CELEX: 62011CJ0512
Socialinė politika
Direktyva 92/85/EEB
Darbuotojų saugos ir sveikatos užtikrinimas
Nėščios, neseniai pagimdžiusios arba maitinančios krūtimi darbuotojos
Motinystės atostogos
Darbo užmokesčio išsaugojimas ir (arba) teisė į atitinkamą pašalpą
Direktyva 96/34/EB
Bendrasis susitarimas dėl tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų]
Asmeninė teisė gauti tėvystės atostogas [vaiko priežiūros atostogas] gimus vaikui ar jį įvaikinus
Darbo sąlygos ir darbo užmokestis
Nacionalinė kolektyvinė sutartis
Darbuotojos, kurios išeina motinystės atostogų nutraukusios nemokamas vaiko priežiūros atostogas
Atsisakymas mokėti darbo užmokestį motinystės atostogų laikotarpiu

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą iš esmės susiję su 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (Dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (
OL L 348, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110), 1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvos 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų], sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC (
OL L 145, p. 4
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 285), ir 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (
OL L 204, p. 23
) išaiškinimu.
Šie prašymai pateikti nagrinėjant ginčus tarp, pirma,
Terveys- ja sosiaalialan neuvottelujärjestö TSN ry
(Sveikatos ir socialinės priežiūros darbuotojų sąjunga, toliau – TSN) ir
Terveyspalvelualan Liitto ry
(Sveikatos priežiūros paslaugų darbdavių sąjunga), dalyvaujant
Mehiläinen Oy
(toliau –
Mehiläinen
), ir, antra,
Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry
(Aukštesnes pozicijas užimančių darbuotojų asociacija) ir
Teknologiateollisuus ry
(Technologijų pramonės darbdavių asociacija) bei
Nokia Siemens Networks Oy
(toliau –
Nokia Siemens
) dėl dviejų Suomijos darbdavių atsisakymo pagal kolektyvines sutartis sumokėti darbuotojoms darbo užmokestį, paprastai pagal šias kolektyvines sutartis mokėtiną motinystės atostogų laikotarpiu, motyvuojant tuo, kad šių darbuotojų motinystės atostogomis buvo nutrauktos nemokamos vaiko priežiūros atostogos.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 92/85
Direktyvos 92/85 pirmoje ir septynioliktoje konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„Sutarties [EEB] 118a straipsnyje numatyta, kad Taryba direktyvomis nustato būtiniausius reikalavimus, skatinančius sąlygų, pirmiausia darbo aplinkos, gerinimą, kad būtų užtikrinta geresnė darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga;
<…>
be to, nuostatos dėl motinystės atostogų taip pat netektų prasmės, jei nebūtų išlaikomos su darbo sutartimi susijusios teisės ir teisė į atitinkamą pašalpą.“
Direktyvos 92/85 8 straipsnio „Motinystės atostogos“ 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad 2 straipsnyje nurodytos darbuotojos turėtų teisę į bent 14 savaičių nepertraukiamas motinystės atostogas prieš ir (arba) po gimdymo, remiantis nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika.“
Direktyvos 92/85 11 straipsnyje „Darbo teisės“ nustatyta:
„Kad būtų garantuotas 2 straipsnyje nurodytų darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos teisių, kaip numatyta šiame straipsnyje, laikymasis, nustatoma, kad:
<…>
2)
8 straipsnyje nurodytu atveju turi būti garantuota:
a)
2 straipsnyje nurodytų darbuotojų teisės, susijusios su darbo sutartimi, išskyrus toliau esančiame b punkte nurodytas teises;
b)
2 straipsnyje nurodytų darbuotojų atlyginimo išlaikymas ir (arba) teisė į atitinkamą pašalpą;
3)
2 dalies b punkte nurodoma pašalpa yra laikoma atitinkama, jei ji užtikrina pajamas, lygiavertes toms, kurias, atsižvelgiant į bet kokį nacionalinės teisės aktais nustatytą maksimumą, darbuotoja gautų nutraukusi savo darbinę veiklą dėl su sveikata susijusių priežasčių;
4)
valstybės narės gali padaryti teisę į šio straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies b punkte nurodytą atlyginimą arba pašalpą priklausomą nuo sąlygos, kad suinteresuota darbuotoja atitiktų nacionalinės teisės aktais nustatytus reikalavimus, kurie suteikia jai teisę gauti tokias išmokas.
Tos sąlygos jokiu būdu negali reikalauti ilgesnio negu 12 mėnesių įdarbinimo laikotarpio prieš numatytą gimdymo datą.“
Direktyva 96/34
Direktyva 96/34 įgyvendinamas Bendrasis susitarimas dėl tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų], sudarytas 1995 m. gruodžio 14 d. tarp bendrų skirtingų pramonės šakų organizacijų <...> (toliau – Bendrasis susitarimas).
Direktyvos 96/34 priede pateikto Bendrojo susitarimo preambulėje numatyta:
„<...> Bendruoju susitarimu UNICE, CEEP ir ETUC įsipareigoja nustatyti minimalius tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų] ir nebuvimo darbe dėl
force majeure r
eikalavimus, kurie yra svarbūs derinant darbą ir šeimyninį gyvenimą, bei skatinant vyrų ir moterų lygias galimybes ir vienodą požiūrį į juos.“
Bendrojo susitarimo 1 straipsnis „Paskirtis ir taikymo sritis“ suformuluotas taip:
„1.
Šiame susitarime nustatyti minimalūs reikalavimai, kad būtų galima lengviau suderinti dirbančių tėvų pareigas su profesinėmis pareigomis.
2.
Šis susitarimas taikomas visiems darbuotojams, vyrams ir moterims, dirbantiems pagal darbo sutartis arba turintiems kitokius darbo santykius, apibrėžtus kiekvienos valstybės narės galiojančiuose teisės aktuose, kolektyvinėse sutartyse ar nusistovėjusioje tvarkoje.“
Bendrojo susitarimo 2 straipsnyje „Tėvystės atostogos“ [vaiko priežiūros atostogos] nurodyta:
„1.
Šio susitarimo 2.2 straipsnyje nurodytiems asmenims, vyrams ir moterims, suteikiama asmeninė teisė gauti tėvystės atostogas [vaiko priežiūros atostogas] gimus vaikui ar jį įvaikinus, kurios skirtos prižiūrėti vaiką nuo trijų mėnesių iki tam tikro amžiaus, kuris gali būti iki 8 metų, ir yra nustatomas kiekvienos valstybės narės ir (arba) administracijos ir darbuotojų.
<…>
3.
Tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų] suteikimo sąlygos ir detalios naudojimosi jomis taisyklės valstybėje narėje nustatomos teisės aktais ir (arba) kolektyvinėje sutartyje, laikantis šiame susitarime nustatytų minimalių reikalavimų. <…>
<…>
5.
Pasibaigus tėvystės atostogoms [vaiko priežiūros atostogoms] darbuotojai turi teisę grįžti į tą patį darbą arba, jeigu tai neįmanoma, į jam prilygstantį ar panašų darbą, atitinkantį jų darbo sutartį arba darbo santykius.
6.
Tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų] metu ir joms prasidėjus darbuotojo įgytos teisės išlieka nepakitusios iki pat tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų] pabaigos. <…>
7.
Valstybės narės ir (arba) administracija ir darbuotojai nustato darbo sutarties arba darbo santykių statusą tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų] laikotarpiu.
<…>“
Bendrojo susitarimo 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės gali taikyti arba priimti palankesnes nuostatas negu šiame susitarime išdėstytos.
Suomijos teisė
Taikytini teisės aktai
– Darbo sutarties įstatymas
Pagal Darbo sutarties įstatymo [
Työsopimuslaki
(55/2001)] 4 skyriaus 3 straipsnį darbuotojas taip pat turi teisę į nemokamas vaiko priežiūros (tėvystės) atostogas, kurios gali trukti, kol vaikui sueis treji metai.
Pagal šio įstatymo 4 skyriaus 8 straipsnį darbdavys minėtų atostogų dėl šeiminių priežasčių laikotarpiu neprivalo darbuotojui mokėti darbo užmokesčio.
– Sveikatos draudimo įstatymas
Pagal Sveikatos draudimo įstatymo [
Sairausvakuutuslaki
(1224/2004)] 9 skyriaus 1 straipsnio 1 dalį apdraustasis asmuo turi teisę į vaiko priežiūros dienpinigius [vaiko priežiūros pašalpą], jeigu jis Suomijoje gyveno bent 180 dienų be pertraukos prieš numatomą gimdymo datą arba prieš vaiko atsiradimą, kaip tai suprantama pagal 11 straipsnį, apdraustojo šeimoje.
Pagal šio įstatymo 9 skyriaus 36 straipsnį motinystės pašalpa mokama 105 darbo dienas.
Šio 9 skyriaus 8 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad teisė į vaiko priežiūros pašalpą atsiranda iš karto nutraukus mokėti motinystės pašalpas. Atsižvelgiant į tėvų pageidavimus, vaiko priežiūros pašalpa skiriama motinai arba tėvui.
Taikytinos kolektyvinės darbo sutartys
Terveyspalvelualan Liitto ry
ir TSN sudarė kolektyvinę sutartį, galiojusią nuo 2010 m. vasario 1 d. iki 2011 m. gruodžio 31 d. (toliau – kolektyvinė sutartis sveikatos priežiūros srityje); ji taikytina bylos C‑512/11 šalims.
Kolektyvinės sutarties sveikatos priežiūros srityje 21 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad darbuotoja turi teisę gauti visą darbo užmokestį 72 dienas, jeigu ji nepertraukiamai dirbo bent tris mėnesius iki atostogų pradžios. Jei darbuotoja naujų motinystės atostogų išeina per minėtoje kolektyvinėje sutartyje numatytas nemokamas atostogas, aptariamas darbo užmokestis nemokamas per šias nemokamas atostogas, nebent teisės akte nustatyta kitaip. Tačiau pasibaigus tokioms atostogoms ir, jeigu motinystės atostogos dar nebuvo išnaudotos, darbo užmokestis per motinystės atostogas sumokamas už likusį šių atostogų laikotarpį.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑512/11 matyti, kad kolektyvinės sutarties sveikatos priežiūros srityje 21 straipsnis aiškinamas taip, kad darbuotoja, norėdama gauti darbo užmokestį per motinystės atostogas, į tokias atostogas turi būti išėjusi tiesiogiai iš darbo arba iš mokamų atostogų.
Teknologiateollisuus ry
ir
Ylemmät Toimihenkilöt (YTN) ry
sudarė kolektyvinę sutartį, galiojusią nuo 2007 m. liepos 2 d. iki 2010 m. balandžio 30 d. (toliau – kolektyvinė sutartis technologijų pramonės sektoriuje); ji taikytina bylos C‑513/11 šalims.
Kolektyvinės sutarties technologijų pramonės sektoriuje 8 straipsnyje, be kita ko, numatyta:
„Darbuotoja turi teisę į motinystės atostogas laikotarpiu, per kurį ji gauna motinystės pašalpą pagal sveikatos draudimo įstatymą. Esant motinystės atostogose, tris mėnesius yra mokamas visas darbo užmokestis su sąlyga, kad darbuotoja bus išdirbusi nepertraukiamai bent šešis mėnesius iki gimdymo dienos.“
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑513/11 ir iš Teisingumo Teismui pateiktų TSN ir
Nokia Siemens
paaiškinimų matyti, kad kolektyvinės sutarties technologijų pramonės sektoriuje 8 straipsnis nusistovėjusioje praktikoje taikomas taip, kad darbuotoja, norėdama gauti darbo užmokestį per motinystės atostogas, į tokias atostogas turi būti išėjusi tiesiogiai iš darbo arba iš mokamų atostogų.
Pagrindinės bylos ir prejudicinis klausimas
Byla C‑512/11
Pasibaigus N. Kultarinta, slaugytojos, dirbančios
Mehiläinen
, vienoje iš pagrindinių sveikatos priežiūros ir socialinių paslaugų tiekėjų Suomijoje, pirmosioms motinystės atostogoms, ji išėjo nemokamų vaiko priežiūros atostogų nuo 2010 m. sausio 7 d. iki 2012 m. balandžio 11 dienos.
Vėl tapusi nėščia, ji pranešė savo darbdavei apie ketinimą nutraukti vaiko priežiūros atostogas ir nuo 2010 m. balandžio 9 d. vėl išeiti motinystės atostogų.
Mehiläinen
sutiko nutraukti vaiko priežiūros atostogas, tačiau atsisakė mokėti visą darbo užmokestį 72 dienas antrųjų motinystės atostogų laikotarpiu dėl to, kad šios atostogos prasidėjo tada, kai N. Kultarinta buvo nemokamose vaiko priežiūros atostogose.
Byla C‑513/11
J. Novamo, dirbanti
Nokia Siemens
, 2008 m. kovo 8 d. išėjo motinystės atostogų, o vėliau nuo 2009 m. kovo 19 d. iki 2011 m. balandžio 4 d. – nemokamų vaiko priežiūros atostogų.
2010 m. ji informavo savo darbdavę, kad yra nėščia ir ketina nutraukti nemokamas vaiko priežiūros atostogas ir nuo 2010 m. gegužės 24 d. išeiti motinystės atostogų.
Nokia Siemens
patenkino J. Novamo gautą pranešimą nutraukti vaiko priežiūros atostogas, tačiau atsisakė mokėti jai darbo užmokestį per motinystės atostogas dėl to, kad naujos motinystės atostogos prasidėjo J. Novamo esant nemokamose vaiko priežiūros atostogose.
Abiem atvejais ieškovės pagrindinėse bylose pareiškė
Työtuomioistuin
ieškinius atitinkamoms N. Kultarinta ir J. Novamo darbdavėms; jais prašė atlyginti žalą, patirtą, jų teigimu, dėl neteisėto ieškovių vertinimo.
Iš nutarčių dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Sveikatos draudimo įstatyme numatyti dienpinigiai, kuriuos N. Kultarinta ir J. Novamo turėjo teisę gauti per motinystės atostogas, atitiko per laikinojo nedarbingumo atostogas mokamus dienpinigius, o jų darbdavės privalėjo mokėti šių dienpinigių ir pagal nacionalines kolektyvines sutartis nustatyto darbo užmokesčio skirtumą.
Iš nutarčių dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, anot
Työtuomioistuin
, direktyvos 92/85 ir 2006/54 kelia su aiškinimu susijusių abejonių, kurios turi įtakos pagrindinėse bylose nagrinėjamoms kolektyvinėms sutartims ir jų galiojimo vertinimui. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Teisingumo Teismo praktikoje nenustatytas aiškus metodas, pagal kurį nėščios ar motinystės atostogose esančios moters situaciją būtų galima vertinti atsižvelgiant į draudimą diskriminuoti dėl lyties.
Šiomis aplinkybėmis
Työtuomioistuin
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui iš esmės tokį patį prejudicinį klausimą abiejose pagrindinėse bylose:
„Ar <...> Direktyva 2006/54 <...> ir <...> Direktyva 92/85<...> nedraudžiamos tokios nacionalinės kolektyvinės sutarties nuostatos arba jų išaiškinimas, pagal kurias darbuotojai, išeinančiai motinystės atostogų per nemokamas atostogas (
hoitovapaa
), per motinystės atostogas nėra mokamas kolektyvinėje sutartyje nustatytas darbo užmokestis?“
2011 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑512/11 ir C‑513/11 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas galutinis sprendimas.
Dėl prejudicinio klausimo
Vykdant SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, pastarasis teismas nacionaliniam teismui turi pateikti naudingą atsakymą, kuris jam leistų išspręsti nagrinėjamą bylą. Tokiu atveju prireikus Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus. Be to, Teisingumo Teismui pavesta aiškinti visas Sąjungos teisės nuostatas, kurių reikia nacionaliniams teismams, kad jie išspręstų nagrinėjamas bylas, net jei šios nuostatos nėra aiškiai nurodytos šių teismų Teisingumo Teismui pateiktuose klausimuose (žr., be kita ko, 2007 m. kovo 8 d. Sprendimo
Campina
,
C-45/06, Rink. p. I-2089
, 30 punktą; 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo
Fuß
,
C-243/09, Rink. p. I-9849
, 39 punktą ir 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo
Worten
, C‑342/12, 30 punktą).
Vadinasi, net jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausimuose dėl išaiškinimo formaliai nurodė tik direktyvų 92/85 ir 2006/54 nuostatas, ši aplinkybė netrukdo Teisingumo Teismui pateikti jam visapusį Sąjungos teisės išaiškinimą, kuris galėtų būti naudingas sprendimui jo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar šis teismas apie tai užsiminė savo pateiktuose klausimuose. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, atrinkti aiškintinus Sąjungos teisės klausimus, atsižvelgdamas į bylos dalyką (pagal analogiją žr. minėtų sprendimų
Fuß
40 punktą ir
Worten
31 punktą).
Šiuo atveju, siekiant pateikti naudingą atsakymą į pateiktą klausimą, reikia atsižvelgti į Direktyvą 96/34 dėl Bendrojo susitarimo ir priemonių, skirtų vyrų ir moterų lygioms galimybėms ir vienodam požiūriui į juos skatinti bei suteikiančių jiems galimybę suderinti darbo pareigas su pareigomis šeimai, įgyvendinimo, net jei sprendimuose dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra aiškiai paminėta ši direktyva.
Taigi pateiktą klausimą reikia suprasti taip, kad juo iš esmės siekiama išsiaiškinti, ar Direktyva 96/34 turi būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai įtvirtintą pagrindinėse bylose nagrinėjamose kolektyvinėse sutartyse, pagal kurią nėščia darbuotoja, nutraukianti nemokamas vaiko priežiūros atostogas, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, tam, kad iš karto po jų išeitų motinystės atostogų pagal Direktyvą 92/85, neturi teisės išsaugoti darbo užmokesčio, kurį gautų, jeigu prieš šias motinystės atostogas bent trumpam būtų grįžusi dirbti.
Iš pradžių reikia pažymėti, kad nors pagal Direktyvos 92/85 11 straipsnio 2 ir 3 punktus nenumatyta pareiga išsaugoti visą darbo užmokestį per motinystės atostogas, Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas vis dėlto siekia užtikrinti, kad per motinystės atostogas darbuotoja gautų pajamas, bent jau lygiavertes pašalpai, numatytai nacionalinės teisės aktais socialinės apsaugos srityje ir skiriamai nutraukus darbinę veiklą dėl su sveikata susijusių priežasčių (1998 m. spalio 27 d. Sprendimo
Boyle ir kt
.,
C-411/96, Rink. p. I-6401
, 32 punktas).
Šiuo atžvilgiu šia direktyva, kurioje nustatyti minimalūs reikalavimai, bet kuriuo atveju neatimama valstybėms narėms suteikta galimybė užtikrinti minėtoms darbuotojoms geresnę apsaugą, išsaugant arba sukuriant apsaugos priemones, kurios palankesnės darbuotojoms, su sąlyga, kad šios priemonės suderinamos su Europos Sąjungos teisės nuostatomis (šiuo klausimu žr. 2001 m. spalio 4 d. Sprendimo
Jiménez Melgar
,
C-438/99, Rink. p. I-6915
, 37 punktą). Taigi jokia Direktyvos 92/85 nuostata valstybėms narėms ar tam tikrais atvejais socialiniams partneriams neužkertamas kelias numatyti visų atlyginimo dalių, į kurias nėščia darbuotoja turėjo teisę iki nėštumo ir motinystės atostogų, išsaugojimą.
Kalbant apie Direktyvoje 96/34 numatytas teises į vaiko priežiūros atostogas, įskaitant nemokamas vaiko priežiūros atostogas, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, reikia prisiminti du skirtingus šios direktyvos tikslus. Viena vertus, šia direktyva įgyvendinamu Bendruoju susitarimu socialiniai partneriai, nustatydami minimalius reikalavimus, įsipareigoja įgyvendinti priemones, skirtas skatinti vyrų ir moterų lygias galimybes ir vienodą požiūrį į juos bei suteikiančias jiems galimybę suderinti darbo pareigas su pareigomis šeimai (2009 m. spalio 22 d. Sprendimo
Meerts
,
C-116/08, Rink. p. I-10063
, 35 punktas ir 2010 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
Chatzi
,
C-149/10, Rink. p. I-8489
, 56 punktas).
Kita vertus, šiuo Bendruoju susitarimu tėvais tapusiems asmenims sudaromos sąlygos laikinai nutraukti profesinę veiklą ir skirti visą laiką pareigoms šeimai, kartu užtikrinant, kaip numatyta šio susitarimo 2 straipsnio 5 punkte, teisę grįžti į tą patį darbą arba, jeigu tai neįmanoma, į jam prilygstantį ar panašų darbą, atitinkantį jų darbo sutartį arba darbo santykius. Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal šią nuostatą pasibaigus atostogoms būtina į darbo vietą grįžti tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios buvo prieš išeinant tų atostogų (šiuo klausimu žr. 2013 m. birželio 20 d. Sprendimo
Riežniece
, C‑7/12, 32 punktą).
Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pirmųjų motinystės atostogų laikotarpiu atitinkamos darbuotojos pagrindinėse bylose turėjo teisę pagal joms taikytinas kolektyvines sutartis išsaugoti savo darbo užmokestį bent jau tam tikrą laikotarpį. Po to, kai buvo išėjusios nemokamų vaiko priežiūros atostogų, šios darbuotojos nutraukė minėtas atostogas tam, kad nedelsiant išeitų antrųjų motinystės atostogų, už kurias joms buvo atsisakyta mokėti darbo užmokestį dėl to, kad antrosiomis motinystės atostogomis buvo nutrauktos nemokamos vaiko priežiūros atostogos ir prieš motinystės atostogas jos nebuvo grįžusios dirbti.
Šiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti, ar pagal Sąjungos teisę leidžiama tai, kad pasinaudojimas vaiko priežiūros atostogomis darytų įtaką pasinaudojimo po šių atostogų einančiomis motinystės atostogomis sąlygoms, susijusioms, esant tokiems atvejams, kaip antai nagrinėjamiems pagrindinėse bylose, su darbo užmokesčio, numatyto pagal nagrinėjamas nacionalinės teisės normas, išsaugojimu.
Šiuo klausimu pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sąjungos teisės garantuojamos atostogos negali daryti įtakos teisei gauti kitas šios teisės garantuojamas atostogas (2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Liuksemburgą
,
C-519/03, Rink. p. I-3067
, 33 punktas; 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimo
Federatie Nederlandse Vakbeweging
,
C-124/05, Rink. p. I-3423
, 24 punktas ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Kiiski
,
C-116/06, Rink. p. I-7643
, 56 punktas).
Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, pagrindinėse bylose nagrinėjamos nuostatos nesutrukdė N. Kultarinta ir J. Novamo nutraukti nemokamų vaiko priežiūros atostogų tam, kad iš karto po jų išeitų motinystės atostogų.
Tačiau ieškovės pagrindinėse bylose teigia, kad N. Kultarinta ir J. Novamo interesai buvo pažeisti su Sąjungos teise nesuderinamu būdu, nes šioms darbuotojoms, pasinaudojusioms teise į šias dvi skirtingas atostogas, buvo atimta teisė į darbo užmokesčio išsaugojimą, nustatytą nagrinėjamose kolektyvinėse sutartyse. Teisė į darbo užmokesčio išsaugojimą iš principo netenka prasmės taikant sąlygą, pagal kurią būtina grįžti į darbą prieš išeinant kitų motinystės atostogų.
Ieškovės pagrindinėse bylose mano, kad ginčijama nuostata, kuri pateikta minėtose kolektyvinėse sutartyse, siekiama apsaugoti nėščias darbuotojas. Šia nuostata sumažinami ekonominiai nepatogumai, atsirandantys dėl išėjimo motinystės atostogų, ir taip sudaromos palankesnės sąlygos išsaugoti ypatingą motinos ir vaiko ryšį po nėštumo ir gimdymo.
Komisija savo ruožtu pabrėžė, kad motinystės pašalpos, numatytos darbuotojų pagrindinėse bylose motinystės atostogų laikotarpiu, atitinka Direktyvos 92/85 11 straipsnio 3 punkte nustatytus minimalius reikalavimus.
Iš Teisingumo Teismo praktikos, nurodytos šio sprendimo 37 ir 42 punktuose, matyti, kad taisyklių, kaip antai nagrinėjamų pagrindinėse bylose ir susijusių su darbo užmokesčiu, mokėtinu darbuotojai per motinystės atostogas pagal Direktyvos 92/85 11 straipsnio 2 punktą, taikymo tvarka turi būti suderinta su Sąjungos teisės nuostatomis, įskaitant tas, kurios susijusios su vaiko priežiūros atostogomis.
Šiuo atžvilgiu darbuotojos apsisprendimas pasinaudoti teise į vaiko priežiūros atostogas neturi turėti įtakos sąlygoms, susijusioms su teise gauti kitas atostogas, šiuo atveju motinystės. Tačiau pagrindinėse bylose dėl pasinaudojimo nemokamomis vaiko priežiūros atostogomis darbuotoja, privalanti išeiti motinystės atostogos iš karto po minėtų vaiko priežiūros atostogų, neišvengiamai praranda savo darbo užmokesčio dalį.
Taigi dėl sąlygos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėse bylose, apsispręsdama išeiti nemokamų vaiko priežiūros atostogų darbuotoja priversta iš anksto atsisakyti mokamų motinystės atostogų, numatytų taikytinose kolektyvinėse sutartyse, tuo atveju, jeigu ji turėtų nutraukti vaiko priežiūros atostogas tam, kad iš karto po jų išeitų motinystės atostogų. Tai darbuotoją skatina neišeiti tokių vaiko priežiūros atostogų.
Kaip jau yra nusprendęs Teisingumo Teismas, šiomis aplinkybėmis svarbu tai, kad naujas nėštumas ne visada yra nuspėjamas įvykis (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Kiiski
40 ir 41 punktus). Tai reiškia, kad darbuotoja apsisprendimo išeiti vaiko priežiūros atostogų momentu arba tokių atostogų pradžioje ne visuomet gali nustatyti, ar nurodytų atostogų laikotarpiu turės išeiti motinystės atostogų.
Darytina išvada, kad sąlyga, kaip antai nagrinėjama pagrindinėse bylose, skatina darbuotoją nesinaudoti teise į vaiko priežiūros atostogas, nes sprendimas pasinaudoti minėta teise galėtų turėti įtakos motinystės atostogoms, prasidedančioms per vaiko priežiūros atostogas. Todėl tokia sąlyga kenkia Direktyvos 96/34 veiksmingumui.
Taigi į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyva 96/34 turi būti aiškinama kaip draudžianti nacionalinės teisės nuostatą, kaip antai nustatytą pagrindinėse bylose nagrinėjamose kolektyvinėse sutartyse, pagal kurią nėščia darbuotoja, nutraukianti nemokamas vaiko priežiūros atostogas, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, tam, kad iš karto po jų išeitų motinystės atostogų pagal Direktyvą 92/85, neturi teisės išsaugoti darbo užmokesčio, kurį gautų, jeigu prieš šias motinystės atostogas bent trumpam būtų grįžusi dirbti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1996 m. birželio 3 d. Tarybos direktyvą 96/34/EB dėl Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų [vaiko priežiūros atostogų], sudaryto tarp UNICE, CEEP ir ETUC, reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kaip antai nustatyta pagrindinėse bylose nagrinėjamose kolektyvinėse sutartyse, pagal kurią nėščia darbuotoja, nutraukianti nemokamas vaiko priežiūros atostogas, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, tam, kad iš karto po jų išeitų motinystės atostogų pagal 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvą 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (Dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje), neturi teisės išsaugoti darbo užmokesčio, kurį gautų, jeigu prieš šias motinystės atostogas bent trumpam būtų grįžusi dirbti.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: suomių.