CELEX: 62013CJ0035
Maatalous
Maataloustuotteet ja elintarvikkeet
Asetus (ETY) N:o 2081/92
2 artikla
Maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suoja
Asiallinen soveltamisala
Maan sisäinen suoja
Yhteisön rekisteröintiä ei ole
Seuraukset
Sellaisiin tuotteisiin liittyvien nimitysten suoja, joiden ominaisuuksilla ei ole erityistä yhteyttä niiden maantieteelliseen alkuperään
Edellytykset

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 14.7.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2081/92 (
EYVL L 208, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 17.3.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 535/97 (
EYVL L 83, s. 3
; jäljempänä asetus N:o 2081/92), 2 artiklan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa kantajana ovat Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi (jäljempänä Assica) ja Kraft Foods Italia SpA (jäljempänä Kraft Foods) ja vastaajana yhtäältä Associazione fra produttori per la tutela del ”Salame Felino” (jäljempänä Associazione fra produttori) ja toisaalta La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl ja Salumificio B.R.B. Snc – nämä 12 yhtiötä ovat Associazione fra produttorin jäseniä – ja jossa on kyse edellytyksistä, joiden vallitessa maantieteellistä nimitystä voidaan käyttää kuvaamaan tuotetta, jota ei ole valmistettu vastaavalla alueella, kun tätä nimitystä ei ole tunnustettu asetuksessa N:o 2081/92 tarkoitetuksi suojatuksi alkuperänimitykseksi tai suojatuksi maantieteelliseksi merkinnäksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetuksen N:o 2081/92 seitsemännessä, yhdeksännessä ja kahdennessatoista perustelukappaleessa todettiin seuraavaa:
”tällä hetkellä kansalliset käytännöt eroavat alkuperänimitysten ja maantieteellisten merkintöjen käyttöön ottamisessa; on tarpeen suunnitella yhteisön lähestymistapa; yhteisön säännöt suojajärjestelmästä itse asiassa mahdollistavat maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten kehityksen, sillä yhtenäisempi lähestymistapa varmistaa yhtäläiset kilpailunedellytykset näillä merkinnöillä merkittyjen tuotteiden tuottajien välillä ja johtaa siihen, että näiden tuotteiden luotettavuus kuluttajien näkökulmasta katsottuna paranee,
– –
tämän asetuksen soveltamisala rajoitetaan tiettyihin maataloustuotteisiin ja elintarvikkeisiin, joiden kohdalla tuotteen tai elintarvikkeen ominaisuuksien ja sen maantieteellisen alkuperän välillä on yhteys; soveltamisalaa voidaan kuitenkin tarvittaessa laajentaa koskemaan muita tuotteita tai elintarvikkeita,
– –
saadakseen suojan kaikissa jäsenvaltioissa maantieteelliset merkinnät ja alkuperänimitykset on rekisteröitävä yhteisön tasolla; rekisteriin merkitsemisellä varmistetaan myös ammattihenkilöiden ja kuluttajien tiedonsaanti”.
Asetuksen N:o 2081/92 2 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädettiin seuraavaa:
”1.   Yhteisön suoja maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden alkuperänimityksille ja maantieteellisille merkinnöille saadaan tämän asetuksen mukaisesti.
2.   Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
a)
’alkuperänimityksellä’: alueen, määrätyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään tarkoittamaan maataloustuotetta tai elintarviketta,
—
joka on peräisin kyseiseltä alueelta, kyseisestä määrätystä paikasta tai kyseisestä maasta ja
—
jonka laatu tai ominaisuudet ovat olennaisesti tai yksinomaisesti maantieteellisen ympäristön, joka käsittää sen luonnon ja inhimilliset tekijät, ansiota ja jonka tuotanto, jalostus ja käsittely tapahtuu rajatulla maantieteellisellä alueella;
b)
’maantieteellisellä merkinnällä’: alueen, määrätyn paikan tai poikkeustapauksissa maan nimeä, jota käytetään tarkoittamaan maataloustuotetta tai elintarviketta,
—
joka on peräisin kyseiseltä alueelta, kyseisestä määrätystä paikasta tai kyseisestä maasta ja
—
jolla on määrätty laatu, maine tai muita ominaisuuksia, jotka liittyvät tähän maantieteelliseen alkuperään ja jonka tuotanto ja/tai jalostus ja/tai käsittely tapahtuu tietyllä maantieteellisellä alueella.”
Saman asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Rekisteröidyt nimet on suojattu:
a)
suoralta tai välilliseltä rekisteröidyn nimityksen kaupalliselta käytöltä tuotteissa, joita rekisteröinti ei koske, siinä määrin kuin tuotteet ovat verrattavissa tällä nimityksellä rekisteröityihin tuotteisiin tai siinä määrin kuin nimityksen käytöllä voi hyötyä suojatun nimityksen maineesta;
b)
väärinkäytöltä, jäljittelyltä tai mielleyhtymiltä, vaikka tuotteen oikea alkuperä on merkitty tai vaikka suojattu nimi on käännetty tai siihen on liitetty ilmaisu kuten ’laatu’, ’tyyppi’, ’menetelmä’, ’tuotettu kuten’, ’jäljitelmä’ tai muu samankaltainen ilmaisu;
c)
muilta vääriltä tai harhaanjohtavilta merkinnöiltä mitä tulee tuotteen lähtöpaikkaan, alkuperään, tuotteen laatuun tai olennaisiin ominaisuuksiin, jotka on merkitty sisä- tai ulkopakkaukseen, mainoksiin tai tuotetta koskeviin asiakirjoihin sekä tuotteen pakkaamiseen tavalla, joka on omiaan antamaan väärän kuvan tuotteen alkuperästä.
d)
muilta käytännöiltä, jotka saattaisivat johtaa yleisöä harhaan tuotteen todellisen alkuperän suhteen.
Jos rekisteröityyn nimitykseen sisältyy siihen kuuluvana maataloustuotteen tai elintarvikkeen nimi, jota pidetään yleisnimenä, tämän yleisnimen käytön vastaavissa tuotteissa tai elintarvikkeissa ei katsota olevan ristiriidassa 1 kohdan a ja b alakohdan kanssa.”
Asetus N:o 2081/92 on kumottu maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 20.3.2006 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 510/2006 (
EUVL L 93, s.12
). Pääasian tosiseikkojen tapahtuma-ajan vuoksi pääasiaan sovelletaan kuitenkin asetusta N:o 2081/92.
Italian oikeus
Asetuksen (decreto legislativo) nro 198, jossa asetetaan säännöt teollisoikeuksia koskevan sisäisen lainsäädännön mukauttamisesta teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehdyn sopimuksen – Uruguayn kierros – pakottaviin vaatimuksiin (decreto legislativo n. 198 – Adeguamento della legislazione interna in materia di proprietà industriale alle prescrizioni obbligatorie dell’accordo relativo agli aspetti dei diritti di proprietà intellettuale concernenti il commercio – Uruguay Round), joka annettiin 19.3.1996 (GURI nro 64, Supplemento ordinario) ja joka oli voimassa pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikana (jäljempänä asetus nro 198/1996), 31 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.   Maantieteellisellä merkinnällä tarkoitetaan mitä tahansa ilmaisua, jolla yksilöidään maa, alue tai paikkakunta, kun sitä käytetään kuvaamaan sieltä peräisin olevaa tuotetta, jonka laatu, maine tai ominaisuudet johtuvat yksinomaan tai pääasiassa alkuperäisestä maantieteellisestä ympäristöstä, mukaan lukien luontoon, ihmisiin ja perinteisiin liittyvät tekijät.
2.   Sanotun kuitenkaan rajoittamatta siviililain 2598,2 §:n säännösten ja erityissäännösten soveltamista ja jollei vilpittömässä mielessä saaduista tavaramerkkioikeuksista muuta johdu, vilpillistä kilpailua ovat, kun ne ovat omiaan johtamaan yleisöä harhaan, maantieteellisten merkintöjen sekä sellaisten nimitysten käyttäminen tuotteen merkinnöissä tai pakkauksessa, jotka osoittavat tai vihjaavat, että tuote on peräisin muulta alueelta kuin tosiasiallisesta alkuperäpaikasta tai että tuotteella on ominaisuuksia, jotka ovat tyypillisiä tuotteille, jotka ovat peräisin maantieteellisen merkinnän osoittamalta alueelta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
”Salame Felino” on kokonaan sianlihasta tehty salamimakkara. Sen nimi tulee Felinon (Italia) kunnasta, joka on Parman maakunnassa (Italia) sijaitseva taajama.
Associazione fra produttori haastoi 30.1.1998 päivätyllä haasteella Kraft Jacobs Suchard SpA -nimisen yhtiön (jäljempänä Kraft Jacobs Suchard) Tribunale di Parmaan vilpillisen kilpailun vuoksi sillä perusteella, että tämä oli saattanut myyntiin salamimakkaraa, jonka nimityksenä on ”Salame Felino”, vaikka se oli valmistettu Parman alueen ulkopuolella eli Lombardiassa, Cremonassa (Italia).
La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl ja Salumificio B.R.B. Snc esiintyivät väliintulijoina tämän yhdistyksen tukena.
Assica, jonka jäsen Kraft Jacobs Suchard on, esiintyi väliintulijana kyseisen yhtiön tukena.
Tribunale di Parma katsoi 9.2.2001 päivätyssä tuomiossa, että Associazione fra produttori ei voinut vedota asetukseen N:o 2081/92, sillä nimitys ”Salame Felino” ei ollut kyseisessä asetuksessa tarkoitettu suojattu alkuperänimitys eikä suojattu maantieteellinen merkintä. Tribunale di Parma totesi sen sijaan, että Associazione fra produttori saattoi vedota asetuksen nro 198/1996 31 artiklan säännöksiin. Tämän jälkeen Tribunale di Parma totesi, että Kraft Jacobs Suchardin myymät tuotteet eivät olleet peräisin Parman alueelta, kun taas ”Salame Felino” oli saavuttanut tietyn maineen kuluttajien keskuudessa ominaispiirteidensä suhteen, jotka johtuvat maantieteelliseen ympäristöön liittyvästä erityispiirteestä, ja katsoi Kraft Jacobs Suchardin syyllistyneen vilpilliseen kilpailuun.
Kraft Jacobs Suchard, josta on tullut Kraft Foods, ja Assica valittivat tästä tuomiosta.
Corte d’Appello di Bologna hylkäsi 12.1.2006 antamallaan tuomiolla tämän valituksen erityisesti sillä perusteella, että asetuksen nro 198/1996 antama suoja ei ollut asetuksen N:o 2081/92 vastainen ja että nimityksen rekisteröiminen suojatuksi alkuperänimitykseksi tai suojatuksi maantieteelliseksi merkinnäksi oli tarpeen yksinomaan kyseisen asetuksen tarjoaman suojan saamiseksi.
Assica ja Kraft Foods tekivät kassaatiovalituksen.
Valituksessaan Assica ja Kraft Foods katsovat, että on asetuksella N:o 2081/92 säädetyn alkuperänimitysten suojajärjestelmän vastaista, että kansallisessa lainsäädännössä voitaisiin myöntää yksinoikeus käyttää alkuperänimitystä, joka ei ole rekisteröity yhteisössä. Joka tapauksessa ne katsovat, että alkuperänimitykselle myönnetyn suojan olemassaolo edellyttää täsmällisen lainsäädännön olemassaoloa, mikä pääasiassa ei ole tilanne.
Tässä tilanteessa Corte suprema di cassazione päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko asetuksen N:o 2081/92 2 artiklaa tulkittava siten, että siinä suljetaan pois tuottajien yhdistyksen mahdollisuus vedota yksinoikeuteen saada käyttää [unionin] alueella maantieteellistä alkuperänimitystä, jota käytetään jäsenvaltion alueella tietyntyyppisestä salamimakkarasta, jos sille ei ole ensin myönnetty tuossa jäsenvaltiossa oikeudellisesti sitovaa toimenpidettä, jossa vahvistetaan maantieteellisen tuotantoalueen rajat, tuotantoon sovellettavat säännöt ja mahdolliset edellytykset, jotka tuottajien on täytettävä voidakseen saada oikeuden käyttää kyseistä nimitystä?
2)
Mitä järjestelmää on asetuksen N:o 2081/92 mukaan sovellettava [unionin] markkinoilla ja jäsenvaltion markkinoilla maantieteelliseen nimitykseen, jolle ei ole myönnetty kyseisessä asetuksessa tarkoitettua rekisteröintiä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
Associazione fra produttori väittää, että ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta, koska kysymyksiin annettava vastaus ei ole objektiivisesti arvioituna tarpeen pääasian ratkaisemisen kannalta. Pääasiassa kyseinen yhdistys ei ole milloinkaan väittänyt, että sillä olisi yksinoikeus maantieteelliseen nimitykseen ”Salame Felino”, vaan se on yksinomaan vaatinut, että Kraft Foodsille määrätään seuraamus vilpillisen kilpailun kieltävien säännösten perusteella.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä, joka perustuu kansallisten tuomioistuimien ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon, yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (tuomio Aziz, C‑415/11,
EU:C:2013:164
, 34 kohta).
Kun ennakkoratkaisupyyntö koskee unionin oikeuden tulkintaa tai pätevyyttä, unionin tuomioistuin voi siis jättää tutkimatta tällaisen ennakkoratkaisupyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (tuomio Aziz,
EU:C:2013:164
, 35 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole näin. Sen väitteensä tueksi, että Kraft Foods on syyllistynyt vilpilliseen kilpailuun käyttäessään maantieteellistä nimitystä ”Salame Felino”, Associazione fra produttori tukeutuu olettamaan, jonka mukaan ainoastaan Parman alueella sijaitsevilla salaminvalmistajilla, joita se edustaa, on yksinoikeus vedota tähän nimitykseen. Tutkiakseen, onko Associazione fra produttorin nostama kanne hyväksyttävä, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on tutkia, voiko kyseinen yhdistys vedota tietyt edellytykset täyttävien tuottajien yksinoikeuteen käyttää maantieteellistä nimitystä ”Salame Felino”.
Asiassa ei siis voida katsoa olevan selvää, ettei pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen.
Koska asiakirjoista ei myöskään ilmene, että ongelma olisi luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei olisi tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin, ei voida katsoa, että ennakkoratkaisupyyntö olisi jätettävä tutkimatta.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään, jota on tarkasteltava ensimmäiseksi, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko asetusta N:o 2081/92 tulkittava siten, että sillä suojataan maantieteellistä nimitystä, jota ei ole rekisteröity yhteisössä.
Aluksi järjestelmästä, jota unionin markkinoilla sovelletaan sellaiseen maantieteelliseen nimitykseen, jota ei ole rekisteröity, on todettava, että pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkellä ainoa unionin oikeudessa säädetty maantieteellisten nimitysten suojajärjestelmä oli asetuksella N:o 2081/92 luotu järjestelmä.
Kuten kyseisen asetuksen 12. perustelukappaleesta ja 13 artiklan 1 kohdasta ilmenee, kyseisessä asetuksessa vahvistetaan velvollisuus maantieteellisten nimitysten rekisteröintiin yhteisön tasolla, jotta kyseiset nimitykset olisivat suojattuja tämän asetuksen nojalla (ks. vastaavasti tuomio Chiciak ja Fol, C-129/97 ja C‑130/97,
EU:C:1998:274
, 25 ja 26 kohta).
Tästä seuraa, että kun yhteisön markkinoilla maantieteellistä nimitystä ei ole rekisteröity, asetuksen N:o 2081/92 säännösten valossa se ei voi saada tässä asetuksessa säädetyn suojajärjestelmän mukaista suojaa.
Tämän jälkeen jäsenvaltiossa sovellettavasta järjestelmästä on todettava, että oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka asetuksella N:o 2081/92 säädetään yhtenäisestä ja tyhjentävästä suojajärjestelmästä (ks. tuomio Budějovický Budvar, C‑478/07,
EU:C:2009:521
, 114 kohta), tämä yksinomaisuus ei kuitenkaan ole esteenä sellaisen maantieteellisten alkuperämerkintöjen suojajärjestelmän soveltamiselle, joka ei kuulu asetuksen soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio Warsteiner Brauerei, C‑312/98,
EU:C:2000:599
, 54 kohta).
Tältä osin asetuksen N:o 2081/92 yhdeksännestä perustelukappaleesta ja 2 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ilmenee, että tässä säännöksessä tarkoitettu suojajärjestelmä rajoittuu sellaisten tuotteiden nimityksiin, joiden ominaisuuksilla on erityinen yhteys niiden maantieteelliseen alkuperään (ks. vastaavasti tuomio Budějovický Budvar, C‑216/01,
EU:C:2003:618
, 76 kohta).
Maantieteelliset alkuperämerkinnät, joilla yksinomaan esitetään tuotteen maantieteellinen alkuperä riippumatta tuotteen erityisominaisuuksista, eivät siis kuulu asetuksen N:o 2081/92 soveltamisalaan (ks. vastaavasti tuomio Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, 44 kohta).
Näin ollen suojajärjestelmä, jota voidaan tarvittaessa soveltaa jäsenvaltion markkinoilla maantieteelliseen nimitykseen, jota ei ole rekisteröity yhteisössä, on se järjestelmä, josta on säädetty sellaisiin tuotteisiin liittyvien maantieteellisten nimitysten osalta, joiden ominaisuuksilla ei ole erityistä yhteyttä niiden maantieteelliseen alkuperään.
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, täyttääkö asetuksella nro 198/1996 luotu maantieteellisten nimitysten suojajärjestelmä tämän edellytyksen.
Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyy toteamaan, että kyseisen järjestelmän tavoitteena on suojata sellaisiin tuotteisiin liittyviä maantieteellisiä nimityksiä, joiden ominaisuuksilla ei ole erityistä yhteyttä niiden maantieteelliseen alkuperään, on muistutettava, että jotta tällaista järjestelmää voitaisiin soveltaa, sen on oltava unionin oikeudessa sille asetettujen edellytysten mukainen. Tällöin kahden edellytyksen on täytyttävä: yhtäältä sen soveltamisella ei voida vaarantaa asetuksella N:o 2081/92 tavoiteltuja päämääriä (ks. vastaavasti tuomio Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, 49 kohta) ja toisaalta sillä ei pidä rajoittaa EY 28 artiklassa tarkoitettua tavaroiden vapaata liikkuvuutta (ks. vastaavasti mm. tuomio Budějovický Budvar, C‑216/01,
EU:C:2003:618
, 95–97 kohta).
Ensimmäisen edellytyksen osalta on todettava, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 2081/92 soveltamisala, jotta sen päämääriä ei vaarannettaisi, kansallisella järjestelmällä annetun suojan seurauksena ei pidä olla sen takaaminen kuluttajille, että tämän suojan alaisilla tuotteilla on tietty laatu tai tiettyjä ominaisuuksia, vaan yksinomaan sen takaaminen, että nämä tuotteet ovat peräisin kyseessä olevalta maantieteelliseltä alueelta.
Toisen edellytyksen osalta on todettava, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella nimitysten kansallisella suojajärjestelmällä saatetaan, vaikka sitä sovelletaan sekä kansallisiin tuotteisiin että kyseisen valtion alueelle tuotuihin tuotteisiin, suosia kotimaassa valmistettujen tuotteiden myyntiä maahantuotujen tuotteiden vahingoksi (tuomio Pistre ym., C-321/94–C-324/94,
EU:C:1997:229
, 45 kohta).
Tämän vuoksi tällaista lainsäädäntöä on pidettävä EY 28 artiklassa tarkoitettuna tavaroiden vapaan liikkuvuuden määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä.
Vaikka tällainen rajoitus voidaan perustella yleistä etua koskevien pakottavien syiden perusteella, joita ovat esimerkiksi vilpitön kilpailu tai kuluttajansuoja (ks. vastaavasti mm. tuomio Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, 109 kohta), jotta tietty kansallinen lainsäädäntö olisi unionin oikeuden mukainen, sitä on sovellettava ilman syrjintää, sen on oltava omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan päämäärän toteutuminen eikä se saa ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi (tuomio Corporación Dermoestética, C‑500/06,
EU:C:2008:421
, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kansallisen tuomioistuimen asiana on tarkistaa yhtäältä, että kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön tarkoituksena tai seurauksena ei ole sen takaaminen kuluttajille, että tietyllä maantieteellisellä nimityksellä markkinoiduilla tuotteilla on tietty laatu tai tiettyjä ominaisuuksia, ja toisaalta, että tämän lainsäädännön soveltaminen voidaan perustella yleiseen etuun liittyvällä pakottavalla syyllä, sitä sovelletaan ilman syrjintää, se on omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan päämäärän toteutumisen eikä se ylitä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi.
Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että asetusta N:o 2081/92 on tulkittava siten, ettei sillä suojata maantieteellistä nimitystä, jota ei ole rekisteröity yhteisössä, mutta tätä voidaan tarvittaessa suojata kansallisella lainsäädännöllä, joka koskee sellaisiin tuotteisiin liittyviä maantieteellisiä nimityksiä, joiden ominaisuuksilla ei ole erityistä yhteyttä niiden maantieteelliseen alkuperään, kuitenkin sillä edellytyksellä, että yhtäältä tämän lainsäädännön soveltamisella ei vaaranneta asetuksella N:o 2081/92 tavoiteltuja päämääriä ja että toisaalta sillä ei rajoiteta EY 28 artiklassa tarkoitettua tavaroiden vapaata liikkuvuutta, minkä tutkiminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii selvittämään, onko asetuksen N:o 2081/92 2 artiklaa tulkittava siten, että siinä suljetaan pois pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tuottajien yhdistyksen mahdollisuus vedota yksinoikeuteen saada käyttää koko unionin alueella maantieteellistä nimitystä, jota käytetään jäsenvaltion alueella tietyntyyppisestä salamimakkarasta, jos sille ei ole ensin myönnetty tuossa jäsenvaltiossa oikeudellisesti sitovaa toimenpidettä, jossa vahvistetaan tällaisen nimityksen suojaan liittyvät edellytykset ja rajat.
Koska on kiistatonta, että kyseessä olevaa maantieteellistä nimitystä ei ollut rekisteröity yhteisössä riita-asian tosiseikkojen tapahtuma-aikana, ja kun otetaan huomioon toiseen kysymykseen annettu vastaus, on todettava, että pääasiassa kyseessä oleva tuottajien yhdistys ei missään tapauksessa voi vedota asetuksen N:o 2081/92 perusteella yksinoikeuteen käyttää koko unionin alueella tällaista maantieteellistä nimitystä.
Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Maataloustuotteiden ja elintarvikkeiden maantieteellisten merkintöjen ja alkuperänimitysten suojasta 14.7.1992 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 2081/92, sellaisena kuin se on muutettuna 17.3.1997 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 535/97, on tulkittava siten, ettei sillä suojata maantieteellistä nimitystä, jota ei ole rekisteröity yhteisössä, mutta tätä voidaan tarvittaessa suojata kansallisella lainsäädännöllä, joka koskee sellaisiin tuotteisiin liittyviä maantieteellisiä nimityksiä, joiden ominaisuuksilla ei ole erityistä yhteyttä niiden maantieteelliseen alkuperään, kuitenkin sillä edellytyksellä, että yhtäältä tämän lainsäädännön soveltamisella ei vaaranneta asetuksella N:o 2081/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 535/97, tavoiteltuja päämääriä ja että toisaalta sillä ei rajoiteta EY 28 artiklassa tarkoitettua tavaroiden vapaata liikkuvuutta, minkä tutkiminen on kansallisen tuomioistuimen asiana.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: italia.