CELEX: 62012CJ0523
Řízení o předběžné otázce
Volný pohyb služeb
Veřejné dotace spolufinancované z Evropského sociálního fondu ve prospěch studentů zapsaných do specializovaného programu postgraduálního studia
Regionální právní úprava určená ke zlepšení úrovně místního vzdělávání podřizující poskytnutí stipendií podmínkám týkajícím se subjektů, které organizují postgraduální studium
Podmínka nepřetržité desetileté zkušenosti

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článků 56 SFEU, 101 SFEU a 107 SFEU, jakož i článků 9 a 10 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod podepsané v Římě dne 4. listopadu 1950 (dále jen „EÚLP“), článku 2 dodatkového protokolu k této úmluvě a článků 11 a 14 Listiny základních práv a svobod Evropské unie (dále jen „Listina“).
Projednávaná žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Dirextra Alta Formazione srl (dále jen „Dirextra“), jež je subjektem poskytujícím vzdělávací služby v oblasti postgraduálního vzdělávání, s Regione Puglia (region Puglia), ve věci rozhodnutí Regione Puglia podřídit poskytování univerzitních stipendií spolufinancovaných z Evropského sociálního fondu (dále jen „ESF“) určitým podmínkám, které se týkají zejména doby, po kterou existuje vzdělávací zařízení, do kterého se studenti žádající o tato stipendia zamýšlejí zapsat.
Právní rámec
Unijní právo
Podle bodu 22 odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení (ES) č. 1260/1999 (
Úř. věst. L 210, s. 25
) by činnosti fondů a operace, na jejichž financování se podílejí, měly být provázány s ostatními politikami Společenství a být v souladu s právními předpisy Společenství.
Článek 9 odst. 5 nařízení č. 1083/2006 stanoví:
„Operace financované z fondů musí být v souladu se Smlouvou a s akty přijatými na jejím základě.“
Právní úprava Regione Puglia
Opatření na podporu postgraduálního vzdělávání v rámci prognóz Regionálního operačního programu ESF Regione Puglia byla definována v regionálním zákonu č. 12 o ustanoveních týkajících se stipendií určených absolventům vysokoškolského studia v Regione Puglia za účelem dosažení další univerzitní kvalifikace (legge regionale n
o
12 – Misure in tema di borse di studio a sostegno della qualificazione delle laureate e dei laureati pugliesi) ze dne 26. května 2009 (
Bollettino Ufficiale della Regione Puglia
č. 78, ze dne 29. května 2009, s. 9856, dále jen „regionální zákon“).
Článek 2 regionálního zákona stanoví různé podmínky, které musí být splněny zařízeními, jež zajišťují postgraduální vzdělávání, aby účast na příslušných kursech mohla být financována prostřednictvím nabízených stipendií.
Tyto podmínky jsou definovány odlišně podle toho, zda se týkají veřejných či soukromých univerzit v Itálii nebo v zahraničí, které jsou uznány vnitrostátním právem, soukromých nebo veřejných vysokoškolských vzdělávacích zařízení, která mají akreditované postgraduální studium, a konečně jiných vysokoškolských vzdělávacích zařízení, která splňují zvláštní podmínky, jež se týkají zejména toho, kolik mají v oblasti postgraduálního vzdělávání zkušeností.
Pokud jde o posledně uvedenou kategorii, čl. 2 odst. 3 regionálního zákona zní takto:
„Studium ve studijním programu Master zvolené uchazeči musí být poskytováno soukromými nebo veřejnými vzdělávacími zařízeními, která mohou prokázat, že v deseti kalendářních letech před vydáním veřejného oznámení o poskytování stipendií nepřetržitě vyvíjela postgraduální vzdělávací činnost. ‚Postgraduální vzdělávací činností‘ se rozumějí pouze kurzy určené výhradně osobám, které mají diplom ‚laurea‘, jejichž celková délka činí nejméně 800 hodin. Uvedená činnost musí být vyvíjena v postavení poskytovatele, a nikoli pouhého partnera. I v takovém případě musí mít postgraduální studium zvolené uchazeči celkovou délku alespoň 800 hodin, z toho alespoň 500 vzdělávání ve škole a stáž musí v každém případě činit nejméně 30 % z celkové délky stanovené pro studium v daném programu Master.“
Rozhodnutím ze dne 2. prosince 2009 ředitel odboru odborného vzdělávání Regione Puglia schválil oznámení o zahájení řízení o poskytování stipendií stanovených regionálním zákonem.
Toto oznámení zejména stanovilo, že tato stipendia mohou být poskytována především na postgraduální studium v programech Master poskytované soukromými nebo veřejnými vysokoškolskými vzdělávacími zařízeními, která mohou prokázat nepřetržitou vzdělávací činnost v oblasti postgraduálního studia v období od 3. prosince 1999 do 3. prosince 2009 (dále jen „podmínka desetiletých zkušeností“).
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Dirextra je soukromým vysokoškolským vzdělávacím zařízením, které doložilo postgraduální vzdělávací činnost v rozsahu více než 8000 hodin dosaženou v rámci její činnosti v průběhu pěti let – a nikoliv deseti let požadovaných regionálním zákonem – které předcházely oznámení o zahájení řízení o poskytování stipendií.
V žalobě, kterou Dirextra podala k předkládajícímu soudu a jejímž předmětem je zrušení rozhodnutí z 2. prosince 2009 a oznámení o zahájení řízení, zpochybnila legalitu podmínky desetiletých zkušeností.
Žalující společnost totiž tvrdila, že takový požadavek je neslučitelný s unijním právem, zejména se zásadami volné hospodářské soutěže, proporcionality a zákazu diskriminace a je v rozporu s články 56 SFEU a násl., jakož i s ustanoveními směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/17/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání zakázek subjekty působícími v odvětví vodního hospodářství, energetiky, dopravy a poštovních služeb (
Úř. věst. L 134, s. 1
; Zvl. vyd. 06/07, s 19), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (
Úř. věst. L 134, s. 114
; Zvl. vyd. 06/07, s. 132), a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (
Úř. věst. L 376, s. 36
).
I když předkládající soud použitelnost těchto směrnic v projednávané věci vyloučil, je v zásadě toho názoru, že omezení volného pohybu služeb vyplývající z podmínky desetiletých zkušeností odhaluje nerovné zacházení, které je neslučitelné s opatřeními ESF, jež směřují ke zlepšení kvality vzdělávacího systému jako celku. Podle předkládajícího soudu by bylo podřízení výběru poskytovatelských subjektů této podmínce patrně nepřiměřené a nevhodné vzhledem ke konkrétní délce kursů, které mohou být financovány – tedy nejméně 800 hodin ročně – či dokonce přemrštěné s ohledem na samotný smysl činnosti Evropské unie.
Tento výběr může být podle předkládajícího soudu proveden na základě podmínek, které mají méně omezující účinky na hospodářskou soutěž a jsou přiměřené délce studia v programech Master, které má být poskytováno institucemi, jež se mohou zaštítit vysokým stupněm profesionality bez narušení hospodářské soutěže a dotčení kvality vzdělávání a zároveň zajištěním svobody vzdělávání a plurality myšlení, jež jsou zaručeny články 9 a 10 EÚLP, jakož i články 11 a 14 Listiny.
Za těchto podmínek se Tribunale amministrativo regionale per la Puglia rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je takové ustanovení, jako je ustanovení obsažené v čl. 2 odst. 3 [regionálního] zákona […], které omezujícím způsobem upravuje přístup na trh poskytování některých specifických služeb určených ke zvýšení místní úrovně vzdělání (poskytování postgraduálního studia v programech Master) tím, že tento přístup podmiňuje splněním jediného kritéria, které bylo zvoleno a formulováno svévolně (počet hodin rozložený na období, jehož nepřiměřená délka není odůvodněná) vzhledem k účelu opatření Společenství (zlepšení kvality vzdělání a v důsledku toho výběr subjektů majících požadovanou kvalifikaci) a které není odstupňováno podle konkrétní délky dotčené služby, slučitelné s články 56 a násl. [SFEU], články 101 a násl. [SFEU] a články 107 a násl. [SFEU], jakož i se zásadami hospodářské soutěže, proporcionality, zákazu diskriminace a rovného zacházení, které vyplývají z těchto ustanovení, a zejména s články 9 a 10 [EÚLP], článkem 2 dodatkového protokolu k [EÚLP] a s články 11 a 14 [Listiny]?“
K předběžné otázce
Úvodní poznámky
Jelikož předkládající soud žádá Soudní dvůr, aby rozhodl o slučitelnosti právní úpravy členského státu s unijním právem, je třeba připomenout, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby se v rámci řízení o žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyjadřoval ke slučitelnosti ustanovení vnitrostátního práva s pravidly unijního práva. Soudní dvůr je nicméně příslušný k tomu, aby vnitrostátnímu soudu poskytl veškeré poznatky k výkladu unijního práva, které mu umožní posoudit takovou slučitelnost pro účely rozsudku ve věci, která mu byla předložena (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. září 2009, Liga Portuguesa de Futebol Profissional a Bwin International,
C-42/07, Sb. rozh. s. I-7633
, bod 37).
Klade-li si předkládající soud otázku týkající se nepřiměřenosti podmínky, která má za účinek, že některá vysokoškolská vzdělávací zařízení jsou vyloučena z možnosti poskytovat služby studentům, kteří žádají o regionální stipendium spolufinancované z ESF, je podstatou jeho otázky to, zda požadavky volného pohybu služeb zakotvené v článku 56 SFEU takové podmínce brání. Proto jeho argumentace týkající se zásad proporcionality a zákazu diskriminace musí být považována za argumentaci, která splývá s argumentací týkající se těchto požadavků, a není tedy namístě zabývat se jí samostatně.
Odkaz na články 101 SFEU a násl. týkající se hospodářské soutěže, na články 107 a násl. SFEU týkající se státních podpor, a na články 11 a 14 Listiny v otázce předkládajícího soudu mimoto není v předkládacím rozhodnutí dostatečně odůvodněn na to, aby Soudní dvůr mohl posoudit jejich relevantnost, ani aby mohl následně rozhodnout o žádosti předkládajícího soudu v rozsahu, v němž se týká těchto ustanovení.
Konečně je třeba připomenout, že unijní právo neupravuje vztah mezi EÚLP a právními řády členských států ani nestanovuje důsledky, které musí vnitrostátní soud vyvodit v případě rozporu mezi právy zaručenými touto Úmluvou a vnitrostátní právní normou (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 24. dubna 2012, Kamberaj, C‑571/10, bod 62, a ze dne 26. února 2013, Åkerberg Fransson, C‑617/10, bod 44). Není tedy namístě, aby Soudní dvůr rozhodl o žádosti předkládajícího soudu v rozsahu, v němž se týká EÚLP a dodatkového protokolu k ní.
K volnému pohybu služeb
Z ustálené judikatury vyplývá, že volný pohyb služeb stanovený v článku 56 SFEU vyžaduje nejen odstranění jakékoli diskriminace poskytovatele služeb usazeného v jiném členském státě z důvodu státní příslušnosti, ale rovněž odstranění jakéhokoli omezení, byť uplatňovaného bez rozdílu jak na národní poskytovatele, tak na poskytovatele z jiných členských států, když je takové povahy, že může zakazovat činnosti poskytovatele usazeného v jiném členském státě, kde legálně poskytuje obdobné služby, překážet těmto činnostem nebo je činit méně přitažlivými (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 18. července 2013, Citröen Belux, C‑265/12, bod 35 a citovaná judikatura).
V projednávané věci nelze vyloučit, že vzdělávací zařízení usazená v jiných členských státech než v Italské republice mohou být zbavena možnosti poskytovat služby studentům, kteří mají nárok na regionální stipendium, pouze z důvodu, že tato zařízení nesplňují podmínku desetiletých zkušeností stanovenou regionálním zákonem.
Takové ustanovení, jako je ustanovení dotčené ve věci v původním řízení tím, že poskytnutí stipendia podřizuje podmínce, že vzdělávací zařízení, do kterého se student zamýšlí zapsat, doloží nepřetržitou desetiletou historii, mimoto může tohoto studenta odradit od toho, aby se zapsal do zařízení, která tuto podmínku nesplňují, čímž činnosti těchto zařízení učiní méně přitažlivými.
Takové omezení volného pohybu služeb může být přípustné pouze tehdy, jestliže sleduje legitimní cíl slučitelný se Smlouvou a je odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu a je-li v takovém případě způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračuje meze toho, co je pro dosažení tohoto cíle nezbytné (viz zejména výše uvedený rozsudek Citröen Belux, bod 37 a citovaná judikatura).
V projednávané věci ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že cílem sledovaným dotčeným regionálním zákonem je – za účelem usnadnění mladým absolventům, kteří nikdy nepracovali nebo ztratili zaměstnání, vstup na pracovní trh – zajistit, aby univerzitní postgraduální vzdělání, ke kterému je přístup usnadněn poskytnutím stipendia, mělo vysokou úroveň. Je nesporné, že podřízení financování postgraduálního vzdělávání podmínce mající za cíl zajištění kvality tohoto vzdělání reaguje na naléhavý důvod obecného zájmu. Cíl zajistit vysokou úroveň univerzitního vzdělání se jeví jako legitimní pro odůvodnění omezení základních svobod (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. listopadu 2003, Neri,
C-153/02, Recueil, s. I-13555
, bod 46).
Požadavek minimálních zkušeností v případě vzdělávacích zařízení sám o sobě představuje opatření přiměřené sledovanému cíli.
Kromě toho na základě informací, které má Soudní dvůr k dispozici, není zjevné, že tato podmínka tím, že stanoví deset let nepřetržitých zkušeností požadovaných proto, aby vzdělávací zařízení náležela mezi ta zařízení, do nichž se mohou dotyční studenti zapsat, jde na rámec toho, co je k dosažení uvedeného cíle nezbytné.
Je totiž nesporné, že dotčený regionální zákon na základě článku 2 studentům umožňuje, aby se zapsali nejen na soukromé či veřejné univerzity v Itálii nebo v zahraničí, které jsou uznány vnitrostátním právem, ale rovněž do soukromých nebo veřejných vysokoškolských vzdělávacích zařízení, která poskytují studium v akreditovaných programech Master, a dokonce i do jiných institucí, jejichž programy Master nejsou akreditované. Patrně však není nepřiměřené požadovat u posledně uvedených institucí – pouze na ně se vztahuje podmínka desetiletých zkušeností – aby prokázaly dostatečně dlouhodobé zkušenosti, které při neexistenci kontroly ze strany orgánů veřejné správy a akreditace, umožní předpokládat stejnou kvalitu vzdělávání, jako je vzdělávání poskytované univerzitami uznanými vnitrostátním právem a vzdělávacími zařízeními, jejichž programy Master akreditované jsou.
V tomto ohledu se nejeví, že požadovaná doba deseti let je nepřiměřená s ohledem na lhůty, ve kterých univerzity získávají uznání na základě vnitrostátního práva, nebo ve kterých se uděluje akreditace programům Master organizovaným jinými postgraduálními vzdělávacími zařízeními.
S ohledem na výše uvedené je třeba odpovědět na otázku předkládajícího soudu tak, že článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která vyžaduje, aby vysokoškolská vzdělávací zařízení, do nichž se hodlají zapsat studenti žádající o regionální stipendium spolufinancované z ESF, doložila zkušenosti v délce deseti let, pokud tato zařízení nejsou univerzitami uznanými vnitrostátním právem nebo zařízeními, která poskytují studium v akreditovaných programech Master.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

Článek 56 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že nebrání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je úprava dotčená v původním řízení, která vyžaduje, aby vysokoškolská vzdělávací zařízení, do nichž se hodlají zapsat studenti žádající o regionální stipendium spolufinancované z Evropského sociálního fondu, doložila zkušenosti v délce deseti let, pokud tato zařízení nejsou univerzitami uznanými vnitrostátním právem nebo zařízeními, která poskytují studium v akreditovaných programech Master.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: italština.