CELEX: 62013CJ0035
Põllumajandus
Põllumajandustooted ja toiduained
Määrus (EMÜ) nr 2081/92
Artikkel 2
Geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse
Esemeline kohaldamisala
Kaitse liikmesriigi territooriumil
Ühenduse tasandil puuduv registreerimine
Tagajärjed
Nimetuste kaitse toodete puhul, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel puudub eriline seos
Tingimused

Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 14. juuli 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (
EÜT L 208, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 4), mida on muudetud nõukogu 17. märtsi 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 535/1997 (
EÜT L 83, lk 3
; ELT eriväljaanne 03/20, lk 352, edaspidi „määrus nr 2081/92”), artiklit 2.
Eelotsusetaotlus esitati kohtuvaidluses, milles osalevad ühelt poolt Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi (edaspidi „Assica”) ja Kraft Foods Italia SpA (edaspidi „Kraft Foods”) ning teiselt poolt Associazione fra produttori per la tutela del „Salame Felino” (edaspidi „Associazione fra produttori”) ja tema kaksteist liiget La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù srl, Salumi Boschi F.lli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco e C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei srl ja Salumificio B.R.B. Snc, kusjuures kohtuvaidlus käib nende tingimuste üle, mille esinemisel saab geograafilist nimetust kasutada toote puhul, mis on valmistatud väljaspool asjaomast piirkonda, kui seda nimetust ei tunnustata kaitstud päritolunimetuse ega geograafilise tähisena määruse nr 2081/92 tähenduses.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määruse nr 2081/92 põhjendustes 7, 9 ja 12 on märgitud:
„on siiski erinevusi eri riikide tavades registreeritud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste rakendamisel; tuleks paika panna ühenduse seisukoht; ühenduse kaitse-eeskirjad soodustavad geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste arengut, kuna tänu ühtsemale lähenemisviisile tagavad kõnealused eeskirjad ausa konkurentsi selliseid märgiseid kandvate toodete tootjate vahel ning suurendavad toote usaldusväärsust tarbija silmis;
[…]
käesoleva määruse reguleerimisala on piiratud teatavate põllumajandustoodete ja toiduainetega, mille puhul on olemas seos toote või toiduaine omaduste ja geograafilise päritolu vahel; seda reguleerimisala võib siiski laiendada, et see hõlmaks muid ka tooteid ja toiduaineid;
[...]
geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse tagamiseks kõikides liikmesriikides tuleb need registreerida ühenduse tasandil; registrisse tehtud kanne peaks andma teavet ka asjaomasel alal tegutsevatele isikutele ja tarbijatele.”
Määruse nr 2081/92 artikli 2 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Põllumajandustoodete ja toiduainete päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste kaitse ühenduse tasandil toimub kooskõlas käesoleva määrusega.
2.   Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
päritolunimetus – piirkonna, konkreetse koha või erandjuhtudel riigi nimetus, millega kirjeldatakse põllumajandustoodet või toiduainet,
—
mis on pärit kõnealusest piirkonnast, konkreetsest kohast või riigist ning
—
mille kvaliteediomadused tulenevad valdavalt või eranditult teatavast geograafilisest piirkonnast koos selle looduslike ja inimfaktoritega ning mille tootmine, töötlemine ja valmistamine toimub määratletud geograafilises piirkonnas;
b)
geograafiline tähis – piirkonna, konkreetse koha või erandjuhtudel riigi nimetus, millega kirjeldatakse põllumajandustoodet või toiduainet,
—
mis on pärit kõnealusest piirkonnast, konkreetsest kohast või riigist ning
—
mille eriline kvaliteet, maine või muud omadused tulenevad asjaomasest geograafilisest piirkonnast ning mille tootmine ja/või töötlemine ja/või valmistamine toimub määratletud geograafilises piirkonnas.”
Määruse artikli 13 lõike 1 kohaselt:
„1.   Registreeritud nimetusi kaitstakse:
a)
nende otsese või kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise eest registreerimisega hõlmamata toodete puhul, juhul kui asjaomased tooted on võrreldavad selle nimetuse all registreeritud toodetega või kui nimetuse kasutamisel kasutatakse ära kaitstud nimetuse mainet;
b)
väärkasutuse, jäljendamise või seoste tekitamise eest, isegi kui on viidatud toote tegelikule päritolule või kui kaitstud nimetus on tõlgitud või sellele on lisatud väljend „viis”, „tüüp”, „meetod”, „toodetud nagu”, „imitatsioon” või muu samalaadne väljend;
c)
muude toote lähtekohta, päritolu, laadi või olulisi omadusi käsitlevate valede või eksitavate märgete eest, mis esitatakse asjaomase toote sise- või välispakendil, reklaammaterjalides või tootega seotud dokumentides, ning selliste pakendite kasutamise eest, mis võivad anda vale mulje toote päritolust;
d)
muu tegevuse eest, mis võib üldsust eksitada toote tegeliku päritolu osas.
Kui registreeritud nimetus sisaldab põllumajandustoote või toiduaine nimetust, mida peetakse üldnimetuseks, ei ole selle üldnimetuse kasutamine asjaomase põllumajandustoote või toiduaine puhul vastuolus esimese lõigu punktidega a ja b.”
Määrus nr 2081/92 tunnistati kehtetuks nõukogu 20. märtsi 2006. aasta määrusega (EÜ) nr 510/2006 põllumajandustoodete ja toidu geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta (
ELT L 93, lk 12
). Arvestades põhikohtuasja asjaolude toimumise aega, on põhikohtuasja suhtes kohaldatav siiski määrus nr 2081/92.
Itaalia õigus
Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal kehtinud 19. märtsi 1996. aasta seadusandliku dekreet nr 198/1996, millega kohandatakse tööstusomandit reguleerivad siseriiklikud õigusnormid imperatiivsetele sätetele, mis tulenevad intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingust – Uruguay voor (Adeguamento della legislazione interna in materia di proprietà industriale alle prescrizioni obbligatorie dell’accordo relativo agli aspetti dei diritti di proprietà intellettuale concernenti il commercio – Uruguay Round) (
Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana
nr 64 regulaarne lisa, edaspidi „seadusandlik dekreet nr 198/1996”), sätestab artikli 31 lõigetes 1 ja 2:
„1.   Geograafiline tähis on mõiste, mis tähistab riiki, piirkonda või kohta, kui seda mõistet kasutatakse sealt pärit toote kirjeldamisel, mille kvaliteet, maine või omadused tulenevad valdavalt või eranditult sellest geograafilisest piirkonnast koos selle looduslike, traditsiooniliste ja inimfaktoritega.
2.   Ilma et see piiraks tsiviilkoodeksi [artikli] 2598.2 ja erisätete kohaldamist ning kui heauskselt omandatud kaubamärgiõigustest ei tulene teisiti, on kõlvatu konkurentsiga tegemist juhul, kui toote kirjeldamisel või esitlemisel kasutatakse üldsust eksitaval moel geograafilisi tähiseid või nimetust, mis viitab sellele või jätab sellise mulje, et toode on pärit mujalt kui tegelikust päritolupaigast või et tootel on omadused, mis on iseloomulikud geograafilise tähisega kaitstud piirkonnast pärit toodetele.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
„Salame Felino” on üksnes sealihast valmistatud vorst. Oma nime on ta saanud Felino linna järgi, mis asub Parma provintsis (Itaalias).
Associazione fra produttori esitas 30. jaanuaril 1998 Tribunale di Parmale kõlvatu konkurentsi alusel hagi äriühingu Kraft Jacobs Suchard SpA (edaspidi „Kraft Jacobs Suchard”) vastu ja väitis põhjenduseks, et see äriühing müüs „Salame Felino” nime all vorsti, mis oli toodetud väljaspool Parma territooriumi, nimelt Lombardias Cremonas (Itaalia).
Äriühingud La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl ja Salumificio B.R.B. Snc astusid menetlusse hageja nõuete toetuseks.
Assica, kelle liige on Kraft Jacobs Suchard, astus menetlusse viimase nõuete toetuseks.
Tribunale di Parma leidis 9. veebruari 2001. aasta otsuses, et Associazione fra produttori ei saa tugineda määrusele nr 2081/92, kuna nimetus „Salame Felino” ei ole kaitstud päritolunimetus ega kaitstud geograafiline tähis selle määruse tähenduses. Tribunale di Parma märkis aga, et Associazione fra produttori võib siiski tugineda seadusandliku dekreedi nr 198/1996 artiklile 31. Olles tuvastanud, et Kraft Jacobs Suchardi müüdavad tooted ei ole pärit Parma territooriumilt ning et „Salame Felino” on omandanud tarbijate silmis maine, sest selle omadused on tingitud teatavast eripärast, mis seondub geograafilise keskkonnaga, mõistis Tribunale di Parma äriühingu Kraft Jacobs Suchard süüdi kõlvatus konkurentsis.
Kraft Jacobs Suchard, nüüdseks Kraft Foods, ja Assica esitasid selle otsuse peale apellatsioonkaebuse.
Corte d’Appello di Bologna jättis 12. jaanuari 2006. aasta otsusega apellatsioonkaebuse rahuldamata, leides eelkõige, et seadusandliku dekreediga nr 198/1996 antav kaitse ei ole vastuolus määrusega nr 2081/92 ning et nimetuse registreerimine kaitstud päritolunimetuse või kaitstud geograafilise tähisena on vajalik ainult selleks, et saada selle määrusega antavat kaitset.
Assica ja Kraft Foods esitasid selle peale kassatsioonkaebuse.
Kassatsioonkaebuse toetuseks väidavad Assica ja Kraft Foods, et siseriiklikud õigusnormid, mis annavad ainuõiguse kasutada päritolunimetust, mis ei ole ühenduse tasandil registreeritud, on vastuolus määruses nr 2081/92 ette nähtud päritolunimetuste kaitse süsteemiga. Nad leiavad, et päritolunimetuse kaitseks on igal juhul vaja täpset korda, kuid põhikohtuasjas see puudub.
Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 2081/1992 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et see välistab, et tootjate ühing võiks tugineda ainuõigusele kasutada [liidus] geograafilist päritolunimetust, mida kasutatakse liikmesriigi territooriumil, et tähistada teatavat tüüpi vorsti, kui ta ei ole eelnevalt saanud sellelt liikmesriigilt õiguslikult siduvat akti, milles on sätestatud geograafilise tootmispiirkonna piirid, tootmist reguleeriv normistik ning võimalikud nõuded, mida tootja peab täitma, et tal oleks õigus seda nimetust kasutada?
2.
Millist korda tuleb – määruse nr 2081/1992 sätteid arvestades – kohaldada [liidu] turul ja liikmesriigi turul geograafilise nimetuse suhtes, mida ei ole kõnesoleval viisil registreeritud?”
Eelotsuse küsimused
Vastuvõetavus
Associazione fra produttori väidab, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna vastus esitatud küsimustele ei ole põhikohtuasja lahendamiseks objektiivselt vajalik. Ta ei ole põhikohtuasjas nimelt kunagi väitnud, et talle kuulub geograafilise nimetuse „Salame Felino” kasutamise ainuõigus, vaid ta palus üksnes mõista Kraft Foods süüdi kõlvatu konkurentsi sätete alusel.
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artiklis 267 sätestatud menetluses – mis põhineb siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel – on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja eripära arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust (kohtuotsus Aziz, C‑415/11,
EU:C:2013:164
, punkt 34).
Seega kui eelotsusetaotluses on kõne all liidu õiguse tõlgendamine või selle kehtivus, saab Euroopa Kohus keelduda sellise taotluse lahendamisest vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud (kohtuotsus Aziz,
EU:C:2013:164
, punkt 35).
Käesoleval juhul see aga nii ei ole. Väites, et kuna Kraft Foods kasutab geograafilist nimetust „Salame Felino”, on tegemist kõlvatu konkurentsiga, tugineb Associazione fra produttori eeldusele, et vaid Parma piirkonnas asuvatel vorstitootjatel, keda ta esindab, on ainuõigus seda nimetust kasutada. Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus Associazione fra produttori hagi põhjendatust kontrollides selgitama, kas see ühing saab tugineda sellele, et tootjatel, kes täidavad teatud tingimused, on ainuõigus kasutada geograafilist nimetust „Salame Felino”.
Neil asjaoludel ei ole ilmselge, et taotletud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega.
Kuna kohtutoimikust ei nähtu, et probleem oleks oletuslik või et Euroopa Kohtule ei oleks teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud, siis ei saa eelotsusetaotlust pidada vastuvõetamatuks.
Teine küsimus
Teise küsimusega, mida tuleb analüüsida esimesena, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määrust nr 2081/92 tuleb tõlgendada nii, et see näeb ette ühenduse tasandil registreerimata geograafilise nimetuse kaitse.
Kõigepealt tuleb korra osas, mis reguleerib registreerimata geograafilist nimetust liidu turul, märkida, et põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal oli määrus nr 2081/92 ainus geograafiliste nimetuste kaitset reguleeriv õigusakt liidu õiguses.
Nagu aga määruse põhjendusest 12 ja artikli 13 lõikest 1 tuleneb, on selles määruses sätestatud kaitse saamiseks kehtestatud geograafiliste nimetuste registreerimise kohustus ühenduse tasandil (vt selle kohta kohtuotsus Chiciak ja Fol, C‑129/97 ja C‑130/97,
EU:C:1998:274
, punktid 25 ja 26).
Sellest järeldub, et kui geograafiline nimetus ei ole registreeritud, siis puudub sellel määruse nr 2081/92 sätete kohaselt ühenduse turul selles määruses ette nähtud kaitse.
Liikmesriigi turul kohaldatava korra osas tuleneb kohtupraktikast, et kuigi määruse nr 2081/92 eesmärk on kehtestada ühtne ja ammendav kaitsesüsteem (vt kohtuotsus Budějovický Budvar, C‑478/07,
EU:C:2009:521
, punkt 114), ei ole sellega vastuolus väljaspool määruse kohaldamisala eksisteeriva geograafiliste nimetuste kaitse korra kohaldamine (vt selle kohta kohtuotsus Warsteiner Brauerei, C‑312/98,
EU:C:2000:599
, punkt 54).
Sellega seoses tuleneb määruse nr 2081/92 põhjendusest 9 ja artikli 2 lõike 2 punktist b, et selles sättes ette nähtud kaitse hõlmab üksnes selliste toodete nimetusi, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel on eriline seos (vt selle kohta kohtuotsus Budějovický Budvar, C‑216/01,
EU:C:2003:618
, punkt 76).
Järelikult ei ole sellised geograafilised päritolunimetused, mille eesmärk on näidata üksnes toote geograafilist päritolu, sõltumata selle eriomadustest, hõlmatud määruse nr 2081/92 kohaldamisalaga (vt selle kohta kohtuotsus Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, punkt 44).
Seega on kaitse korra puhul, mida saab vajadusel kohaldada ühenduse tasandil registreerimata geograafilisele nimetusele liikmesriigi turul, tegemist selliste toodete geograafiliste nimetuste kaitsega, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel puudub eriline seos.
Käesoleval juhul peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas seadusandliku dekreediga nr 198/1996 ette nähtud geograafiliste nimetuste kaitse kord vastab sellele tingimusele.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et kõnealuse korra eesmärk on kaitsta selliste toodete nimetusi, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel puudub eriline seos, siis tuleb meeles pidada, et seda korda saab kohaldada vaid juhul, kui see vastab liidu õigusest tulenevatele nõuetele. Sellega seoses peavad olema täidetud kaks tingimust – esiteks ei või selle korra kohaldamine kahjustada määruse nr 2081/92 eesmärke (vt selle kohta kohtuotsus Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, punkt 49) ja teiseks ei või see rikkuda EÜ artiklis 28 sätestatud kaupade vaba liikumist (vt selle kohta eelkõige kohtuotsus Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, punktid 95–97).
Võttes arvesse määruse nr 2081/92 kohaldamisala, tuleb esimese tingimuse osas märkida, et selleks, et määruse eesmärke ei kahjustataks, ei või siseriiklik kord tuua kaasa seda, et tarbijatele tagataks selle kaitsega hõlmatud toodete puhul teatud kvaliteet või omadused, vaid et tagataks üksnes see, et need tooted on pärit teatud geograafilisest piirkonnast.
Teise tingimuse osas tuleb märkida, et selline siseriiklik nimetuste kaitse kord, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib soodustada selles riigis valmistatud toodete müüki võrreldes selle riigi territooriumile imporditud toodete müügiga, isegi kui seda korda kohaldatakse mõlemat liiki toodetele (kohtuotsus Pistre jt, C‑321/94–C‑324/94,
EU:C:1997:229
, punkt 45).
Järelikult tuleb seda korda lugeda kaupade vaba liikumise koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmeks EÜ artikli 28 mõttes.
Kuigi sellist piirangut võib õigustada ausa konkurentsi või tarbijakaitsega seotud ülekaalukas üldine huvi (vt selle kohta eelkõige kohtuotsus Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, punkt 109), tuleb selleks, et kõnealused liikmesriigi õigusnormid oleksid kooskõlas liidu õigusega, kohaldada neid mittediskrimineerival viisil, need peavad olema taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobivad ega tohi minna kaugemale selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust (kohtuotsus Corporación Dermoestética, C‑500/06,
EU:C:2008:421
, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
Siseriiklik kohus peab ühest küljest kindlaks tegema, et kõnealune siseriiklik kord ei tooks kaasa seda, et tarbijatele tagataks geograafilise nimetuse all müüdavate toodete puhul teatud kvaliteet või omadused, ja teisest küljest, et selle korra rakendamisel järgitakse ülekaalukat üldist huvi ning et seda tehakse mittediskrimineerival viisil ja et see kord on taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobiv ega lähe kaugemale selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata, et määrust nr 2081/1992 tuleb tõlgendada nii, et see ei näe ette ühenduse tasandil registreerimata geograafilise nimetuse kaitset, kuid selline kaitse võib olla sätestatud siseriiklikes õigusnormides, mis puudutavad selliste toodete geograafilisi nimetusi, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel puudub eriline seos, kuid seda siiski vaid tingimusel, et selle korra kohaldamine ei kahjusta määruse nr 2081/92 eesmärke ega riku EÜ artiklis 28 sätestatud kaupade vaba liikumist, kusjuures seda peab kontrollima siseriiklik kohus.
Esimene küsimus
Esimese eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 2081/92 artiklit 2 tuleb tõlgendada nii, et see välistab, et põhikohtuasjas kõne all olev tootjate ühing võiks tugineda ainuõigusele kasutada kogu liidu territooriumil geograafilist nimetust, mida kasutatakse liikmesriigi territooriumil, et tähistada teatavat tüüpi vorsti, kui ta ei ole eelnevalt saanud sellelt liikmesriigilt õiguslikult siduvat akti, milles on sätestatud selle tähise kaitse tingimused ja piirid.
Kuna on kindlaks tehtud, et kõnealune geograafiline nimetus ei olnud põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal ühenduse tasandil registreeritud ning võttes arvesse vastust teisele eelotsuse küsimusele, tuleb märkida, et põhikohtuasjas ei saa tootjate ühing mingil juhul tugineda määruse nr 2081/92 alusel selle geograafilise nimetuse kasutamise ainuõigusele kogu liidu territooriumil.
Esimesele küsimusele ei ole järelikult vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

Nõukogu 14. juuli 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 2081/92 põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse kohta, mida on muudetud nõukogu 17. märtsi 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 535/1997, tuleb tõlgendada nii, et see ei näe ette ühenduse tasandil registreerimata geograafilise nimetuse kaitset, kuid selline kaitse võib olla sätestatud siseriiklikes õigusnormides, mis puudutavad selliste toodete geograafilisi nimetusi, mille omaduste ja geograafilise päritolu vahel puudub eriline seos, kuid seda siiski vaid tingimusel, et selle korra kohaldamine ei kahjusta määruse nr 2081/92, mida on muudetud määrusega nr 535/1997, eesmärke ega riku EÜ artiklis 28 sätestatud kaupade vaba liikumist, kusjuures seda peab kontrollima siseriiklik kohus.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: itaalia.