes válaszában a védjegybejelentés új jogosultja, az Ivo‑Kermartin gazdasági társaság által kiállított meghatalmazást terjesztett elő, amelyben az állt, hogy a felperes jogosult saját érdekében és saját nevében lefolytatni a keresettel összefüggő eljárást. Következésképpen úgy véli, hogy a 207/2009 rendelet 65. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések alapján „keresetindítási jogosultsággal” rendelkezik.
A beavatkozó fél a tárgyaláson közölte, hogy már nem vitatja a felperes eljáráshoz fűződő érdekét, az OHIM pedig előadta, hogy a Törvényszék belátására bízza annak eldöntését, hogy szükséges‑e a jelen ügyben ezzel a kérdéssel foglalkozni.
A jelen ügy körülményei között egyből érdemben kell elbírálni az ügyet, és nem szükséges a felperes eljáráshoz fűződő érdekéről határozni (lásd ebben az értelemben: 2002. február 26‑i Tanács kontra Boehringer ítélet, C‑23/00 P, EBHT,
EU:C:2002:118
, 50–52. pont; 2007. október 23‑i Lengyelország kontra Tanács ítélet, C‑273/04, EBHT,
EU:C:2007:622
, 33. pont).
Az első ízben a Törvényszék előtt bemutatott egyes érvek és bizonyítékok elfogadhatóságáról
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy – miként erre az OHIM és a beavatkozó fél rámutatott – a felperes több olyan dokumentumot is bemutatott a Törvényszék előtt, amelyet a fellebbezési tanács előtti eljárásban nem nyújtott be, az első ízben a Törvényszék előtt ismertetett azon érvelését alátámasztandó, hogy a „blue” szó‑ különösen az autók ágazatában – a környezetbarát mivoltra utal.
A felperes állításával ellentétben az ügy aktájából ugyanis az tűnik ki, hogy a felperes az OHIM fórumai előtt egyáltalán nem érvelt azzal, hogy a „blue” szó a környezetbarát mivoltra vonatkozna.
Márpedig emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszék az OHIM fellebbezési tanácsai határozatai jogszerűségének vizsgálata során nem vizsgálhatja újból a tényállást azoknak a bizonyítékoknak a fényében, amelyeket első ízben előtte terjesztenek elő (2008. december 18‑i Les Éditions Albert René kontra OHIM ítélet, C‑16/06 P, EBHT,
EU:C:2008:739
, 136–144. pont; 2011. november 10‑i LG Electronics kontra OHIM ítélet,, C‑88/11 P,
EU:C:2011:727
, 25. pont). Ugyanígy a felek által az OHIM fórumai előtt nem hivatkozott tényekre a Törvényszék előtti keresetindítás szakaszában már nem lehet hivatkozni (2008. december 18‑i Les Éditions Albert René kontra OHIM ítélet, C‑16/06 P, EBHT,
EU:C:2008:739
, 137. pont; 2011. november 10‑i LG Electronics kontra OHIM ítélet, C‑88/11 P,
EU:C:2011:727
, 25. pont). Következésképpen a felek által az OHIM fórumai előtt nem hivatkozott tényeket és az első ízben a Törvényszék előtt bemutatott bizonyítékokat elfogadhatatlannak kell minősíteni.
Hasonlóképpen nem lehet a jelen ügy tényállására vonatkozó bizonyítékként hivatkozni a K 26. sz. mellékletre, amely a Bundespatentgericht (szövetségi szabadalmi bíróság, Németország) 2010. november 24‑i ítéletét tartalmazza, amelyet nem terjesztettek be a fellebbezési tanács elé, és amely megegyezik a K 29. sz. melléklettel. Bár főszabály szerint a nemzeti bíróságok által hozott határozatokat be lehet mutatni első ízben a Törvényszék előtt, a Törvényszék előtt folyamatban lévő ügy tényállására vonatkozó bizonyítékként nem lehet azokra hivatkozni (lásd ebben az értelemben: 2008. november 12‑i Lego Juris kontra OHIM – Mega Brands [piros Lego kocka] ítélet, T‑270/06, EBHT,
EU:T:2008:483
, 22. és 23. pont).
A beavatkozó fél által benyújtott megváltoztatás iránti kérelem elfogadhatóságáról
A beavatkozó fél az OHIM által is kért keresetelutasítás mellett azt is kéri, hogy a Törvényszék hagyja helyben a megtámadott határozatot, azzal a kiegészítéssel, hogy a korábbi védjegy piaci ismertségénél fogva fokozott oltalomban részesül. Vitatja ugyanis a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozat 25. pontjában foglalt azon értékelését, miszerint az általa benyújtott bizonyítékok nem bizonyítják kellően, hogy a korábbi védjegyet olyan mértékben használták, hogy az az érintett vásárlóközönség számára az Unió egész területén bizonyos fokú ismertséget szerzett volna, és ezért az csupán átlagos megkülönböztető képességgel rendelkezik. A beavatkozó fél azt kéri, hogy a Törvényszék helyezze hatályon kívül a megtámadott határozat e pontját, vagy legalább hagyja helyben a határozat azon részét, amelyben elismeri a korábbi védjegy átlagos megkülönböztető képességét.
Az ilyen típusú kérelmeket a megtámadott határozat megváltoztatására irányuló kérelemnek kell minősíteni, ahogyan ezt egyébként a beavatkozó fél is – annak pontosítása mellett, hogy e kérelmek másodlagos jellegűek – elismerte a tárgyalás során. A Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 134. cikkének 3. §‑ában foglalt rendelkezések értelmében ugyanis a beavatkozó fél válaszbeadványában főszabály szerint kérheti a fellebbezési tanács határozatának megváltozatását a keresetlevélben nem szereplő kérdésekben.
Az tárgyaláson az OHIM előadta, hogy a megtámadott határozat megváltoztatására irányuló kérelmet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
Emlékeztetni kell arra, hogy a 207/2009 rendelet 65. cikkének (4) bekezdésében foglalt rendelkezések szerint a Törvényszék előtt kereset indítására a fellebbezési tanács előtti eljárásban részt vevő bármely fél jogosult, „akit a határozat hátrányosan érint”. Ezenkívül az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az eljáráshoz fűződő érdek minden kereset lényeges és alapvető feltétele (1989. július 31‑i S. kontra Bizottság végzés, 206/89 R, EBHT,
EU:C:1989:333
, 8. pont), és annak – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset benyújtásakor kell fennállnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül (2007. június 7‑i Wunenburger kontra Bizottság ítélet, C‑362/05 P, EBHT,
EU:C:2007:322
, 42. pont). Az eljáráshoz fűződő érdek feltételezi, hogy a kereset eredményén keresztül alkalmas arra, hogy az azt kezdeményező fél számára előnnyel járjon (2008. április 17‑i Flaherty és társai kontra Bizottság ítélet, C‑373/06. sz.‑379/06 P és C‑382/06 P, EBHT,
EU:C:2008:230
, 25. pont).
Az ítélkezési gyakorlat szerint a fellebbezési tanács valamely határozatát akkor kell úgy tekinteni, hogy az az e tanács előtti eljárásban részt vevő valamely felet nem érinti hátrányosan, ha e fél kérelmének helyt ad a védjegy lajstromozását kizáró okok vagy a törlési okok valamelyikének alapján, vagy általánosabb jelleggel az említett fél által előterjesztett érvelésnek csupán egy része alapján, még ha az ugyanezen fél által hivatkozott többi ok vagy érv vizsgálatát el is mulasztja vagy el is utasítja (2011. december 14‑i Völkl kontra OHIM – Marker Völkl [VÖLKL] végzés, T‑504/09, EBHT,
EU:T:2011:739
, 26. pont; lásd még ebben az értelemben: 2009. július 14‑i Hoo Hing kontra OHIM – Tresplain Investments [Golden Elephant Brand] végzés, T‑300/08,
EU:T:2009:275
, 29–37. pont; lásd analógia útján: 1992. szeptember 17‑i NBV és NVB kontra Bizottság ítélet, T‑138/89, EBHT,
EU:T:1992:95
, 30–35. pont).
A jelen ügyben, mivel a fellebbezési tanács teljes egészében helyt adott a beavatkozó fél által a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján benyújtott felszólalásnak, azt kell megállapítani, hogy a megtámadott határozat nem érintette őt hátrányosan.
A 207/2009 rendelet (8) preambulumbekezdése szerint az összetéveszthetőség megítélése többek között a védjegy piaci ismertségétől függ. Ezenkívül mivel az összetéveszthetőség annál nagyobb mértékű, minél jelentősebb a védjegy megkülönböztető képesség, azok a védjegyek, amelyek önmagukban vagy piaci ismertségüknél fogva erőteljes megkülönböztető képességgel rendelkeznek, kiterjedtebb oltalmat élveznek védjegyként, mint azok, amelyek csekélyebb megkülönböztető képességgel rendelkeznek. (lásd analógia útján: 1997. november 11‑i SABEL‑ítélet, C‑251/95, EBHT,
EU:C:1997:528
, 24. pont; 1998. szeptember 29‑i Canon‑ítélet, C‑39/97, EBHT,
EU:C:1998:442
, 18. pont; 1999. június 22‑i Lloyd Schuhfabrik Meyer ítélet, C‑342/97, EBHT,
EU:C:1999:323
, 20. pont).
Mivel azonban a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy az ütköző megjelölések között összetéveszthetőség áll fenn, és helyt adott a felszólalásnak, a megtámadott határozat azon részében történő esetleges megváltoztatása, amelyben a fellebbezési tanács csupán a korábbi védjegy megkülönböztető képességének mértékére és ismertségére tesz értékelő megjegyzést, annak ellenére sem lenne kihatással a beavatkozó félnek e védjegyre alapított – e határozattal egyáltalán nem érintett – jogaira, hogy a fellebbezési tanács nem ismerte el a korábbi védjegy használat révén szerzett fokozott megkülönböztető képességét. A beavatkozó fél a megváltoztatásra irányuló kérelme alátámasztásául egyébiránt pontosította, hogy hogy legalább azt szeretné elérni, hogy a Törvényszék hagyja helyben megtámadott határozat azon részét, amelyben megállapította az említett védjegy átlagos megkülönböztető képességét.
Következésképpen a beavatkozó fél által benyújtott megváltoztatásra irányuló kérelmet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
A felperes egyetlen, a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított jogalapra hivatkozik.
A felperes előadja, hogy az ütköző védjegyek nem mutatnak összetéveszthetőséget. Először is arra hivatkozik, hogy a korábbi védjegy csupán enyhe megkülönböztető képességgel rendelkezik, mivel a „blue” szó leíró jellegű és gyakran használt jelző az autógyártás területén lajstromozott védjegyek esetében. A felperes ezenkívül úgy véli, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy az ütköző védjegyek vizuális szempontból hasonlítanak egymásra, mivel a bejelentett védjegyet úgy kell érteni, hogy az a „blue” és az „eco” szavakból tevődik össze. Hangzás szempontjából a két megjelölés jelentős eltéréseket mutat. Végül a megjelölések fogalmi szempontból sem hasonlítanak egymásra, tekintettel arra, hogy eltérő a végződésük.
Az OHIM és a beavatkozó fél vitatja a felperes érveit.
A 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen, ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint a védjeggyel megjelölt termékek vagy szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint fennáll az összetévesztés veszélye, ha a vásárlóközönség azt hiheti, hogy a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól, vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozásoktól származnak. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség milyen képet alkot a megjelölésekről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi, az adott ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös függőséget (lásd: 2003. július 9‑i Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills [GIORGIO BEVERLY HILLS] ítélet, T‑162/01, EBHT,
EU:T:2003:199
, 30–33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A fellebbezési tanácsnak az ütköző megjelölések összetéveszthetőségére vonatkozó értékelését ezen elvekre tekintettel kell vizsgálni.
Az érintett vásárlóközönségről
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelése során az érintett áruk ésszerűen figyelmes és körültekintő, átlagos fogyasztóit kell figyelembe venni. Azt is számításba kell venni, hogy átlagos fogyasztó figyelme a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások kategóriájától függően változó lehet (lásd: 2007. február 13‑i Mundipharma kontra OHIM – Altana Pharma [RESPICUR] ítélet, T‑256/04, EBHT,
EU:T:2007:46
, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 20. pontjában jogosan állapította meg – és e tekintetben a felperes sem mondott ellent –, hogy mivel az ütköző védjegyekkel érintett áruknak magas az ára, a célzott vásárlóközönség olyan végső fogyasztókból áll, akik magas szintű figyelmet tanúsítanak. Egyébként, mivel a korábbi védjegy közösségi védjegy, az összetéveszthetőséget az Unió egész területének vásárlóközönségéhez viszonyítva kell értékelni.
Az áruk összehasonlításáról
A megtámadott határozat 21. pontjában a fellebbezési tanács jogosan állapította meg – és ezt végső soron a felperes sem vitatta –, hogy a szóban forgó áruk, amelyek mindegyike a 12. osztályba tartozik, annak ellenére is azonosak, hogy a bejelentett védjeggyel érintett áruk eredeti jegyzékét az OHIM előtti fellebbezési eljárás során korlátozták.
A megjelölések hasonlóságáról
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli vagy fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett összbenyomást kell alapul venni, figyelembe véve különösen a megkülönböztető és domináns elemeiket. Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél az játszik meghatározó szerepet, hogy a védjegyeket hogyan érzékeli a szóban forgó áruk vagy szolgáltatások átlagos fogyasztója. E tekintetben az átlagos fogyasztó rendszerint egészében érzékeli a védjegyet, és nem vizsgálja annak egyes részleteit (lásd: 2007. június 12‑i OHIM kontra Shaker ítélet, C‑334/05 P, EBHT,
EU:C:2007:333
, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
A megtámadott határozat 26–29. pontjában a fellebbezési tanács azt állapította meg, hogy az ütköző megjelölések vizuális szempontból hasonlítanak egymásra, összességében véve hangzásukban erőteljes hasonlóságot mutatnak az anglofón fogyasztók számára, „blue” kezdőtagjuk tekintetében pedig fogalmilag azonosak az anglofón vásárlóközönség számára.
– A vizuális hasonlóságról
A megtámadott határozat 26. pontjában a fellebbezési tanács rámutatott arra, hogy a szóban forgó megjelölésekben az első öt, azonos sorrendben elhelyezkedő betű közös, és ezek a betűk alkotják mindkét megjelölés nagyobb részét. Mivel a fogyasztók általában nagyobb jelentőséget tulajdonítanak a szóvédjegyek elejének, a fellebbezési tanács ebből azt a következtetést vonta le, hogy a szóban forgó megjelölések vizuális szempontból hasonlítanak egymásra.
A felperes úgy ítéli meg, hogy a megjelölések vizuális szempontból nem hasonlóak. Azt állítja, hogy a bejelentett védjegy „e” betűje kettős hangzó, és a bejelentett védjegyet ezért két gyakori angol szó, a „blue” és az „eco” összetételeként kell érteni. Egyébiránt a „blue” szót gyakran rövidítik „blu”‑nak, és így számos védjegy tartalmazza a „blu” elemet. A szóban forgó két megjelölés következésképpen a második részében egyértelműen különbözik egymástól. Márpedig, ami a rövid megjelöléseket illeti, ezeknél már enyhe különbségek is eltérő összbenyomást eredményezhetnek. A bejelentett védjegy továbbá három szótagú, míg a korábbi védjegy csupán két szótagból áll.
Emlékeztetni kell arra, hogy két szóvédjegy vizuális hasonlóságának mérlegelése során sokkal inkább annak van jelentősége, ha több betű is ugyanolyan sorrendben található meg bennük (2009. március 25‑i Kaul kontra OHIM – Bayer [ARCOL] ítélet, T‑402/07, EBHT,
EU:T:2009:85
, 83. pont).
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a korábbi védjegy és a bejelentett védjegy hét, illetve hat betűből áll, ezek közül az öt első betű közös, nevezetesen a „b”, az „l”, az „u”, az „e” és a „c” betű; a bejelentett védjegy ezeken kívül az „o” betűt, a korábbi védjegy pedig az „a” és az „r” betűt is tartalmazza. A két ütköző védjegy e közös része annál is inkább vizuális hasonlóságot idéz elő, mert a vásárlóközönség a szóvédjegyek elejére általában jobban odafigyel (lásd: 2013. június 6‑i Celtipharm kontra OHIM – Alliance Healthcare France [PHARMASTREET] ítélet, T‑411/12,
EU:T:2013:304
, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat].
Ezt a megállapítást nem kérdőjelezi meg a felperes azon érve, miszerint a bejelentett védjegyet a „blue” és az „eco” szavak összetételeként, három szótagú megjelölésként érzékelik. Meg kell ugyanis állapítani, hogy a bejelentett védjegy csak egy szóból áll, amely – különösen az angolul beszélők számára – legegyszerűbben kiejtve csupán két szótagból áll (lásd ebben az értelemben: 2015. január 21‑i Copernicus‑Trademarks kontra OHIM – Blue Coat Systems [BLUECO] ítélet, T‑685/13,
EU:T:2015:38
, 35. pont), és a felperes ezen érve alátámasztására nem terjesztett elő bizonyítékot. Ezenkívül, bár a korábbi védjegy végén található „a” és „r” betű, valamint a bejelentett védjegy végén szereplő „o” betű miatt nem lehet a megjelölések azonosságára következtetni, ezek az elemek – a felperes állításával ellentétben – a megjelölések által keltett összbenyomásban nem tekinthetők dominánsnak.
Következésképpen a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy a két megjelölés vizuális szempontból hasonló.
– A hangzásbeli hasonlóságról
A fellebbezési tanács a megtámadott határozat 27. pontjában megállapította, hogy a szóban forgó megjelölések az anglofón fogyasztók számára összességükben igen hasonló hangzásúak, mert a mindkét megjelölésben jelen lévő „blue” elemet ugyanúgy, a „co” és a „car” elemeket pedig hasonlóan ejtik. Egyébiránt úgy vélte, hogy attól még, hogy a bejelentett védjegyet egyes nyelveken „blú ekó”‑nak ejthetik, nem kizárt, hogy az érintett fogyasztók jelentős része számára fennáll a fent említett hangzásbeli hasonlóság.
A felperes előadja, hogy a két megjelölés hangzása között jelentős eltérések vannak, mivel a bejelentett védjegy három szótagból áll, míg a korábbi védjegy csak kettőből. Másodlagosan arra hivatkozik, hogy a két megjelölés szótagjainak sorrendje és kombinációja igen eltérő, mivel a bejelentett védjegy „u” és „e” magánhangzója között szünetet kell tartani. Végül hangsúlyozza, hogy az ütköző megjelölések utolsó szótagját nem ejtik hasonlóan.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a védjegylajstromozás megtagadásához elegendő, ha az összetéveszthetőség csak az érintett vásárlóközönség egy része tekintetében áll fenn (lásd: 2012. szeptember 18‑i Scandic Distilleries kontra OHIM – Bürgerbräu, Röhm & Söhne [BÜRGER] ítélet, T‑460/11,
EU:T:2012:432
, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Márpedig – a felperes állításával ellentétben – rá kell mutatni arra, hogy az anglofón vásárlóközönség nem kettőzi meg a bejelentett védjegy közepén elhelyezkedő magánhangzót, mivel a „blue” szó az általános szókincs részét képezi. Következésképpen ezen vásárlóközönség szerint a bejelentett védjegy nem három szótagból áll, hanem kettőből, és nem kell szünetet tartani a bejelentett védjegy „u” és „e” magánhangzója között (lásd ebben az értelemben: BLUECO‑ítélet, fenti 48. pont,
EU:T:2015:38
, 40. pont).
Egyébként az ütköző megjelölések elején álló, közös „blue” szóelem arra enged következtetni, hogy a megjelölések hangzásukat tekintve igen hasonlóak. Ezenkívül, még ha a fellebbezési tanács tévesen is mutatott rá arra, hogy az anglofón fogyasztók hasonlóan ejtik a „car” és a „co” elemet, e végződések nem esnek túl távol egymástól az anglofón vásárlóközönség számára, mivel ők a hangsúlyt a „c” betűre helyezik, és elnyelik a „car” szó végén lévő „r” hangot. Végül a felperes nem állíthatja a valóságnak megfelelően azt, hogy a bejelentett védjegy utolsó szótagjában szereplő „o” betű meghatározó lenne a védjegy hangzása által keltett benyomásban.
A fellebbezési tanács ezért jogosan állapította meg, hogy a két megjelölés hangzását tekintve az érintett vásárlóközönség jelentős része számára igen hasonló.
A fogalmi hasonlóságról
A felperes úgy véli, hogy az ütköző megjelölések fogalmi szempontból nem hasonlóak, mivel az érintett vásárlóközönség a korábbi védjegyet leíró közlésnek tekinti, és a két megjelölés végződése jelentősen eltér egymástól.
Az anglofón vásárlóközönség – ahogyan erre a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 28. pontjában rámutatott, és ahogyan ezt a felperes is elismeri – a „blue” szót mindkét megjelölésben a kék színre utalásként érti. Ugyanez a vásárlóközönség viszont a korábbi védjegyben szereplő „car” szót „autó” jelentésűnek érti, és megkülönbözteti a bejelentett védjegyben szereplő „co” végződéstől, amelynek vagy nincsen jelentése, vagy a „company” szó rövidítéseként érthető. A felperes állításával ellentétben az érintett vásárlóközönség nem érti azonban a bejelentett védjegyet úgy, hogy az két szóból, a „blue” és az „eco” szavakból áll.
Következésképpen a fellebbezési tanács jogosan állapította meg, hogy az ütköző megjelölések az érintett vásárlóközönség egy része számára első részüket tekintve fogalmilag hasonlóak, a megjelölések eltérő végződése pedig nem zárja ki a köztük fennálló, bizonyos mértékű fogalmi hasonlóságot.
Az összetéveszthetőség átfogó értékeléséről
Az összetéveszthetőség átfogó értékelése bizonyos kölcsönös függőséget feltételez a figyelembe vett tényezők, különösen a védjegyek és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága között. Így a megjelölt áruk vagy szolgáltatások kisebb mértékű hasonlóságát ellensúlyozhatja a védjegyek közötti hasonlóság magasabb foka, és fordítva (Canon‑ítélet, fenti 30. pont,
EU:C:1998:442
, 17. pont; 2006. december 14‑i Mast‑Jägermeister kontra OHIM – Licorera Zacapaneca [VENADO kerettel és társai] ítélet, T‑81/03. sz.‑82/03 és T‑103/03, EBHT,
EU:T:2006:397
, 74. pont).
Az összetéveszthetőség átfogó értékelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli vagy fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett összbenyomást kell alapul venni, figyelembe véve különösen megkülönböztető és domináns elemeiket (2003. október 14‑i Phillips‑Van Heusen kontra OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel [BASS] ítélet, T‑292/01, EBHT,
EU:T:2003:264
, 47. pont; 2006. szeptember 7‑i L & D kontra OHIM – Sämann [Aire Limpio] ítélet, T‑168/04, EBHT,
EU:T:2006:245
, 98. pont).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács először is a megtámadott határozat 24. pontjában ismertette, hogy a korábbi védjegy a „blue” és a „car” szavakból áll, és az utóbbi, mivel közvetlenül leírja a szóban forgó árukat, a védjegy kevésbé hangsúlyos szavának minősül. Ezt követően a megtámadott határozat 25. pontjában megállapította, hogy a beavatkozó fél által előterjesztett bizonyítékok alapján nem állapítható meg, hogy a korábbi védjegy a használat révén fokozott megkülönböztető képességet szerzett volna. Ebből arra a következtetésre jutott, hogy a védjegy átlagos benne rejlő megkülönböztető képességgel rendelkezik.
A fellebbezési tanács ezután a megtámadott határozat 30–33. pontjában az összetéveszthetőség átfogó értékelésével kapcsolatban ismertette, hogy a szóban forgó áruk azonosak, az ütköző megjelölések pedig vizuális, hangzásbeli és fogalmi szempontból hasonlóak az érintett vásárlóközönség jelentős részét kitevő anglofón vásárlóközönség számára. Pontosította, hogy az anglofón vásárlóközönség a szóban forgó árukat leíró szóként érti a korábbi védjegyben szereplő „car” szót, és annak ezért kisebb jelentőséget tulajdonít a megjelölések átfogó értékelésekor. Következésképpen a „blue” szó vonja jobban magára az anglofón vásárlóközönség figyelmét, ezáltal összetéveszthetőséget idézve elő.
Először is a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács tévesen állapította meg, hogy a korábbi védjegy átlagos megkülönböztető képességgel rendelkezik, mivel a „blue” elem leíró jellegű, és az autóágazatban számos lajstromozott védjegyben szerepel.
Elöljáróban el kell utasítani a felperes azon érvét, miszerint a beavatkozó fél a korábbi védjegy különleges jóhírnevére kíván hivatkozni, amelyre az OHIM előtt nem hivatkozott. Az ügy aktájából ugyanis kitűnik, hogy a beavatkozó fél a Törvényszék előtt csupán azt adta elő, hogy a fellebbezési tanácsnak el kellett volna ismernie a korábbi védjegy használat révén szerzett fokozott megkülönböztető képességét – erre az érvre már hivatkozott az OHIM előtt, és azt a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban elutasította. Mindenesetre a beavatkozó fél által előterjesztett, a fellebbezési tanácsnak a korábbi védjegy használat révén szerzett megkülönböztető képességére vonatkozó értékelésére irányuló, megváltoztatás iránti kérelem mint elfogadhatatlan elutasításra került (lásd a fenti 24–32. pontot).
Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a korábbi védjegy csekély megkülönböztető képességének elismerése önmagában nem zárja ki annak megállapítását, hogy fennáll az összetévesztés veszélye (lásd ebben az értelemben: 2006. április 27‑i L’Oréal kontra OHIM végzés, C‑235/05 P,
EU:C:2006:271
, 42–45. pont). Ugyanis, ha a korábbi védjegy megkülönböztető képességét tekintetbe kell is venni az összetéveszthetőség mérlegelése során, ez csupán egyike az ezen értékelés során közrejátszó számos elemnek. Így még valamely csekély megkülönböztető képességgel rendelkező korábbi védjegy esetén is fennállhat az összetévesztés veszélye az érintett megjelölések és áruk vagy szolgáltatások hasonlósága következtében (lásd: 2005. március 16‑i L’Oréal kontra OHIM – Revlon [FLEXI AIR] ítélet, T‑112/03, EBHT,
EU:T:2005:102
, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2007. december 13‑i Xentral kontra OHIM – Pages jaunes [PAGESJAUNES.COM] ítélet, T‑134/06, EBHT,
EU:T:2007:387
, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Mindenesetre – miként ezt a fellebbezési tanács is ismertette – bár igaz, hogy az anglofón vásárlóközönség a szóban forgó árukat leíró szóként érti a korábbi védjegyben szereplő „car” szót, a felperes nem terjesztett elő az OHIM előtti eljárásban arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a „blue” elemet az érintett áruknak megfelelő jelentésűnek értik. Ezenkívül önmagában az a – bizonyítottként vélelmezett – körülmény, hogy az autóágazatban más lajstromozott védjegyek is tartalmazzák a „blue” szót, nem elegendő annak megállapításához, hogy az érintett vásárlóközönség ezt a szót kizárólag mint a szóban forgó áruk jellemzőit leíró szót érheti. Következésképpen a fellebbezési tanács jogosan vélte úgy, hogy a korábbi védjegy összességében véve átlagos megkülönböztető képességgel rendelkezik.
Másodszor, a felperes úgy véli, hogy az ütköző megjelölések között – különösen az érintett vásárlóközönség által tanúsított magas szintű figyelemre tekintettel – nem áll fenn az összeütközés veszélye.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a védjegylajstromozás megtagadásához elegendő, ha az összetéveszthetőség csak az érintett vásárlóközönség egy része tekintetében áll fenn (lásd a fenti 52. pontot).
Márpedig a fentiekből az következik, hogy egyrészt a szóban forgó áruk azonosak, másrészt pedig az ütköző megjelölések vizuálisan hasonlóak az érintett vásárlóközönség egésze számára, hangzásukat tekintve igen hasonlóak az anglofón vásárlóközönség számára, és a kezdőtagjukat illetően fogalmilag hasonlóak az anglofón vásárlóközönség számára. Következésképpen meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben az érintett vásárlóközönség által tanúsított figyelem magas szintje ellenére fennáll az összetévesztés veszélye az anglofón vásárlóközönség számára.
Mindezen szempontot figyelembe véve a fellebbezési tanács nem sértette meg a 207/2009 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontját annak megállapításával, hogy az ütköző megjelölések között fennáll az összetévesztés veszélye.
A fenti indokok összességére tekintettel a keresetet teljes egészében el kell utasítani, anélkül hogy határozni kellene a felperes első, a felszólalásnak a Törvényszék általi, teljes egészében való elutasítására irányuló kereseti kérelmének elfogadhatóságáról (lásd ebben az értelemben: 2008. május 22‑én hozott NewSoft Technology kontra OHIM – Soft [Presto! Bizcard Reader] ítélet, T‑205/06,
EU:T:2008:163
, 70. pont; 2009. január 22‑i Commercy kontra OHIM – easyGroup IP Licensing [easyHotel] ítélet, T‑316/07, EBHT,
EU:T:2009:14
, 35. és 67. pont).
A költségekről
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (2) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mivel a felperes lényegében pervesztes lett, az OHIM és a beavatkozó fél kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.

A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (második tanács)
a következőképpen határozott:

1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.

2)
A Törvényszék a Bolloré SA által előterjesztett megváltoztatás iránti kérelmet elutasítja.

3)
A Törvényszék a Copernicus‑Trademarks Ltd‑t kötelezi a költségek viselésére.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Kihirdetve Luxembourgban, a 2015. szeptember 25‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.