CELEX: 62010CJ0553
Apellatsioonkaebus
Ettevõtjate koondumine raamatute kirjastamise turul
Edasivõõrandatava vara omandajana investeerimisettevõtja heakskiitmise otsuse tühistamine
Järelevalveisiku sõltumatuse võimaliku puudumise ulatus

Euroopa Komisjon ja Lagardère SCA (edaspidi „Lagardère”) paluvad oma vastavates apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 13. septembri 2010. aasta otsuse kohtuasjas
T-452/04: Éditions Jacob
vs
. komisjon (EKL 2010, lk II-4713)
(edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega nimetatud kohus tühistas komisjoni 30. juuli 2004. aasta otsuse (2004) D/203365, mis puudutab Wendel Investissement SA-le antud nõusolekut omandada võõrandatud varad kooskõlas komisjoni 7. jaanuari 2004. aasta otsusega 2004/422/EÜ, millega kuulutatakse koondumine ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga kokkusobivaks (juhtum COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP) (
ELT L 125, lk 54
; edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Vaidlusaluses otsuses otsustas komisjon kiita edasivõõrandatava vara omandajana heaks Wendel Investissement SA (edaspidi „Wendel Investissement”) vastavalt otsusele 2004/422, mille kokkuvõte avaldati 28. aprilli 2004. aasta Euroopa Liidu Teatajas, lisatud kohustuste – mis võeti asjas COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP nõukogu 21. detsembri 1989. aasta määruse (EMÜ) nr 4064/89 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (
EÜT L 395, lk 1
, ja parandus
EÜT 1990, L 257, lk 13
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 31), muudetud nõukogu 30. juuni 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 1310/97 (
EÜT L 180, lk 1
, ja parandus
EÜT 1998, L 40, lk 17
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 164; edaspidi „määrus nr 4064/89”) artikli 8 lõike 2 alusel – lõikele 14.
Need kaks liidetud kohtuasja on ühed paljudest kohtuasjadest, mille on algatanud erinevad osapooled müügitehingus, millega Vivendi Universal Publishing SA (edaspidi „VUP”) võõrandas oma Euroopa kirjastuse vara Lagardère’ile ja Wendel Investissement’le; nende kohtuasjade hulgas on 28. juunil 2012 otsus kohtuasjas C-404/10 P: komisjon
vs
. Éditions Odile Jacob, mis puudutas juurdepääsu dokumentidele selles koondumise menetluses, ning käesoleva kohtuotsusega sama kuupäevaga otsus kohtuasjas C-551/10 P: Éditions Odile Jacob
vs
. komisjon, mis puudutab koondumise enda õiguspärasust.
Vaidluse taust
Vaidluse aluseks olevad faktilised asjaolud, nagu need on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–47, on järgmised:
„1
Vivendi Universal SA […] otsustas 25. septembril 2002 võõrandada kirjastuse varad, mis Euroopas kuulusid tema tütarettevõtjale [VUP]).
[Lagardère] näitas üles oma huvi nende varade, mis koosnesid VUP aktsiate kontrollpakist ja varadest (edaspidi „sihtvara”), omandamise vastu.
[…]
[Vivendi Universal SA] nõustus 29. oktoobril 2002 sihtvara võõrandamisega Lagardère’ile.
Investima 10 SAS [(edaspidi „Investima 10”)], mis on Ecrinvest 4 SA [(edaspidi „Ecrinvest 4”)] 100-protsendilise osalusega tütarettevõtja, mis omakorda on Segex Sarl-i [(edaspidi „Segex”)] 100-protsendilise osalusega tütarettevõtja, mille üle omab [Natexis Banques Populaire SA (edaspidi „NBP”)] 100-protsendilise kontrolli, allkirjastas 3. detsembril 2002 VUP kasuks lubaduse omandada sihtvara.
Samal päeval sõlmisid Segex ja Ecrinvest 4 Lagardère’iga võõrandamislepingu […], millega lubati Lagardère’il (Ecrinvest 4 kaudu) pärast kavandatavale koondumisele komisjoni heakskiidu saamist omandada Investima 10, kes on sihtvara omanik, tingimusel et VUP täidab omalt poolt eespool viidatud lubaduse. Lagardère maksis Segexile, kes on Ecrinvest 4 kogu aktsiakapitali moodustavate aktsiate omanik, osaluse eest ostuhinna ette.
VUP täitis omalt poolt 20. detsembril 2002 Investima 10 lubaduse sihtvara omandamiseks ning viimane sõlmis samal päeval VUP-ga sihtvara omandamise lepingu.
NBP avaldas samal päeval järgmise pressiteate:
„NBP omandab kõik võõrandatud varad eesmärgiga need konkurentsiametilt loa saamisel [Lagardère’ile] edasi võõrandada.
Sellest päevast alates kuuluvad VUP varad äriühingule Investima 10, mis kuulub 100-protsendiliselt kaudselt NBP-le.
See juhatuse ja järelevalvenõukoguga aktsiaselts muutub võõrandatud varadest koosnevate äriühingute emaettevõtjaks.
[…]”
[…]
20. detsembril 2002 moodustati Investima 10 juhatus ning B., ettevõtja S. esimees, nimetati „sõltumatu kolmanda isikuna” [Segexi ja Ecrinvest 4 poolt Lagardère’iga sõlmitud] võõrandamislepingu artikli 4 lõike 1 punkti ii alapunkti e tähenduses juhatuse liikmeks.
Ecrinvest 4 ja ettevõtja S. vahel 19. detsembril 2002 allkirjastatud lepingu artikli 2 lõige 2 täpsustab oma esimeses lõigus, et äriühingult saadud volituse alusel tegutseb B. Investima 10 ja sihtvara huvides ning eelkõige kohustub säilitama nende elujõulisuse, majandusliku väärtuse ja konkurentsivõime.
[…]
Lagardère esitas 14. aprillil 2003 vastavalt nõukogu [määruse nr 4064/89] artikli 4 lõikele 1 komisjonile teatise VUP-lt sihtvara kavandatava omandamise kohta.
Kuna komisjon leidis oma 5. juuni 2003. aasta otsusega, et teatatud kavandatav koondumine tekitab tõsiseid kahtlusi kokkusobivuses ühisturuga, siis alustas ta määruse nr 4064/89 artikli 6 lõike 1 punkti c alusel selle koondumise põhjaliku uurimise menetlust.
Poolte menetlusdokumentidest nähtub, et Investima 10 kujundati 14. oktoobril 2003 ümber Éditis SA-ks [(edaspidi „Éditis”)].
Komisjon saatis 27. oktoobril 2003 Lagardère’ile vastuväiteteatise, milles tõi välja teatatud kavandatavast koondumisest tulenevad konkurentsiprobleemid ning millele Lagardère vastas sama aasta 17. novembril.
Seejärel esitas Lagardère komisjonile 2. detsembril 2003 rea parandusmeetmeid, mis seisnesid kohustustes sihtvara edasi võõrandada.
[Otsus 2004/422], mis on vastu võetud määruse nr 4064/89 artikli 8 lõike 2 alusel, sätestab:
„Artikkel 1
Tunnistada teatatud koondumine, mida on muudetud 21. detsembri 2003. aasta kohustuste paketiga, millega Lagardère omandab täieliku kontrolli VUP, nüüd nimega Editis, [sihtvara] üle, ühisturuga ja [2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga (
EÜT 1994, L 1, lk 3
)] kokkusobivaks.
Artikkel 2
Artikkel 1 on kohaldatav tingimusel, et Lagardère peab kinni II lisas loetletud kohustustest.
Artikkel 3
Käesolev otsus on seatud sõltuvusse tingimusest, et Lagardère täidab täielikult II lisas kirjeldatud teisi kohustusi.”
II lisas esinevate kohustuste lõike 1 alusel võtab Lagardère endale kohustuse edasi võõrandada kogu Editise vara (edaspidi „edasivõõrandatav vara”), välja arvatud selles lõikes konkreetselt loetletud vara (edaspidi „säilitatav vara”).
Edasivõõrandatav vara moodustab umbes 60–70% VUP ülemaailmsest käibest ning 70–80% VUP käibest lubatud koondumisega seotud prantsuskeelse kirjastuse turul […].
Lagardère’i kohustuste lõige 2 täpsustab, et säilitatava vara üksikasjad on välja toodud nimetatud kohustuste lisas 1.
Kohustuste lõike 3 kohaselt võtab Lagardère kohustuse sõlmida konfidentsiaalsena hoitud tähtaja jooksul alates konkurentsiameti tingimusliku otsuse saamisest edasivõõrandamise lepingud, mida ei ole võimalik muuta ega tühistada, ning edasivõõrandamise alates lepingu sõlmimisest konfidentsiaalsena hoitud tähtaja jooksul ellu viima.
Lagardère’il on tema kohustuste lõike 10 tähenduses kindlaksmääratud valikukriteeriumidest lähtudes õigus valida edasivõõrandatava vara ülevõtja:
„Selleks et säilitada asjassepuutuvatel turgudel tõhus konkurents, võtab teatav pool endale kohustuse võõrandada edasivõõrandatav vara ühele või mitmele omandajale, kes on teatavast poolest sõltumatu ja vastab järgmistele tingimustele:
[…]”.
Lagardère’i kohustuste lõige 14 täpsustab, et komisjon peab valitud omandaja või omandajad heaks kiitma ning taotlus kõne all olevatele isikutele heakskiidu saamiseks peab sisaldama vajalikku teavet, mis võimaldab komisjonil kontrollida, et nende kandidatuur vastab lõikes 10 määratletud tingimustele, millele on eespool punktis 27 viidatud.
Lagardère kohustus määrama järelevalveisiku, kes vastab järgmistele kohustuste lõikes 15 kindlaks määratud tingimustele:
„Teatav pool nimetab järgnevalt määratletud ülesannete täitmiseks järelevalveisiku. Järelevalveisik peab olema Lagardère’ist ja Editist sõltumatu, omama oma kohustuste täitmiseks vajalikku kvalifikatsiooni, näiteks olema panganõustaja, konsultant või audiitor, ning tal ei tohi olla huvide konflikti. Lagardère tasustab järelevalveisikut viisil, mis ei kahjusta tema kohustuste nõuetekohast täitmist ega sõltumatust.”
Lagardère’i kohustuste lõige 9 näeb järgmiselt ette vara lahususe eest vastutava juhi („Hold Separate Manager”) nimetamise:
„Teatav pool nimetab [vara lahususe eest vastutava juhi], kes vastutab järelevalveisiku kontrolli all olles võõrandatud vara haldamise eest. [Vara lahususe eest vastutav juht] peab võõrandatud vara haldama sõltumatult ja tavapärase majandustegevuse käigus selleks, et tagada selle majanduslik elujõulisus, kaubeldavus, konkurentsivõime ja sõltumatus säilitatavast varast ja Lagardère’i teistest tegevustest. Juhul kui Editise mõne tütarettevõtja, mis on võõrandamise kohustuse esemeks, juhtorgani liige lahkub ametist, on [vara lahususe eest vastutaval juhil] õigus järelevalveisiku kontrolli all talle õigusjärglane määrata.”
Sellekohased järelevalveisiku ülesanded on määratletud Lagardère’i kohustustes:
„20.
Järelevalveisiku sekkumise eesmärk on tagada käesolevate kohustuste täitmine. Komisjon esitab järelevalveisikule omal algatusel või järelevalveisiku või teatava poole palvel kõik käesolevate kohustuste täitmise tagamiseks vajalikud juhised.
[…]”.
Lisaks täpsustab kohustuste lõige 24 järgmist:
„Lagardère’i ja Editise vaheliste lahkarvamuste korral, mis puudutavad käesolevate kohustuste täitmiseks vajalikke ümberstruktureerimismeetmeid, võib üks või teine pool teavitada sellest järelevalveisikut tähitud kirja teel, mille koopia tuleb saata teisele poolele. Pärast poolte arvamuste ärakuulamist vajalike ümberstruktureerimismeetmete ulatuse kohta, mis toimub lähtuvalt võistlevuse põhimõttest, annab järelevalveisik soovituse. Järelevalveisik esitab komisjonile aruande, millega teavitab oma soovitusest. Lagardère’i ja Editise vahelise lahkarvamuse püsimise korral võib üks või teine pool paluda komisjonil pärast poolte arvamuste ärakuulamist, mis toimub lähtuvalt võistlevuse põhimõttest, määrata vajalike ümberstruktureerimismeetmete ulatus.”
Lõpuks sätestab Lagardère’i kohustuste osa „Editise õigusliku vormi ümberkujundamine”:
„30.
Pärast seda kui komisjon on uue põhikirja heaks kiitnud, kujundab teatav pool Editise ümber
société par actions simplifiée
’ks (lihtsustatud vormis aktsiaselts). Õigusliku vormi ümberkujundamise tagajärjel koosnevad Editise juhtimisorganid […] president-peadirektorist, kes täidab [vara lahususe eest vastutava juhi] kohustusi, ning nõukogust, mis koosneb kolmest […] eespool lõikes 15 osutatud järelevalveisiku esindajast ja kahest […] Lagardère’i esindajast.
31.
Société par actions simplifiée
tegevust korraldatakse lähtuvalt järgmistest põhimõtetest:
[…]
32.
Ajavahemikul, mis jääb komisjoni poolt teatatud koondumise heakskiitmise otsuse vastuvõtmise ja Editise
société par actions simplifiée
’ks ümberkujundamise vahele, jätkavad Editise juhtimist tegelikult ametis olevad juhtimisorganid koostöös järelevalveisikuga. Sel ajavahemikul on Lagardère’il Editise aktsionärina õigus saada kõikvõimalikku teavet säilitatud vara kohta. Võõrandatud vara osas tagab järelevalveisik Lagardère’ile eespool lõike 31 punktis c osutatud teabe kättesaadavuse.”
Komisjon nõustus 5. veebruaril 2004:
—
A. K. nimetamisega vara lahususe eest vastutavaks juhiks ning kiitis heaks talle 30. jaanuaril 2004 esitatud eelnõu, milles määratletakse vara lahususe eest vastutava juhi ülesanded;
—
ettevõtja S., keda esindas tema juhatuse esimees B., nimetamisega järelevalveisikuks ja kiitis heaks talle 30. jaanuaril 2004 esitatud eelnõu, milles määratletakse järelevalveisiku ülesanded.
Lagardère nimetas 9. veebruaril 2004 ettevõtja S. järelevalveisikuks.
Editis kujundati Lagardère’i kohustuste lõiget 30 kohaldades 25. märtsil 2004 ümber
société par actions simplifiée
’ks, alates millest oli selle juhtorganiks lisaks president-peadirektorile, kes teostab vara lahususe eest vastutava juhi ülesandeid, nõukogu, mis koosnes kolmest järelevalveisiku esindajast ja kahest Lagardère’i esindajast.
Paljud ettevõtjad, sealhulgas [Éditions Odile Jacob SAS (edaspidi „Odile Jacob”)] võtsid Lagardère’iga ühendust sooviga edasivõõrandatav vara omandada.
[Odile Jacob] väljendas selle tehingu vastu oma huvi. Ta saatis Lagardère’ile 28. aprillil 2004 ülevõtmiseks oma pakkumise.
Lagardère teatas 19. mai 2004. aasta pressiteates, et ta on saanud ostupakkumised viielt võimalikult omandajalt, sealhulgas [Odile Jacobilt], ning andis kuni 25. mai 2004. aasta keskööni ainuõiguse omandamiseks ühele neist, [Wendel Investissement’le].
28. mail 2004 sai valmis Lagardère’i ja [Wendel Investissement] vahelise edasivõõrandatava vara müügilepingu projekt.
Lagardère palus oma 4. juuni 2004. aasta kirjaga komisjonil [Wendel Investissement] selle vara omandajana heaks kiita.
Ettevõtja S. esitas 5. juulil 2004 komisjonile oma koondaruande, milles järeldas, et [Wendel Investissement] kandidatuur vastab Lagardère’i kohustuste lõikes 10 määratletud heakskiitmise kriteeriumidele.
Pärast seda, kui komisjon oli tunnistanud, et [Wendel Investissement] vastab Lagardère’i kohustuste lõikes 10 kindlaks määratud heakskiitmise tingimustele, andis ta [vaidlusaluse otsusega] [Wendel Investissement’le] nõusoleku edasivõõrandatav vara omandada.
See otsus võeti vastu vastavalt Lagardère’i kohustuste lõikele 14 ning eespool mainitud heakskiitmise taotluse, sellele lisatud müügilepingu projekti, ettevõtja S. aruande, Lagardère’i ja [Wendel Investissement] kirjalike vastuste alusel komisjoni teabenõudele, teabe alusel, mille [Wendel Investissement] esitas koosolekul komisjoni teenistusega ning arvamuste vahetuse alusel [Wendel Investissement] kandidatuuri kohta, mis toimus Editise personali esindajate ja kolmandate huvitatud isikutega.
[Odile Jacob] esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 8. juulil 2004, paludes tühistada otsus [2004/422] (kohtuasi T-279/04).
[Odile Jacobi] palvel saatis komisjon talle 27. augustil 2004 faksiga [vaidlusaluse otsuse].
Selle vara, mis kandis nime „Nouvel Editis”, omandi üleminek [Wendel Investissement’le] toimus 30. septembril 2004.”
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Hagiavaldusega, mis saabus 8. novembril 2004, esitas Odile Jacob EÜ artikli 230 alusel tühistamishagi vaidlusaluse otsuse peale.
Odile Jacob tugines oma hagi toetuseks neljale väitele, mis on vastavalt sellised, et esiteks rikkus komisjon oma kohustust kontrollida nende kandidaatide valimist, kes soovisid edasivõõrandatavat vara omandada, teiseks andis Wendel Investissement’le nõusoleku aruande alusel, mille koostas järelevalveisik, kes ei olnud Editisest, Lagardère’ist ja Wendel Investissement’st sõltumatu, kolmandaks rikkus tema suhtes kohaldatavat põhjendamiskohustust ning neljandaks tegi ilmse hindamisvea Wendel Investissement kandidatuuri vastavuse osas Lagardère’i kohustuste lõike 10 punktis b määratletud edasivõõrandatava vara ülevõtja heakskiitmise tingimustele.
Vastuseks teisele väitele, mida Üldkohus oli eelnevalt uurinud, märkis ta, et Investima 10, kellest oli saanud Éditis, nimetas 20. detsembril 2002 B. kui ettevõtja S. esimehe kolmanda sõltumatu isikuna oma juhatuse liikmeks, samas kui Lagardère nimetas 9. veebruaril 2004 sama ettevõtja S. järelevalveisikuks, kes kohustus otsuse 2004/422 II lisas võetud kohustuste lõike 21 punkti g alusel „tagama, et edasivõõrandatava vara võõrandamine viidaks rahuldaval viisil ellu”. Lagardère maksis järelevalveisikule selle eest tasu.
Seega määrati ettevõtja S. Lagardère’i kohustuste lõike 15 tähenduses järelevalveisikuks ning selle esimees B. täitis sellest ametikohast tulenevaid kohustusi, isegi kui see sama isik oli Investima 10, mis hiljem muutus Editiseks, juhatuse liige. Lisaks täitis B. üheaegselt nii Editise juhatuse liikme kui ka järelevalveisiku ülesandeid 9. veebruarist 2004, mis on ettevõtja S. järelevalveisikuks nimetamise kuupäev, kuni 25. märtsini 2004, mis on Editise ümberkujundamise
société par actions simplifiée
’ks kuupäev.
Neid asjaolusid arvestades leidis Üldkohus, et B. oli Editisest sõltuvuses, mis võib seada kahtluse alla neutraalsuse, mida see isik – olles Investima 10, mis muutus Editiseks, juhatuse liige – peab üles näitama, täites selle ettevõtja ülesandeid, mille esimees ta oli ja mis oli määratud järelevalveisikuks. Seetõttu ei olnud tagatud, et igati sõltumatult täidetakse järelevalveisiku ülesannet, mis seisnes järelevalve teostamises Lagardère’i kohustuste rahuldaval viisil täideviimise üle, sealhulgas edasivõõrandatava vara võõrandamise üle, ja sellega seoses vajalike soovituste koostamises ümberstruktureerimismeetmete kohta ning neid soovitusi sisaldava aruande esitamises komisjonile. See et B. täitis juhatuse liikme ülesandeid äriühingus, kes oli kogu Editise vara omanik, mõjutas sõltumatust, mida kõnealune isik pidi üles näitama, kui ta koostas soovitusi vajalike ümberstruktureerimismeetmete kohta ja aruande, millega ta neist soovitustest komisjoni teavitas.
Üldkohus märkis, et ettevõtjal S. paluti järelevalveisikuna esitada komisjonile aruanne, milles hinnatakse Wendel Investissement kandidatuuri edasivõõrandatava vara omandamiseks lähtuvalt heakskiitmise tingimustest, mis on kindlaks määratud otsuse 2004/422 lisaks olevate Lagardère’i kohustuste lõikes 10.
Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 107, et hindamisaruande Wendel Investissement kandidatuuri kohta koostas järelevalveisik, kes ei vastanud Editisest sõltumatuse tingimusele, mida on nõutud Lagardère’i kohustuste lõikes 15 ja mis on määratletud otsuse 2004/422 II lisas.
Vaidlusalune otsus põhines nimelt sellise järelevalveisiku koostatud aruandel, kellel Üldkohtu arvamuse kohaselt, mida kohus väljendas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 110, oli nimetatud otsuse suhtes „otsustav mõju”.
Seetõttu järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118 ja 119, et nimetatud aruande koostanud järelevalveisiku sõltumatuse puudumine on õigusrikkumine, mis mõjutab vaidlusaluse otsuse õiguspärasust, ning seega tuleb see otsus tühistada, ilma et oleks vaja uurida tühistamishagi toetuseks Odile Jacobi esitatud teisi väiteid.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
Euroopa Kohtu presidendi 29. märtsi 2011. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-553/10 P ja C-554/10 P suulise menetluse ja kohtuotsuse tegemise huvides.
Komisjon palub kohtuasjas C-553/10 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles see tühistab vaidlusaluse otsuse;
—
lahendada vajadusel lõplikult käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevad küsimused ja jätta tühistamisnõue rahuldamata, ning
—
mõista mõlema astme kohtukulud välja Odile Jacobilt.
Lagardère toetab komisjoni esitatud apellatsioonkaebust.
Wendel Investissement palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles see tühistab vaidlusaluse otsuse;
—
lahendada lõplikult käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevad küsimused ja jätta Odile Jacobi tühistamisnõue rahuldamata, ning
—
mõista kohtukulud välja Odile Jacobilt.
Odile Jacob palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus läbi vaatamata;
—
teise võimalusena, kui apellatsioonkaebus vaadatakse läbi ja kui asjas on võimalik teha otsus, tühistada vaidlusalune otsus, ning
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Lagardère palub kohtuasjas C-554/10 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles see tühistab vaidlusaluse otsuse;
—
jätta rahuldamata Odile Jacobi poolt selle otsuse peale Üldkohtule esitatud hagi, ja
—
mõista Odile Jacobilt välja kõik käesoleva menetluse kohtukulud, mis on kantud nii esimeses kohtuastmes kui ka käesolevas apellatsioonimenetluses.
Vastustaja vastuses paluvad komisjon ja Wendel Investissement Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles see tühistab vaidlusaluse otsuse;
—
jätta rahuldamata Odile Jacobi poolt selle otsuse suhtes esitatud tühistamisnõue, ja
—
mõista Odile Jacobilt välja kõik käesoleva menetluse kohtukulud, mis on kantud nii esimeses kohtuastmes kui ka käesolevas apellatsioonimenetluses.
Odile Jacob palub Euroopa Kohtul:
—
jätta apellatsioonkaebus läbi vaatamata;
—
teise võimalusena, kui apellatsioonkaebus vaadatakse läbi ja kui asjas on võimalik teha otsus, tühistada vaidlusalune otsus, ning
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Apellatsioonkaebus
Kohtuasja C-553/10 P apellatsioonkaebuses esitab komisjon kolm väidet. Esimene väide puudutab õigusnormi rikkumist, kuna Üldkohus jättis kontrollimata tagajärjed, mis tulenevad asjaolust, et tõenäoliselt ei olnud järelevalveisik Wendel Investissement’d puudutava ülesande täitmisel Editisest sõltumatu. Teises väites leiab komisjon, et Üldkohus rikkus õigusnormi, esitas vastuolulisi põhjendusi ja moonutas asjaolusid, kuna kohus järeldas, et järelevalveisiku aruanne mõjutas oluliselt vaidlusalust otsust. Kolmas väide, mis puudutab õigusnormi rikkumist ühe väite tulemuslikuks tunnistamisel ning selles küsimuses põhjendamiskohustuse rikkumist, jaguneb kaheks osaks. Selle väite esimene osa puudutab õigusnormi rikkumist Üldkohtu poolt seetõttu, et ta tühistas vaidlusaluse otsuse väite alusel, mis oleks tulnud tunnistada tulemusetuks. Sama väite teine osa puudutab põhjendamiskohustuse rikkumist seetõttu, et Üldkohus jättis märkimata põhjenduse, millele tuginedes ta järeldas, et vaidlusalune otsus oleks võinud olla teistsugune, kui järelevalveisik oleks olnud sõltumatu.
Kohtuasja C-554/10 P apellatsioonkaebuses esitab Lagardère kaks väidet. Esimese väite kohaselt rikkus Üldkohus õigusnormi, kuna ta tugines vaidlusaluse otsuse tühistamise põhjendamiseks järelevalveisiku heakskiitmise otsuse õigusvastasuse väitele. Teises väites leiab Lagardère, et Üldkohus rikkus õigusnormi, otsustades vääralt, et järelevalveisiku osalemine Editise juhatuses sõltumatu kolmanda isikuna õigustas vaidlusaluse otsuse tühistamist. See väide, mis koosneb neljast osast, kordab sisuliselt kohtuasja C-553/10 P esimest väidet.
Kuna kohtuasja C-553/10 P kolm esimest väidet ja kohtuasja C-554/10 P teine väide on üksteisega seotud, tuleb neid analüüsida koos.
Kohtuasja C-553/10 P kolm esimest väidet ja kohtuasja C-554/10 P teine väide
Poolte argumendid
Komisjoni hinnangul on Üldkohus rikkunud õigusnormi, kuna ta ei analüüsinud seda, kuidas järelevalveisiku sõltumatuse puudumine võis mõjutada viimase hinnangut Wendel Investissement kui Éditise vara omandaja omadustele, ega seda, miks võis kahtlustada, et järelevalveisik võis koostada aruande, mis tõenäoliselt viis komisjoni vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisel väärale seisukohale. See hinnang on vastuolus Üldkohtu praktikaga, mille kohaselt esinevad kandidaati hindava isiku sõltumatuse puudumisel õiguslikud tagajärjed vaid juhul, kui on tõendatud, et see isik võttis hindamisel arvesse oma ülesande nõuetekohaseks täideviimiseks vajalikust huvist erinevat huvi. Üldkohus ei kontrollinud, kas asjaolu, et järelevalveisik ei olnud Editisest piisavalt sõltumatu, võis mõjutada järelevalveisiku aruande sisu objektiivsust ning seega Wendel Investissement kui omandaja kohta antavat hinnangut. Järelikult nõustus Üldkohus väitega, mis ei olnud vaidlusaluse otsuse tühistamiseks tulemuslik.
Komisjon märgib, et edasivõõrandatava vara omandaja heakskiitmise lõppotsus on koondumise asjades alati komisjoni teha, kes ei tugine üksnes järelevalveisiku aruandele, vaid kogub teavet omal algatusel.
Komisjoni toetuseks nõustub Wendel Investissement vaidlustatud kohtuotsuse suhtes esitatud kriitikaga, toonitades, et Üldkohus ei näidanud, kuidas Editise ja järelevalveisiku vaheline seos võis mõjutada Wendel Investissement kandidatuuri hindamise aruande sisu.
Odile Jacob väidab, et Üldkohut ei tuleks kritiseerida selle eest, et ta viitas Prantsuse õigusele, selleks et kontrollida, kas ettevõtja S. esimehe B. tegutsemine üheaegselt Editise juhatuse liikmena ja järelevalveisikuna oli kooskõlas sellest äriühingust sõltumatuse kriteeriumiga, kui sellega üksnes kohaldati
lex societatis
’t ning äriühingule kohaldatava õiguse kindlaksmääramise põhimõtet kooskõlas rahvusvahelise eraõiguse põhimõtetega, mis tulenevad muu hulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusest (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma I) (
ELT L 177, lk 6
).
Lagardère’i hinnangul ei saanud Üldkohus järeldada, et järelevalveisik ei olnud automaatselt sõltumatu B. suhete tõttu Éditisega, vaid ta oleks pidanud hindama, kas B. kuulumine juhatusse takistas järelevalveisikul tema ülesannete täitmist sõltumatult ja läbipaistvalt. Vastupidi, olles kaugel huvide konfliktist, olid B. juhatuse liikme roll ning järelevalveisiku ülesanne mõlemad seotud Editise sõltumatusega ning seega üksteist täiendavad ülesanded.
Mis puudutab järelevalveisiku sõltumatuse puudumise tagajärgi, siis leiab Odile Jacob, et komisjoni argument on tulemusetu, sest Üldkohtu tuvastatud õigusvastasus puudutab olulise ja otsusest 2004/422 tulenevalt kohustusliku lepingulise kohustuse rikkumist, rikkudes seega müüki puudutavat otsustusprotsessi tervikuna, nagu see on ette nähtud Lagardère’i kohustustes.
Teises väites märgib komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuses on rikutud õigusnormi, esitatud vastuolulisi põhjendusi ja moonutatud faktilisi asjaolusid, kuna Üldkohus asus seisukohale, et järelevalveisiku aruandel oli vaidlusalusele otsusele otsustav mõju. Komisjon leiab, et selle järeldusega rikkus ta enda ja järelevalveisiku üleannete jaotust. Nimelt oli üksnes komisjoni enda otsustada, milline ostjakandidaat heaks kiita. Kuigi komisjon võtab oma lõppotsuse koostamisel arvesse järelevalveisiku aruandes sisalduvat hinnangut, ei ole komisjon seotud järelevalveisiku arvamusega, mis ei saa asendada tema enda hinnangut. Komisjonile jääb kohustus viia läbi vajalik uurimine ja koguda omal algatusel teavet, kasutades selleks oma teenistuste abi ning ettevõtjatele – käesolevas asjas Lagardère’ile ja Wendel Investissement’le – saadetavaid teabenõudeid.
Sellest et järelevalveisiku aruandes ja vaidlusaluses otsuses on teatud sarnasusi, ei saa järeldada, et sellel aruandel on viidatud otsusele „otsustav mõju”, nagu märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 110. Komisjon on seisukohal, et korratud on ainult objektiivseid ja kontrollitavaid asjaolusid, mis ei sisalda subjektiivseid hinnanguid.
Wendel Investissement toetab komisjoni argumente.
Odile Jacob leiab, et Üldkohus ei rikkunud ülesannete jaotust komisjoni ja järelevalveisiku vahel. Heakskiidetud järelevalveisiku sõltumatuse puudumine oleks muutnud nõuetele mittevastavaks kogu otsustusprotsessi tervikuna. Komisjon võttis vaidlusaluses otsuses nimelt tegelikult arvesse järelevalveisiku aruannet.
Analüüsides vaidlustatud kohtuotsuse punktides 112–116 võrdlevalt järelevalveisiku aruannet ja vaidlusalust otsust Lagardère’i kohustuste lõikes 10 loetletud nelja tingimuse seisukohast, mis olid kehtestatud edasivõõrandatava vara omandaja kandidaadi omadustele, märkis Üldkohus õigesti, et komisjoni hinnangud olid identsed järelevalveisiku aruandes esitatutega. Seetõttu leiab Odile Jacob, et Üldkohus järeldas õigesti, et see aruanne mõjutas otsustavalt vaidlusalust otsust.
Mis puudutab kohtuasja C-553/10 P kolmandat väidet, siis märgib Odile Jacob, et järelevalveisiku sõltumatuse puudumine ei ole lihtsalt rikkumine, vaid oluliste haldusmenetlusnormide rikkumine, mille tõttu tuleb vaidlusalune otsus tühistada, ilma et oleks vaja tõendada, et selle rikkumise puudumisel oleks otsuse sisu olnud teistsugune. Järelevalveisiku sõltumatuse tingimus on Lagardère’i kohustuste üks peamisi tingimusi, millele otsus 2004/422 andis kohustuslikult täitmisele kuuluva jõu. Järelevalveisiku sõltumatuse nõuet tuleb kontrollida mitte tagantjärele, vaid eelnevalt, et vältida subjektiivseid motiive, millest järelevalveisik võib oma ülesannete täitmisel olla ajendatud, nagu see tuleneb komisjoni 16. mai 2002. aasta soovitusest „Audiitorite sõltumatus EL-is: aluspõhimõtete kogum” (
EÜT L 191, lk 22
). Seda sõltumatuse nõuet täiendab nõue, et kohus peab olema sõltumatu ja näima sõltumatu.
Euroopa Kohtu hinnang
Apellandid väidavad sisuliselt, et Üldkohus on rikkunud mitut õigusnormi sellega, et ta ei analüüsinud, millised olid järelevalveisiku Éditisest sõltumatuse võimaliku puudumise tagajärjed hinnangule, mis anti Wendel Investissement kui Éditise vara omandaja kandidatuurile, ning vaidlustavad selle, et järelevalveisiku aruanne võis viia valedele järeldustele komisjoni, kelle ülesanne oli hinnata Wendel Investissement kandidatuuri tema heakskiitmiseks edasivõõrandatava vara omandajana.
Otsuse 2004/422 artiklis 1 tunnistati teatatud koondumine, millega Lagardère omandab täieliku kontrolli VUP, nüüd nimega Éditis, sihtvara üle, ühisturuga ja Euroopa Majanduspiirkonna lepinguga kokkusobivaks tingimusel, et Lagardère täidab nimetatud otsuse II lisas märgitud kohustused.
Otsuse 2004/422 II lisa lõigete 15 ja 21 kohaselt nimetab teatav pool järelevalveisiku, kes täidab talle usaldatud konkreetseid ja üldisemaid üleandeid, tagades muu hulgas Lagardère’i võetud kohustuste rahuldaval viisil elluviimise ning selle, et edasivõõrandatavat vara hoitakse ja hallatakse eraldi struktuuriüksusena, eraldatuna ja sõltumatuna säilitatavast varast ja Langardère’i teistest tegevustest kuni edasivõõrandatava vara tegeliku edasivõõrandamise hetkeni.
Lagardère’i ja Editise vaheliste lahkarvamuste korral, mis puudutavad kohustuste täitmiseks vajalikke ümberstruktureerimismeetmeid, võidakse pöörduda järelevalveisiku poole. Vastavalt kohustuste lõikele 24 annab järelevalveisik nende meetmete ulatuse kohta soovituse. Järelevalveisik teatab sellest komisjonile, kes võib ise kindlaks määrata vajalike ümberstruktureerimismeetmete ulatuse.
Kohustuse lõikes 15 täpsustatakse muu hulgas, et nende ülesannete täitmiseks peab järelevalveisik olema Lagardère’ist ja Editist sõltumatu ning tal ei tohi olla huvide konflikti. Lagardère tasustab järelevalveisikut viisil, mis ei kahjusta tema kohustuste nõuetekohast täitmist ega sõltumatust.
See sõltumatus on osa Lagardère’i võetud kohustustest, mida tuleb täita täielikult. Viidatud sõltumatus oli eelnevalt kindlaks määratud ja hõlmab järelevalveisiku kogu tegevust.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 85 ja 87 tuleneb, et ettevõtja S. esimees B. nimetati 20. detsembril 2002 Investima 10, millest sai Éditis, juhatuse liikmeks ja et 9. veebruaril 2004 nimetati ettevõtja S. järelevalveisikuks. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 on märgitud, et B. täitis üheaegselt nii Editise juhatuse liikme kui ka järelevalveisiku ülesandeid 9. veebruarist 2004 kuni 25. märtsini 2004, mis on Editise ümberkujundamise
société par actions simplifiée
’ks kuupäev. Pärast Éditise ümberkujundamist jäi B. Éditisega tugevalt seotuks, arvestades, et järelevalveisiku kolm esindajat olid nõukogus.
Eeltoodut arvestades järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 104 õigesti, et see, et B. täitis Investima 10, millest sai Editis, juhatuse liikme ülesandeid, mõjutas järelevalveisiku sõltumatust ja selline olukord ei võimaldanud enam tagada, et ta on Lagardère’i kohustuste lõikes 15 osutatud sõltumatu järelevalveisiku ülesannete täitmisel sõltumatu.
Samuti otsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 107 õigesti, et hindamisaruande Wendel Investissement kandidatuuri kohta edasivõõrandatava vara ostmiseks koostas järelevalveisik, kes ei vastanud Editisest sõltumatuse tingimusele.
Komisjon ei vaidle vastu Üldkohtu järeldustele järelevalveisiku sõltumatuse puudumise kohta, kuna tegemist on faktiküsimusega. Kuid ta heidab Üldkohtule ette seda, et kohus ei kontrollinud, kas see sõltumatuse puudumine mõjutas konkreetselt vaidlusalust otsust või kas ilma selle rikkumiseta oleks vaidlusaluse otsuse sisu võinud olla erinev. Komisjon on seisukohal, et järelevalveisiku positsioon ei mõjutanud selle hinnangu objektiivsust, mille ta esitas aruandes Éditise vara omandaja kohta, ning järelikult vaidlusaluse otsuse õiguspärasust.
See komisjoni argument tuleb tagasi lükata.
Nimelt täitis käesolevas asjas järelevalveisik, kes pidi „tagama, et rahuldaval viisil viidaks ellu” teatanud poole kohustused, ülesandeid, mille oli talle kaudselt pannud komisjon. Tegemist on ülesannetega, mida komisjon oleks piisavate inimressursside olemasolu korral võinud ise täita.
See nähtub selgelt komisjoni teatise nõukogu määruse (EMÜ) nr 4064/89 ja komisjoni määruse (EÜ) nr 447/98 seisukohalt vastuvõetavate parandusmeetmete kohta (
EÜT 2001, C 68, lk 3
; ELT eriväljaanne 08/02, lk 89) punktidest 52, 53, 55 ja 56. Täpsemalt, viidatud teatise punktis 56 on sätestatud, et „[u]saldusisik täidab konkreetseid ülesandeid, mille eesmärk on tagada komisjoni nimel kohustuste heauskne järgimine”.
Tuleb meenutada, et Lagardère’i kohustuste lõike 15 kohaselt pidi ta nimetama järelevalveisiku, kes lisaks muudele tingimustele pidi „olema Lagardère’ist ja Editisest sõltumatu”.
Seega on vaieldamatu, et järelevalveisik peab esiteks olema pooltest sõltumatu ja lisaks tegutsema nendest sõltumatult, mistõttu piisab sõltumatuse puudumisest komisjoni niisuguse otsuse tühistamiseks nagu vaidlusalune otsus. Küsimus, kas järelevalveisik tegutses sõltumatult, tekib vaid juhul, kui kõigepealt tuvastatakse, et ta oli pooltest tõesti sõltumatu.
Arvestades, et Üldkohus tuvastas õigesti, et järelevalveisik ei olnud pooltest sõltumatu, ei olnud ta kohustatud uurima, kas järelevalveisik tegutses konkreetselt teatud viisil, millest nähtus selle sõltumatuse puudumine.
Eeltoodust tuleneb, et Üldkohus ei ole rikkunud õigusnormi, tühistades vaidlusaluse otsuse järelevalveisiku sõltumatuse puudumise tõttu. Seetõttu ei ole komisjoni kolm väidet ja Lagardère’i teine väide põhjendatud ning need tuleb tagasi lükata.
Kohtuasja C-554/10 P esimene väide, mis puudutab õigusvastasuse väidet
Poolte argumendid
Lagardère väidab, et Üldkohus ei saanud vaidlusaluse otsuse õigusvastasuse põhjendamiseks tugineda järelevalveisiku heakskiitmise otsuse õigusvastasusele, kuna õigusvastasuse väite mehhanismi ei saa kasutada, juhul kui vaidluse all on kaks üksikakti. Kuna Odile Jacob ei esitanud ettenähtud menetlustähtaja jooksul hagi järelevalveisiku heakskiitmise otsuse peale, ei saanud ta tugineda vaidlusaluse otsuse tühistamise nõude toetuseks viidatud heakskiitva otsuse õigusvastasusele, sest see oli tema suhtes jõustunud.
Lagardère ja Wendel Investissement leiavad, et Üldkohtu arutluskäik viib selleni, et esitatakse õigusvastasuse väide järelevalveisiku heakskiitmise otsuse kohta, mis on üksikakt. Üldkohus ei uurinud otseselt mitte põhjuseid, mis viisid vaidlusaluse otsuse vastuvõtmiseni, vaid põhjuseid, mis enne vaidlusalust otsust tõid kaasa järelevalveisiku nimetamise.
Lagardère väidab, et järelevalveisiku heakskiitmise otsus tehti pooltele teatavaks 15. veebruaril 2005, mis on kuupäev, alates millest otsus mõjutas negatiivselt Odile Jacobit ning kujutas endast vaidlustatavat akti ELTL artikli 263 tähenduses. Seetõttu oleks see tulnud vaidlustada ettenähtud ajavahemiku jooksul hagiga, mis on eraldiseisev vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagist. Järelikult ei saanud Üldkohus õiguspäraselt tugineda järelevalveisiku nimetamise õigusvastasusele, selleks et tühistada vaidlusalune otsus.
Odile Jacob ei nõustu Lagardère’i ja Wendel Investissement argumentidega, märkides, et järelevalveisiku heakskiitmise otsust ei tule vaadelda mitte kui üht eraldiseisvat otsust, vaid kui otsust, mis kuulub vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise aluseks olnud aktide kogumisse.
Lisaks märgib Odile Jacob, et tema ei olnud järelevalveisiku heakskiitmise otsuse adressaat ELTL artikli 263 ja kohtupraktika tähenduses ning et seetõttu oleks tal olnud keeruline selle peale eraldi hagi esitada.
Euroopa Kohtu hinnang
Olgu märgitud, et järelevalveisiku heakskiitmise otsus saadeti Odile Jacobile alles 17. veebruaril 2005.
Odile Jacob esitas 8. novembril 2004 Üldkohtule hagi vaidlusaluse otsuse tühistamise nõudes, vaidlustades ka järelevalveisiku heakskiitmise tingimused. Tuleb aga märkida, et sel kuupäeval ei olnud Odile Jacobile veel edastatud järelevalveisiku heakskiitmise otsust. Seetõttu ei saa talle ette heita, et vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagis seadis ta kahtluse alla järelevalveisiku heakskiitmise otsuse õiguspärasuse eelnevalt selle tühistamist nõudmata, kuigi nimetatud otsus kuulus vaidlusaluse otsusega samasse aktide kogumisse.
Oleks liigne formaalsus ja tarbetu nõuda, et Odile Jacob peab esitama eraldi hagi niisuguse üksikakti vaidlustamiseks, mis talle edastati pärast seda, kui ta oli esitanud oma põhilise hagi, ja mis oli üks paljudest aktidest ning mis seati igal juhul kahtluse alla tema põhilises hagis.
Seega tuleb see väide tagasi lükata.
Kuna kõik apellantide esitatud väited lükati tagasi, tuleb kohtuasjades C-553/10 P ja C-554/10 P esitatud apellatsioonkaebused rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõigetele 1 ja 2, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 ja artikli 190 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon ja Lagardère on kohtuvaidluse kaotanud ning Odile Jacob on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb komisjonilt ja Lagardère’ilt, kes kannavad ise enda kohtukulud, välja mõista ka Odile Jacobi kohtukulud, mis on seotud käesolevate apellatsioonkaebustega.
Kuna Odile Jacob ei ole nõudnud kohtukulude väljamõistmist Wendel Investissement’lt, kannab viimane ainult enda kohtukulud.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.

2.
Jätta Euroopa Komisjoni ja Lagardère SCA kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Éditions Odile Jacob SAS-i kohtukulud.

3.
Jätta Wendel Investissement SA kohtukulud tema enda kanda.

Allkirjad
(
*1
)   Kohtumenetluse keel: prantsuse.