CELEX: 62013CJ0410
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Struktūriniai fondai
Ekonominė, socialinė ir teritorinė sanglauda
Reglamentas (EB) Nr. 1260/1999
38 straipsnis
Reglamentas (EB) Nr. 2792/1999
19 straipsnis
Žuvininkystė
Teisminis ginčas nacionaliniu lygmeniu
Valstybės narės pareiga imtis būtinų priemonių, užtikrinančių sprendimo dėl paramos skyrimo tinkamą įgyvendinimą, pasibaigus ginčui teisme

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (
OL L 161, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 345), 38 straipsnio, 1999 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2792/1999, nustatančio išsamias Bendrijos struktūrinės paramos žuvininkystės sektoriui taisykles ir tvarką (
OL L 337, p. 10
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 345), 19 straipsnio ir 2006 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos sprendimu COM(2006) 3424 galutinis patvirtintų Gairių dėl struktūrinių fondų paramos (2000–2006 m.) teikimo pabaigos (toliau – Komisijos gairės) 6 ir 7 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant pagal Lietuvos teisę įsteigtos ribotos atsakomybės bendrovės UAB „Baltlanta“ (toliau –
Baltlanta
) ir Lietuvos valstybės ginčą dėl šios bendrovės reikalavimo atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, kurią ji teigia patyrusi dėl prarastos galimybės gauti finansinę paramą iš Europos Sąjungos struktūrinių fondų.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1260/1999
Reglamento Nr. 1260/1999 52 konstatuojamojoje dalyje buvo nurodyta:
„kadangi turėtų būti nustatyta valstybių narių atsakomybė ieškant netikslumų bei pažeidimų ir juos taisant [tiriant pažeidimus bei neteisėtas veikas ir juos taisant, taip pat] Komisijos atsakomybė tais atvejais, kai valstybės narės nevykdo savo įsipareigojimų“.
Reglamento 8 straipsnio 3 ir 4 dalys buvo suformuluotos taip:
„3.   Taikant subsidiarumo principą už pagalbos įgyvendinimą valstybės narės atsako atitinkamu teritoriniu lygiu pagal kiekvienos valstybės narės konkretų planą ir nepažeisdamos Komisijai suteiktų galių, o būtent Europos Bendrijų bendro biudžeto įgyvendinimo.
4.   Valstybės narės bendradarbiauja su Komisija užtikrindamos, kad Bendrijos fondai būtų naudojami pagal patikimo finansinio valdymo principus.“
Šio reglamento 9 straipsnyje buvo pateiktos sąvokų „plėtros planas“ ir „veikla“ apibrėžtys:
„Šiame reglamente:
<...>
b)
plėtros planas (toliau vadinamas planu) – tai valstybės narės parengta padėties analizė, atlikta atsižvelgus į 1 straipsnyje minėtus tikslus ir prioritetines reikmes šiems tikslams siekti, kartu su strategija, planuojamų priemonių prioritetais, jų konkrečiais uždaviniais bei su jais susijusiomis preliminariai numatytomis finansinėmis lėšomis;
<...>
k)
veikla – tai bet kuris projektas ar bet kuri priemonė, kurią įgyvendina galutiniai pagalbos gavėjai“.
Pagal to paties reglamento 30 straipsnio 1, 2 ir 4 dalis:
„1.   Veiklos išlaidos tam tikrus fondų įnašui gauti nustatytus reikalavimus atitinka tik tuo atveju, jeigu ši veikla yra tam tikros pagalbos dalis.
2.   Išlaidos negali būti pripažintos atitinkančiomis fondų įnašui gauti nustatytus reikalavimus, jeigu galutinis naudos gavėjas iš tikrųjų jas apmokėjo iki dienos, kai Komisija gavo paraišką dėl pagalbos. Tokia diena yra laikotarpio, kai išlaidos ima atitikti tam tikrus reikalavimus, pradžia.
Galutinis išlaidų atitikimo tam tikriems reikalavimams terminas turi būti nustatytas sprendime skirti fondų įnašą. Toks terminas siejamas su mokėjimais, kuriuos atlieka galutiniai naudos gavėjai. Komisija valstybės narės deramai pagrįstu prašymu gali 14 ir 15 straipsniuose nustatyta tvarka pratęsti šį terminą.
<...>
4.   Valstybės narės užtikrina, kad veiklai išlaikomas fondų įnašas tik tada, kai per penkerius metus nuo kompetentingų nacionalinių institucijų ar valdymo institucijos sprendimo dėl fondų įnašo dienos ta veikla iš esmės nepasikeičia taip, kad:
a)
būtų padaryta įtaka jos pobūdžiui ar įgyvendinimo sąlygoms arba firmai ar valstybinei institucijai būtų suteikta neteisėta lengvata
ir
b)
dėl nuosavybės pobūdžio pasikeitimo pasikeistų dalis infrastruktūros arba būtų nutraukta naši veikla arba pasikeistų jos vieta.
Valstybės narės informuoja Komisiją apie kiekvieną tokį pasikeitimą. Jeigu tokie pasikeitimai vyksta, taikomas 39 straipsnis.“
Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnyje buvo nurodyta:
„1.   Nepažeidžiant Komisijos atsakomybės įgyvendinant Europos Bendrijos bendrąjį biudžetą, valstybės narės visų pirma prisiima atsakomybę už finansinę pagalbos kontrolę. Tam tikslui jos imasi tokių priemonių:
a)
tikrina, kad valdymo ir kontrolės planai būtų taip parengti ir įgyvendinti [valdymo ir kontrolės sistemos būtų taip parengtos ir įgyvendintos], kad būtų užtikrintas veiksmingas ir teisingas Bendrijos lėšų naudojimas;
<...>
e)
užkerta kelią netikslumams [pažeidimams], nustato juos ir taiso, pagal [galiojančias] taisykles praneša apie juos Komisijai ir nuolat informuoja Komisiją apie administracinių ir teisminių procesų eigą;
<...>
h)
išieško visas sumas, prarastas dėl nustatytų netikslumų [pažeidimų], ir prireikus nustato delspinigius vėluojančioms sumoms.
<...>
3.   Komisija ir valstybės narės, remdamosi dvišaliais administraciniais susitarimais, bendradarbiauja derindamos patikrinimų planus, metodus ir įgyvendinimą, kad jie būtų kuo naudingesni. Jos nedelsdamos pasikeičia informacija apie atliktų tikrinimų rezultatus.
Ne rečiau kaip kartą per metus ir visuomet – prieš metinį patikrinimą, numatytą 34 straipsnio 2 dalyje, yra tikrinami ir vertinami:
<...>
c)
pastebėtų netikslumų [pažeidimų] finansinis poveikis, priemonės, kurių buvo imtasi arba kurios dar būtų reikalingos jiems ištaisyti, o prireikus – suderinimas su valdymo bei kontrolės sistemomis [valdymo bei kontrolės sistemų pakeitimai].
4.   Po šio patikrinimo bei vertinimo ir nepažeidžiant priemonių, kurių valstybės narės nedelsdamos turi imtis pagal šio ir 39 straipsnių nuostatas, Komisija gali pateikti pastabas, ypač dėl nustatytų netikslumų [pažeidimų] finansinio poveikio. Šios pastabos skirtos valstybei narei ir tam tikros pagalbos [tam tikrai pagalbai] vadovaujančiajai institucijai. Prie pastabų prireikus pridedami prašymai dėl taisomųjų priemonių nustatytiems valdymo trūkumams ir tiems nustatytiems netikslumams [pažeidimams], kurie dar nėra ištaisyti, pataisyti. Valstybėms narėms sudaroma galimybė pateikti savo pastabas dėl šių pastabų.
<...>
5.   Nepažeidžiant šio straipsnio nuostatų, Komisija, deramai patikrinusi, gali sustabdyti visą arba dalį tarpinio mokėjimo, jeigu nustato, kad minėtos išlaidos susijusios su dideliu netikslumu [pažeidimu], kuris nebuvo ištaisytas, ir kad reikalinga neatidėliotinai imtis priemonių. Komisija informuoja suinteresuotą valstybę narę apie priemones, kurių buvo imtasi, ir tokio sprendimo priežastis. Jeigu praėjus penkiems mėnesiams priežastys dėl sustabdytų mokėjimų išlieka arba suinteresuota valstybė narė nepranešė Komisijai apie priemones, kurių buvo imtasi dideliam netikslumui [pažeidimui] ištaisyti, taikomos 39 straipsnio nuostatos.
<...>“
Pagal šio reglamento 39 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės visų pirma atsako už netikslumų [pažeidimų] tyrimą remdamosi svarbiausių pokyčių, kurie daro įtaką pagalbos įgyvendinimo ar priežiūros esmei [pobūdžiui] ar sąlygoms, įrodymais ir už reikalingus finansinių klaidų taisymus [reikalingas finansines korekcijas].
Valstybė narė taiso finansines klaidas [atlieka finansines korekcijas], susijusias su atskirais ar sistemingais netikslumais [pažeidimais]. Valstybės narės daromais taisymais panaikinamas visas Bendrijos įnašas ar jo dalis. Tokia tvarka aptiktas [sukauptas] Bendrijos lėšas valstybė narė gali dar kartą naudoti atitinkamai pagalbai, laikydamasi 53 straipsnio 2 dalyje nurodytų susitarimų.“
Reglamentas Nr. 1260/1999 buvo panaikintas nuo 2007 m. sausio 1 d. pagal 2006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1083/2006, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo bei panaikinančio Reglamentą Nr. 1260/1999 (
OL L 210, p. 25
, ir klaidų ištaisymas
OL L 239, 2006 9 1, p. 248
;
OL L 145, 2007 6 7, p. 38
;
OL L 301, 2008 11 12, p. 40
), 107 straipsnį. Reglamento Nr. 1083/2006 105 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šis reglamentas neturi įtakos bendrai iš struktūrinių fondų finansuojamos paramos ar bendrai iš Sanglaudos fondo finansuojamo projekto tęstinumui ar keitimui, kuriuos patvirtino Komisija, remdamasi [Reglamentu Nr. 1260/1999] arba bet kuriais kitais teisės aktais, kurie tai paramai taikomi 2006 m. gruodžio 31 d. ir kurie tai paramai ar atitinkamiems projektams taikomi ir po tos datos iki jų užbaigimo, įskaitant visos paramos ar projekto arba jų dalies atšaukimą.“
Reglamentas (EB) Nr. 438/2001
2001 m. kovo 2 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 438/2001, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1260/1999 įgyvendinimo taisykles dėl struktūrinių fondų paramos valdymo ir kontrolės sistemų (
OL L 63, p. 21
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 14 sk., 1 t., p. 132), 4 straipsnio pirmoje pastraipoje buvo nustatyta:
„Valdymo ir kontrolės sistemos apima tvarką, kaip patikrinti bendrai finansuojamus tiekiamus produktus ir teikiamas paslaugas, išlaidų, kurioms teikiamos paraiškos, tikrumą bei tvarką, kaip užtikrinti, kad būtų laikomasi atitinkamo Komisijos sprendimo pagal [Reglamento Nr. 1260/1999] 28 straipsnį reikalavimų ir taikomų nacionalinių bei Bendrijos taisyklių, pirmiausia dėl išlaidų tinkamumo tam tikrai struktūrinių fondų paramai gauti, viešųjų pirkimų, valstybės pagalbos (įskaitant taisykles dėl pagalbos kaupimo), aplinkos apsaugos ir lygių galimybių.“
Reglamentas Nr. 438/2001 buvo panaikintas nuo 2007 m. sausio 16 d. pagal 2006 m. gruodžio 8 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1828/2006, nustatančio Reglamento Nr. 1083/2006 ir Europos Parlamento bei Tarybos reglamento (EB) Nr. 1080/2006 dėl Europos regioninės plėtros fondo įgyvendinimo taisykles (
OL L 371, p. 1
), 54 ir 55 straipsnius. Reglamento Nr. 1828/2006 54 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„<...>
[Reglamento Nr. 438/2001] nuostatos toliau taikomos pagal Reglamentą [Nr. 1260/1999] patvirtintai paramai.“
Reglamentas Nr. 2792/1999
Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnio „Pranešimai apie paramos [pagalbos] schemas“ pradinė redakcija buvo tokia:
„1.   Vadovaudamosi Sutarties 87–89 straipsniais, valstybės narės Komisijai praneša apie pagalbos schemas, numatytas [Reglamento Nr. 1260/1999] 3 straipsnio 3 dalyje minėtuose ir 9 straipsnio b punkte apibrėžtuose planuose.
2.   Šio reglamento taikymo srityje valstybės narės, jei jos laikosi Sutarties 87–89 straipsnių [jei tai atitinka Sutarties 87–89 straipsnius], gali numatyti papildomas pagalbos priemones, kurioms taikomos kitokios nei šiame reglamente nustatytos sąlygos ir taisyklės, ar padengia [kurios padengia] sumas, didesnes už didžiausias V priede minėtas sumas.“
Reglamentas Nr. 2792/1999 buvo iš dalies pakeistas, be kita ko, 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2369/2002 (
OL L 358, p. 49
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 4 sk., 5 t., p. 450), kuris įsigaliojo 2003 m. sausio 1 d.
Reglamento Nr. 2369/2002 11 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Valstybių narių žuvininkystės ir akvakultūros sektoriui skiriamai pagalbai turi būti taikomi Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai. Tačiau tam, kad Komisija greičiau kompensuotų valstybių narių skirtas lėšas, reikia nustatyti šio principo išimtį dėl privalomojo finansinio valstybių narių indėlio į Bendrijos bendrai finansuojamas priemones, numatytas pagal plėtros planus, apibrėžtus [Reglamente Nr. 1260/1999].“
Reglamento Nr. 2369/2002 1 straipsnio 3 punkto b papunktyje buvo nurodyta, kad Reglamento Nr. 2792/1999 3 straipsnio 3 dalis pakeičiama taip:
„Plėtros planuose, apibrėžtuose Reglamento [Nr. 1260/1999] 9 straipsnio b punkte, turi būti įrodyta, kad siekiant tam tikrų tikslų, reikalinga viešoji pagalba ir ypač, kad be viešosios pagalbos atitinkamų žvejybos laivų nebus galima modernizuoti ir kad suplanuotos priemonės nekels pavojaus žuvininkystės tausojimui.
<...>“
Reglamento Nr. 2369/2002 1 straipsnio 15 punkte buvo numatyta, kad Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnis pakeičiamas taip:
„Privalomieji finansiniai įnašai ir valstybės pagalba
1.   Nepažeidžiant 2 dalies nuostatų, Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai taikomi valstybių narių pagalbai, teikiamai žuvininkystės ir akvakultūros sektoriui.
2.   Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniai netaikomi valstybių narių privalomiesiems finansiniams įnašams į Bendrijos bendrai finansuojamas priemones, numatytas pagal plėtros planus, nurodytus šio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje ir apibrėžtus [Reglamento Nr. 1260/1999] 9 straipsnio b punkte arba 2002 m. gruodžio 20 d. Reglamento (EB) Nr. 2370/2002 [susijusio su nepaprastosios Bendrijos priemonės, skirtos žvejybos laivų atidavimui į metalo laužą, nustatymu (
OL L 358, p. 57
] 5 straipsnyje.
3.   Priemonės, kuriomis numatytas viešasis finansavimas, viršijantis nustatytą pagal šio reglamento arba Reglamento [Nr. 2370/2002] nuostatas dėl privalomųjų finansinių įnašų, kaip nurodyta šio straipsnio 2 dalyje, pagal šio straipsnio 1 dalies nuostatas traktuojamos kaip visuma.“
Reglamentas Nr. 2792/1999 buvo panaikintas nuo 2007 m. sausio 1 d. pagal 2006 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1198/2006 dėl Europos žuvininkystės fondo (
OL L 223, p. 1
) 104 straipsnio 1 dalį. Reglamento Nr. 1198/2006 103 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šis reglamentas neturi įtakos paramos, Komisijos patvirtintos remiantis [Reglamentu Nr. 2792/99] arba visais kitais teisės aktais, kurie tai paramai taikomi 2006 m. gruodžio 31 d. ir kurie jai taikomi po tos datos iki jų galiojimo pabaigos, tęsimui ar keitimui, įskaitant visos paramos ar jos dalies nutraukimą.“
Komisijos gairės
Komisijos gairių 6 ir 7 dalys suformuluotos taip:
„6.
Neužbaigti ir nevykdomi projektai, baigus teikti paramą
Vadovaujančioji institucija, tarpinė įstaiga, mokėjimo institucija ir valstybė narė privalo užtikrinti, kad būtų pateikti bendrai finansuojami produktai ir suteiktos paslaugos bei, laikantis patikimo finansų valdymo principų, užtikrintas išlaidų, dėl kurių pateikiamos paraiškos, tikrumas ir teisingumas.
Galutinėje ataskaitoje valstybė narė privalo pateikti operacijų sąrašą pagal priemones, kurios, baigus teikti paramą, yra dar neužbaigtos arba nevykdomos, atsižvelgiant į operacijos tikslus, sprendimą skirti paramą operacijai ir visas su ja susijusias sąlygas. Šiame sąraše reikėtų nurodyti:
—
operacijas, kurios kitą programavimo laikotarpį nebus bendrai finansuojamos iš Bendrijos lėšų
: valstybė narė turėtų įsipareigoti savo sąskaita užbaigti visas nebaigtas ar nevykdomas operacijas arba pasirūpinti, kad jos būtų įvykdytos ne vėliau kaip per dvejus metus nuo galutinės ataskaitos pateikimo galutinio termino. Šio dvejų metų laikotarpio pabaigoje valstybė narė turi informuoti Komisiją, ar kiekvienas toks projektas buvo užbaigtas arba vykdomas. Iki minėto laikotarpio pabaigos neužbaigtoms arba nevykdomoms operacijoms Komisija taikys Bendrijos lėšoms išieškoti būtinas priemones;
—
operacijas, kurias kitą programavimo laikotarpį numatoma bendrai finansuoti iš Bendrijos lėšų
: valstybės narės institucijos privalo kiekvienam programavimo laikotarpiui parengti išsamų operacijos apibūdinimą. Operaciją reikėtų suskirstyti mažiausiai į du atskirus aiškius finansinius ir fizinius arba plėtros etapus, atitinkančius dvi susijusios „paramos rūšis“. Toks suskirstymas yra būtinas siekiant užtikrinti įgyvendinimo ir stebėsenos skaidrumą ir palengvinti kontrolę. Jeigu pirmoji operacijos dalis per pirmąjį programavimo laikotarpį nebus užbaigta arba vykdoma, išlaidos, susijusios su jos užbaigimu arba vykdymu, gali būti patvirtintos per antrąjį programavimo laikotarpį, jeigu bus įvykdytos bendro finansavimo ir tinkamumo sąlygos (įtraukimas į antrąją programą, teisinis arba finansinis įsipareigojimas atsakingos institucijos sprendimu). Tokiais atvejais valstybė narė turėtų užtikrinti, kad tas pats darbas nebūtų du kartus finansuojamas iš Bendrijos lėšų.
7.
Dėl teisminių arba administracinių procedūrų sustabdytos operacijos
Kiekvienai operacijai, dėl kurios vyksta teisminis nagrinėjimas arba yra pateiktas administracinis skundas, turintys sustabdantį poveikį, iki galutines išlaidas patvirtinančios pažymos, galutinio mokėjimo paraiškos ir programos įgyvendinimo galutinės ataskaitos pateikimo galutinio termino valstybė narė turi nuspręsti, ar tokią operaciją reikėtų visai arba iš dalies:
—
iki galutinio termino atšaukti iš programos ir (arba) pakeisti kita operacija (kuri gali būti numatyta perprogramuojant); pranešusi Komisijai apie atšaukimą arba pakeitimą, valstybė narė lieka atsakinga už visas atšauktų arba pakeistų operacijų pasekmes, pavyzdžiui, finansines pasekmes arba priklausančias sumas, kurių neįmanoma susigrąžinti;
—
palikti programoje. Pateikus programos galutines išlaidas patvirtinančią pažymą, operacija, dėl kurios vyksta teisminis nagrinėjimas arba yra pateiktas administracinis skundas, turintys sustabdantį poveikį, negali būti pakeista net ir kita į perprogramavimą įtraukta operacija, kuri galėtų būti užbaigta iki išlaidų tinkamumo galutinės datos.
Pakaitines operacijas reikėtų pasirinkti vadovaujantis [Reglamento Nr. 438/2001] 9 straipsnio 2 dalies b punkto ii papunkčiu. Valstybės narės privalo užtikrinti, kad pakaitinės operacijos atitiktų visas galiojančias Europos ir nacionalines teisines nuostatas, įskaitant valdymo ir kontrolės sistemų, tinkamumo, informacijos, viešumo, pirkimų, konkurencijos ir aplinkosaugos taisykles, tačiau jomis neapsiribojant.
<...>“
Lietuvos teisė
2007 m. vasario 28 d. žemės ūkio ministro įsakymo Nr. 3D-96 1 punktu patvirtintų Gairių pareiškėjams, teikiantiems projektus paramai gauti 2007 metais pagal Lietuvos 2004–2006 metų bendrojo programavimo dokumento (BPD) Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės „Veikla, susijusi su žvejybos laivynu“ veiklos sritį „Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“ (toliau – Žemės ūkio ministerijos gairės), 16 punkte nustatyta:
„Šiam kvietimui teikti paraiškas pagal BPD priemonės „Veikla, susijusi su žvejybos laivynu“ veiklos sritį „Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“ numatoma skirti 8000000 LTL (aštuonis milijonus litų) paramos lėšų.“
Žemės ūkio ministerijos gairių 23.4.5 punktas suformuluotas taip:
„[laivas] žvejojo jūroje (t. y. buvo išplaukęs į jūrą žvejybos tikslais) ne mažiau kaip 75 dienas per kiekvieną iš dviejų paskutinių 12 mėnesių laikotarpių, buvusių iki projekto paraiškos pateikimo datos (šių laikotarpių skaičiavimo pradžia – diena prieš projekto paraiškos įregistravimo Agentūroje datą), arba buvo išplaukęs į jūrą žvejybos tikslais ne mažiau kaip 80 proc. dienų skaičiaus, kuris laivui leidžiamas pagal galiojančius nacionalinius teisės aktus.“
2004 m. sausio 28 d. Lietuvos finansų ministro įsakymu Nr. 1K-033 patvirtintose Lietuvos 2004–2006 m. bendrojo programavimo dokumento priemonių ir projektų, finansuojamų įgyvendinant šias priemones, administravimo ir finansavimo taisyklių 114 punkte numatyta: „Su pareiškėjais, kurių įgyvendinamiems projektams nuspręsta skirti paramą, tarpinės ir įgyvendinančiosios institucijos sudaro paramos sutartis“.
Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
2007 m. kovo 9–30 d. paskelbus kvietimą teikti paraiškas pagal BPD Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės „Veikla, susijusi su žvejybos laivynu“ veiklos sritį „Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“, buvo pateiktos trys paraiškos, iš kurių vieną pateikė
Baltlanta
.
2007 m. kovo 15 d.
Baltlanta
pateikė paraišką dėl 8000000 LTL dydžio finansinės paramos skyrimo projektui „Žvejybos laivo „Kiras-1“ žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“.
Visos paraiškos dėl finansinės paramos skyrimo turėjo būti teikiamos pagal Žemės ūkio ministerijos gaires.
2007 m. rugpjūčio 3 d. sprendimu Nacionalinė mokėjimo agentūra (toliau – Agentūra) atmetė
Baltlanta
paraišką dėl to, kad pateiktas projektas neatitiko Žemės ūkio ministerijos gairių 23.4.5 punkte nurodyto tinkamumo kriterijaus, nes iš ikiteisminio tyrimo medžiagos matyti, kad
Baltlanta
nurodyta informacija apie laivo „Kiras-1“ žvejybos veiklos vykdymą neatitinka tikrovės.
Kitos dvi paraiškos, pateiktos pagal 2007 m. kovo 9–30 d. paskelbtą kvietimą teikti paraiškas, taip pat buvo pripažintos netinkamomis paramai gauti, todėl nepaskirta 8000000 LTL parama laikotarpiu nuo 2007 m. rugpjūčio iki 2008 m. birželio buvo paskirstyta pagal kitus kvietimus teiktoms paraiškoms.
2007 m. rugpjūčio 3 d. Agentūros sprendimą
Baltlanta
apskundė Vilniaus apygardos administraciniam teismui, o šis konstatavo, kad laivas „Kiras-1“ atitinka Žemės ūkio ministerijos gairių 23.4.5 punkte įtvirtintą kriterijų, ir patenkino skundą. 2007 m. gruodžio 27 d. sprendimu jis panaikino minėtą Agentūros sprendimą.
Galutine ir neskundžiama 2012 m. gegužės 14 d. nutartimi Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas 2007 m. gruodžio 27 d. sprendimą paliko nepakeistą.
Vykdydama minėtą teismo sprendimą ir nutartį Agentūra pakartotinai įvertino
Baltlanta
paraišką ir pripažino, jog pareiškėjos projektas yra tinkamas 8000000 LTL paramai pagal BPD priemonę gauti.
Tačiau Žemės ūkio ministerija 2013 m. sausio 17 d. raštu nurodė
Baltlanta
, jog jos paraiška negali būti toliau administruojama, nes, pirma, paramos sutartys pagal BPD priemonę galėjo būti sudaromos iki 2008 m. liepos 1 d., antra, išlaidų tinkamumo finansuoti iš BPD laikotarpis baigėsi 2009 m. birželio 30 d. ir, trečia, projekto „Žvejybos laivo „Kiras‑1“ žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“ veikla / operacijos iki tos datos nebuvo apmokėtos BPD lėšomis ir nebuvo pripažintos deklaruotinomis Komisijai.
2013 m. vasario 20 d.
Baltlanta
kreipėsi į Vilniaus apygardos administracinį teismą su skundu ir paprašė priteisti iš Lietuvos valstybės 8000000 LTL turtinės ir 2000000 LTL neturtinės žalos atlyginimą. Ji nurodė, kad savo neveikimu Žemės ūkio ministerija nepagrįstai sutrukdė pareiškėjai pasinaudoti finansine parama.
Baltlanta
mano, kad Žemės ūkio ministerija laiku nesiėmė visų įmanomų priemonių, neinformavo Komisijos, kad pareiškėjos paraiškos tinkamumo skirti paramą klausimas sprendžiamas teisme, nesudarė pagalbos schemos ir nenumatė lėšų rezervui, kol galutinai bus išspręstas klausimas dėl paramos skyrimo.
Baltanta
teigimu, tokiu neveikimu ši ministerija padarė jai žalą.
Savo ruožtu Žemės ūkio ministerija, kuri pagrindinėje byloje atstovauja Lietuvos valstybei, mano, kad, pirma, Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnis nenustato valstybėms narėms pareigos teikti BPD priemonėms finansavimą, viršijantį nustatytą šiame reglamente. Antra,
Baltlanta
negali pasinaudoti finansine parama ne dėl tariamai neteisėto šios ministerijos neveikimo, o dėl to, jog BPD įgyvendinimo laikotarpis baigėsi anksčiau nei teismo procesai dėl 2007 m. rugpjūčio 3 d. Agentūros sprendimo. Trečia, ši ministerija pabrėžė, kad paraiškos pateikimo faktas savaime dar nereiškia, kad paraiškoje nurodyta projektui įgyvendinti prašoma paramos suma bus be išlygų išmokėta pareiškėjui. Ji primena, kad vienkartinė kompensacija paramos gavėjui išmokama tik tuo atveju, jei iki paramos sutartyje numatyto termino pabaigos jis įvykdo Žemės ūkio ministerijos gairėse ir paramos sutartyje nustatytus įsipareigojimus.
Finansų ministerija, įstojusi į bylą Lietuvos valstybės pusėje, patikslina, kad su
Baltlanta
nebuvo pasirašyta paramos sutartis, todėl pagal Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktą Lietuvos Respublika neprivalėjo informuoti Komisijos apie su šia paraiška susijusį teismo procesą. Be to, ji tvirtina, kad Žemės ūkio ministerija neturi teisinių galimybių išskirti lėšų rezervo projektams, dėl kurių vyksta ginčai teismuose.
Tokiomis aplinkybėmis Vilniaus apygardos administracinis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Ar Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnyje įtvirtintos nuostatos, nustatančios valstybės narės pareigą informuoti Europos Komisiją apie administracinių ir teisminių procesų eigą bei bendradarbiauti su Europos Komisija, turėtų būti aiškinamos kaip įpareigojančios valstybę narę informuoti Europos Komisiją apie visus teisminius ginčus dėl įgyvendinančiosios, tarpinės, vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų veiksmų arba neveikimo, susijusių su paraiškos vertinimu, atranka, sprendimo dėl paramos skyrimo priėmimu ir projekto įgyvendinimu?
2)
Ar Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnis turėtų būti aiškinamas kaip įpareigojantis valstybę narę turėti sudarytas pagalbos schemas bei numatyti lėšas, suderintas su Europos Komisija, tiems atvejams, kai teismuose yra nagrinėjami teisminiai ginčai dėl įgyvendinančiosios, tarpinės, vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų veiksmų arba neveikimo, susijusių su paraiškos vertinimu, atranka, sprendimo dėl paramos skyrimo priėmimu ir projekto įgyvendinimu?
3)
Ar [Komisijos gairių] 6 ir 7 dalies nuostatos turi būti aiškinamos kaip įpareigojančios valstybę narę informuoti Europos Komisiją apie visus teisminius ginčus dėl įgyvendinančiosios, tarpinės, vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų veiksmų arba neveikimo, susijusių su paraiškos vertinimu, atranka, sprendimo dėl paramos skyrimo priėmimu ir projekto įgyvendinimu, ir spręsti, ar tokią operaciją reikėtų visai arba iš dalies iki galutinio termino atšaukti iš programos ir (arba) pakeisti kita operacija ir t. t., ar tokią operaciją palikti programoje, ar imtis kitų veiksmų, užtikrinančių sprendimo dėl paramos skyrimo tinkamą įgyvendinimą, pasibaigus teisminiams ginčams?
4)
Ar tai, kad nagrinėjamoje byloje taikytinoje nacionalinėje teisėje nėra įtvirtinta konkrečių nuostatų, kuriose būtų nustatytos atitinkamų valstybės valdžios institucijų funkcijos, kai vyksta teisminiai ginčai dėl įgyvendinančiosios, tarpinės, vadovaujančiosios ir mokėjimo institucijų veiksmų arba neveikimo, susijusių su paraiškos vertinimu, atranka, sprendimo dėl paramos skyrimo priėmimu ir projekto įgyvendinimu, t. y. nėra nustatyta, kad atitinkamos valstybės valdžios institucijos turėtų pareigą informuoti Europos Komisiją apie vykstančius teismo procesus bei imtis tam tikrų priemonių, kad paramai, dėl kurios skyrimo vyksta ginčai, numatytos lėšos būtų rezervuotos iki tol, kol galutinai bus išspręstas klausimas dėl paramos skyrimo, yra suderinama su Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnyje įtvirtinta valstybės narės pareiga informuoti Europos Komisiją apie administracinių ir teisminių procesų eigą bei bendradarbiauti su Europos Komisija, Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsniu ir [Komisijos gairių] 6 ir 7 dalies reikalavimais?“
Dėl prejudicinių klausimų
Pirmiausia reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašomo išaiškinti Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnio pradinė redakcija pagrindinei bylai netaikoma
ratione temporis
, nes, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, paraišką dėl finansinės paramos skyrimo
Baltlanta
teikė pagal priemonę, patvirtintą po Reglamento Nr. 2369/2002 įsigaliojimo, t. y. 2003 m. sausio 1 d., o šio reglamento 1 straipsnio 15 punktas iš dalies keičia Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnį.
Todėl su Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnio išaiškinimu susijusius prejudicinius klausimus reikia nagrinėti atsižvelgiant į Reglamentu Nr. 2369/2002 padarytus šio straipsnio pakeitimus.
Laikytina, kad prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktą, Reglamento Nr. 2792/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2369/2002, 19 straipsnį ir Komisijos gairių 6 ir 7 dalis reikia aiškinti taip, kad pagal juos atitinkamos viešosios valdžios institucijos turi pareigą informuoti Komisiją apie ginčą, teisme vykstantį dėl administracinio sprendimo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, susijusio su paraiškos dėl finansinės paramos skyrimo tinkamumu, ir imtis būtinų priemonių, kad paramai, dėl kurios skyrimo vyksta šis ginčas, numatytos lėšos būtų rezervuotos, kol galutinai bus išspręstas klausimas dėl paramos skyrimo.
Pirma, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad, nepažeidžiant Komisijos atsakomybės įgyvendinant Sąjungos bendrąjį biudžetą, valstybės narės visų pirma prisiima atsakomybę už finansinę pagalbos kontrolę. Šiame straipsnyje pateikiamas neišsamus priemonių, kurių valstybės narės turi imtis tam tikslui, sąrašas.
Viena tokių priemonių įtvirtinta Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punkte, kuriame numatyta, kad valstybės narės užkerta kelią pažeidimams, nustato juos ir taiso. Pagal galiojančias taisykles jos praneša apie juos Komisijai ir nuolat informuoja ją apie administracinių ir teisminių procesų eigą.
Siekiant išsiaiškinti Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punkte numatytas situacijas pažymėtina, kad šiame reglamente nepateikta šiame straipsnyje vartojamos „pažeidimų“ sąvokos apibrėžtis.
Todėl, kadangi Reglamente Nr. 1260/1999 nėra „pažeidimų“ sąvokos apibrėžties, šio termino reikšmė ir apimtis, vadovaujantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, turi būti nustatoma pagal jo įprastą reikšmę bendrinėje kalboje, atsižvelgiant į kontekstą, kuriame jis vartojamas, ir teisės aktų, kuriuose jis įtvirtintas, tikslus (žr. Sprendimo
Diakité
, C‑285/12,
EU:C:2014:39
, 27 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Vadovaujantis įprastine reikšme bendrinėje kalboje sąvoka „pažeidimas“ siejama su situacija, kurioje padarytas teisės, nagrinėjamu atveju – Sąjungos teisės, nuostatos pažeidimas.
Dėl Reglamentu Nr. 1260/1999 siekiamo tikslo svarbu pažymėti, kad šio reglamento 8 straipsnio 3 dalyje nustatyta, jog, vadovaujantis subsidiarumo principu ir nepažeidžiant Komisijos kompetencijos, be kita ko, Sąjungos bendrojo biudžeto įgyvendinimo srityje, atsakomybę už pagalbos įgyvendinimą atitinkamu teritoriniu lygiu pagal kiekvienos valstybės narės situaciją iš esmės turi prisiimti valstybės narės. Šis principas įtvirtintas šio reglamento 38 straipsnio 1 dalyje.
Tokią finansinę kontrolę prisiėmusiai atitinkamai valstybei narei tenka ir pagrindinė atsakomybė už efektyvų Sąjungos lėšų panaudojimą, o tai, nepažeidžiant Komisijos kompetencijos, padeda tinkamai įgyvendinti Sąjungos bendrąjį biudžetą.
Taigi Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktu siekiama apsaugoti Sąjungos bendrąjį biudžetą nuo bet kokio veiksmo ar neveikimo, dėl kurių jis galėtų nukentėti.
Kalbant apie teisės normų sistemą, kurios dalis yra Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktas, svarbu pažymėti, kad šio reglamento 38 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta, jog atitinkama valstybė narė praneša Komisijai apie pastebėtų pažeidimų finansinį poveikį, o ši gali pateikti pastabų. Šio reglamento 38 straipsnio 5 dalyje taip pat nustatyta, kad Komisija gali sustabdyti visą tarpinį mokėjimą arba jo dalį, jeigu nustato, kad atitinkamos išlaidos susijusios su dideliu pažeidimu, kuris nebuvo ištaisytas, ir kad reikia imtis neatidėliotinų priemonių.
Be to, reikia priminti, kad Sprendimo
Comune di Ancona
(C‑388/12,
EU:C:2013:734
) 44 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e ir h punktuose numatytas pareigas, atitinkama valstybė narė turi išnagrinėti, ar pakeitimas, nepatenkantis į šio reglamento 30 straipsnio 4 dalies taikymo sritį, nėra pažeidimas, kaip jis suprantamas pagal šio reglamento 38 ir 39 straipsnius, dėl kurio vėliau reikėtų atlikti būtinas finansines korekcijas ir susigrąžinti prarastas atitinkamas sumas, prireikus – su delspinigiais.
Iš Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio bendrosios struktūros matyti, kad „pažeidimo“ sąvoka susijusi su neteisėtu Sąjungos lėšų naudojimu.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punkte vartojamą „pažeidimo“ sąvoką reikia aiškinti kaip susijusią su bet kokiais veiksmais ar neveikimu padarytu Sąjungos teisės pažeidimu, dėl kurio gali nukentėti Sąjungos bendrasis biudžetas.
Atsižvelgiant į tokią „pažeidimo“ apibrėžtį, Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktą reikia aiškinti taip, kad juo valstybės narės įpareigojamos užkirsti kelią veiksmais ar neveikimu daromiems Sąjungos teisės pažeidimams, dėl kurių gali nukentėti Sąjungos bendrasis biudžetas, nustatyti juos ir taisyti, pranešti apie tokius pažeidimus Komisijai ir nuolat ją informuoti apie su jais susijusių administracinių ir teisminių procesų eigą.
Beje, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punkte „veiklos“ sąvoka apibrėžta kaip „bet kuris projektas ar bet kuri priemonė, kurią įgyvendina galutiniai pagalbos gavėjai“. Taigi, tai, kad projektas ar priemonė yra atitinkamos pagalbos dalis, yra sudedamasis šios sąvokos elementas.
Pagal Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 1 dalį „[v]eiklos išlaidos tam tikrus fondų įnašui gauti nustatytus reikalavimus atitinka tik tuo atveju, jeigu ši veikla yra tam tikros pagalbos dalis“. Iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad tik tokia „veikla“, kokia nurodyta šio reglamento 9 straipsnio k punkte, gali atitikti šių fondų įnašui gauti nustatytus reikalavimus.
Darytina išvada, kad Sąjungos bendrasis biudžetas gali nukentėti tik dėl tokių pažeidimų, kurie susiję su „veikla“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punktą.
Todėl reikia išnagrinėti, ar toks projektas, kokį pateikė
Baltlanta
ir koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, patenka į sąvoką „veikla“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punktą.
Pagal Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies a punktą valstybės narės tikrina, ar valdymo ir kontrolės sistemos parengtos ir įgyvendintos taip, kad būtų užtikrintas veiksmingas ir teisingas Sąjungos lėšų naudojimas. Reglamento Nr. 438/2001 4 straipsnyje nurodyta, kad šios sistemos įtvirtina tvarką, skirtą užtikrinti, kad būtų laikomasi galiojančių nacionalinių ir Sąjungos taisyklių, pirmiausia dėl išlaidų tinkamumo tam tikrai struktūrinių fondų paramai gauti.
Be to, svarbu priminti, kad Sąjungos teisės aktais sukurta dotacijų sistema grindžiama, be kita ko, tuo, kad naudos gavėjas įvykdo tam tikrus įsipareigojimus, suteikiančius jam teisę gauti numatytą finansinę paramą (žr. Sprendimo
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt
., C‑383/06–C‑385/06,
EU:C:2008:165
, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi, pagal nacionalinėmis valdymo ir kontrolės sistemomis įtvirtintą tvarką būtent nacionalinės kompetentingos institucijos turi įsitikinti, kad naudos gavėjas prisiima įsipareigojimus, suteikiančius jam teisę gauti numatytą finansinę paramą.
Šiuo tikslu nacionalinėms kompetentingoms institucijoms leidžiama reikalauti, kad pareiškėjas, kurio projektui vykdyti skirta finansinė parama, tokį įsipareigojimą prisiimtų prieš priskiriant šį projektą prie atitinkamos pagalbos.
Būtent taip galima traktuoti pagrindinėje byloje nagrinėjamą Lietuvos teisėje įtvirtintą tvarką, pagal kurią su pareiškėjais, kuriems nuspręsta skirti paramą, sudaroma paramos sutartis.
Darytina išvada, kad, nesudarius tokios sutarties, projektas, kokį pateikė
Baltlanta
, negali būti atitinkamos pagalbos dalis, taigi jis negali būti laikomas „veikla“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punktą.
Taigi, kadangi nebuvo padaryta jokio su „veikla“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punktą, susijusio „pažeidimo“, pagrindinei bylai šio reglamento 38 straipsnio 1 dalies e punktas netaikytinas.
Antra, dėl Reglamento Nr. 2792/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2369/2002, 19 straipsnio pažymėtina, kad pagal šią nuostatą, kuria nukrypstama nuo SESV 108 straipsnyje numatytos pareigos informuoti, valstybės narės neprivalo informuoti Komisijos apie pagalbos schemas, numatytas plėtros planuose, nurodytuose Reglamento Nr. 2792/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2369/2002, 3 straipsnio 3 dalyje ir apibrėžtuose Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio b punkte. Tačiau valstybės narės privalo informuoti Komisiją apie kitą žuvininkystės sektoriuje suteiktą pagalbą.
Taigi, Reglamento Nr. 2792/1999 19 straipsnis, iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 2369/2002, visiškai neįpareigoja atitinkamos valstybės narės parengti pagalbos schemos, skirtos finansuoti projektui, kuriam nepagrįstai sutrukdyta gauti finansinę paramą.
Trečia, dėl Komisijos gairių 6 ir 7 dalių pažymėtina, viena vertus, kad nors gairėmis nesiekiama sukelti privalomųjų padarinių, spręsdami ginčus nacionaliniai teismai privalo į jas atsižvelgti visų pirma tais atvejais, kai jose detalizuojama, kaip aiškinti jas įgyvendinančias nacionalinės teisės nuostatas, arba kai jomis siekiama papildyti privalomojo pobūdžio Sąjungos teisės nuostatas (pagal analogiją žr. sprendimų
Grimaldi
, C‑322/88,
EU:C:1989:646
, 18 punktą ir
Altair Chimica
, C‑207/01,
EU:C:2003:451
, 41 punktą).
Kita vertus, konstatuotina, kad šias gaires reikia aiškinti pagal privalomojo pobūdžio Sąjungos teisės nuostatas, kurias jomis siekiama papildyti, t. y. Reglamentą Nr. 1260/1999.
Šiuo atžvilgiu gairių 6 ir 7 dalyse minimos „neužbaigtos ir nevykdomos operacijos, baigus teikti paramą“, ir „dėl teisminių arba administracinių procedūrų sustabdytos operacijos“. Darytina išvada, kad aiškinant Komisijos gairių sąvoką „operacija“ reikia atsižvelgti į Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio k punkto sąvoką „veikla“.
Kadangi Komisijos gairės taikomos tik toms „operacijoms“, kurios yra atitinkamos pagalbos dalis, konstatuotina, kad pagrindinėje byloje šios gairės taip pat netaikytinos.
Todėl procese dėl valstybės atsakomybės, kaip antai nagrinėjamame pagrindinėje byloje, finansinės paramos pareiškėjas, kaip antai
Baltlanta
, negali remtis nei Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktu, nei Reglamento Nr. 2792/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2369/2002, 19 straipsniu, nei Komisijos gairių 6 ir 7 dalimis.
Tačiau pažymėtina, kad šios Sąjungos teisės nuostatos neturi poveikio ieškiniui dėl valstybės atsakomybės, pareikštam remiantis tariamu nacionalinės teisės pažeidimu.
Atsižvelgiant į nurodytus motyvus, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies e punktą, Reglamento Nr. 2792/1999, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2369/2002, 19 straipsnį ir Komisijos gairių 6 ir 7 dalis reikia aiškinti taip, kad pagal juos atitinkamos viešosios valdžios institucijos neturi pareigos informuoti Komisijos apie ginčą, teisme vykstantį dėl administracinio sprendimo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, susijusio su paraiškos dėl finansinės paramos skyrimo tinkamumu, ar imtis būtinų priemonių, kad paramai, dėl kurios skyrimo vyksta šis ginčas, numatytos lėšos būtų rezervuotos, kol galutinai bus išspręstas klausimas dėl paramos skyrimo.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų, 38 straipsnio 1 dalies e punktą, 1999 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2792/1999, nustatančio išsamias Bendrijos struktūrinės paramos žuvininkystės sektoriui taisykles ir tvarką, iš dalies pakeisto 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2369/2002, 19 straipsnį ir 2006 m. rugpjūčio 1 d. Komisijos sprendimu COM(2006) 3424 galutinis patvirtintų Gairių dėl struktūrinių fondų paramos (2000–2006 m.) teikimo pabaigos 6 ir 7 dalis reikia aiškinti taip, kad pagal juos atitinkamos viešosios valdžios institucijos neturi pareigos informuoti Europos Komisijos apie ginčą, teisme vykstantį dėl administracinio sprendimo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, susijusio su paraiškos dėl finansinės paramos skyrimo tinkamumu, ar imtis būtinų priemonių, kad paramai, dėl kurios skyrimo vyksta šis ginčas, numatytos lėšos būtų rezervuotos, kol galutinai bus išspręstas klausimas dėl paramos skyrimo.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lietuvių.