CELEX: 62010FJ0091
Avalik teenistus
Ametnikud
Personalieeskirjade artikli 43 esimene lõik
Karjääriarengu aruannete hiline koostamine
Mittevaraline kahju
Edutamisvõimaluse kaotus

AK palub Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 30. septembril 2010 saabunud hagiavaldusega:
–        esiteks tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni 24. novembri 2009. aasta otsus, milles jäeti rahuldamata tema taotlus esiteks
hüvitada kahju, mida ta kandis väidetavalt seetõttu, et perioodide 2001‐2002, 2004, 2005 ja 2008 kohta ei koostatud karjääriarengu
aruandeid, ning teiseks algatada haldusjuurdlus väidetavate psühholoogilise ahistamise episoodide uurimiseks;
–        teiseks mõista komisjonilt välja kahjuhüvitis.

Õiguslik raamistik
Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 24 esimese lõigu redaktsioonis, mis kehtis
24. novembri 2009. aasta otsuse tegemise hetkel, oli sätestatud:
„Ühendused aitavad iga ametnikku, eelkõige menetluses sellise isiku vastu, kes esineb ähvarduste, solvavate või laimavate
tegude või rünnakutega isiku või omandi vastu, mille all ametnik või tema pereliige kannatab ametniku ametiseisundi ja kohustuste
tõttu.”
Personalieeskirjade artikli 43 esimene lõik näeb ette:
„Iga ametniku pädevuse, tulemuslikkuse ja tööalase käitumise kohta koostatakse korrapäraselt, kuid vähemalt üks kord kahe
aasta jooksul aruanne iga institutsiooni poolt [...] ettenähtud tingimustel.”
Personalieeskirjade pensioniskeeme käsitleva VIII lisa artikkel 13 sätestab:
„1.      [A]lla 65‑aastasel ametnikul, kelle töövõimetuskomitee on pensioniõiguste omandamise ajal tunnistanud püsivalt ja täielikult
töövõimetuks ja kes seetõttu ei saa täita oma ametikohustusi oma karjäärivahemikule vastaval ametikohal ning kes peab seetõttu
lõpetama teenistuse ühendustes, [on] õigus sellise töövõimetuse püsimise ajal saada personalieeskirjade artiklis 78 sätestatud
invaliidsustoetust.
2.      Invaliidsustoetust saavad isikud ei või teha tasustatavat tööd ilma ametisse nimetava asutuse või ametiisiku eelneva loata.
[…]”

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Hageja asus ametisse nimetava asutuse 25. jaanuari 1999. aasta otsusega ‐ millega asendati 9. septembri 1997. aasta otsus
‐ komisjoni tööle katseajal oleva ametnikuna, kes määrati palgaastme A 5 järku 1.
Hageja karjääriarengu aruande ajavahemikuks 1. juuli 2001 kuni 31. detsember 2002 (edaspidi „2001.‐2002. aasta karjääriarengu
aruanne”), mis võeti esialgu vastu 10. aprillil 2003, tühistas Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus esimest korda 20. aprilli
2005. aasta otsusega kohtuasjas T‑86/04: [AK]
vs.
komisjon (edaspidi „20. aprilli 2005. aasta kohtuotsus”). Administratsioon koostas uue karjääriarengu aruande, mille edasikaebuse
hindaja võttis selle ajavahemiku kohta vastu 2. juunil 2006, kuid ka see tühistati, nimelt Esimese Astme Kohtu 6. oktoobri
2009. aasta otsusega kohtuasjas T‑102/08 P: [AK]
vs.
komisjon (edaspidi „6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus”). 2001.‐2002. aasta karjääriarengu aruande viimane redaktsioon võeti
vastu käesoleva kohtumenetluse kestel, 25. jaanuaril 2012.
Hageja karjääriarengu aruanne 2004. aasta kohta (edaspidi „2004. aasta karjääriarengu aruanne”) võeti esialgu vastu 14. jaanuaril
2005, kuid see tühistati Üldkohtu 13. detsembri 2007. aasta otsusega kohtuasjas F‑42/06: [AK]
vs.
komisjon (edaspidi „13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus”). See asendati uue 2004. aasta karjääriarengu aruandega, mis koostati
käesoleva kohtumenetluse kestel, 25. jaanuaril 2012.
Mis puudutab hageja karjääriarengu aruannet 2005. aasta kohta (edaspidi „2005. aasta karjääriarengu aruanne”), siis ametisse
nimetav asutus rahuldas 23. aprillil 2007 tema kaebuse, mille ta selle aruande peale esitas, ja menetlust, mille tulemusena
see karjääriarengu aruanne koostati, tuli seega alustada uuesti. 2005. aasta karjääriarengu aruanne saadeti viimaks hagejale
käesoleva kohtumenetluse kestel, 8. juunil 2012.
Lõpuks tuleb märkida, et hageja karjääriarengu aruanne 2008. aasta kohta (edaspidi „2008. aasta karjääriarengu aruanne”) ei
olnud 20. septembril 2012, mil käesolevas kohtuasjas nõu pidama hakati, veel lõplik.
Hageja edutati 1. märtsil 2008 palgaastmele AD 12.
Tuvastanud, et 1. septembri 2008. aasta seisuga oli hagejal kogunenud kolme aasta kohta 426 päeva puudumist haiguse tõttu,
otsustas ametisse nimetav asutus 2008. aasta detsembris pöörduda töövõimetuskomitee poole, kes leidis ühehäälselt, et hagejal
on püsiv töövõimetus, mida võib pidada täielikuks ja mille tõttu ei ole ta võimeline täitma ametikohustusi oma karjäärivahemikule
vastaval ametikohal. Ametisse nimetav asutus otsustas nende järelduste põhjal 7. mail 2009 hageja teenistuse püsiva töövõimetuse
tõttu lõpetada ning hakata alates 2009. aasta 1. juunist talle maksma invaliidsustoetust.
Hageja esitas 24. juulil 2009 selle töövõimetuse tõttu pensionile saatmise otsuse peale kaebuse. See kaebus jäeti ametisse
nimetava asutuse 29. oktoobri 2009. aasta otsusega rahuldamata.
Vahepeal, 10. augustil 2009 oli hageja esitanud abitaotluse, milles ta palus algatada haldusjuurdlus, et tuvastada ahistamise
episoodid, mille ohvriks ta ennast pidas, ja maksta talle hüvitist kahju eest, mida ta arvas end olevat kandnud alates 2003. aastast
paljude rikkumiste tõttu tema karjääriarengu aruannete koostamisel ning tema haiguse pärast puudumiste administratiivse haldamise
ja seetõttu, et tema töökeskkond ei vasta tema haigusele. Hageja väitis, et talle on põhjustatud eelkõige varalist kahju,
mis seisneb vahes tema invaliidsustoetuse ja selle töötasu vahel, mida ta oleks saanud, kui tal oleks lastud töötada. Ametisse
nimetav asutus jättis need taotlused 24. oktoobri 2009. aasta otsusega (edaspidi „vaidlustatud otsus”) rahuldamata.
Hageja esitas oma nõustaja 24. veebruari 2010. aasta kirjaga personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel vaidlustatud otsuse
peale kaebuse. See kaebus jäeti ametisse nimetava asutuse 18. juuni 2010. aasta otsusega, millest hagejale teatati sama aasta
21. juunil, rahuldamata.

Poolte nõuded ja menetlus
Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        mõista komisjonilt välja:
„‐      53 000 [eurot] palgaastmele A 5 edutamise võimaluse kaotamise tõttu 2003. aasta edutamise raames ning lisaks viia vastavusse
tema pensioniõigused, tasudes vastavad sissemaksed;
–        400 [eurot] kuus (mis on 70% vahest tema saadava invaliidustoetuse ja selle invaliidsustoetuse vahel, mida ta oleks saanud,
kui teda oleks 2003. aastal edutatud);
–        35 000 [eurot] mittevaralise kahju eest, mis põhjustati sellega, et tema haldusseisundit ei muudetud õiguspäraseks, hoolimata
[20. aprilli 2005. aasta, 6. oktoobri 2009. aasta ja 13. detsembri 2007. aasta] kohtuotsustest”;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Oma 4. mai 2012. aasta märkustes suurendas hageja oma mittevaralise kahju eest nõutava hüvitise summat, hinnates selle 70 000 eurole.
Hageja hindab 9. juuli 2012. aasta kirjas nüüd hüvitise, mis talle tuleks väidetavalt maksta „2003. aastal, 2005. aastal või
hiljemalt 2007. aastal edutamise võimaluse kaotamise tõttu, [...] vastavalt 410 070 [eurole], 204 996 [eurole] ja 90 130 [eurole]”.
Komisjon palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.
Hageja taotles oma hagiavaldusele lisatud 30. septembri 2010. aasta kirjaga käesolevas kohtuasjas anonüümsust ning esitas
7. mail 2012 hoolimata hagi konkreetsest kontekstist selle taotluse uuesti.
Avaliku Teenistuse Kohtu kantselei palus pooltel 8. veebruari 2011. aasta kirjaga osaleda mitteametlikul koosolekul, kus püüti
saavutada vaidluses kompromiss. Selle koosoleku tulemusena ‐ mis toimus sama aasta 1. märtsil ettekandja‑kohtuniku osavõtul
‐ määrati pooltele tähtaeg, et jõuda kokkuleppele. Tõdenud, et pooled ei suuda saavutada kompromissi, lõpetas Avaliku Teenistuse
Kohus kompromissi otsimise. Avaliku Teenistuse Kohtu president kutsus 20. juunil 2012 toimunud kohtuistungi lõpul pooled siiski
uuele mitteametlikule koosolekule. Nähes, et ka see uus kompromissi saavutamise katse luhtus, lõpetas Avaliku Teenistuse Kohus
arutelud ja hakkas asja üle 20. septembril 2012 pärast viimaste märkuste esitamist nõu pidama.

Õiguslik käsitlus
Tuleb meenutada, et hageja 10. augusti 2009. aasta taotlusel oli kaks eset: saavutada selle varalise ja mittevaralise kahju
hüvitamine, mis põhjustati paljude rikkumistega karjääriarengu aruannete väljatöötamisel, ning paluda komisjonilt abi, st
paluda tal algatada juurdlus ahistamisepisoodide uurimiseks. See taotlus jäeti vaidlustatud otsusega tervikuna rahuldamata.
Et sellel otsusel on kaks eset, tuleb hagi esimest nõuet, millega palutakse vaidlustatud otsus tühistada, mõista nii, et sellega
püütakse saavutada vaidlustatud otsuse tühistamine osas, milles jäeti rahuldamata kahju hüvitamise taotlus, ja osas, milles
jäeti rahuldamata psühholoogilise ahistamise tõttu esitatud abitaotlus.
1.
Nõue tühistada vaidlustatud otsus osas, milles jäeti rahuldamata hageja kahju hüvitamise taotlus
Hageja palub tühistada vaidlustatud otsuse osas, milles jäeti rahuldamata tema 10. augustil 2009 esitatud kahju hüvitamise
taotlus.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on institutsiooni otsus, millega jäetakse rahuldamata kahju hüvitamise
taotlus, lahutamatult seotud haldusmenetlusega, mis eelneb Avaliku Teenistuse Kohtule kahju hüvitamise hagi esitamisele ning
järelikult ei saa tühistamisnõudeid sellises kontekstis hinnata eraldi kahju hüvitamise nõuetest. Tegelikult aitab institutsiooni
poolt kohtueelses etapis väljendatud seisukohta sisaldav akt kaasa vaid kahju kannatanud poole kahju hüvitamise nõude esitamisele
Avaliku Teenistuse Kohtus. Seega ei tule tühistamisnõuete kohta seisukohta võtta eraldi (Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri
2003. aasta otsus kohtuasjas T‑25/02: Sautelet
vs.
komisjon, punkt 45 ja 14. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑256/02: I
vs.
Euroopa Kohus, punkt 47; Avaliku Teenistuse Kohtu 11. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas F‑55/09: Maxwell
vs.
komisjon, punkt 48) vaidlustatud otsusest osas, milles jäeti rahuldamata hageja kahju hüvitamise taotlus.
Kuna komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mille kohaselt ei ole hagejal huvi saavutada vaidlustatud otsuse tühistamist
osas, milles tema kahju hüvitamise taotlus jäeti rahuldamata, sest ta saadeti automaatselt töövõimetuse tõttu pensionile,
tuleb mõista nii, et see on suunatud selle tühistamisnõude vastu, ei ole selle vastuväite kohta järelikult vaja otsust teha.
Seega on tarvis järgnevalt analüüsida ka hagiavalduses toodud kahju hüvitamise nõudeid enne nõuet tühistada vaidlustatud otsus
osas, milles jäeti rahuldamata hageja abitaotlus.
2.
Nõuded hüvitada hageja kantud kahju

Kahju hüvitamise nõuete vastuvõetavus
Kogu hagiavaldusest ilmneb, et oma kahju hüvitamise nõuetes taotleb hageja Avaliku Teenistuse Kohtus, et hüvitataks kahju,
mida ta kandis väidetavalt seetõttu, et 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruandeid ei koostatud nõuetekohaselt
õigel ajal.
Hageja väidab – tuginedes Euroopa Kohtu 22. detsembri 2008. aasta otsusele kohtuasjas C‑198/07 P: Gordon
vs.
komisjon – teiste argumentide hulgas, millega ta oma hagi põhistab, et ta ei kaotanud enda töövõimetuse tõttu pensionile saatmise
tulemusena õigust sellele, et tema tööd hinnatakse aruandes, mis on koostatud õigesti ja õiglaselt. Karjääriarengu aruannetega
seonduvat huvi peaks hindama mitte üksnes selle põhjal, kuidas need aitavad asjaomasel ametnikul karjääri teha, vaid ka selle
põhjal, milline hinnang on nendes antud inimlikele omadustele, mida see ametnik on oma kutsetöös ilmutanud. Pealegi võivad
2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruanded kujutada endast arstlikule komisjonile hinnangulist teavet,
mille tõttu teeb see komisjon otsuse, et tema haigus on kutsehaigus, sest haiguse kvalifitseerimine kutsehaiguseks võib sõltuda
töökeskkonnast ja ‑tingimustest, mida hinnatakse igas hindamisaruandes.
Komisjon arvab vastupidi, et hageja ei saa enda töövõimetuse tõttu automaatselt pensionile saatmise tulemusena väita, et talle
tekitati kahju sellega, et 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruandeid ei lõpetatud. Eespool viidatud
kohtuotsus Gordon
vs.
komisjon ei ole tema sõnul käesoleval juhul asjakohane, sest selles kohtuasjas ei loetud automaatselt pensionilesaatmist püsiva
töövõimetuse tõttu, mida peeti täielikuks, lõplikuks ning asjaomase isiku võimalik uuesti tööleasumine ei olnud seega hüpoteetiline
(eespool viidatud kohtuotsus Gordon
vs.
komisjon, punkt 48). Käesoleval juhul on asjaolud teistsugused.
Sellega seoses tuleb kohe tõdeda, et hageja argument, et 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruanded
võiksid aidata tõendada, et tema haigus on kutsehaigus, on spekulatiivne. Võttes arvesse kõnesolevaid kohtumenetluse kestel
koostatud karjääriarengu aruandeid, näib see isegi ekslik, sest nendes aruannetes ei ole ühtegi objektiivset täpsustust hageja
töötingimuste kohta. Peale selle sisaldavad 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruanded hageja enda ebamäärast vihjet halvale
õhukvaliteedile ühes auditooriumis ning tema lühikest meenutust, milliseid samme astus administratsioon 2008. aasta märtsist
kuni oktoobrini seoses tema tervisliku seisundiga, ja veel ühte tema lühikest selget märkust, et ta ei suuda komisjoni ruumides
töötada.
Lisaks meenutas Euroopa Kohus oma eespool viidatud kohtuotsuses Gordon
vs.
komisjon, et kuigi ametnik, kelle töövõimetuskomitee tunnistab püsivalt ja täielikult töövõimetuks, saadetakse tõesti automaatselt
pensionile, on sellise ametniku olukord – vastupidi eelkõige pensioniealiseks saanud ametniku olukorrale – pöörduv: niisugune
ametnik võib institutsioonis uuesti tööle asuda ning tema tegevus seega ainult peatatakse, kusjuures see, milliseks tema olukord
institutsioonides edaspidi kujuneb, sõltub tingimustest, mille tõttu ta töövõimetuks tunnistati ja mida võib regulaarsete
vaheaegadega kontrollida. Euroopa Kohus leidis seega, et püsivalt ja täielikult töövõimetul ametnikul säilib huvi karjääriarengu
aruanne vaidlustada (eespool viidatud kohtuotsus Gordon
vs.
komisjon, punkti 27 algus, punktid 46, 47 ja 51).
Kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsuses Gordon
vs.
komisjon, ei peetud asjaomase isiku püsivat täielikku töövõimetust siiski lõplikuks ja tema uuesti tööleasumine ei olnud lihtsalt
hüpoteetiline, vaid täiesti reaalne (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus Gordon
vs.
komisjon, punkt 48). Selles olukorras täpsustas Euroopa Kohus, et ametnikul, kes on tunnistatud püsivalt ja täielikult töövõimetuks,
on samasugune õigus nagu töötaval ametnikul oodata, et tema karjääriarengu aruanne koostataks õiglaselt, objektiivselt ja
nõuetekohast hindamist puudutavate õigusnormide alusel, kui ta võib institutsioonides uuesti tööle hakata (eespool punktis 27
viidatud kohtuotsus Gordon
vs.
komisjon, punkt 49).
Käesoleval juhul leidis töövõimetuskomitee aga, et „ei ole vaja mingit uuesti üle vaatavat arstlikku läbivaatust” ja seda
hageja „töövõimetuse põhjustanud patoloogia püsivuse” tõttu, mistõttu otsuse põhjal võib seega tõesti asuda seisukohale, et
hageja uuesti töölehakkamine on hüpoteetiline.
Tuleb siiski märkida, et eespool viidatud kohtuotsuses Gordon
vs.
komisjon võttis Euroopa Kohus eespool toodud seisukoha, tehes otsuse apellatsioonkaebuse väidete kohta, mis olid suunatud
Esimese Astme Kohtu otsuse peale, mis omakorda käsitles karjääriarengu aruande peale esitatud tühistamishagi. Olukord on teistsugune,
kui hinnatakse – nagu käesoleval juhul – põhjendatud huvi saavutada mitte tühistamine, vaid hüvitamine ning pealegi mitte
väidetavalt õigusvastase karjääriarengu aruandega põhjustatud kahju, vaid sellise kahju hüvitamine, mis tekitati sellega,
et administratsioon viivitas karjääriarengu aruande koostamisega. Niisugusel juhul säilib töövõimetuse tõttu automaatselt
pensionile saadetud ametnikul – olgu tema uuesti töölehakkamine täiesti hüpoteetiline või reaalne – põhimõtteliselt huvi selle
vastu, et talle hüvitataks kahju, mida ta selle viivituse tõttu tõesti kandis.
Seega tuleb vastuvõetamatuse vastuväide, mille komisjon esitas ja mille kohaselt puudub hagejal huvi oma kahju hüvitamise
nõudeid esitada, tagasi lükata.
Töövõimetuse tõttu automaatselt pensionile saadetud ametniku põhimõtteliselt säilinud huvi selle vastu, et talle hüvitataks
kahju, mida ta selle viivituse tõttu oma karjääriarengu aruannete koostamisel tõesti kandis, ei vabasta seda ametnikku siiski
kohtupraktikas pidevalt meenutatud Euroopa Liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamise nõuete järgimisest, mille hulgas on eelkõige
tingimus, et hüvitise saamiseks peab ta tõendama, et ta kandis tegelikku ja kindlat kahju (vt näiteks Euroopa Kohtu 27. jaanuari
1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81: Birra Wührer jt
vs.
nõukogu ja komisjon, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑99/95: Scott
vs.
komisjon, punkt 72; Avaliku Teenistuse Kohtu 12. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas F‑50/09: Missir Mamachi di Lusignano
vs.
komisjon, punkt 117, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Euroopa Liidu Üldkohtule, kohtuasi T‑401/11 P, ja 13. septembri
2011. aasta otsus kohtuasjas F‑101/09: AA
vs.
komisjon, punkt 78). Seda küsimust analüüsitakse kahju hüvitamise nõuete sisulise analüüsimise käigus.
Komisjon väidab ka, et 2001.‐2002. aasta karjääriarengu aruanne tühistati 20. aprilli 2005. aasta kohtuotsusega peamiselt
seetõttu, et selles aruandes on korduvalt viidatud põhjendatud puudumistele haiguse tõttu, ning et hageja ei taotlenud selles
kohtuasjas kahju hüvitamist. Ta märgib ka, et kuigi 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsusega tühistati uus 2001.‐2002. aasta
karjääriarengu aruanne põhjenduse puudumise tõttu, jäeti selles hageja kahju hüvitamise nõue rahuldamata põhjendusel, et uues
karjääriarengu aruandes ja konkreetsemalt selle tulemuslikkust käsitlevas osas – mida kohtuotsuses kritiseeriti põhjenduse
puudumise tõttu ‐ ei olnud ühtegi sõnaselgelt negatiivset hinnangut hageja kohta, nii et uue 2001.‐2002. aasta karjääriarengu
aruande tühistamine kujutas endast juba iseenesest sobivat ja piisavat hüvitist igasuguse mittevaralise kahju eest.
Komisjon järeldab sellest, et 2001.‐2002. aasta karjääriarengu aruande osas tuleb kahju hüvitamise nõue – vähemalt mis puudutab
väidetavat mittevaralist kahju – jätta rahuldamata, vastasel korral eiratakse kohtuotsuse seadusjõudu.
Sellega seoses tuleb meenutada, et hagi on vastuvõetamatu kohtuotsuse seadusjõu tõttu, mis on varasemal kohtuotsusel, millega
tehti otsus hagi kohta, mille pooled olid samad, ese oli sama ja mis põhines samadel alustel (Euroopa Kohtu 19. septembri
1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 172/83 ja 226/83: Hoogovens Groep
vs.
komisjon, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 5. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas T‑162/94: NMB jt
vs.
komisjon, punkt 37; Euroopa Liidu Üldkohtu 25. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑66/01: Imperial Chemical Industries
vs.
komisjon, punkt 197).
Käesoleval juhul taotletakse hagiga aga mitte õigusvastase karjääriarengu aruande tühistamist ja sellega põhjustatud kahju
hüvitamist, vaid karjääriarengu aruande hilinenud koostamisega tekitatud kahju hüvitamist.
Sellest järeldub, et käesoleva hagi ese ei ole sama nagu hagidel, mille kohta tehti otsus 20. aprilli 2005. aasta ja 6. oktoobri
2009. aasta kohtuotsustega.
Komisjoni vastuvõetamatuse vastuväide, mille kohaselt eiratakse kohtuotsuse seadusjõudu, tuleb seega tagasi lükata.

Kahju hüvitamise nõuetega seotud sisulised küsimused
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldab liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamine teatud tingimuste koosesinemist, milleks
on institutsioonidele etteheidetava käitumise õigusvastasus, väidetava kahju tegelik tekkimine ning põhjusliku seose olemasolu
käitumise ja väidetava kahju vahel (vt Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T‑135/00: Morello
vs.
komisjon, punkt 130, ja 31. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑105/03: Dionyssopoulou
vs.
nõukogu, punkt 30 ja Avaliku Teenistuse Kohtu 23. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas F‑50/08: Bartha
vs.
komisjon, punkt 53).
Avaliku Teenistuse Kohus peab seega analüüsima üksteise järel neid tingimusi.
Komisjonile ette heidetava käitumise õigusvastasus
Hageja väidab, et esines mitmesugust õigusvastast käitumist.
Esimene õigusvastane käitumisviis, mida hageja hagiavalduses komisjonile ette heidab, on see, et aastate 2001–2002, 2004,
2005 ja 2008 kohta ei koostatud karjääriarengu aruannet, mistõttu rikuti personalieeskirjade artikli 43 esimest lõiku. Vaidlustatud
otsus on seega õigusvastane osas, milles seda rikkumist ei tuvastatud.
Teine õigusvastane käitumisviis, mida hageja – ikka hagiavalduses ‐ komisjonile ette heidab, on see, et ELTL artikli 266 kohaselt
pidi administratsioon võtma vajalikud meetmed, et kaotada nende rikkumiste tagajärjed, mille oli tuvastanud liidu kohus, kes
tühistas 2001.‐2002. ja 2004. aasta karjääriarengu aruannete koostamist käsitlevad otsused. Et ametisse nimetav asutus ei
võtnud 20. aprilli 2005. aasta, 6. oktoobri 2009. aasta ja 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsuste täitmiseks mingeid meetmeid,
säilitas ta kohtu tuvastatud rikkumiste tagajärjed. Õigusvastane olukord püsis 2001.‐2002. aasta karjääriarengu aruande osas
seega üle seitsme aasta ja 2004. aasta karjääriarengu aruande osas üle viie aasta. Sama käib ametisse nimetava asutuse otsuse
kohta, millega rahuldati kaebus, mille hageja oli esitanud oma lõpetamata jäetud 2005. aasta karjääriarengu aruande koostamist
käsitleva otsuse peale.
Oma järgnevates märkustes, mille ta esitas vastuseks Avaliku Teenistuse Kohtu võetud menetlust korraldavatele meetmetele,
vaidlustab hageja menetluse, mille tulemusena koostati 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruanded, mis
talle kohtumenetluse kestel edastati, ning leiab, et neid karjääriarengu aruandeid ei saa pidada lõpetatud aruanneteks. Ta
arvab eelkõige, et täites ametisse nimetava asutuse 23. aprilli 2007. aasta otsust, mis käsitleb 2005. aasta karjääriarengu
aruannet, ning esiteks 20. aprilli 2005. aasta ja 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsuseid ja teiseks 13. detsembri 2007. aasta
kohtuotsust, mis käsitlevad vastavalt 2001.‐2002. aasta karjääriarengu aruannet ja 2004. aasta karjääriarengu aruannet, on
mõistlikku tähtaega nüüd ületatud „nii palju, et praeguses etapis ei ole enam võimalik neid koostada”. Lõpuks heidab ta komisjonile
ette, et viimane ei ajakohastanud tema edutamistoimikut, eelkõige ei analüüsinud võimalust anda talle eelispunkte.
Komisjon leiab, et kahju hüvitamise nõue ei ole põhjendatud seetõttu, et talle ei saa ette heita mingit eksimust.
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab administratsioon hoolitsema karjääriarengu aruannete perioodilise
koostamise eest personalieeskirjades või nende alusel vastu võetud õigusnormides ette nähtud kuupäevadeks ning karjääriarengu
aruannete korrapärase koostamise eest nii hea halduse tagamiseks kui ka ametnike huvide kaitsmiseks. Eriliste asjaolude puudumise
korral paneb administratsioon siis, kui koostab karjääriarengu aruande hilinemisega, seega toime ametialase eksimuse, mis
toob kaasa tema vastutuse (Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑279/01: Lebedef
vs.
komisjon, punktid 55 ja 56).
Tuleb ka meenutada, et institutsioonilt, kelle õigusakt on tunnistatud tühiseks, nõutakse tühistava kohtuotsuse täitmiseks
vajalike meetmete võtmist, kuid samuti märkida, et kuna niisuguse kohtuotsuse täitmine eeldab teatavate haldusmeetmete võtmist,
on institutsiooni käsutuses mõistlik tähtaeg selle kohtuotsuse täitmiseks (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 10. juuli 1997. aasta
otsus kohtuasjas T‑81/96: Apostolidis jt
vs.
komisjon, punkt 37, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 17. aprilli 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades F‑44/06 ja F‑94/06: C ja F
vs.
komisjon, punkt 60). Järelikult eirab institutsioon ELTL artiklit 266 ja paneb toime vea, mis võib tuua kaasa liidu vastutuse,
kui ta – ilma et esineks erilisi raskusi tühistava kohtuotsuse tõlgendamisel või praktilisi raskusi – jätab võtmata konkreetsed
meetmed selle kohtuotsuse täitmiseks mõistliku aja jooksul (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus C ja F
vs.
komisjon, punktid 63‐67).
Antud juhul ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktis 6 ja järgnevates punktides toodud faktiliste asjaolude kirjeldusest, et komisjon
viivitas 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruannete koostamisega eriti kaua.
Komisjon väidab siiski, et hindajaid informeeriti sellest, et puudumisi haiguse tõttu tuleb võtta arvesse eriliste asjaoludena
ja anda soodsam hinnang, ning et ka hindamisaruandes toodud kommentaarid peavad seda arvessevõtmist kajastama, alles 6. oktoobri
2009. aasta kohtuotsuse kuulutamisega – siis, kui hageja oli juba töövõimetuse tõttu pensionile saadetud ‐, samas kui õiguse
varasemas seisu kohaselt tuli puudumisi haiguse tõttu käsitada nii, et need ei avalda hindajate sõnastatavatele kommentaaridele
mingit mõju.
Tuleb siiski märkida, et tõlgendus, mille kohus liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab vajaduse korral selle sätte
tähendust ja ulatust, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest. Sellest tuleneb,
et nõnda tõlgendatud õigusnormi võib ja tuleb kohaldada isegi õigussuhetele, mis tekkisid enne selle kohtuotsuse tegemist,
milles see tõlgendus toodi (vt selle kohta Euroopa Liidu Üldkohtu 12. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑80/09 P: komisjon
vs.
Q, punkt 164). Sellest järeldub, et 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsuses esitatud personalieeskirjade artikli 43 esimese lõigu
tõlgendus on hageja faktilise ja õigusliku olukorra suhtes täiel määral kohaldatav juba enne viidatud kohtuotsuse kuulutamist.
Seega ei vabasta kohtupraktikas valitsenud väidetav kindlusetus komisjoni tema vastutusest.
Seevastu käesolevas kohtuasjas ei saa komisjonile ette heita, et ta ei ajakohastanud hageja edutamistoimikut, jättes analüüsimata,
kas talle saab anda eelispunkte, nagu hageja oma märkustes vastuseks Avaliku Teenistuse Kohtu võetud menetlust korraldavatele
meetmetele väidab. Tuginedes sellele väidetavalt õigusvastasele käitumisviisile, lisab hageja veel ühe käitumisviisi nendele,
mille üle ta kurtis oma hagis, ning esitab nii uue väite. Samal ajal kui karjääriarengu aruande õigeaegset koostamist on nõutud
personalieeskirjade artikli 43 esimeses lõigus, kuuluvad edutamised, mille puhul eelispunkte antakse, personalieeskirjade
artikli 45 kohaldamisalasse. Eelnevad kaalutlused ei takista siiski Avaliku Teenistuse Kohtul hageja kantud kahju analüüsimisel
analüüsimast ka seda, kas hageja kaotas komisjoni poolt karjääriarengu aruannete koostamisel tekkinud viivituste tõttu edutamisvõimaluse.
Lõpuks tuleb märkida, komisjonile ei saa käesoleva hagi raames ka ette heita, et ta pani toime rikkumisi nende karjääriarengu
aruannete koostamisel, mis edastati käesoleva kohtumenetluse kestel, kuna vastasel juhul muudetakse radikaalselt vaidluse
eset ja minnakse mööda institutsioonisisestest õiguskaitsevahenditest.
Kõigest eelnevast tuleneb, et komisjon pani toime eksimuse, kui ta ei koostanud 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu
aruandeid ettenähtud kuupäevadeks ega võtnud mõistlike tähtaegade jooksul rakendusmeetmeid 20. aprilli 2005. aasta, 13. detsembri
2007. aasta ja 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsuste täitmiseks, kuid talle ei saa ette heita ühtegi muud eksimist, mis puudutab
karjääriarengu aruannete koostamist pärast Avaliku Teenistuse Kohtu poole pöördumist.
Avaliku Teenistuse Kohus peab seega analüüsima selle kahju ulatust, mida hageja võis kanda viivituste tõttu 2001.‐2002., 2004.,
2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruannete koostamisel.
Hageja kantud kahju
–       Mittevaraline kahju, mida hageja väidetavalt kandis
Hageja leiab, et viivitus 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruannete koostamisel põhjustas talle mittevaralist
kahju, sest tekitas talle ebakindlust ja stressi ning tal kestsid ligi seitse aastat vaidlused ja seda nelja hindamise osas.
Komisjon väidab vastu, et see, et hageja tõesti kandis mingit mittevaralist kahju, mille hüvitamist ta taotleb, ei ole tõendatud.
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib viivitus karjääriarengu aruannete koostamisel juba iseenesest
ametnikku kahjustada ja seda ainuüksi sellega, et niisuguse aruande puudumine võib mõjutada tema karjääri arengut teataval
hetkel, kui tehakse seda puudutavaid otsuseid (Esimese Astme Kohtu 28. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas T‑59/96: Burban
vs.
parlament, punkt 68, ja 30. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑246/02: Ferrer de Moncada
vs.
komisjon, punkt 68). Selles mõttes võib lubada, et töövõimetuse tõttu automaatselt pensionile saadetud ametnik palub hüvitada
tegeliku ja kindla mittevaralise kahju, mis on tingitud tema ebakindluse‑ ja rahutusetundest oma tööalase tuleviku osas, mida
võis omakorda tekitada karjääriarengu aruande puudumine tema kohta, kui ta töötas. See on nii seda enam, et karjääriarengu
aruanne kujutab endast kirjalikku ja formaalset tõendit, mis kinnitab selle töö kvaliteeti, mida ametnik on asjaomasel perioodil
teinud.
Hageja võimalust saada hüvitist mittevaralise kahju eest, mida põhjustati tema karjääriarengu aruannete hilinenult koostamisega,
ei välista käesoleval juhul asjaolu – millele komisjon tugineb –, et kui Avaliku Teenistuse Kohus tühistas 2004. aasta karjääriarengu
aruande 13. detsembri 2007. aasta otsusega, jättis ta mittevaralise kahju hüvitamise nõude rahuldamata, leides, et tühistamine
kujutab endast juba iseenesest sobivat ja piisavat hüvitist igasuguse mittevaralise kahju eest, mida hageja võis tühistatud
akti tõttu kanda (13. detsembri 2007. aasta kohtuotsus, punkt 46). 2005. aasta karjääriarengu aruande osas ei välista seda
võimalust ka asjaolu, et see aruanne tühistati kaebuse tulemusena ametisse nimetava asutuse 23. aprilli 2007. aasta otsusega
ja et niisugusel tühistamisel peaks olema samasugune igasugust mittevaralist kahju hüvitav mõju nagu tühistaval kohtuotsusel.
Tuleb veel kord märkida, et käesoleva kahju hüvitamise nõuet sisaldava hagi ese erineb seetõttu, et selle hagiga palutakse
hüvitada mittevaraline kahju, mis põhjustati sellega, et 2004. aasta karjääriarengu aruannet ei koostatud ettenähtud tähtaja
jooksul nõuetekohaselt, 13. detsembri 2007. aasta kohtuotsusega rahuldamata jäetud kahju hüvitamise nõudest, millega paluti
hüvitada mittevaraline kahju, mis tekitati hageja sõnul tema au riivamistega kõnesolevas karjääriarengu aruandes (13. detsembri
2007. aasta kohtuotsus, punkt 42). Ka 2005. aasta karjääriarengu aruanne tühistati ametisse nimetava asutuse 23. aprilli 2007. aasta
otsusega selle aruande õigusvastasuse tõttu, mitte viivituse tõttu selle koostamisel.
Tuleb aga asuda seisukohale, et niisugune ametnik nagu hageja, kelle uuesti töölehakkamine on hüpoteetiline, ei saa enam ajavahemiku
osas pärast tema automaatselt pensionile saatmist tugineda tegelikule ja kindlale mittevaralisele kahjule, mille tekitas ebakindluse‑
ja rahutusetunne tema tööalase tuleviku osas, sest just see tööalane tulevik ongi hüpoteetiline.
Avaliku Teenistuse Kohus leidis tõesti 10. novembri 2009. aasta otsuses kohtuasjas F‑93/08: N
vs.
parlament (punkt 46), et igal ametnikul peab igal juhul olema õigus vaidlustada teda puudutav hindamisaruanne. Selle kohtuotsuse
aluseks olevad asjaolud ei ole siiski võrreldavad käesoleva kohtuasja asjaoludega. Sel juhul ei olnud tegemist mitte kahju
hüvitamise nõuet sisaldava hagiga, mille on viivituse tõttu karjääriarengu aruande koostamisel esitanud endine ametnik, kes
saab invaliidsustoetust ja kelle uuesti töölehakkamine on hüpoteetiline, vaid tühistamishagiga, mille esitas ametnik, kes
väitis, et hoolimata tema üleviimisest Euroopa Parlamendist komisjoni on tal endiselt huvi vaidlustada parlamendi koostatud
hindamisaruanne, sest tema nimelt töötas edasi (eespool viidatud kohtuotsus N
vs.
parlament, punkt 45).
Piiri, mis on käesoleva kohtuotsuse punktis 63 seatud hagejapoolsele võimalusele saavutada selle mittevaralise kahju hüvitamine,
mis põhjustati tema karjääriarengu aruannete hilinenult koostamisega, ei väära käesoleval juhul ka tema argumendid. Hageja
väidab oma hagi põhistamiseks, et ei saa välistada, et komisjonis toimuv töötingimuste muutus võimaldab tal uuesti tööle asuda
ning meditsiinialaste teadmiste areng või isegi selle arstliku komisjoni töö, kellel paluti tunnistada tema haigus kutsehaiguseks,
toob ilmsiks tema invaliidsuse täpsed põhjused ja näitab võib-olla, missugustel tingimustel saab ta sobivas töökeskkonnas
uuesti tööle hakata. Ta lisab, et on võimalik, et tal lubatakse teha mingit muud tööd, mis sobib tema invaliidsusega kokku
ning milleks võib olla vaja tema komisjonis tehtava töö õiget ja õiglast hinnangut.
Võttes siiski arvesse meetmeid, mis komisjon on võtnud hagejale sobivate töötingimuste tagamiseks, nagu need on loetletud
vaidlustatud otsuses, tundub nende tingimuste uus soodne muutus hüpoteetiline. Ka meditsiinialaste teadmiste areng või arstliku
komisjoni töö tulemused on hüpoteetilised ega muuda hageja patoloogia leevenemist või kadumist ja tema võimalikku tagasipöördumist
tööle õiguslikult usutavaks. Pealegi teeb selle tööle tagasipöördumise veel ebatõenäolisemaks 1954. aastal sündinud hageja
vanus, sest ta jõuab 2019. aastal ikka, mil ta personalieeskirjade artikli 52 alusel automaatselt pensionile saadetakse. Lisaks
on väide, et ta võib teha mõnda muud, tema tervisliku seisundiga sobivat tööd, samuti hüpotees, millel ei ole mingit konkreetset
alust.
–       Võimaluse kaotus, millega hageja väidab tegemist olevat
Hageja väidab muu hulgas, et ta kaotas võimaluse, et ta edutatakse 2003. aasta edutamise raames palgaastmele A 4 – mis nimetati
1. mail 2004 ümber A*12‑ks ja siis 1. mail 2006 AD 12‑ks –, kuigi võttes arvesse tema staaži madalamal palgaastmel ja asjaolu,
et talle ei olnud tehtud etteheiteid, oli tema edutamine enam kui tõenäoline. Et aga teenete‑ ja eelispunkte ei olnud antud,
ei saanud komisjon alates 2003. aastast tema olukorda võimaliku edutamise huvides arvesse võtta.
Komisjon arvab omakorda, et varaline kahju, mille hüvitamist hageja taotleb, väites, et ta kaotas võimaluse, et ta edutatakse
palgaastmele AD 12 varem, kui ta edutati, ei ole tõendatud.
Kohtupraktikas on nõustutud, et niisuguse võimaluse kaotus nagu eelkõige varasema edutamise võimalus kujutab endast – tingimusel
et see on piisavalt tõendatud – hüvitatavat varalist kahju (Euroopa Liidu Üldkohtu 10. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑260/09 P:
Siseturu Ühtlustamise Amet
vs.
Simões Dos Santos, punkt 104, ja eespool viidatud kohtuotsus AA
vs.
komisjon, punkti 36 algus ja punkt 81). Selle kohtupraktika jätkuna tuleb ka asuda seisukohale, et haiguse tõttu automaatselt
pensionile saadetud ametnikul säilib õigus taotleda edutamisvõimaluse kaotuse hüvitamist, isegi kui tema uuesti töölehakkamine
on hüpoteetiline, sest see võimaluse kaotus võis teda kahjustada siis, kui ta töötas, ja see võib peegelduda talle makstava
invaliidsustoetuse summas, samuti talle hiljem makstava vanaduspensioni summas.
Komisjon leiab siiski, et on väga vähe tõenäoline, et uued hinnangud võiksid või oleksid võinud tuua kaasa hageja edutamise,
sest vahe tema saadud punktide ja 2003.‐2008. aasta erinevate edutamiskünniste vahel on nii suur. Komisjon täpsustab, et eelispunktide
andmine selle peadirektoraadi poolt, kus ametnik töötab, ei ole kunagi garanteeritud, isegi kui tingimused selleks on täidetud,
ning et hageja teenetepunktide arv võib siis, kui vaidlusalused karjääriarengu aruanded on nõuetekohaselt lõpetatud, tõusta
üsna vähe.
Avaliku Teenistuse Kohus tõdeb sellega seoses, et hageja ei esita ühtegi konkreetset asjaolu, mis tõendaks tema väidet, et
oli suur võimalus, et ta edutatakse 2003. aastal palgaastmele A 4. Oma hagiavalduses mainib ta ainult oma staaži palgaastmel A 5,
viitab keskmisele staažile sellel palgaastmel – täpsustamata siiski selle kestust – ja asjaolu, et talle ei olnud tehtud etteheiteid.
Ta ei esita oma järgnevates märkustes täpsustusi ka selle kohta, et oli võimalus, et ta edutatakse palgaastmele A 4 2003. aastal
või hiljem, 2007. aastal. Isegi eeldusel, et tuues välja keskmise staaži sel palgaastmel, viitab hageja personalieeskirjade
I lisa punktis B nimetatud edutamismäärale 25%, tuleb meenutada, et personalieeskirjade artikli 6 lõike 2 kohaselt väljendab
see määr ainult keskmise karjääri arengut, ning eriti asjaolu, et see ei kahjusta teenetepõhise edutamise põhimõtet.
Seevastu komisjon on omalt poolt esitanud arvandmed 2003. aastal palgaastmelt A 5 palgaastmele A 4 edutamise künnise kohta,
2005. aastal palgaastmelt A*11 – mis varem oli palgaaste A 5 ‐ palgaastmele A*12 edutamise künnise kohta ja 2006. aastal palgaastmelt AD 11
palgaastmele AD 12 edutamise künnise kohta ‐ arvandmed, mis kinnitavad väidet, et hageja edutamine mõne nimetatud aasta edutamise
raames oli äärmiselt ebatõenäoline. Täpsustades, et 2007. aastal palgaastmele AD 12 edutamiseks oli hagejal vaja 12,5 punkti
rohkem, tõendab komisjon samuti, et kuigi matemaatiliselt ei olnud see võimatu, et hageja edutatakse 2008. aastal palgaastmele AD 12,
oli see võimalus siiski väga väike.
Lisaks tuleb märkida, et hoolimata ühe teenetepunkti lisamisest kohtumenetluse kestel koostatud 2001.‐2002. ja 2004. aasta
karjääriarengu aruannetesse ja poole punkti lisamisest 2005. aasta karjääriarengu aruandesse – mis koostati samuti kohtumenetluse
kestel – jääb hageja tunduvalt alla 2008. aasta edutamistele eelnevate edutamiste puhul kindlaks määratud künniste ja seda
isegi siis, kui arvestada täiendavate eelispunktide andmise võimalusega.
Kõigest eelnevast tuleb järeldada, et hagejal on õigus nõuda, et talle hüvitataks esiteks mittevaraline kahju, mida põhjustas
ebakindluse‑ ja rahutusetunne tema tööalase tuleviku osas, mida võis omakorda tekitada asjaolu, et puudusid 2001.‐2002., 2004.,
2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruanded tema kohta, kui ta töötas, ning teiseks varaline kahju, mis on tingitud edutamisvõimaluse
kaotusest 2003. aastal ja hiljem, 2007. aastal. Selle võimaluse kaotuse tõttu on hagejal ka õigus nõuda, et talle hüvitataks
kahju, mida ta kannab seetõttu, et ei saa kõrgemat invaliidsustoetust ja hiljem kõrgemat vanaduspensioni. Selle varalise kahju
hüvitamisel tuleb siiski võtta arvesse, et võimalus, mille hageja kaotas, oli eriti väike.
Põhjuslik seos eksimuse ja kahju vahel
On pidevalt leitud, et institutsiooni vastutuse toob kaasa vaid selline süüline käitumine, millel on sellest käitumisest tingitud
kahjuga otsene põhjuslik seos. Teiste sõnadega saab institutsiooni pidada vastutavaks ainult niisuguse kahju eest, mis tuleneb
asjassepuutuva institutsiooni õigusvastasest käitumisest piisavalt otseselt (eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus Missir
Mamachi di Lusignano
vs.
komisjon, punkt 179).
Eelkõige ei saa ametnik viivituse üle teda puudutava karjääriarengu aruande koostamisel kurta siis, kui see viivitus tekkis
– vähemalt osaliselt – tema süül või kui ta aitas sellele märkimisväärselt kaasa (Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2003. aasta
otsus kohtuasjas T‑296/01: Tatti
vs.
komisjon, punkt 60; eespool punktis 49 viidatud kohtuotsus Lebedef
vs.
komisjon, punkt 57 ja eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus Ferrer de Moncada
vs.
komisjon, punkt 85).
Sellega seoses ei saa asjaolu – millele komisjon tugineb ‐, et hageja ei teinud kõike endast olenevat, et vältida viivitusi
tema karjääriarengu aruannete koostamisel, kujutada endast põhjalikumate täpsustuste puudumisel käesoleval juhul asjaolu,
mis välistab institutsiooni vastutuse.
Samuti ei saa väita, et hagejal ei ole õigust kurta viivituse üle tema karjääriarengu aruannete väljatöötamisel, heites talle
ette – nagu teeb komisjon – üldist hooletust, kui sellele ei ole konkreetselt viidatud. Kui ei ole tõendatud kuritarvitus,
ei saa talle ette heita, et ta kasutas kõiki institutsioonisiseseid õiguskaitsevahendeid üsna tihti (vt selle viimase kohta
eespool punktis 60 viidatud kohtuotsus Ferrer de Moncada
vs.
komisjon, punkt 86), või ka seda, et ta pöördus pärast automaatselt pensionilesaatmist tagasi elama oma päritoluriiki, mille
tõttu oli vaja kasutada postiteenust. Institutsioonisiseste õiguskaitsevahendite kasutamine hageja poolt ja tema tagasipöördumine
päritoluriiki kujutavad endast aga objektiivseid faktilisi asjaolusid, mida ei saa ette heita ka komisjonile, kui ei ole kuidagi
konkreetselt tõendatud komisjonipoolsed viivitused nende faktiliste asjaolude haldamisel.
Seega tuleb nõustuda, et komisjoni õigusvastase käitumise ja kahju vahel eespool osundatud määral on põhjuslik seos.
Hageja kantud kahju hüvitamine
Eelneva põhjal peab Avaliku Teenistuse Kohus nüüd hindama hageja kantud kahju ja määrama kindlaks selle hüvitise summa, mida
talle maksta tuleb.
Komisjon palus oma kostja vastuses, et juhul, kui Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et hagejale kahju hüvitamise tingimused
on täidetud, hinnataks varalist kahju hilisemas etapis ja et Avaliku Teenistuse Kohus analüüsiks seda ainult juhul, kui pooled
ei jõua hüvitise summa osas kokkuleppele.
Niisugune toimimisviis tuleb siiski kõrvale heita. Avaliku Teenistuse Kohus peab võtma arvesse, et kaks vaidluse kompromissiga
lahendamise katset on juba nurjunud. Lisaks otsustas komisjon ise mitte käsitleda oma kostja vastuses ja kohtuistungil võimaliku
hüvitise summa küsimust, samas kui tal oli võimalik selles küsimuses seisukoht võtta.
–       Hageja mittevaralise kahju hüvitamine
Oma hagiavalduses hindas hageja
ex æquo et bono
selle summa, mis on vajalik, et hüvitada mittevaraline kahju, mida ta väidetavalt kandis 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta
karjääriarengu aruannete puudumise tõttu tuntava ebakindlusetunde ja stressi tulemusena, 35 000 eurole.
Oma 4. mai 2012. aasta märkustes tõstis hageja oma mittevaralise kahju eest nõutava hüvitise summat, hinnates selle 70 000 eurole,
selle kahju suurenemise tõttu, mis oli väidetavalt tingitud vigadest, mis komisjon vaidlusaluste karjääriarengu aruannete
koostamisel kohtumenetluse jooksul tegi, ja viimase üldisest hooletusest.
Selles osas tuleb võtta arvesse, kui suur oli komisjoni kogu viivitus 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu
aruannete koostamisel, arvestades siiski – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 63 –, et hüvitatav mittevaraline kahju,
mille põhjustas hageja ebakindluse‑ ja rahutusetunne oma tööalase tuleviku pärast, on piiratud ajavahemikuga, mil ta töötas,
nii et perioodi pärast 2009. aasta 1. juunit – mil ta invaliidsuse tõttu automaatselt pensionile saadeti – ei saa arvesse
võtta.
Tuleb ka meenutada, et institutsioonisiseste õiguskaitsevahendite kasutamine ja hageja tagasipöördumine oma päritoluriiki
kujutavad endast objektiivseid faktilisi asjaolusid, mida ei saa niisugustena panna ei hageja ega komisjoni süüks, kui hinnatakse
kahju, mida hageja oma karjääriarengu aruannete hilinenult koostamise tõttu kandis.
Lõpuks ei saa Avaliku Teenistuse Kohus rahuldada hageja nõuet mõista talle välja suurendatud kahjuhüvitis nende vigade tõttu,
mis komisjon 2001.‐2002., 2004., 2005. ja 2008. aasta karjääriarengu aruannete koostamisel kohtumenetluse kestel väidetavalt
tegi, vastasel juhul eeldab ta nende õigusvastasust ja väljub hagiavalduses piiritletud vaidluse raamistikust.
Esitatud hinnangute põhjal tuleb hageja mittevaraline kahju hinnata
ex æquo et bono
15 000 eurole.
–       Edutamisvõimaluse kaotuse hüvitamine
Mis puudutab edutamisvõimaluse kaotust ja hageja arvamust, et tema edutamine 2003. aasta edutamise raames palgaastmele A 4
oleks olnud tõenäolisem, kui teda oleks nõuetekohaselt hinnatud ettenähtud tähtaja jooksul, siis hageja hindas oma kahju hagiavalduses
70 protsendile vahest palgaastmel A 5 töötava ametniku saadava töötasu ja selle töötasu vahel, mida ta palgaastmel A 4 töötava
ametnikuna sai, alates 2003. aasta edutamisest, mis on 53 000 eurot. Hageja sõnul tuleks sellele summale lisada 400 eurot
kuus, mis vastab 70 protsendile vahest tema saadava invaliidsustoetuse ja selle invaliidsustoetuse vahel, mida ta oleks saanud,
kui ta oleks edutatud 2003. aastal palgaastmele A 4. Lõpuks tuleks viia vastavusse tema pensioniõigused, tasudes vastavad
sissemaksed.
Oma 9. juuli 2012. aasta märkustes hindab hageja hüvitise tõusu, mis talle tuleks määrata seetõttu, et ta kaotas võimaluse,
et teda edutatakse 2003. või 2005. aastal või hiljem, 2007. aastal ‐ võttes aluseks 95 protsendilise tõenäosuse määra – vastavalt
410 000 eurole, 204 996 eurole ja 90 130 eurole. Ta väidab, et kuna talle ei olnud antud teenete‑ ja eelispunkte, ei saanud
komisjon alates 2003. aastast võtta tema olukorda võimaliku edutamise huvides arvesse ning et komisjoni eksimuste kogunemine
ei võimaldanud viimasel täita 20. aprilli 2005. aasta, 13. detsembri 2007. aasta ja 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsuseid
ning 23. aprilli 2007. aasta otsust, millega rahuldati tema 2005. aasta karjääriarengu aruande peale esitatud kaebus.
Kohtupraktika kohaselt tuleb selleks, et määrata kindlaks võimaluse kaotuse korral makstava hüvitise summa, kõigepealt tuvastada,
mis laadi võimaluse ametnik kaotas, ja siis kindlaks teha kuupäev, millest alates oleks see võimalus talle kasu toonud, seejärel
see võimalus kvantifitseerida ja lõpuks täpsustada, millised olid selle võimaluse kaotuse rahalised tagajärjed ametnikule
(eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus AA
vs.
komisjon, punkt 83).
Lisaks tuleb võimalus, mille ametnik kaotas, kohtupraktika kohaselt kindlaks määrata objektiivselt, kui see on võimalik, ja
seda täpse analüüsi tulemusena saadud matemaatilise koefitsiendina. Kui seda võimalust ei saa aga nõnda kvantifitseerida,
on lubatud kantud kahju hinnata
ex æquo et bono
(eespool punktis 35 viidatud kohtuotsus AA
vs.
komisjon, punktid 93 ja 94).
Käesolevas kohtuasjas ei saa Avaliku Teenistuse Kohus määrata kindlaks matemaatilist koefitsienti, mis peegeldaks võimaluse
kaotust, esiteks seepärast, et kuna võimalus, et hageja edutatakse enne 2008. aasta 1. märtsi palgaastmele A 4, oli äärmiselt
väike, ei ole seda võimalik kvantifitseerida, ning teiseks seetõttu, et pooled ei esitanud Avaliku Teenistuse Kohtule analüüsiks
vajalikku täpset teavet, mille põhjal oleks viimane saanud selle koefitsiendi kindlaks määrata, kuna hageja märkis konkreetselt
ainult, et oli suur võimalus, et teda enne seda kuupäeva edutatakse.
Kasutades seega võimalust hinnata kantud kahju
ex æquo et bono
, mis Avaliku Teenistuse Kohtul on, tuleb määrata hagejale kindel summa hüvitiseks võimaluse kaotuse eest selle tulemusena,
et tema tööd aastatel 2001/2002, 2004, 2005 ja 2008 kindlaksmääratud tähtaegade jooksul nõuetekohaselt ei hinnatud (vt selle
kohta Avaliku Teenistuse Kohtu 8. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas F‑6/07: Suvikas
vs.
nõukogu, punktid 143 ja 144).
Selle hüvitise summa hindamisel tuleb võtta arvesse, et kuigi hageja võimalus, et teda edutatakse palgaastmest A 5 või sellega
samaväärsest palgaastmest kõrgemale palgaastmele enne 2008. aasta 1. märtsi, oli äärmiselt väike, ei ole see seepärast veel
ebapiisav, et tõendada kahju, mis võib anda õiguse adekvaatsele hüvitisele. Lisaks ei saa jätta tähelepanuta, et hageja edutati
2008. aasta edutamise raames palgaastmele AD 12 (vt selle kohta Euroopa Liidu Üldkohtu 1. septembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T‑91/09 P:
Skareby
vs.
komisjon, punkt 72).
Eelneva põhjal määrab Avaliku Teenistuse Kohus
ex æquo et bono
kindlaks, et hagejale tuleb maksta tema varalise kahju eest, mille põhjustas asjaolu, et ta kaotas võimaluse, et ta edutatakse
enne 2008. aasta 1. märtsi palgaastmele A 4, kindlasummaline hüvitis 4000 eurot.
Et nõnda välja mõistetud hüvitis on kindlasummaline, ei ole vaja kohustada komisjoni viima hageja vanaduspensioni õigusi täiendavate
sissemaksete tegemisega õigusaktidega kooskõlla.
3.
Nõue tühistada vaidlustatud otsus osas, milles jäeti rahuldamata abitaotlus
Hageja heidab komisjonile ette, et viimane keeldus algatamast haldusjuurdlust ahistamisepisoodide kohta, mille ohver ta väidetavalt
oli. Ta rõhutab, et ta ei pääse ligi oma haldustoimikule, et tõendada neid faktilisi asjaolusid või konkreetset kahju, mida
ta väidab olevat kandnud, ning edastada see teave vajaduse korral arstlikule komisjonile, kes peab tegema otsuse küsimuses,
kas tema haigus on kutsehaigus.
Tuleb tõdeda, et hagiavaldus ei võimalda hageja tühistamisväite õiguslikku alust kindlalt tuvastada.
Eeldusel, et seda väidet on vaja tõlgendada nii, et see põhineb personalieeskirjade artiklil 24 ja ilmsel hindamisveal, tuleb
märkida, et hageja taotlus algatada ahistamise tõttu haldusjuurdlus põhines peamiselt hüpoteetilistel ja üldsõnalistel väidetel,
ilma et konkreetseid asjaolusid, millel need süüdistused põhinevad, oleks täpsustatud või ilma et oleks nimetanud ahistajat
või ahistajaid. Hageja väidetav võimatus pääseda ligi oma haldustoimikule, et tõendada ahistamisepisoode või kahju, ei saa
kaasa tuua administratsiooni kohustust algatada haldusjuurdlus ainuüksi nende paljasõnaliste väidete põhjal. Kohtupraktikas
on nimelt nõutud, et ametnik, kes väidab, et teda ahistati, esitab esialgsed tõendid sellise rünnaku toimumise kohta, mis
on tema suhtes väidetavalt toime pandud (Euroopa Liidu Üldkohtu 5. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas T‑402/09 P: Marcuccio
vs.
komisjon, punktid 37 ja 39 ning Avaliku Teenistuse Kohtu 5. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas F‑71/10: Cantisani
vs.
komisjon, punkt 78). Üldiselt ei ole hageja aga kuidagi näidanud, et teda ahistati, sest tõendid selle kohta puuduvad.
Mis puudutab eelkõige venitamisi hageja karjääriarengu aruannete koostamisel, siis tuleb märkida, et kuigi need viivitused
kujutavad endast ametialast eksimust, ei ole need siiski esialgsed tõendid nii tõsise teo kohta nagu ahistamine.
Lisaks ja et hageja väidet tuleb tõlgendada nii, et selle all on mõeldud ka abi, mida ta oma meditsiiniliste probleemide tõttu
taotles, tuleb tõdeda, et esiteks selle väite lakoonilisus ning teiseks meetmed, mis komisjon asjaomasele isikule sobivate
töötingimuste loomiseks võttis ja mis on vaidlustatud otsuses loetletud, ei võimalda asuda seisukohale, et kui komisjon keeldus
talle seda abi osutamast, on ta rikkunud personalieeskirjade artiklit 24 ja teinud ilmse hindamisvea.
Lõpuks tuleb märkida, et hageja ei näi vaidlustavat vastust, mille andis ametisse nimetav asutus oma 18. juuni 2010. aasta
otsuses hageja taotlusele pääseda ligi oma tervisetoimikule.
See väide tuleb tagasi lükata ja järelikult jätta rahuldamata ka nõue tühistada vaidlustatud otsus osas, milles jäeti rahuldamata
abitaotlus.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 1 alusel, ilma et see piiraks kodukorra teise osa kaheksanda peatüki teiste sätete kohaldamist,
kannab kaotaja pool kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõige 2 sätestab, et kui õiglus seda nõuab, võib
Avaliku Teenistuse Kohus otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid üldse.
Käesolevas kohtuotsuses esitatud põhjendustest ilmneb, et hageja on kohtuvaidluse võitnud peamiste nõuete osas, milleks on
nõuded hüvitada kahju, mida ta kandis viivituse tõttu karjääriarengu aruannete koostamisel, ning komisjon on seega kohtuvaidluse
kaotanud. Lisaks palus hageja oma nõuetes sõnaselgelt, et kohtukulud mõistetaks välja komisjonilt. Kuna käesoleva kohtuasja
asjaolude puhul ei ole õigustatud kodukorra artikli 87 lõike 2 kohaldamine, tuleb komisjoni kohtukulud jätta tema enda kanda
ja mõista temalt välja hageja kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
AVALIKU TEENISTUSE KOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Mõista Euroopa Komisjonilt AK kasuks välja 15 000 euro suurune hüvitis talle tekitatud mittevaralise kahju eest.
2.
Mõista Euroopa Komisjonilt AK kasuks välja 4000 euro suurune hüvitis selle eest, et viimane kaotas võimaluse, et ta edutatakse
enne 2008. aasta 1. märtsi palgaastmest A5 või samaväärsest palgaastmest kõrgemale palgaastmele.
3.
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
4.
Jätta Euroopa Komisjoni kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja AK kohtukulud.
Van Raepenbusch
Barents
Bradley
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 13. märtsil 2013 Luxembourgis.
Kohtusekretär

President
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.