CELEX: 62009CJ0404
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 85/337/EMÜ
Teatavate projektide keskkonnamõju hindamine
Direktiiv 92/43/EMÜ
Looduslike elupaikade kaitse
Looduslik loomastik ja taimestik
Pealmaa söekaevandused
Ala "Alto Cil"
Erikaitseala
Ühenduse tähtsusega ala
Pruunkaru (Ursus arctos)
Metsis (Tetrao urogallus)

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik:
–        andis loa pealmaakaevandustele Fonfría, Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud nende lubade saamist sõltuvusse hindamisest,
mis võimaldaks sobival viisil piiritleda, kirjeldada ja hinnata olemasolevate pealmaakaevanduste projektide otsest, kaudset
ja kuhjuvat mõju,
siis rikkus Hispaania Kuningriik kohustusi, mis tulenevad nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike
ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248), muudetud nõukogu 3. märtsi
1997. aasta direktiiviga 97/11/EÜ (EÜT L 73, lk 5; ELT eriväljaanne 15/03, lk 151), (edaspidi „direktiiv 85/337 (muudetud
kujul)”), artiklitest 2 ja 3 ning artikli 5 lõigetest 1 ja 3;
–        alates aastast 2000, mil ala Alto Sil tunnistati erikaitsealaks nõukogu 2. aprilli 1979. aasta direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku
linnustiku kaitse kohta (EÜT L 103, lk 1; ELT eriväljaanne 15/01, lk 98), muudetud komisjoni 29. juuli 1997. aasta direktiiviga 97/49/EÜ
(EÜT L 223, lk 9; ELT eriväljaanne 15/03, lk 344), (edaspidi „linnudirektiiv”) alusel,
–        andis loa pealmaakaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud lubade saamist sõltuvusse nende projektide võimaliku
mõju asjakohasest hindamisest, ja igal juhul seetõttu, et täidetud ei olnud tingimused, mis lubavad projekti ellu viia vaatamata
ohule, mida projekt põhjustab metsistele (
Tetrao urogallus
) – see liik kujutab endast ühte ala Alto Sil erikaitsealaks klassifitseerimist õigustanud loodusvaradest –, ja milleks on
alternatiivsete lahenduste puudumine, üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvad põhjused ja komisjoni teavitamine Natura 2000
võrgustiku üldise sidususe kaitse tagamiseks vajalikest asendusmeetmetest,
–        ei võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas liikide elupaikade halvenemist ning metsise – selle liigi
elunemise tõttu alal Alto Sil määrati see ala erikaitsealaks – olulist häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas,
Fonfría, Ampliación de Feixolín ja Nueva Julia,
siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses erikaitsealaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta
direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02,
lk 102; edaspidi „elupaikade direktiiv”) artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 koostoimes artikliga 7;
–        alates jaanuarist 1998 ei ole seoses kaevanduste Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría ja Nueva Julia tegevusega
võtnud vajalikke meetmeid, et kaitsta riikliku ökoloogilise tähtsusega ala Alto Sil, mille kohta oli elupaikade direktiivi
alusel tehtud ettepanek määrata see ühenduse tähtsusega alaks, siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses alaga Alto Sil,
mille kohta esitati ühenduse tähtsusega alaks määramise ettepanek, kohustusi, mis tulenevad kõnealusest direktiivist, arvestades
Euroopa Kohtu tõlgendust 13. jaanuari 2005. aasta otsuses kohtuasjas C‑117/03: Dragaggi jt (EKL 2005, lk I‑167) ja 14. septembri
2006. aasta otsuses kohtuasjas C‑244/05: Bund Naturschutz in Bayern jt (EKL 2006, lk I‑8445), ning
–        alates 2004. aasta detsembrist
–        andis pealmaakaevandamise loa (kaevandused Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría ja Nueva Julia), mis võib oluliselt
mõjutada loodusvarasid, mille tõttu määrati Alto Sil ühenduse tähtsusega alaks, kuid jättis nende kaevanduste võimaliku mõju
asjakohaselt hindamata, ning igal juhul seetõttu, et täidetud ei olnud tingimused, mis lubavad projekti ellu viia vaatamata
ohule, mida need projektid loodusvaradele tekitavad, ja milleks on alternatiivsete lahenduste puudumine, üldiste huvide seisukohast
eriti mõjuvad põhjused ja komisjoni teavitamine Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse tagamiseks vajalikest asendusmeetmetest,
ja
–        ei ole seoses nende projektidega võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas liikide elupaikade halvenemist
ning liikide häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría, Ampliación de Feixolín
ja Nueva Julia,
siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses ühenduse tähtsusega alaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad elupaikade direktiivi
artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4.

Õiguslik raamistik

Direktiiv 85/337 (muudetud kujul)
Direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artikli 2 lõike 1 kohaselt:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, tagamaks, et enne loa andmist nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu
või asukoha tõttu oluliselt mõjutada võivatelt töödelt teostusluba ja hinnatakse nende mõju. Sellised tööd on piiritletud
artiklis 4.”
Direktiivi artikkel 3 sätestab:
„Keskkonnamõju hindamisel piiritletakse töö otsene ja kaudne mõju järgmiste teguritega ja kirjeldatakse ja hinnatakse seda
sobival viisil ning asjaolude ja artiklite 4–11 kohaselt:
–        inimesed, loomad ja taimed,
–        pinnas, vesi, õhk, ilmastik ja maastik,
–        aineline vara ja kultuuripärand,
–        esimeses, teises ja kolmandas taandes nimetatud tegurite vastastikune mõju.”
Direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artikli 4 lõige 1 täpsustab, et „[k]ui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse
I lisas loetletud töid artiklite 5–10 kohaselt”.
Direktiivi 85/337 (muudetud kujul) I lisa sisaldab nimetatud artikli 4 lõikes 1 viidatud tööde loetelu. Nii on selle lisa
punktis 19 nimetatud „[p]ealmaakaevandused pindalaga üle 25 hektari või turbakaevandused pindalaga üle 150 hektari”.
Muud liiki tööde kohta näeb selle direktiivi (muudetud kujul) artikli 4 lõige 2 ette järgmist:
„Kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, teevad liikmesriigid II lisas loetletud tööde puhul:
a)      üksikjuhtumite uurimise
või
b)      endi kehtestatud künniste või tingimuste abil kindlaks, kas tööd hinnatakse artiklite 5–10 kohaselt.
Liikmesriigid võivad teha otsuse kohaldada mõlemaid alapunktides a ja b nimetatud võimalusi.
[...]”
Selle direktiivi artikli 4 lõike 2 alla kuuluvate töödena on direktiivi II lisa punktis 13 ära märgitud „[j]uba loa saanud
või valminud või käimasolevate I või II lisas loetletud tööde muutmine või laiendamine, kui see võib keskkonda oluliselt kahjustada”.
Direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artikkel 5 näeb ette:
„1.      Tööde puhul, mille keskkonnamõju tuleb artikli 4 alusel hinnata artiklite 5–10 kohaselt, võtavad liikmesriigid vajalikud meetmed,
tagamaks, et töö kavandaja esitab sobivas vormis IV lisas piiritletud teabe, kui:
a)      liikmesriigid leiavad, et see teave on loaandmismenetluse teatavas järgus ning teatava töö või teatavat liiki töö ja tõenäoliselt
mõjutatavate keskkonnategurite erijooni silmas pidades asjakohane;
b)      liikmesriigid leiavad, et on asjakohane nõuda töö kavandajalt sellise teabe koostamist, võttes muu hulgas arvesse olemasolevaid
teadmisi ja hindamisviise.
[...]
3.      Lõike 1 kohaselt töö kavandaja esitatav teave sisaldab vähemalt:
–        töö kirjeldust, mis sisaldab teavet töö koha, laadi ja mahu kohta,
–        olulise kahjuliku mõju vältimiseks, vähendamiseks ja võimaluse korral kõrvaldamiseks ettenähtud meetmete kirjeldust,
–        andmeid, mida on vaja nende põhimõjude piiritlemiseks ja hindamiseks, mida töö keskkonnale tõenäoliselt avaldab,
–        lühikirjeldust muudest peamistest lahendusvõimalustest, mida töö kavandaja on uurinud, ja sellise valiku peamisi põhjusi,
võttes arvesse keskkonnamõju,
–        eelmistes taanetes nimetatud teabe üldarusaadavat kokkuvõtet.
[...]”
Direktiivi 85/337 (muudetud kujul) IV lisas on täpsustatud teave, mis tuleb esitada selle direktiivi artikli 5 lõike 1 kohaselt:
„1.      Töö kirjeldus, mis sisaldab eelkõige:
–        kogu töö füüsiliste omaduste ning ehitamise ja kasutamisega seotud maakasutusvajaduste kirjeldust,
–        tootmismenetluste põhiomaduste, näiteks kasutatavate ainete laadi ja koguse kirjeldust,
–        väljapakutud töö tulemuste kasutamisel eeldatavasti tekkivaid jääke ja heitmeid (vee-, õhu- ja pinnasereostus, müra, vibratsioon,
valgus, soojus, kiirgus jne) käsitlevat hinnangut liikide ja koguste kaupa.
2.      Lühikirjeldus muudest peamisest lahendusvõimalustest, mida töö kavandaja on uurinud, ja sellise valiku peamised põhjused,
võttes arvesse keskkonnamõju.
3.      Kirjeldus, mis käsitleb keskkonna neid tegureid, mida väljapakutud töö tõenäoliselt oluliselt mõjutab, sealhulgas eelkõige
elanikkonda, loomastikku, taimestikku, pinnast, vett, õhku, ilmastikku, ainelist vara, sealhulgas ehituskunsti- ja muinaspärandit,
maastikku, ja eespool nimetatud tegurite omavahelist mõju.
4.      Kirjeldus väljapakutud töö tõenäolisest olulisest keskkonnamõjust, mis tuleneb:
–        tööst endast,
–        loodusvarade kasutamisest,
–        saasteainete heitmetest, häiringute tekitamisest ja jäätmete kõrvaldamisest
ja töö kavandaja koostatud kirjeldus keskkonnamõju eelhindamiseks kasutatud võtetest.
5.      Oluliste keskkonnakahjustuste vältimiseks, vähendamiseks ja võimaluse korral kõrvaldamiseks ettenähtud meetmete kirjeldus.
6.      Üldarusaadav kokkuvõte eespool olevates punktides sätestatud teabest.
7.      Kirjeldus võimalikest raskustest (tehnilised puudused või oskusteabe puudumine), mis töö kavandajal tekkisid nõutava teabe
koostamisel.”
Mis puudutab kõnealuse IV lisa punktis 4 kasutatud mõistet „kirjeldus”, siis on lisas täpsustatud, et „[s]ee kirjeldus peaks
hõlmama nii töö otsest kui ka kaudset, teisest, kuhjuvat, väikese, keskmise ja suure kestusega, alalist ja ajutist, head ja
halba mõju”.

Linnudirektiiv
Linnudirektiivi artikli 4 lõiked 1 ja 2 näevad ette, et liikmesriigid klassifitseerivad erikaitsealadena kõnealuse direktiivi
I lisas nimetatud linnuliikide ja rändliikide kaitseks kõige sobivamad alad.
Linnudirektiivi I lisas on muu hulgas ära märgitud metsis (
Tetrao urogallus
).
Linnudirektiivi artikli 4 lõike 4 esimeses lauses on täpsustatud erikaitsealade kaitsestaatus:
„Liikmesriigid võtavad lõigetes 1 ja 2 osutatud kaitsealade suhtes vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade saastamist või
kahjustamist või lindude mis tahes häirimist, niivõrd kui see on käesoleva artikli eesmärkide seisukohast oluline.”

Elupaikade direktiiv
Elupaikade direktiivi põhjenduse 6 kohaselt: „tagamaks ühenduse tähtsusega looduslike elupaikade ja liikide soodsa kaitsestaatuse
taastamist või säilitamist tuleb määrata konkreetsed erikaitsealad, et kindlaksmääratud ajakava kohaselt luua Euroopas sidus
ökoloogiline võrgustik”.
Selle direktiivi põhjendus 7 on sõnastatud järgmiselt:
„kõik määratud alad, sealhulgas [linnu]direktiivi alusel linnukaitsealadeks praegu liigitatud või tulevikus liigitatavad alad,
liidetakse Euroopa sidusasse ökoloogilisse võrgustikku”.
Elupaikade direktiivi põhjenduses 10 on märgitud, et „asjakohane hinnang tuleb anda iga kava või programmi kohta, mis tõenäoliselt
oluliselt mõjutab juba määratud või tulevikus määratava ala kaitse-eesmärke”.
Elupaikade direktiivi artikkel 3 sätestab:
„1.      Luuakse Euroopa erikaitsealade sidus ökoloogiline võrgustik Natura 2000. See võrgustik, mis koosneb aladest, kus esinevad
I lisas loetletud looduslikud elupaigatüübid ja II lisas loetletud liikide elupaigad, võimaldab säilitada või vajaduse korral
taastada asjaomaste looduslike elupaigatüüpide ja liikide elupaikade soodsat kaitsestaatust nende looduslikul levilal.
Natura 2000 võrgustikku kuuluvad ka liikmesriikide [linnu]direktiivi kohaselt klassifitseeritud linnukaitsealad.
2.      Iga liikmesriik annab oma panuse Natura 2000 loomisse võrdeliselt sellega, mil määral tema territooriumil leidub lõikes 1
nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja liikide elupaiku. Selleks määrab liikmesriik artikli 4 kohaselt erikaitsealad, võttes
arvesse lõikes 1 ettenähtud eesmärke.
[...]”
Direktiivi artiklis 4 on sätestatud:
„1.      Iga liikmesriik esitab III lisas (1. etapp) sätestatud kriteeriumide ja asjakohase teadusinfo alusel alade loetelu, kus märgitakse,
milliseid kohalikke I lisas nimetatud looduslikke elupaigatüüpe ja II lisas nimetatud liike alal esineb. […]
Loetelu koos ala käsitleva teabega saadetakse komisjonile kolme aasta jooksul käesoleva direktiivi teatavakstegemisest. […]
2.      Komisjon kehtestab kokkuleppel kõikide liikmesriikidega III lisas (2. etapp) sätestatud kriteeriumide alusel ja artikli 1
punkti c alapunktis iii nimetatud kõigi viie biogeograafilise piirkonna ja artikli 2 lõikes 1 nimetatud kogu territooriumi
kohta liikmesriikide esitatud loeteludel põhineva ühenduse jaoks oluliste alade esialgse loetelu, märkides alad, kus on üks
või mitu esmatähtsat looduslikku elupaigatüüpi või esmatähtsat liiki.
[...]
Ühenduse jaoks olulisteks aladeks valitud alade loetelu kinnitab komisjon artiklis 21 sätestatud korras, märkides alad, kus
esineb üks või mitu esmatähtsat elupaigatüüpi või esmatähtsat liiki.
[...]
4.      Kui ala on lõikes 2 sätestatud korras kinnitatud ühenduse jaoks oluliseks alaks, määravad asjaomased liikmesriigid ala erikaitsealaks
võimalikult kiiresti […].
5.      Niipea kui ala on kantud lõike 2 kolmandas lõigus nimetatud loetellu, kohaldatakse selle suhtes artikli 6 lõikeid 2, 3 ja 4.”
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõiked 2, 3 ja 4 sätestavad:
„2.      Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, et vältida erikaitsealadel looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist
ning selliste liikide häirimist, mille kaitseks alad on määratud, kuivõrd selline häirimine võib oluliselt mõjutada käesoleva
direktiivi eesmärkide täitmist.
3.      Iga kava või projekti, mis ei ole otseselt seotud ala kaitsekorraldusega või ei ole selleks otseselt vajalik, kuid mis tõenäoliselt
avaldab alale olulist mõju eraldi või koos muude kavade või projektidega, tuleb asjakohaselt hinnata seoses tagajärgedega,
mida see ala kaitse-eesmärkidele avaldab. Pädevad siseriiklikud asutused annavad kavale või projektile kava või projekti tagajärgede
hindamise järelduste alusel ning lõike 4 sätete kohaselt nõusoleku alles pärast seda, kui nad on kindlaks teinud, et see ei
avalda asjaomase ala terviklikkusele negatiivset mõju, ja teevad seda vajaduse korral pärast avaliku arvamuse saamist.
4.      Kui hoolimata negatiivsest hinnangust kava või projekti tagajärgedele ala suhtes ja alternatiivsete lahenduste puudumisel
tuleb kava või projekt üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalsetel või majanduslikel põhjustel
siiski ellu viia, peab liikmesriik võtma kõik vajalikud asendusmeetmed, et tagada Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse.
Liikmesriik teatab komisjonile vastuvõetud asendusmeetmetest.
Kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti,
mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga, esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse
kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjustega.”
Elupaikade direktiivi artikkel 7 näeb ette:
„Käesoleva direktiivi artikli 6 lõigetest 2, 3 ja 4 tulenevad kohustused asendavad kõik [linnu]direktiivi artikli 4 lõike 4
esimesest lausest tulenevad kohustused artikli 4 lõike 1 kohaselt klassifitseeritud alade või artikli 4 lõike 2 kohaselt tunnustatud
alade osas alates käesoleva direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala [linnu]direktiivi kohasest klassifitseerimisest
või tunnustamisest liikmesriigi poolt, kui viimane kuupäev on hilisem”.
Elupaikade direktiivi IV lisa „Ühenduse tähtsusega looma- ja taimeliigid, mis vajavad ranget kaitset” nimetab punktis a pruunkaru
(
Ursus arctos
) kui esmatähtsat liiki.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud ja kohtueelne menetlus
Ala Alto Sil, mis asub Hispaania Castilla-Leóni autonoomse piirkonna loodeosas Galicia ja Astuuria autonoomsete piirkondade
läheduses, katab enam kui 43 000 hektari suuruse ala Sili jõe ülemjooksul.
Hispaania Kuningriik tegi 1998. aasta jaanuaris elupaikade direktiivi artikli 4 lõike  1 alusel ettepaneku määrata see ala
ühenduse tähtsusega alaks.
Lisaks sellele määras kõnealune liikmesriik selle sama ala alates 1. jaanuarist 2000 linnudirektiivi alusel erikaitsealaks,
sest sellel alal elunes mitu kõnealuse direktiivi I lisas nimetatud liiki, sealhulgas metsise sigiv asurkond.
Komisjon kandis ala Alto Sil 7. detsembril 2004. aasta otsusega 2004/813/EÜ, millega võetakse vastavalt direktiivile 92/43
vastu Atlandi biogeograafilises piirkonnas asuvate ühenduse tähtsusega alade loetelu (ELT L 387, lk 1), kõnealusesse loetellu
koodi ES 0000210 all.
Selle alaga seotud standardsel teabevormil, mille Hispaania Kuningriik edastas komisjonile, kui ta tegi ettepaneku määrata
see ala ühenduse tähtsusega alaks, on muu hulgas ära märgitud 10–15 pruunkaru isendi ja 42–47 metsise kantaabria alamliigi
(
Tetrao urogallus cantabricus
) isase isendi elunemine nimetatud alal.
Sellel vormil on muu hulgas ära märgitud eeskätt järgmised elupaigatüübid:
–        4030 – Euroopa kuivad nõmmed (50% alast),
–        4090 – astelhernega mägivahemerelised endeemsed nõmmed (6% alast),
–        6160 –
Festuca indigesta
mägirohumaad Pürenee poolsaarel (1% alast),
–        8230 – silikaatsed paljandid koos
Sedo-Scleranthion
’i või
Sedo albi-Veronicion dillenii
esikkooslustega (13% alast) ja
–        9230 – hariliku tamme (
Quercus robur
) ja pürenee tamme (
Quercus pyrenaica
) metsad Pürenee poolsaarel ja Edela-Prantsusmaal (6% alast).
Teabevormil on samuti märgitud, et alal elunev metsise asurkond on piirkondliku (50% Castilla-Leóni autonoomse piirkonna isastest
isenditest) ja riikliku tähtsusega (2% Hispaania territooriumil elunevatest isastest isenditest).
Sama teabevormi alusel on ala haavatavus „tingitud peamiselt pealmaakaevandamisest”.
Komisjoni teavitati 2001. aastal alal Alto Sil või selle vahetus läheduses mitme pealmaa söekaevanduse olemasolust, mida käitas
ettevõte Minero Siderúrgica de Ponferrada SA, praeguse nimega Coto Minero Cantábrico SA.
Toimikust ilmneb, et käesolevas menetluses käsitletavad pealmaakaevandused võib jaotada kahte rühma.
Esimene kaevanduste rühm asub Sili jõest ja Villablino kohalikust omavalitsusüksusest põhjas (edaspidi koos „põhjapoolsed
kaevandused”). Kõik need kaevandused asuvad ühenduse tähtsusega alal Alto Sil.
Esiteks kuulub nimetatud rühma pealmaakaevandus nimega Feixolín, millele väljastati 95,86 hektari kohta luba 1. jaanuaril
1986 ning kus toimus kaevandamine aastatel 2000–2008. Praegu taastatakse seal kaevandamiseelset seisundit.
Põhjapoolsete kaevanduste rühma kuulub ka Ampliación de Feixolíni nimeline pealmaakaevandus, mille kaevandusprojekt hõlmab
kokku 93,9 hektarit.
Viimati nimetatud kaevandusega seoses määrasid Hispaania ametiasutused 9. novembril 2009 sanktsioonid ja kohustasid võtma
teatud arvu meetmeid, sest kõnealusest alast 35,24 hektaril toimusid juba kaevandustööd, samas kui kõnealusele kaevandusele
ei olnud luba veel antud.
Sellele kaevandusele oli luba siiski antud 11. juunil 2009 seoses osaga kaevandusprojektis märgitud pindalast, st 39,62 hektari
kohta. 7. oktoobril 2009 pandi meetmete võtmise kohustus, et piirata ja heastada selle kaevanduse mõju keskkonnale.
Kolmas põhjapoolne kaevandus kannab nime Fonfría. See hõlmab 350 hektarit ning sellele anti luba 21. juulil 1999. Söe kaevandamine
sellel alal toimus alates 2001. aasta jaanuarist ning lõppes 2010. aasta detsembris.
Sili jõest lõunapool ja Villaseca de Laciana kohalikust omavalitsusüksusest edelas asuvad ülejäänud pealmaa söekaevandused,
mis on käesoleva kohtumenetluse esemeks (edaspidi koos „lõunapoolsed kaevandused”).
Esiteks kuulub lõunapoolsete kaevanduste hulka kaevanduste grupp nimega Salguero-Prégame-Valdesegadas, mis hõlmab 196 hektarit.
Neile kaevandustele anti load aastatel 1984–2002. Suuremal osal sellest alast kaevandamist enam 2002. aastast alates ei toimu.
Praeguseks on kaevandamiseelne seisund seal juba suures osas taastatud.
Järgmiseks tuleb ära märkida kaevandus nimega Nueva Julia, millele anti 405‑hektarilise kogupindala kohta luba 16. septembril
2003 ning kus kaevandamine toimub alates aastast 2006.
Lõpetuseks anti kaevandusele Ladrones 117-hektarilise kogupindala kohta luba 24. detsembril 2003. Kaevandamist ei ole sellel
alal veel alustatud.
Need lõunapoolsed kaevandused piirnevad kõik üksteisega. Nendest kaevandustest asub ainuüksi kaevandus Ladrones ühenduse tähtsusega
alal Alto Sil, ülejäänud kaevandused asuvad kõnealuse ühenduse tähtsusega ala välispiiri ääres.
Leides, et Hispaania ametiasutused on seoses kõnealuste kaevandustega rikkunud oma kohustusi, mis tulenevad direktiivist 85/337
(muudetud kujul) ja elupaikade direktiivist, saatis komisjon pärast kõnealuste ametiasutuste edastatud teabe uurimist Hispaania
Kuningriigile 18. juulil 2003 märgukirja.
Leides eeskätt, et keskkonnamõju hindamisel ei olnud piisavalt arvesse võetud pruunkaru võimalikku häirimist ja kaevanduste
kuhjuvat mõju, saatis komisjon pärast Hispaania Kuningriigi poolt märgukirjale vastates esitatud märkuste uurimist kõnealusele
liikmesriigile 22. detsembril 2004 põhjendatud arvamuse.
Vastuseks esitas Hispaania Kuningriik muu hulgas aruande, milles uuritakse eri projektide mõju ja pakutakse välja meetmeid
ala kaitseks (edaspidi „2005. aasta aruanne”).
Komisjon saatis 29. veebruaril 2008 Hispaania Kuningriigile täiendava põhjendatud arvamuse, et arvestada eeskätt eespool viidatud
kohtuotsustega Dragaggi jt ning Bund Naturschutz in Bayern jt.
Hispaania Kuningriik vastas 7. mai 2008. aasta kirjaga, viidates eeskätt pealmaakaevandustest tingitud keskkonna olulise häirimise
puudumisele ning andis ühtlasi teada oma kavatsusest töötada välja strateegiakava, mis võimaldaks viia pealmaakaevandamise
jätkamise alal Alto Sil kooskõlla ühenduse õiguses ette nähtud loodusvarade kaitsekorraga.
Komisjon saatis 1. detsembril 2008 uue täiendava põhjendatud arvamuse, milles ta kordas oma eelmises täiendavas põhjendatud
arvamuses esitatud väiteid ning palus Hispaania Kuningriigil võtta põhjendatud arvamuse järgimiseks vajalikud meetmed kahe
kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Arvestades eeskätt Hispaania Kuningriigi poolt kõnealusele uuele täiendavale põhjendatud arvamusele vastates esitatud märkusi
ja dokumente, asus komisjon seisukohale, et olukord ei vasta endiselt eeskirjadele, ja esitas käesoleva hagi.

Menetlustoimingu määramise taotlus ning teise võimalusena esitatud suulise menetluse uuendamise taotlus
Euroopa Kohtu kantseleisse 15. juulil 2011 esitatud dokumendiga palus Hispaania Kuningriik Euroopa Kohtul määrata menetlustoiming
vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 60 ja teise võimalusena uuendada suuline menetlus kodukorra artikli 61 alusel.
Oma taotlust põhjendades väitis Hispaania Kuningriik, et vastupidi kohtujuristi poolt ettepanekus väljendatud seisukohale
ei tulene toimikust – nagu kõnealune liikmesriik on muu seas juba märkinud oma kostja vastuses ja vasturepliigis –, et pealmaa
söekaevandustes Ampliación de Feixolín ja Ladrones oleks juba toimunud kaevandamine.
Hispaania Kuningriik on seisukohal, et tegemist on ebatäpsete faktiliste lähtepunktidega, millele tugineb kohtujuristi analüüs.
Hispaania Kuningriik palub Euroopa Kohtult luba esitada uued tõendid pealmaa söekaevanduste Ampliación de Feixolín ja Ladrones
tegeliku olukorra kohta ning teise võimalusena palub ta uuendada suuline menetlus.
Selles osas tuleb esiteks tuvastada, et toimikust ja eeskätt 2005. aasta aruande leheküljel 50 esitatud tabelist „Kaevandamine”
tuleneb, et pealmaakaevanduses Ampliación de Feixolín oli ikkagi toimunud teatav kaevandamine, millest tulenevalt hävitati
elupaiku ja eeskätt 19,9 hektarit elupaika 9230 – hariliku tamme (
Quercus robur
) ja pürenee tamme (
Quercus pyrenaica
) metsad Pürenee poolsaarel ja Edela-Prantsusmaal. Ehkki toimikust ilmneb, et 9. novembril 2009. aastal tehtud otsusega kohustati
selle kaevanduse käitajat lõpetama sellel alal kaevandamine ning talle määrati kõnealusel alal vastava eelneva loata kaevandamise
eest sanktsioon, ei muuda see kuidagi tõsiasja, et kõnealune kaevandamine 35,24 hektari suurusel alal tegelikult toimus. Seda
kinnitab lisaks Hispaania Kuningriigi poolt vasturepliigi lisana esitatud kaevanduse külastuse aruanne, millest tuleneb, et
ehkki kõnealusel alal ei paista olevat toimunud söekaevandamist, on muu tegevus tinginud seal taimkatte hävimise.
Teiseks ja vastupidi Hispaania Kuningriigi väidetele ei tulene kohtujuristi ettepanekust, et viimane oleks tuginenud lähtepunktile,
et pealmaakaevanduses Ladrones oli juba toimunud kaevandamine. Vastupidi, väited, mille komisjon esitas seoses selle kaevandusega
ja mida kohtujurist uuris, käsitlevad rikkumisi, mis seonduvad kaevandusprojekti keskkonnamõju hindamisega. Erinevalt muudest
väidetest seondusid need väited seega kõnealusele kaevandusele loa andmise menetlusega, mitte kõnealuses kaevanduses pärast
loa saamist toimunud võimaliku kaevandamisega.
Sellest lähtudes ei ole põhjust määrata Hispaania Kuningriigi taotletud menetlustoimingut.
Mis puudutab teise võimalusena esitatud suulise menetluse uuendamise taotlust, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus võib
omal algatusel või kohtujuristi ettepanekul või ka poolte taotlusel uuendada oma kodukorra artikli 61 kohaselt suulise menetluse,
kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole
vaielnud (vt eelkõige 16. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑210/06: Cartesio, EKL 2008, lk I‑9641, punkt 46, ja 26. mai
2011. aasta otsus kohtuasjas C‑306/08: komisjon
vs.
Hispaania, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 60).
Seevastu ei näe Euroopa Liidu Kohtu põhikiri ja kodukord pooltele ette võimalust esitada märkusi vastuseks kohtujuristi ettepanekule
(vt eeskätt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Hispaania, punkt 61).
Olles kohtujuristi ära kuulanud, leiab Euroopa Kohus käesolevas kohtuasjas, et tal on antud juhul olemas kogu vajalik teave
tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks ning et kohtuasja lahendamisel ei tule tugineda argumentidele, mille üle
pooled ei ole kohtus vaielnud. Järelikult puudub alus suulise menetluse uuendamiseks.

Hagi

Esimene väide, mis tugineb direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artiklite 2 ja 3 ning artikli 5 lõigete 1 ja 3 rikkumisele seoses
pealmaakaevanduste Fonfría, Nueva Julia ja Ladrones projektide keskkonnamõju hindamisega
Poolte argumendid
Oma esimese väitega viitab komisjon sellele, et kaevanduste Fonfría, Nueva Julia ja Ladrones keskkonnamõju hindamine on väga
puudulik, mistõttu see hindamine ei ole asjakohane ega vasta direktiivi 85/337 (muudetud kujul) nõuetele.
Komisjon viitab selles osas kõnealuse direktiivi IV lisa punktile 4 ja eeskätt kõnealuses punktis kasutatud mõistet „kirjeldus”
käsitlevale joonealusele märkusele, mille kohaselt tuleb kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse kuuluvatele töödele lisada
töö olulise keskkonnamõju  kirjeldus, mis hõlmab nii töö „otsest kui ka kaudset, […] kuhjuvat, väikese, keskmise ja suure
kestusega, alalist ja ajutist […] mõju”.
Ta järeldab sellest käesoleval juhul, et asjaomaste kaevanduste projektide keskkonnamõju hindamine pidi hõlmama olulise kuhjuva
mõju analüüsi, mille võis tingida mitme Laciana orus ühel ajal käitatava pealmaakaevanduse lähedus. Kuid 2005. aasta aruanne
kinnitab komisjoni väitel, et sellist analüüsi enne kõnealustele kolmele kaevandusele loa andmist läbi ei viidud.
Lisaks sellele viitab komisjon järgmistele konkreetsetele rikkumistele selle väite esemeks oleva kolme kaevandusega seonduva
keskkonnamõju hindamisel:
–        kaevandust Fonfría puudutavas esialgses hindamises ei viita tema arvates miski sellele, et oleks hinnatud metsise võimalikku
häirimist, samas kui ametiasutused olid teadlikud, et selle liigi esindajad kasutasid kaevanduspiirkonna läheduses olevat
mänguplatsi. Lisaks sellele olevat 2005. aasta aruandes täpsemaid selgitusi lisamata märgitud, et kõnealune kaevandus asub
pruunkaru asurkonna taastamiskava alla kuuluval alal;
–        vaatamata sellele, et kaevandus Ladrones asub väga lähedal metsise mänguplatsidele, mis õigustab kriitilise ala määratlemist
selle liigi asurkonna taastamiskavas, ei viita komisjoni väitel ükski asjaolu sellele, et kaevanduse esialgse hindamise raames
võeti arvesse metsise elunemist sellel alal. Pruunkaru osas piirdub hindamine komisjoni väitel märkusega, et kaevandus asub
selle liigi asurkonna taastamiskava alla kuuluval alal, kuid et kõnealust liiki oluliselt ei häirita, sest kaevandus „ei kahjusta
ühtegi kriitilist ala ega oma isendirühmade vahelisi kokkupuuteid tõkestavat mõju” ja
–        kaevanduse Nueva Julia hindamine ei sisalda komisjoni väitel mingisugust teavet kahe kõige problemaatilisema liigi, st metsise
ja pruunkaru kohta. Selle ühenduse tähtsusega alal asuva kaevanduse mõju võib ilmselgelt avalduda kilomeetrite kaugusel ning
võib seega mõjutada elupaiku ja liike ühenduse tähtsusega alal. Kuid selle võimalusega ei näi olevat arvestatud.
Hispaania Kuningriik väidab esiteks seoses direktiivi 85/337 (muudetud kujul) IV lisa punktis 4 kasutatud mõistega „kirjeldus”,
et tingiva kõneviisi kasutamine selle punkti kohta käivas joonealuses märkuses seoses sellega, mida „[s]ee kirjeldus peaks
hõlmama”, viitab sellele, et nõutav kirjeldus ei pea tingimata hõlmama eri tööde kuhjuvat mõju keskkonnale, vaid et sellise
kirjelduse lisamine on üksnes soovitatav. Selle direktiivi teistes keeleversioonides kasutatud sõnastus kinnitab tema arvates
sellist tõlgendust.
Lisaks sellele on kõnealune liikmesriik seisukohal, et selline kuhjuva mõju kirjeldus ei ole käesoleval juhul vajalik, sest
kõnealustele kaevandustele anti luba eri ajahetkedel ning samuti on erinevad ühenduse tähtsusega ala need osad, mida kaevandused
mõjutavad.
Igal juhul olevat 2005. aasta aruandes üksikasjalikult hinnatud iga kõnealuse kaevanduse võimalikku mõju ning võimalikku kuhjuvat
mõju, mida nad võivad avaldada koos teiste kaevandustega.
Kaevanduse Fonfría osas tehtavat kõnealuses 2005. aasta aruandes kuhjuva mõju kirjelduse alusel järeldus, et kaitstavaid liike
ühenduse tähtsusega alal oluliselt ei häirita.
Nii olevat see ka kaevanduse Nueva Julia puhul. Pruunkaru osas olevat 2005. aasta aruandes jõutud asjaomaste kaevanduste ja
projektide kuhjuva keskkonnamõju hindamise tagajärjel järeldusele, et häiringuid ei põhjustata ühelgi kriitilisel alal ega
liikumiskoridoris, mistõttu kõnealune projekt ei mõjuta seda liiki oluliselt.
Mis puudutab erikaitseala ja seega ühenduse tähtsusega ala Alto Sil raames kaitstavaid linnuliike, siis väidab Hispaania Kuningriik,
et ühtegi liiki ei häiritud oluliselt. Mis puudutab kaevandust Ladrones, siis jõuti 2005. aasta aruandes väidetavalt järeldusele,
et puudub oluline mõju elupaigale 4020, mis on metsise asurkonna taastamiskavas määratletud selle liigi esmatähtsa elupaigana.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab esiteks komisjoni esimest väidet niivõrd, kuivõrd see seondub pealmaa söekaevanduse Fonfría kaevandusprojektiga,
siis tuleb märkida, et direktiivi 97/11 artikli 3 lõike 2 kohaselt kohaldatakse juhul, kui teostusloa taotlus esitatakse enne
kõnealuse artikli 3 lõikes 1 sätestatud tähtpäeva, st enne 14. märtsi 1999, direktiivi 85/337 sätteid sellistena, nagu need
olid enne direktiiviga 97/11 tehtud muudatusi.
Toimikust aga ilmneb, et Fonfría kaevanduse teostusloa taotlus on esitatud 11. märtsil 1998.
Euroopa Kohus ei saa seega rahuldada komisjoni taotlust, et selle projekti osas tuvastataks direktiivi 85/337 (muudetud kujul)
sätete rikkumine.
Lisaks ei saa komisjoni selle projektiga seonduvat väidet mõista nii, nagu taotletaks sellega direktiivi 85/337 sätete – nende
direktiiviga 97/11 kehtestatud muudatustele eelnevas redaktsioonis – rikkumise tuvastamist.
Eelnevalt märgitu kehtib seda enam, et mõningad direktiiviga 97/11 tehtud muudatustest on selle väite põhjendatuse hindamisel
olulise tähtsusega. Nii on see eeskätt direktiivi 85/337 I lisa punkti 19 lisatud viitega pealmaakaevandustele pindalaga üle
25 hektari, mis tähendab seda, et nende puhul tuleb läbi viia hindamine direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artikli 4 lõike 1
alusel ainuüksi siis, kui tegemist on pärast 14. märtsi 1999 esitatud teostusloa taotlustega.
Eelnevast tulenevalt tuleb esimene väide tagasi lükata osas, milles see seondub kaevandusega Fonfría.
Teiseks tuleb uurida küsimust, kas käesoleval juhul on pealmaakaevandustega Nueva Julia ja Ladrones seonduvate projektide
keskkonnamõju direktiivi 85/337 (muudetud kujul) kohaselt hinnatud ebasobival viisil, nagu väidab komisjon, kuivõrd need ei
hõlma kõnealuste projektide ja teiste kaevanduste – nagu pealmaa söekaevandused, kus kaevandamine juba toimub või millele
on antud luba või millega seonduvalt on algatatud loamenetlus – võimaliku keskkonnale avaldatava kuhjuva mõju analüüsi.
Selles osas ja vastupidi Hispaania Kuningriigi väidetele ei saa tingiva kõneviisi kasutamisest direktiivi 85/337 (muudetud
kujul) IV lisa punkti 4 kohta käivas joonealuses märkuses seoses sellega, et „[s]ee kirjeldus peaks hõlmama […] töö […] kuhjuvat
[…] mõju”, järeldada, et keskkonnamõju hindamine ei pea tingimata hõlmama eri tööde kuhjuvat mõju keskkonnale, vaid et selline
analüüs on üksnes soovitatav.
Selle keskkonnamõju hindamise kohustuse ulatus tuleneb direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artiklist 3, mille kohaselt keskkonnamõju
hindamisel piiritletakse töö otsene ja kaudne mõju inimestele, loomadele ja taimedele, pinnasele, veele, õhule, ilmastikule
ja maastikule, ainelisele varale ja kultuuripärandile ning samuti kõnealuste tegurite vastastikusele mõjule ja kirjeldatakse
ja hinnatakse seda sobival viisil ning asjaolude ja selle direktiivi artiklite 4–11 kohaselt.
Arvestades direktiivi 85/337 (muudetud kujul) ulatusliku kohaldamisala ja äärmiselt üldise eesmärgiga, mis nähtuvad direktiivi
artikli 1 lõikest 2, artikli 2 lõikest 1 ja artiklist 3 (vt selle kohta 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑72/95:
Kraaijeveld jt, EKL 1996, lk I‑5403, punktid 30 ja 31), ei saa ainuüksi asjaolu, et direktiivi 85/337 (muudetud kujul) IV lisa
punkti 4 kohta käivas joonealuses märkuses esinevas väljendis „[s]ee kirjeldus peaks hõlmama” kasutatud tingiva kõneviisi
täpse tähenduse osas võib esineda kahtlusi, tingida direktiivi artikli 3 laiast tõlgendusest loobumist ja seda isegi siis,
kui tingivat kõneviisi on kasutatud ka direktiivi teistes keeleversioonides.
Seega tuleb seda artiklit mõista nii, et kuivõrd keskkonnamõju hindamisel tuleb eeskätt piiritleda töö kaudne mõju ja kirjeldada
ja hinnata seda sobival viisil, siis peab see hindamine hõlmama ka kõnealuse projekti – vaadelduna koos teiste projektidega
– kuhjuva keskkonnamõju analüüsi, sest selline analüüs on vajalik tagamaks, et hindamise raames on uuritud kõnealuse projekti
iga olulist mõju keskkonnale.
Hispaania Kuningriik väidab, et käesoleval juhul ei olnud selline kuhjuva mõju hindamine vajalik, sest asjaomased kaevandused
asuvad üksteisest kaugel ning neile anti luba erinevatel ajahetkedel.
Toimikust ei tulene siiski, et see oleks nii eeskätt projekte Nueva Julia ja Ladrones osas, sest need lõunapoolsed kaevandused
asuvad üksteise lähedal ning nendega seonduvad loamenetlused toimusid samal ajal.
Lisaks sellele ja isegi juhul, kui Hispaania Kuningriigil on õigus, kui ta väidab, et 2005. aasta aruandes sisaldub selline
kuhjuva mõju analüüs, ei saa see aruanne korvata kõnealuse analüüsi puudumist esialgse hindamise raames, kuivõrd direktiivi 85/337
(muudetud kujul) artikli 2 lõike 1 kohaselt peab hindamine toimuma enne projektile loa andmist.
Kolmandaks tuleb uurida, kas komisjonil on õigus, kui ta väidab, et pealmaa söekaevanduste Nueva Julia ja Ladrones projektide
võimalikku ja konkreetset mõju metsisele ja pruunkarule ei uuritud sobival viisil nende projektide keskkonnamõju hindamisel.
Mis puudutab esiteks kaevanduse Nueva Julia projekti, siis viidatakse 25. augusti 2003. aasta keskkonnamõju hindamise raames
ainuüksi mõjule, mis sellel projektil on teatud kahepaiksetele. See hindamine ei sisalda ühtegi märkust, millest tuleneks,
et kõnealuse projekti mõju pruunkarule ja metsisele oleks tegelikult hinnatud.
Selle projekti mõju analüüs kõnealustele liikidele oli aga kohustuslik, kuivõrd esiteks olid Hispaania ametiasutused tingimata
teadlikud kõnealuste liikide elunemisest alal Alto Sil. Nimelt tegi Hispaania Kuningriik 1998. aastal ettepaneku määrata ala
Alto Sil ühenduse tähtsusega alaks ja seda eeskätt nende kahe liigi elunemise tõttu sel alal, lisaks oli Hispaania Kuningriik
klassifitseerinud selle ala alates 2000. aastast erikaitsealaks seal eluneva metsise asurkonna tõttu.
Teiseks ja vaatamata sellele, et kõnealune kaevandus asub väljaspool ühenduse tähtsusega ala, on selge, et see piirneb vahetult
kõnealuse alaga, mistõttu on võimalik, et see seda ka mõjutab.
Selline analüüs oli seda vajalikum, et alaga Alto Sil seonduval standardsel andmevormil, mille Hispaania Kuningriik edastas
komisjonile, kui tehti ettepanek määrata see ala ühenduse tähtsusega alaks, oli nimetatud liikmesriik märkinud, et kõnealuse
ala haavatavus oli tingitud eeskätt pealmaakaevandamisest.
Järgmiseks, mis puudutab pealmaa söekaevanduse Ladrones projekti, siis tuleb tuvastada, et 9. oktoobri 2003. aasta keskkonnamõju
teatises on tuvastatud pruunkaru elunemine alal Alto Sil, mille kohta oli tehtud ettepanek määrata see ühenduse tähtsusega
alaks, kuid teatises järeldatakse, et kaevandamine tingib sellele liigile soodsate elupaikade üksnes vähese hävitamise, see
ei mõjuta ühtegi liigi kriitilist ala ega oma isendirühmade vahelisi kokkupuuteid „tõkestavat mõju”, nagu tulenevat 5. juuni
2001. aasta aruandest.
Selles osas tuleb tuvastada, et pruunkaru osas ei ole komisjon esitanud ühtegi dokumenti, mis seaks kahtluse alla asjaolu,
et selle projekti keskkonnamõju hindamine toimus sobival viisil.
Metsise kohta on selles keskkonnamõju teatises aga märgitud, et üks looduskaitseühingu esindaja oli väitnud eeskätt, et projekt
võib seda liiki mõjutada, kuid et projekti kavandaja oli selle väite vaidlustanud ning et küsimust oli uuritud ja hinnatud
nõuetekohaselt. Kõnealusest teatisest ja Hispaania Kuningriigi esitatud muudest dokumentidest ei tulene siiski, et projekti
mõju metsisele hinnati ka tegelikult. Samas oli selle projekti mõju analüüs kõnealusele liigile käesoleva kohtuotsuse punktides 86
ja 88 juba esitatud põhjustel ilmselgelt vajalik.
Seetõttu tuleb tuvastada, et metsise osas ei toimunud hindamine sobival viisil.
Lõpetuseks ei saa asuda seisukohale, et tuvastatud puudused kaevanduste Nueva Julia ja Ladrones projektide keskkonnamõju hindamisel
korvab 2005. aasta aruanne, kuivõrd – nagu on juba meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 83 –hindamine peab direktiivi 85/337
(muudetud kujul) artikli 2 lõike 1 kohaselt toimuma enne projektile loa andmist.
Seetõttu tuleb nõustuda esimese väitega osas, milles sellega taotletakse direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artiklite 2 ja 3
ning artikli 5 lõigete 1 ja 3 rikkumise tuvastamist seoses pealmaakaevanduste Nueva Julia ja Ladrones projektide keskkonnamõju
hindamisega, välja arvatud viimase projekti osas seoses pruunkaruga.

Teine väide, mis tugineb elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 2, 3 ja 4 rikkumisele seoses metsisega, kes on võetud kaitse
alla ala Alto Sil klassifitseerimisega erikaitsealaks alates 2000. aastast
Teise väite esimene osa
–       Poolte argumendid
Komisjon väidab, et andes loa kaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, rikkus Hispaania Kuningriik elupaikade direktiivi artikli 6
lõikeid 3 ja 4, arvestades seda, et metsis on võetud kaitse alla ala Alto Sil klassifitseerimisega erikaitsealaks alates 2000. aastast.
Hispaania Kuningriik väidab, et kõnealuste kaevanduste projektide hindamise raames hinnati piisavalt kõnealuste projektide
võimalikku mõju sellele liigile.
–       Euroopa Kohtu hinnang
Elupaikade direktiivi artiklist 7 tuleneb, et selle direktiivi artikli 6 lõigetega 2, 3 ja 4 asendatakse linnudirektiivi artikli 4
lõike 4 esimene lause alates elupaikade direktiivi rakendamise kuupäevast või alates ala linnudirektiivi kohasest klassifitseerimisest
liikmesriigi poolt, kui viimane kuupäev on hilisem (vt eeskätt 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑418/04: komisjon
vs.
Iirimaa, EKL 2007, lk I‑10947, punkt 173).
Käesolevas kohtuasjas tuleb seega väidet, mis käsitleb projektide Nueva Julia ja Ladrones mõju hindamist erikaitsealal Alto
Sil kaitstavatele liikidele ja eeskätt metsisele, uurida elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 3 ja 4 alusel nende projektide
osas, mille puhul on tuvastatud, et vastavad teostusloa taotlused esitati pärast ala Alto Sil klassifitseerimist erikaitsealaks.
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 kohaselt tähendab kõnealusele kava või projektiga seotud alale avaldatavate tagajärgede
asjakohane hindamine seda, et enne kava või projekti heakskiitmist tuleb asjaomase valdkonna usaldusväärseimatest teadusandmetest
lähtudes teha kindlaks kõik kava või projekti aspektid, mis eraldi või koos muude kavade või projektidega võivad avaldada
mõju selle ala kaitse-eesmärkidele. Pädevad siseriiklikud ametiasutused annavad kaitstud alal tegevuseks loa vaid siis, kui
nad on kindlad, et see ei kahjusta nimetatud ala terviklikkust. Nii on see juhul, kui teaduslikust seisukohast ei ole mingisugust
põhjendatud kahtlust sellise mõju puudumises (vt eeskätt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Iirimaa, punkt 243).
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 alusel läbi viidud hindamist ei saa lugeda asjakohaseks, kui selles esinevad lüngad
või kui see ei sisalda selliseid täielikke, täpseid ja lõplikke seisukohti ning järeldusi, mis hajutaksid kõik teaduslikult
põhjendatud kahtlused asjaomasel erikaitsealal kavandatud tööde mõju kohta (vt selle kohta 20. septembri 2007. aasta otsus
kohtuasjas C‑304/05: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2007, lk I‑7495, punkt 69).
Käesolevas kohtuasjas kujutab metsise kaitse endast selgelt kaitse-eesmärki, millest tulenevalt Hispaania Kuningriik otsustas
klassifitseerida ala Alto Sil erikaitsealaks alates 2000. aastast.
Lisaks tuleb meenutada, et siseriiklikud ametiasutused olid 1998. aastal tehtud ettepaneku raames klassifitseerida see ala
ühenduse tähtsusega alaks märkinud, et kõnealusel alal elunev metsise asurkond oli kohaliku ja isegi riikliku tähtsusega ning
et selle ala haavatavus oli tingitud eeskätt pealmaakaevandamisest.
Kuid nagu on juba tuvastatud esimese, direktiiviga 85/337 (muudetud kujul) seonduva väite uurimise raames ja eeskätt käesoleva
kohtuotsuse punktides 76–93, ei hõlma enne kaevanduste Nueva Julia ja Ladrones projektide heakskiitmist läbi viidud keskkonnamõju
hindamine eri kaevanduste võimalikku kuhjuva mõju analüüsi metsisele, samas kui selline analüüs oli neil juhtudel vajalik.
Samuti ei sisalda need hindamised ka piisavalt teavet, mille alusel oleks võimalik kontrollida, kas nende kaevanduste mõju
erikaitsealal Alto Sil eluneva metsise asurkonnale ka tegelikult hinnati.
Lisaks sellele ei saa 2005. aasta aruanne neid puudusi korvata, kuivõrd see koostati pärast kõnealustele projektidele loa
andmist ning seega ei ole seda võimalik käsitada asjakohasena elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 3 raames (vt selle kohta
eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 72).
Eelnevast tuleneb, et pealmaakaevanduste Nueva Julia ja Ladrones projektidega seonduvaid hindamisi ei saa käsitada asjakohastena,
kuivõrd neid iseloomustavad lüngad ning selliste täielike, täpsete ja lõplike seisukohtade ning järelduste puudumine, mis
hajutaksid kõik teaduslikult põhjendatud kahtlused nende projektide mõju kohta erikaitsealale Alto Sil ja eeskätt metsise
asurkonnale, mille kaitse kujutab endast üht selle ala eesmärki.
Eelnevast lähtudes ei saa asuda seisukohale, et enne nendele kaevandustele loa andmist tehti valdkonna usaldusväärseimatest
teadusandmetest lähtudes kindlaks kõik kava või projekti aspektid, mis eraldi või koos muude kavade või projektidega võisid
avaldada mõju ala Alto Sil kaitse-eesmärkidele.
Neil tingimustel ei tulene kõnealustest hindamistest, et pädevad siseriiklikud ametiasutused said olla kindlad, et need kaevandused
ei kahjusta nimetatud ala terviklikkust.
Sellest järeldub, et kõnealustele projektidele antud load ei ole kooskõlas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikega 3.
Hispaania Kuningriigile, kes viitab kaevandamise tähtsusele kohaliku majanduse seisukohast, tuleb meenutada, et kuigi see
asjaolu võib kujutada endast üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvat põhjust elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 4 tähenduses,
on see säte kohaldatav üksnes pärast seda, kui kava või projekti mõju on hinnatud vastavalt selle direktiivi artikli 6 lõikele 3.
Nimelt on selle mõju tundmine seoses asjaomase ala kaitse-eesmärkidega kõnealuse artikli 6 lõike 4 kohaldamise vältimatu eeldus,
kuna niisuguse teabe puudumise korral ei saa hinnata ühtki selle erandit ettenägeva sätte kohaldamise tingimustest. Võimalike
üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate põhjuste ja vähem kahjustavate alternatiivsete lahenduste olemasolu uurimine nõuab
nimelt nende ning asjaomase kava või projektiga alale põhjustatavate kahjustuste kaalumist. Lisaks peavad asjaomasele alale
põhjustatavad kahjustused olema täpselt kindlaks tehtud, et määrata kindlaks, millist laadi peavad olema võimalikud asendusmeetmed
(eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 83).
Eelnevatest kaalutlustest nähtub aga, et siseriiklikel ametiasutustel ei olnud neid andmeid asjaomaste lubade andmise otsuste
tegemise hetkel. Sellest järeldub, et nimetatud load ei saa põhineda elupaikade direktiivi artikli 6 lõikel 4.
Järelikult ei olnud need load kooskõlas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikega 4.
Neil asjaoludel tuleb teise väite esimene osa lugeda põhjendatuks.
Teise väite teine osa
–       Poolte argumendid
Komisjon heidab Hispaania Kuningriigile ette elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 rikkumist, kuivõrd nimetatud liikmesriik
ei ole tema väitel võtnud vajalikke meetmeid, et pealmaakaevanduste Feixolín, Fonfría, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Ampliación
de Feixolín ja Nueva Julia tegevus ei kahjustaks ala Alto Sil pärast 2000. aasta jaanuari, mil jõustus selle ala klassifikatsioon
erikaitsealaks, ja eriti metsist, kes on sel erikaitsealal kaitse alla võetud liik.
Ta tugineb kantaabria metsise taastuskavale, mis kiideti heaks Junte de Castilla y Leóni 15. jaanuari 2009. aasta dekreediga 4/2009
(
Boletín Oficial de Castilla y Léon
, nr 13, lk 1540). Selles kavas märgitakse, et 1982. aastal kuulus kantaabria metsise asurkonda veel ligi 1000 isendit ning
et mänguplatsid olid kasutusel 85% ulatuses. 2002. aastal kuulus sellesse asurkonda aga maksimaalselt 500–600 isendit, kes
elunesid mäeaheliku kahel nõlval, ning mänguplatsid olid kasutuses 45% ulatuses. Selle 20‑aastase ajavahemiku vältel elunes
pool kõnealusest asurkonnast Castilla-Leóni autonoomses piirkonnas. Kõnealuse taastuskava kohaselt kuulus 2005. aastal selle
autonoomse piirkonna territooriumil elunevasse asurkonda umbes 164 täisealist isendit ning asurkonda ähvardas hääbumine vähem
kui 20 aasta jooksul.
Komisjon väidab eeskätt, et teatud metsise mänguplatsid asusid asjaomaste kaevanduste läheduses. Nii on see mänguplatsi Robledo
El Chano puhul, mis asub kaevanduse Fonfría lähistel ning mida metsised 1999. aastal veel kasutasid.
Mis puudutab 2005. aasta aruannet, siis väidab komisjon eeskätt, et järeldus, mille kohaselt pealmaakaevanduste mõju metsisele
ei saa lugeda oluliseks, ei ole loogiline. Nimelt kinnitab kõnealune aruanne tema arvates, et kaevandused võivad põhjustada
„kohalikust mõjust kaugemale ulatuvaid” tagajärgi ja et on välistatud võimalus – mis on ometigi liigi säilimise seisukohast
olulise tähtsusega –, et maha jäetud elupaika võib liik hakata uuesti kasutama juhul, kui elupaiga kvaliteet seda võimaldab.
Ta väidab lisaks, et teadusuurimustest tuleneb, et alal Alto Sil metsise kasutada olevate metsa sulusalade killustatus suurenes
ilmselgelt mitme kaevanduse üheaegse tegevuse alustamise ja katkematust tegevusest tingitud võimaliku „tõkestava mõju” tõttu.
Hispaania Kuningriik möönab, et kantaabria metsise arvukus on oluliselt vähenenud, kuid väidab, et need asurkonnad, mille
arvukus Castilla-Leóni autonoomses piirkonnas kõige rohkem langes, elunevad sellistel aladel, kus kaitsekord on kõige rangem,
st looduskaitsealadel, samas kui alal Alto Sil elunev metsise asurkond on kõige suurem asurkond selles piirkonnas ning seal
on metsiste arvukus langenud vaid väga vähesel määral. Lisaks on tema arvates määrav tähtsus asjaolul, et selle liigi arvukuse
langus kõnealusel alal oli palju suurem ala nendes osades, mis on kaevanduspiirkonnast kaugemal.
Hispaania Kuningriik väidab lisaks, et kõnealuse ala nendes osades, mida mõjutavad käesoleva väitega hõlmatud pealmaakaevandused,
elunes metsis üksnes tükk aega tagasi ning asurkond ei olnud arvukas. Ala neis osades on tema väitel vaid üks tuntud mänguplats
– Robledo El Chano –, mis vastavalt kantaabria metsise kaitse riiklikule kavale kuulub kõnealuse liigi kaitseks kriitilise
ala koosseisu. Kõnealune mänguplats ei ole Hispaania Kuningriigi väitel enam alates 1980. aastate lõpust kasutusel ning seega
ei saanud kaevandus Fonfría seda kahjustada.
–       Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb välja selgitada, kas elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 2 on kohaldatav pealmaakaevanduste Feixolín, Fonfría,
Salguero-Prégame-Valdesegadas, Ampliación de Feixolín ja Nueva Julia tegevuse suhtes, mis toimus pärast ala Alto Sil klassifitseerimist
erikaitsealaks, mis jõustus alates 2000. aastast.
Selles osas ja mis puudutab esiteks kaevandust Nueva Julia, siis kuivõrd teise väite esimese osa uurimise raames on tuvastatud,
et sellele kaevandusele anti luba viisil, mis ei ole kooskõlas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikega 3, tuleneb kohtupraktikast,
et kõnealuse artikli lõike 2 rikkumise võib tuvastada siis, kui on tuvastatud elupaiga halvenemine või nende liikide häirimine,
kelle pärast kõnealune ala kaitse alla võeti (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 94).
Järgmiseks, mis puudutab kaevandust Ampliación de Feixolín, siis tuleb meenutada, et asjaolu, et kavale või projektile on
antud luba elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 3 sätestatud menetluse kohaselt, muudab tarbetuks nimetatud artikli lõikes 2
sätestatud üldise kaitsekohustuse samaaegse kohaldamise, kui tegemist on nimetatud kava või projektiga hõlmatud kaitstud ala
mõjutamisega (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Iirimaa, punkt 250).
Sellest järeldub, et kuivõrd kaevanduse Ampliación de Feixolín tegevus, mida komisjon arvustab, toimus ajal, mil sellele ei
olnud luba veel antud – nagu on tuvastatud käesoleva kohtuotsuse punktis 35 –, võib see kujutada endast elupaikade direktiivi
artikli 6 lõike 2 rikkumist.
Lõpetuseks tuleb märkida, et elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 2 on kohaldatav pealmaakaevanduste Feixolín, Fonfría ja
Salguero-Prégame-Valdesegadas suhtes vaatamata sellele, et neile anti luba enne seda, kui elupaikade direktiivis ette nähtud
kaitsekord muutus ala Alto Sil erikaitsealana klassifitseerimise tõttu selle suhtes kohaldatavaks.
Nimelt on Euroopa Kohus juba sedastanud, et kuigi selliste projektide suhtes ei ole kohaldatavad elupaikade direktiivis kehtestatud
projekti keskkonnamõju hindamist asjaomasele alale käsitlevad eeskirjad, kuulub nende rakendamine sellegipoolest selle direktiivi
artikli 6 lõike 2 kohaldamisalasse (vt selle kohta 14. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑226/08: Stadt Papenburg, EKL 2010,
lk I‑131, punktid 48 ja 49).
Mis puudutab teiseks väidet, mille kohaselt Hispaania Kuningriik ei täitnud asjaomaste pealmaakaevanduste tegevusega seonduvalt
elupaikade direktiivi artikli 6 lõiget 2, siis tuleb meenutada, et teatud tegevus on selle sättega kooskõlas ainuüksi siis,
kui on tagatud, et see tegevus ei põhjusta mingisugust häirimist, mis võiks oluliselt riivata kõnealuse direktiivi eesmärke
ja eeskätt selle direktiivi kaitse-eesmärke (vt selle kohta 4. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑241/08: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2010, lk I‑1697, punkt 32).
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 kohaselt peab erikaitsealade õiguslik kaitsestaatus tagama selle, et nendel erikaitsealadel
välditaks looduslike elupaikade ja liikide elupaikade halvenemist ning selliste liikide häirimist, mille pärast alad on kaitse
alla võetud (vt eeskätt 14. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑535/07: komisjon
vs.
Austria, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et käesolev väide on põhjendatud üksnes siis, kui komisjon tõendab õiguslikult piisavalt, et Hispaania Kuningriik
ei ole võtnud sobivaid kaitsemeetmeid, mis võimaldaksid tagada, et kaevanduste Feixolín, Fonfría, Salguero-Prégame-Valdesegadas,
Ampliación de Feixolín ja Nueva Julia tegevus pärast ala Alto Sil klassifitseerimist erikaitsealaks 2000. aastal ei põhjustaks
metsise elupaikade halvenemist ega häiriks seda liiki moel, mis võiks tingida olulise tähtsusega tagajärjed, arvestades selle
direktiivi eesmärki tagada kõnealuse liigi säilimine.
Selles osas on sobilik uurida esiteks, kas asjaomased kaevandused asuvad alal, mis kujutab endast metsisele sobivat elupaika,
kuid mida see liik ei saa kasutada kõnealuste kaevanduste tegevuse või isegi sellele järgneva kaevandamiseelse seisundi taastamise
ajal.
Komisjon väidab, et nii on see eeskätt elupaiga 9230 puhul, milleks on
Quercus robur
ja
Quercus pyrenaica
metsad Pürenee poolsaarel ja Edela-Prantsusmaal.
Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktides 81 ja 82, on komisjon selles osas esitanud tõendeid selle elupaiga hävitamise
kohta pärast ala Alto Sil klassifitseerimist erikaitsealaks ainuüksi seoses kaevandusega Fonfría. 2005. aasta aruandest nähtub,
et selle kaevandamise raames, mida alustati 2001. aastal, hävitati tõepoolest 17,92 hektarit elupaika 9230.
Hispaania Kuningriik väidab, et see elupaiga hävimine ei oma metsise säilimise seisukohast tähtsust, kuna kõnealusel alal
ei ole tema väitel ühtegi mänguplatsi.
Selle argumendiga ei saa nõustuda, sest isegi eeldusel, et seda ala ei saa kasutada mänguks, ei ole välistatud, et kõnealune
liik kasutab seda elupaigana muul otstarbel, näiteks elunemiseks või talvitumiseks.
Lisaks sellele ei saa juhul, kui kõnealust kaevandamist ei oleks sellel alal toimunud, välistada, et ametiasutuste poolt sel
eesmärgil võetud meetmete tulemusel oleks metsised võinud seda ala kasutada mänguks.
Selles osas tuleb meenutada, et erikaitsealade kaitse ei tohi piirduda meetmetega, mis on mõeldud inimtegevusest tuleneva
välise kahjustamise ja häirimise vältimiseks, vaid peab ka vastavalt olukorrale hõlmama positiivseid meetmeid ala seisundi
säilitamiseks ja parandamiseks (eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Austria, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teiseks väidab komisjon, et asjaomased kaevandused võivad nende tekitatud müra ja vibratsiooni tõttu, mis on tajutavad ka
erikaitsealal Alto Sil, häirida oluliselt metsise asurkonda, mis on sellel erikaitsealal kaitse all.
Selles osas tuleneb toimikust, et – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 88 – arvestades mitme metsise kriitilise
ala ja kõnealuste pealmaakaevanduste vahelise võrdlemisi piiratud vahemaaga, on nende kaevanduste tekitatud müra ja vibratsioon
kõnealustel aladel tajutav.
Sellest tuleneb, et sellised kahjulikud mõjutused võivad põhjustada kõnealuse direktiivi eesmärke ja eeskätt metsise kaitse-eesmärke
olulisel moel kahjustada võivat häirimist.
See kehtib seda enam, et väljaspool vaidlust on asjaolu, et metsise puhul on tegemist elupaikade rahu ja kvaliteedi suhtes
tundliku ja eriti nõudliku liigiga. Lisaks sellele tuleneb toimikust, et isoleerituse ja rahulikkuse tase, mis on sellele
liigile vajalik, on esmajärguline tegur, sest see mõjutab oluliselt liigi sigimisvõimet.
Hispaania Kuningriik väljendab selles osas oma kahtlusi, esitades vastuväite, et liigi asurkonna arvukuse langemine, sealhulgas
alal Alto Sil, toimub ka väljaspool kaevanduspiirkonda ja seda veelgi ulatuslikumalt. Seda asjaolu kinnitab Hispaania Kuningriigi
arvates 2005. aasta aruanne, milles on märgitud, et kaevanduste ja kantaabria metsise mänguplatside mahajätmise vahel ei ole
põhjuslikku seost, kuivõrd mänguplatse on väljaspool kaevandustega piirnevat vööndit palju rohkem maha jäetud.
Ainuüksi see asjaolu ei kummuta siiski seda, et kõnealuste kaevanduste poolt erikaitsealal tekitatud eespool kirjeldatud kahjulikud
mõjutused võivad seda liiki oluliselt kahjustada, isegi kui kõnealuse liigi asurkonna arvukuse vähenemine võis olla veelgi
suurem nende asurkondade puhul, mis elunevad kõnealustest kaevandustest võrdlemisi kaugel.
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 rikkumise tõendamiseks ei ole komisjon lisaks kohustatud tõendama põhjusliku seose
olemasolu kaevanduse ja metsise olulise häirimise vahel. Arvestades sellega, et elupaikade direktiivi artikli 6 lõige 2 ja
selle artikli lõige 3 taotlevad sama kaitsetaseme tagamist, siis piisab sellest, kui komisjon tõendab, et on olemas tõenäosus
või oht, et kõnealune kaevandus häirib asjaomast liiki oluliselt (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 32, samuti 21. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑2/10: Azienda Agro-Zootecnica Franchini ja Eolica di
Altamura, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 41).
Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktides 90–92, tuleneb toimikust igal juhul, et see, et metsised jätsid maha mänguplatsi
Robledo El Chano, mida nad kasutasid veel 1999. aastal, on tingitud pealmaakaevanduse Fonfría tegutsemisest alates 2001. aastast.
See asjaolu kinnitab, et asjaomane kaevandamine, eeskätt tekitatav müra ja vibratsioon võivad kõnealust liiki oluliselt häirida.
Sellest lähtudes tuleb asuda seisukohale, et pealmaakaevanduste Feixolín, Fonfría, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Ampliación
de Feixolín ja Nueva Julia tegevus on vastuolus elupaikade direktiivi artikli 6 lõikega 2 tulenevalt nende tekitatud mürast
ja vibratsioonist, mis võivad mõjutada oluliselt metsise säilimist.
Kolmandaks väidab komisjon, et pealmaakaevandused suurendavad metsise alamasurkondade isoleeritust, kuna need sulgevad ühenduskoridorid
asjaomaste alamasurkondade ja teiste asurkondade vahel. Komisjon tugineb keskkonnaministeeriumi jaoks kantaabria metsise Hispaanias
säilitamise strateegia koordinaatorite poolt 2004. aasta detsembris koostatud aruandele kaevandamise mõju kohta kantaabria
metsisele.
Selles osas tuleb tuvastada, et selles ekspertaruandes, mille on koostanud Hispaania keskkonnaministeeriumi ning Castilla-Leóni
autonoomse piirkonna keskkonnaministeeriumi kantaabria metsise küsimuses tunnustatud eksperdid, jõutakse järeldusele, et tegevuses
kaevandused, sealhulgas kaevandused Feixolín ja Fonfría, võivad koostoimes muude projektidega, mida hakatakse peagi ellu viima
– näiteks kaevandus Ampliación de Feixolín –, moodustada metsise jaoks katkematu ida–lääne-suunalise tõkke, mis võib tingida
selle liigi isendirühmade isoleerimise ning kaugemas perspektiivis sellest tõkkest lõunas elunevate rühmade hääbumise.
Kuivõrd Hispaania Kuningriik ei ole esitanud tõendeid, mis lükkaksid ümber selles aruandes, mille teaduslikku väärtust ei
ole vaidlustatud, tehtud järeldused, siis tuleb asuda seisukohale, et kaevandused Feixolín, Fonfría ja Ampliación de Feixolín
võivad avaldada sellist „tõkestavat mõju”, mis suurendab metsise elupaikade killustatust ning selle liigi teatavate alamasurkondade
isoleeritust.
Siiski tekib küsimus, kas nii tuvastatud elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 rikkumisi võib Hispaania Kuningriigile ette
heita osas, milles need seonduvad pealmaakaevandusega Ampliación de Feixolín.
Nimelt ja vastupidi muudele kõnealuse väitega hõlmatud kaevandustele ei olnud pealmaakaevandusele Ampliación de Feixolín veel
luba antud hetkel, mil toimus komisjoni arvustatav kaevandamine. Lisaks sellele määrasid ametiasutused selle kaevanduse käitajale
sanktsiooni, sest viimane oli alustanud seal kaevandamist ilma eelneva loata, ning kohustasid teda kaevandamist lõpetama.
Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 105 ja nagu tuleneb toimikust, keelasid ametiasutused vaatamata sellele, et
nad olid teadlikud kaevandamisest selles kaevanduses vähemalt alates 2005. aastast, kaevandamise aga alles 2009. aasta novembris
pärast sama aasta septembris toimunud inspekteerimist.
Seega, kuivõrd Hispaania Kuningriik võimaldas kesta vähemalt neli aastat olukorral, mis põhjustas olulist häirimist erikaitsealal
Alto Sil, siis on Hispaania Kuningriik jätnud õigeaegselt võtmata vajalikud meetmed häirimise lõpetamiseks. Sellest tulenevalt
saab Hispaania Kuningriigile ette heita elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 tuvastatud rikkumisi ka selles osas, milles
need seonduvad pealmaakaevandusega Ampliación de Feixolín.
Lõpetuseks tuleb lahendada veel küsimus, kas elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 sel moel tuvastatud rikkumisi võib õigustada
kaevandamise tähtsus kohalikule majandusele, millele viitab Hispaania Kuningriik.
Hispaania Kuningriigil on tõesti võimalik tugineda sellisele õigustusele elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 4 ette nähtud
menetluse raames. Kui kõik selles sättes kehtestatud tingimused on täidetud, võib selle kohaldamise tulemusena lubada tegevust,
mida – nagu meenutati juba käesoleva kohtuotsuse punktis 122 – ei saa enam keelata sama artikli lõike 2 alusel.
Kuid nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 125 viidatud kohtupraktikast, ei ole elupaikade direktiivis ette nähtud keskkonnamõju
eelneva hindamise menetlused kohaldatavad selliste projektide suhtes nagu Feixolín ja Fonfría, kuna neile on antud luba enne
elupaikade direktiivis ette nähtud kaitsekorra kohaldatavaks muutumist ala Alto Sil suhtes tulenevalt selle klassifitseerimisest
erikaitsealaks.
Nende projektide osas ei saa välistada, et analoogia alusel elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 4 ette nähtud erandi tegemise
menetlusega sellise kava või projekti keskkonnamõju hindamise siseriikliku menetluse raames, mis võib oluliselt mõjutada teatud
ala kaitsehuve, tugineb liikmesriik avaliku huvi kaalutlustele ja võib juhul, kui selles sättes kehtestatud tingimused on
sisuliselt täidetud, anda loa tegevusele, mida hiljem ei saa keelata kõnealuse artikli lõike 2 alusel.
Kuid nagu on juba meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 109, peab kava või projekti mõju selleks, et oleks võimalik kontrollida,
kas elupaikade direktiivi artikli 6 lõikes 4 ette nähtud tingimused on täidetud, olema eelnevalt analüüsitud selle direktiivi
artikli 6 lõike 3 alusel.
Kuid toimikust nähtub, et siseriikliku loamenetluse raames projektide Feixolín ja Fonfría keskkonnamõju hinnates ei olnud
võimalik analüüsida olulist häirimist, mida need projektid võivad põhjustada metsisele ning mis on tuvastatud käesoleva kohtuotsuse
punktides 131, 145 ja 148, sest Hispaania Kuningriik ei olnud häirimist piiritlenud ja vaidlustas isegi selle olemasolu, sealhulgas
menetluse raames Euroopa Kohtus.
Neil tingimustel ilmneb, et siseriikliku loamenetluse raames ei olnud võimalik kontrollida elupaikade direktiivi artikli 6
lõikes 4 ette nähtud tingimuste täitmist.
Eelnevast lähtudes ei saa elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 tuvastatud rikkumisi õigustada kaevandamise tähtsusega kohalikule
majandusele.

Kolmas väide, mis tugineb elupaikade direktiivi alusel ala Alto Sil ühenduse tähtsusega alaks määramise ettepanekust tulenevate
kohustuste rikkumisele seoses pealmaakaevandustega Fonfría, Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas ja Nueva Julia
–       Poolte argumendid
Oma kolmanda väitega arvustab komisjon Hispaania Kuningriiki seetõttu, et viimane ei olnud alates 1998. aasta jaanuarist võtnud
seoses kaevandustes Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría ja Nueva Julia toimuva söekaevandamisega vajalikke meetmeid
selleks, et kaitsta riikliku ökoloogilise tähtsusega ala Alto Sil, mille kohta oli esitatud ühenduse tähtsusega alaks määramise
ettepanek, ja eeskätt meetmeid seoses pruunkaruga, ega olnud seega täitnud kohustusi, mis tal on elupaikade direktiivi alusel
ja nagu on täpsustatud eespool viidatud kohtuotsustes Dragaggi jt ning Bund Naturschutz in Bayern jt.
Hispaania Kuningriik vaidleb vastu, väites, et ta on nimetatud kohustusi täitnud, ning märgib selles osas, et ametlike loendusandmete
kohaselt on pruunkaru asurkonna ja eelkõige läänepoolse, ala Alto Sil hõlmava asurkonna arvukus viimase kümne aasta kestel
märkimisväärselt tõusnud.
–       Euroopa Kohtu hinnang
Elupaikade direktiivi kohaselt peavad liikmesriigid võtma seoses aladega, kus asuvad looduslikud elupaigatüübid ja/või elunevad
esmatähtsad liigid ja mis on piiritletud ühenduse nimekirja kandmiseks, kohased kaitsemeetmed, et säilitada nimetatud alade
omadused. Liikmesriigid ei saa seega heaks kiita sekkumisi, mis võivad oluliselt kahjustada ala ökoloogilisi omadusi. Nii
on see eeskätt juhul, kui sekkumine võib tingida asjaomasel alal elunevate esmatähtsate liikide hävimise (20. mai 2010. aasta
otsus kohtuasjas C‑308/08: komisjon
vs.
Hispaania, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlustatud asjaolu, et pruunkaru näol on tegemist esmatähtsa liigiga, mis eluneb alal Alto
Sil, ning et selle liigi kaitse oli Hispaania Kuningriigi eesmärk, kui ta tegi ettepaneku klassifitseerida see ala ühenduse
tähtsusega alaks.
Seega tekib küsimus, kas – nagu väidab komisjon – pealmaakaevanduste Fonfría, Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas ja Nueva
Julia tegevust saab osas, milles see toimus ajutise kaitsekorra kehtimise ajal 1998. aasta jaanuarist, mil tehti ettepanek
klassifitseerida see ala ühenduse tähtsusega alaks, kuni 2004. aasta detsembrini, mil see ala tegelikult ühenduse tähtsusega
alaks klassifitseeriti, käsitada sekkumisena, mis võib oluliselt kahjustada selle ala ökoloogilisi omadusi ning – seoses eeskätt
pruunkaru esmatähtsa liigiga – tingida selle liigi hävinemise kõnealusel alal.
Selles osas tuleneb toimikust ja eeskätt dokumentidest, millele kohtujurist viitab oma ettepaneku punktis 130, et Sili jõest
põhjas asuvad kaevandused ja eriti kaevandused Fonfría ja Feixolín häirisid pruunkaru ja seda eeskätt seetõttu, et need tingisid
„tõkestava mõju” või suurendasid seda, luues ohu takistada või raskendada oluliselt juurdepääsu Leitariegose koridorile, mis
kujutab endast aga kantaabria pruunkaru lääneasurkonna jaoks, kuhu kuulub alal Alto Sil elunev pruunkaru isendirühm, suure
tähtsusega põhja–lõuna-suunalist liikumisteed.
Arvestades komisjoni esitatud tõenditega, ei saa siiski asuda seisukohale, et see „tõkestav mõju” kahjustas oluliselt kõnealuse
ala ökoloogilisi omadusi seoses eeskätt pruunkaru kaitsestaatusega.
Nimelt, nagu väitis Hispaania Kuningriik, ilma et komisjon oleks sellele vastu vaielnud, on kantaabria pruunkaru lääneasurkonna
– kuhu kuulub alal Alto Sil elunev pruunkaru isendirühm – demograafiline areng aastatel 1998–2004 selgelt positiivne.
Toimik kinnitab asjaolu, et kui aastatel 1982–1995 langes kõnealuse asurkonna arvukus 4–5% aastas, siis alates 1996. aastast
selle asurkonna arvukus tõusis igal aastal ja püsivalt 7,5% võrra, nii et 1990. aastate alguse hinnanguliselt isendite koguarvult
50–65 tõusis asurkonna arvukus 2008. aastal ligi 100–130 isendini. Praegu loetakse asurkonda ohustatuks, kuid elujõuliseks.
Uurimuste kohaselt on seevastu endiselt ohustatud kantaabria pruunkaru idaasurkond ja seda eestkätt selle isoleerituse tõttu
lääneasurkonnast. Idaasurkond ei ole veel taastunud elujõuliseks peetaval tasemel, sest sellesse asurkonda kuuluvate isendite
arv on kõnealusel ajavahemikul suurenenud kokku 20–25 isendilt üksnes kokku 30 isendini.
Neist kaalutlustest nähtub, et arvestades Euroopa Kohtule käesoleva menetluse raames esitatud teadustöödega, mis käsitlevad
kantaabria pruunkaru lääneasurkonda, kuhu kuulub alal Alto Sil elunev pruunkaru isendirühm, ei ole piisavalt tõendatud asjaolu,
et pealmaakaevanduste Fonfría, Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas ja Nueva Julia tegevus võis osas, milles see toimus
1998. aasta jaanuarist, mil tehti ettepanek klassifitseerida see ala ühenduse tähtsusega alaks, kuni 2004. aasta detsembrini,
mil see ala tegelikult ühenduse tähtsusega alaks klassifitseeriti, oluliselt kahjustada ala ökoloogilisi omadusi ning – seoses
eeskätt pruunkaru esmatähtsa liigiga – tingida selle liigi hävinemise kõnealusel alal.
Järelikult tuleb kolmas väide tagasi lükata.

Neljas väide, mis tugineb elupaikade direktiivi artikli 6 lõigete 2, 3 ja 4 rikkumisele alates ala Alto Sil klassifitseerimisest
ühenduse tähtsusega alana 2004. aasta detsembris
Neljanda väite esimene osa
Komisjon väidab, et Hispaania Kuningriik on rikkunud elupaikade direktiivi artikli 6 lõigetest 3 ja 4 tulenevaid kohustusi,
sest ta andis loa pealmaakaevanduste Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría ja Nueva Julia projektidele, jättes
eelnevalt hindamata nende võimaliku mõju, ja igal juhul seetõttu, täidetud ei olnud tingimused, mis lubavad projekti ellu
viia vaatamata selle kahjustavale mõjule.
Selles osas tuleb tuvastada, et kõigile selle väitega hõlmatud kaevandustele anti luba enne 2004. aasta detsembrit ja seega
enne ala Alto Sil klassifitseerimist ühenduse tähtsusega alaks.
Kuid nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktis 125 viidatud kohtupraktikast, ei kohaldata projektide suhtes, millele anti
luba enne elupaikade direktiivis ette nähtud kaitsekorra kohaldama hakkamist teatud ala suhtes, projekti mõju asjaomasele
alale eelneva hindamise menetlust käsitlevaid elupaikade direktiivi eeskirju.
Seega ei olnud elupaikade direktiivi artikli 6 lõiked 3 ja 4 pealmaakaevanduste Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría
ja Nueva Julia suhtes kohaldatavad, mistõttu komisjon ei saa Hispaania Kuningriigile ette heita nende sätete rikkumist.
Seega tuleb neljanda väite esimene osa tagasi lükata.
Neljanda väite teine osa
–       Poolte argumendid
Komisjon heidab Hispaania Kuningriigile ette ka seda, et ta ei võtnud pärast ala Alto Sil 2004. aasta detsembris ühenduse
tähtsusega alaks klassifitseerimist toimunud pealmaakaevanduste Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas, Fonfría ja Nueva
Julia ning Ampliación de Feixolín tegevuse suhtes elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 2 kohaldamiseks nõutavaid meetmeid.
Ta väidab, et need kaevandused hävitasid kõnealuse ühenduse tähtsusega ala raames kaitstavad elupaigad, sealhulgas elupaiga 9230
–
Quercus robur
ja
Quercus pyrenaica
metsad Pürenee poolsaarel ja Edela-Prantsusmaal, mis on komisjoni arvates erilise tähtsusega pruunkaru liigi seisukohast,
kes kasutab seda sageli läbikäigualana.
Ta väidab lisaks, et kõnealustel kaevandustel on „tõkestav mõju”, mis aitas kaasa Leitariegose koridori sulgemisele, mis on
kantaabria pruunkaru lääneasurkonna jaoks, kuhu kuulub alal Alto Sil elunev pruunkaru isendirühm, suure tähtsusega läbikäiguala,
ja mis tingib selle asurkonna elupaiga killustamise ning selle teatud rühmade isoleerimise.
Nendest kaevandustest väidetavalt tingitud „tõkestav mõju” muudab komisjoni arvates veelgi keerukamaks läbikäimise kantaabria
pruunkaru lääne- ja idaasurkonna vahel, mis tingib liigi killustatuse säilimise ega võimalda liigi idaasurkonnal taastuda
piisaval arvul, et tagada selle elujõulisus.
Hispaania Kuningriik väidab vastu, et kaevandused asuvad metsavabadel aladel, kus kasvab peamiselt kanarbik ning kuhu karud
ei ole kunagi tulnud oma poegade üleskasvatamiseks, ja seda mitte nende kaevanduste tegevuse tõttu, vaid pigem seetõttu, et
poegade kasvatamiseks sobivat elupaika seal ei esine, mis aga ei ole omakorda kuidagi seotud võimaliku häirimisega, mida kaevandused
võiksid poegade üleskasvatamisega seoses tingida.
Castilla-Leóni autonoomne piirkond on lisaks võtnud mitmeid meetmeid pruunkaru elupaikade seisukorra parandamiseks, sealhulgas
on taastatud pruunkaru elupaik Leitariegose koridori jääval alal.
Hispaania Kuningriik on seisukohal, et kuigi ala Alto Sil on pruunkaru jaoks olulise tähtsusega, on sellegipoolest tegemist
alaga, mis asub kaevandustest oluliselt põhja pool ning 1800 meetrist kõrgemal ning mis asub Astuuria autonoomse piirkonna
ja Leóni provintsi vahelisel sulusalal, kuhu karud tulevad kevadel ja sügisel keha kinnitama. Karud ei tule tema väitel selle
ala lõunapoolsesse ossa, kus asuvad kaevandused, sest elupaik on seal täiesti erinev.
Lõpetuseks ja mis puudutab komisjoni väiteid elupaiga 9230 –
Quercus robur
ja
Quercus pyrenaica
metsad Pürenee poolsaarel ja Edela-Prantsusmaal – hävitamist, siis katab see 17,92 hektarit kaevanduse Fonfría pindalast
ja 19,90 hektarit kaevanduse Ampliación de Feixolín pindalast. Kuid kuivõrd selle elupaiga kogupindala alal Alto Sil on viimaste
uurimuste kohaselt 4000 või isegi 8000, mitte 2600 hektarit, nagu oli kõnealuse ala ühenduse tähtsusega alaks klassifitseerimise
ettepanekus algul märgitud, siis on selle elupaiga hävimine suhteliselt tähtsusetu.
–       Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb uurida komisjoni väidet, mille kohaselt hävitati ühenduse tähtsusega ala Alto Sil raames kaitstud elupaiku pärast
selle ala klassifitseerimist ühenduse tähtsusega alaks 2004. aasta detsembris, rikkudes sel moel elupaikade direktiivi artikli 6
lõiget 2.
Selles osas ja nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 144 ja 145, tuleneb toimikust ja eeskätt 2005. aasta aruandes
esitatud kaevandamise tabelist, et kaevanduste Fonfría ja Ampliación de Feixolín tegevus kahjustas sel moel kõnealust ala
ning et viimasena nimetatud kaevanduse osas toimus kahjustamine pärast 2004. aasta detsembrit ja vähemalt 19 hektaril.
Teiseks väidab komisjon, et kõnealuste kaevandustega piirnevas vööndis häirisid kaevandamisest tingitud müra ja vibratsioon
oluliselt pruunkaru, mis on ala ühenduse tähtsusega alaks klassifitseerimisega kaitse alla võetud esmatähtis liik.
Selles osas tuleneb 7. novembri 2008. aasta keskkonnaaruandest Orallo mägedes (Villablino, León) pealmaa söekaevanduse Feixolín
projekti kohta, mida edendab ettevõte Minero Siderúrgica de Ponferrada ja mis esitati komisjoni hagiavalduse lisana, et kaevandusest
Feixolín tingitud kantaabria pruunkaru elupaikade hävimine oli olulise tähtsusega nn Leitariegose koridori jääval alal, et
karud eemaldusid 3,5–5 kilomeetri kaugusele ala nendest osadest, kus kaevandamisest tingitud müra ja vibratsioon olid tajutavad,
ning et see kaevandus takistab või raskendab oluliselt pruunkaru pääsu sellesse koridori, mis kujutab endast aga selle liigi
lääneasurkonna jaoks kriitilise tähtsusega põhja–lõuna-suunalist liikumisteed.
Eelnevat kinnitab 2005. aasta aruanne, kus on põhjapoolsete kaevanduste, sealhulgas kaevanduste Feixolín ja Fonfría mõju analüüsi
raames märgitud, et umbes 10 kilomeetri laiune Leitariegose koridor kujutab endast kõnealuse liigi lääneasurkonna jaoks suure
tähtsusega liikumisteed, mis võimaldab eeskätt läbikäimist kahe sigimise seisukohast äärmiselt tähtsa isendirühma vahel.
Selles aruandes on märgitud, et koridori seisundi halvenemine ja selle sulgemine on üks peamistest ohtudest kantaabria pruunkaru
taastamisele, kuivõrd see võib tingida lääneasurkonna killustumise kaheks alamasurkonnaks ning lõpuks isegi liigi jagunemise
kolme asurkonna vahel.
Seega tuleb pealmaakaevandustest Feixolín, Fonfría ja Ampliación de Feixolín tingitud müra ja vibratsiooni ning Leitariegose
koridori sulgemist nende kaevanduste tõttu pidada ühenduse tähtsusega ala Alto Sil häirimiseks, mis on pruunkaru kaitset silmas
pidades oluline.
Kuivõrd pealmaakaevandustele Feixolín ja Fonfría anti luba enne elupaikade direktiivis ette nähtud kaitsekorra kohaldama hakkamist
ala Alto Sil suhtes viimase klassifitseerimise tõttu ühenduse tähtsusega alaks 2004. aasta detsembris, tekib küsimus, kas
sarnaselt sellega, mis on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 156 seoses metsise kahjustamisega enne selle ala klassifitseerimist
erikaitsealaks 2000. aastal loa saanud kaevanduste tegevuse tõttu, on võimalik sellist häirimist õigustada elupaikade direktiivi
artikli 6 lõike 4 analoogia alusel kohaldamise abil siseriikliku menetluse raames, millest tulenevalt ei saaks selle artikli
lõike 2 rikkumist asjaomasele liikmesriigile ette heita.
Hispaania Kuningriik viitab selles osas 2005. aasta aruandes sisalduvale analüüsile tuginedes kõnealuses küsimuses üldiste
huvide seisukohast eriti mõjuvatele põhjustele kaevandamise jätkamiseks, st söega varustamise kindlustatus, töökohtade säilitamine
ja lubade lõplik laad; samuti ettepanekutele võtta meetmeid pruunkaru elupaiga seisundi parendamiseks, eeskätt Leitariegose
koridori taimkatte taastamise meetmed.
Elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 4 teisest lõigust tuleneb siiski, et kui asjaomasel alal esineb esmatähtsaid looduslikke
elupaigatüüpe ja/või esmatähtsaid liike, võib kaaluda ainult neid seisukohti, mis on seotud rahva tervise või avaliku julgeolekuga,
esmatähtsate soodsate tagajärgedega keskkonnale või komisjoni arvamuse kohaselt muude üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvate
põhjustega.
Sellest tuleneb, et kuivõrd käesolev väide seondub pruunkaru kui ühenduse tähtsusega alal Alto Sil alates 2004. aastast kaitse
alla võetud esmatähtsa liigiga ning kuivõrd Hispaania Kuningriik ei ole viidanud sellist laadi kaalutlustele, nagu on silmas
peetud elupaikade direktiivi artikli 6 lõike 4 teises lõigus, siis ei saa käesoleva kohtuotsuse punktis 191 tuvastatud häirimist
õigustada selles sättes ette nähtuga analoogse siseriikliku erandi tegemise menetluse raames.
Seetõttu tuleb nõustuda neljanda väite teise osaga seoses väite selle osaga hõlmatud põhjapoolsete kaevandustega, st kaevandustega
Feixolín, Fonfría ja Ampliación de Feixolín.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb tuvastada, et kuna Hispaania Kuningriik:
–        andis loa pealmaakaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud nende lubade saamist sõltuvusse hindamisest, mis võimaldaks
sobival viisil piiritleda, kirjeldada ja hinnata olemasolevate pealmaakaevanduste projektide otsest, kaudset ja kuhjuvat mõju,
välja arvatud kaevandust Ladrones puudutavas seoses pruunkaruga,
siis rikkus Hispaania Kuningriik kohustusi, mis tulenevad direktiivi 85/337 (muudetud kujul) artiklitest 2 ja 3 ning artikli 5
lõigetest 1 ja 3;
–        alates aastast 2000, mil ala Alto Sil tunnistati erikaitsealaks linnudirektiivi alusel,
–        andis loa pealmaakaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud lubade saamist sõltuvusse nende projektide võimaliku
mõju asjakohasest hindamisest, ja igal juhul seetõttu, et täidetud ei olnud tingimused, mis lubavad projekti ellu viia vaatamata
ohule, mida projekt põhjustab metsistele – see liik kujutab endast ühte ala Alto Sil erikaitsealaks klassifitseerimist õigustanud
loodusvaradest – ja milleks on alternatiivsete lahenduste puudumine, üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvad põhjused ja
komisjoni teavitamine Natura 2000 võrgustiku üldise sidususe kaitse tagamiseks vajalikest asendusmeetmetest, ja
–        ei võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas liikide elupaikade, halvenemist ning metsise – selle liigi
elunemise tõttu alal Alto Sil määrati see ala erikaitsealaks – olulist häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas,
Fonfría, Ampliación de Feixolín ja Nueva Julia,
siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses erikaitsealaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad elupaikade direktiivi artikli 6
lõigetest 2, 3 ja 4 koostoimes artikliga 7, ja
–        alates 2004. aasta detsembrist ei ole võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas liikide elupaikade halvenemist
ning liikide häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Fonfría ja Ampliación de Feixolín, siis on Hispaania Kuningriik
rikkunud seoses ühenduse tähtsusega alaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad elupaikade direktiivi artikli 6 lõikest 2.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud
tema enda kanda, eelkõige kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks.
Käesoleval juhul tuleb arvestada asjaoluga, et Euroopa Kohus lükkas tagasi komisjoni teatud väited.
Seetõttu tuleb jätta Hispaania Kuningriigi kanda tema enda kohtukulud ning mõista temalt välja kaks kolmandikku komisjoni
kohtukuludest. Üks kolmandik komisjoni kohtukuludest tuleb jätta tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Kuna Hispaania Kuningriik andis loa pealmaakaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud nende lubade saamist sõltuvusse
hindamisest, mis võimaldaks sobival moel piiritleda, kirjeldada ja hinnata olemasolevate pealmaakaevanduste projektide otsest,
kaudset ja kuhjuvat mõju, välja arvatud kaevanduse Ladrones osas seoses pruunkaruga (
Ursus arctos
), siis rikkus Hispaania Kuningriik kohustusi, mis tulenevad nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ (teatavate
riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, muudetud nõukogu 3. märtsi 1997. aasta direktiiviga 97/11/EÜ) artiklitest 2
ja 3 ning artikli 5 lõigetest 1 ja 3.
2.
Kuna Hispaania Kuningriik andis alates aastast 2000, mil ala Alto Sil tunnistati erikaitsealaks nõukogu 2. aprilli 1979. aasta
direktiivi 79/409/EMÜ (loodusliku linnustiku kaitse kohta, muudetud komisjoni 29. juuli 1997. aasta direktiiviga 97/49/EMÜ)
alusel,
–
loa pealmaakaevandustele Nueva Julia ja Ladrones, kuid ei seadnud lubade saamist sõltuvusse nende projektide võimaliku mõju
asjakohasest hindamisest, ja igal juhul seetõttu, et täidetud ei olnud tingimused, mis lubavad projekti ellu viia vaatamata
ohule, mida projekt põhjustab metsistele (
Tetrao urogallus
) – see liik kujutab endast ühte ala Alto Sil erikaitsealaks klassifitseerimist õigustanud loodusvaradest – ja milleks on
alternatiivsete lahenduste puudumine, üldiste huvide seisukohast eriti mõjuvad põhjused ja Euroopa Komisjoni teavitamine Natura 2000
võrgustiku üldise sidususe kaitse tagamiseks vajalikest asendusmeetmetest, ja
–
ei võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas liikide elupaikade halvenemist ning metsise – selle liigi
elunemise tõttu alal Alto Sil määrati see ala erikaitsealaks – olulist häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Salguero-Prégame-Valdesegadas,
Fonfría, Ampliación de Feixolín ja Nueva Julia,
siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses erikaitsealaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad nõukogu 21. mai 1992. aasta
direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta artikli 6 lõigetest 2, 3
ja 4 koostoimes artikliga 7.
3.
Kuna Hispaania Kuningriik ei ole alates 2004. aasta detsembrist võtnud vajalikke meetmeid, et vältida elupaikade, sealhulgas
liikide elupaikade halvenemist ning liikide häirimist, mida põhjustasid kaevandused Feixolín, Fonfría ja Ampliación de Feixolín,
siis on Hispaania Kuningriik rikkunud seoses ühenduse tähtsusega alaga Alto Sil oma kohustusi, mis tulenevad direktiivi 92/43
artikli 6 lõikest 2.
4.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
5.
Jätta Hispaania Kuningriigi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja kaks kolmandikku Euroopa Komisjoni kohtukuludest.
Jätta Euroopa Komisjoni kanda üks kolmandik tema enda kohtukuludest.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.