CELEX: 62011TJ0524
Yhteisön tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemus kuviomerkin LOVOL rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi
Aikaisemmat yhteisön tavaramerkeiksi rekisteröidyt sana- ja kuviomerkit sekä aikaisemmat kansalliset kuviomerkit VOLVO
Suhteellinen hylkäysperuste
Aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettu hyväksikäyttö
Asetuksen (EY) N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohta

Asian tausta
Väliintulija Hebei Aulion Heavy Industries Co., Ltd teki 20.4.2006 yhteisön tavaramerkkiä koskevan hakemuksen sisämarkkinoiden harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94 (
EYVL 1994, L 11, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 207/2009 (
EUVL L 78, s. 1
)), nojalla.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on seuraava kuviomerkki:
Tavarat, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 7 ja 12 ja vastaavat kummankin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
—
Luokka 7: ”Leikkuupuimurit; maatalouskoneet, tiejyrät; kaivinkoneet; kuormaajat; raivaustraktorit; betoninsekoittimet; salaojittajat; viljanpuintikoneet; riisinkoulimislaitteet”
—
Luokka 12: ”Autot; kuljetusajoneuvot maanviljelyskäyttöön; moottoripyörät; nosturivaunut; kääpiöautot; polkupyörät; sähkökulkuneuvot; moottorit ja koneet maa-ajoneuvoihin; haarukkatrukit; betonimyllykuorma-autot; traktorit”.
Kyseinen yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus julkaistiin 25.9.2006 ilmestyneessä Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 39/2006.
Kantajana oleva Volvo Trademark Holding AB teki 21.12.2006 asetuksen N:o 40/94 42 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 41 artikla) nojalla väitteen edellä 3 kohdassa mainittuja tavaroita varten rekisteröitäväksi haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan.
Väite perustui seuraaviin aikaisempiin tavaramerkkeihin:
—
yhteisön tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki VOLVO, joka on rekisteröity 20.6.2005 numerolla 2361087 luokkiin 1–9, 11, 12, 14, 16–18, 20–22, 24–28 ja 33–42 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten
—
hakemus seuraavan kuviomerkin rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi, joka on jätetty 30.8.2001 luokkiin 1–4, 6, 7, 9, 11, 12, 14, 16, 18, 25, 28, 35–39 ja 41 kuuluvia tavaroita ja palveluja varten:
—
seuraava kansallinen kuviomerkki, joka on rekisteröity Yhdistyneessä kuningaskunnassa numerolla 747361 luokkaan 12 kuuluvia tavaroita varten:
—
seuraava kansallinen kuviomerkki, joka on rekisteröity Yhdistyneessä kuningaskunnassa numerolla 1408143 luokkaan 7 kuuluvia tavaroita varten:
Väitteen tueksi vedottiin asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 8 artiklan 5 kohdassa (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohta ja 8 artiklan 5 kohta) tarkoitettuihin perusteisiin.
Väiteosasto hylkäsi väitteen kokonaisuudessaan 3.9.2010 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että riidanalaisten tavaramerkkien välillä ei ollut riittävää samankaltaisuutta asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa ja 8 artiklan 5 kohdassa asetettujen vaatimusten kannalta.
Kantaja haki 27.9.2010 väiteosaston päätökseen muutosta SMHV:ssa asetuksen N:o 207/2009 58–64 artiklan mukaisesti.
SMHV:n ensimmäinen valituslautakunta vahvisti 19.7.2011 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) väiteosaston päätöksen ja hylkäsi kantajan valituksen. Se katsoi, että kohdeyleisön tarkkaavaisuuden taso oli erityisen korkea erityisesti kyseisten tavaroiden hinnan ja niiden korkean teknisyyden vuoksi. Lisäksi se katsoi, että kyseiset merkit olivat erilaisia. Näin ollen merkkien välillä ei voinut olla asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua sekaannusvaaraa. Vaikka ensimmäinen valituslautakunta myös myönsi, että samankaltaisuuden vähimmäismäärä saattoi olla alhaisempi mainitun asetuksen 8 artiklan 5 kohtaa sovellettaessa, se katsoi kuitenkin, että koska merkit olivat erilaisia, samankaltaisuutta koskeva edellytys ei täyttynyt.
Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii kanteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin
—
ottaa kanteen tutkittavaksi
—
kumoaa riidanalaisen päätöksen
—
hylkää tavaramerkkiä LOVOL koskevan rekisteröintihakemuksen ja
—
velvoittaa väliintulijan vastaamaan sille tästä oikeudenkäynnistä ja SMHV:n menettelystä aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
Kantaja ilmoitti suullisessa käsittelyssä luopuvansa vaatimustensa kolmannesta kohdasta.
SMHV vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
hylkää kanteen ja
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Väliintulija vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
—
pysyttää riidanalaisen päätöksen ja
—
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi yhteen ainoaan kanneperusteeseen, joka koskee asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan rikkomista.
Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos aikaisempi yhteisön tavaramerkki on [Euroopan unionissa] laajalti tunnettu ja aikaisempi kansallinen tavaramerkki on kyseisessä jäsenvaltiossa laajalti tunnettu, 2 kohdassa tarkoitetun aikaisemman tavaramerkin haltijan vastustuksesta tavaramerkkiä ei – – rekisteröidä, jos se on sama tai samankaltainen kuin aikaisempi tavaramerkki ja se rekisteröitäisiin sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka eivät tosin ole samankaltaisia kuin tavarat tai palvelut, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity, mutta joiden osalta rekisteröitävän tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä merkitsisi aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä taikka olisi niille haitaksi.”
Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetut haitat, jos niitä syntyy, johtuvat tietynasteisesta aikaisemman ja myöhemmän tavaramerkin samankaltaisuudesta, jonka takia kohdeyleisö yhdistää nämä kaksi tavaramerkkiä toisiinsa, toisin sanoen liittää ne yhteen, vaikkei se sekoitakaan niitä toisiinsa (tuomio 12.3.2009, Antartica v. SMHV, C‑320/07 P, EU:C:2009:146, 43 kohta; tuomio 14.12.2012, Bimbo v. SMHV – Grupo Bimbo (GRUPO BIMBO), T‑357/11,
EU:T:2012:696
, 29 kohta; ks. myös analogisesti tuomio 27.11.2008, Intel Corporation, C‑252/07, Kok.,
EU:C:2008:655
, 30 kohta).
Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltaminen riippuu seuraavasta kolmesta edellytyksestä: ensiksi siitä, että kyseiset tavaramerkit ovat samoja tai samankaltaisia, toiseksi siitä, että väitteen tueksi esitetty aikaisempi tavaramerkki on laajalti tunnettu, ja kolmanneksi siitä, että haetun tavaramerkin käyttäminen ilman perusteltua syytä voisi merkitä aikaisemman tavaramerkin erottamiskyvyn tai maineen epäoikeutettua hyväksikäyttöä tai olla niille haitaksi. Nämä kolme edellytystä ovat kumulatiivisia, ja niistä yhden täyttymättä jääminen riittää siihen, ettei mainittua säännöstä sovelleta (tuomio 27.9.2011, El Jirari Bouzekri v. SMHV – Nike International (NC NICKOL), T‑207/09,
EU:T:2011:537
, 29 kohta; ks. vastaavasti myös tuomio 25.5.2005, Spa Monopole v. SMHV – Spa-Finders Travel Arrangements (SPA-FINDERS), T‑67/04, Kok.,
EU:T:2005:179
, 30 kohta ja tuomio 27.11.2007, Gateway v. SMHV – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY Media Gateway), T‑434/05,
EU:T:2007:359
, 57 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa valituslautakunta katsoi, että merkityksellinen alue oli koko Euroopan unioni ja että kohdeyleisö muodostui sekä suuresta yleisöstä että ammattikäyttöön tarkoitetuista koneista ja ajoneuvoista kiinnostuneesta asiantuntevasta yleisöstä. Tavaroiden luonteen ja hinnan vuoksi yleisön tarkkaavaisuuden taso oli korkea tavaroita valittaessa. Kantaja ei ole riitauttanut näitä toteamuksia.
Kantaja riitauttaa kuitenkin valituslautakunnan toteamuksen, jonka mukaan tavaramerkkiä LOVOL koskevaa rekisteröintihakemusta ei voitu hylätä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan perusteella, koska kyseiset merkit olivat erilaisia ja koska yksi kyseisen artiklan soveltamista koskevista kumulatiivisista edellytyksistä ei siten täyttynyt.
Merkkien samankaltaisuus
Oikeuskäytännön mukaan arvioitaessa kyseisten tavaramerkkien välistä samankaltaisuutta huomioon on otettava samat perusteet tapauksessa, jossa haetun tavaramerkin rekisteröinti evätään sekaannusvaaran vuoksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ja tapauksessa, jossa rekisteröinti evätään aikaisemman tavaramerkin maineelle aiheutuvan haitan vuoksi asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitetulla tavalla (edellä 18 kohdassa mainittu tuomio NC NICKOL,
EU:T:2011:537
, 31 kohta). Näissä molemmissa tapauksissa, joissa haetun tavaramerkin rekisteröinti voidaan evätä, merkkien samankaltaisuutta koskeva vaatimus edellyttää erityisesti ulkoasun, lausuntatavan tai merkityssisällön samankaltaisuutta koskevien osatekijöiden olemassaoloa, siten, että ne ovat merkityksellisen yleisön näkökulmasta ainakin osittain yhtäläisiä yhden tai useamman merkityksellisen seikan osalta (edellä 18 kohdassa mainittu tuomio ACTIVY Media Gateway,
EU:T:2007:359
, 35 kohta ja edellä 18 kohdassa mainittu tuomio NC NICKOL,
EU:T:2011:537
, 31 kohta; ks. analogisesti myös tuomio 23.10.2003, Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, C‑408/01, Kok.,
EU:C:2003:582
, 28 ja 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kyseisten tavaramerkkien ulkoasun, lausuntatavan tai merkityssisällön samankaltaisuuden arvioinnin on perustuttava tavaramerkeistä syntyvään kokonaisvaikutelmaan, ja huomioon on otettava erityisesti tavaramerkkien erottavat ja hallitsevat osat (tuomio 11.11.1997, SABEL, C‑251/95, Kok.,
EU:C:1997:528
, 23 kohta; tuomio 9.7.2003, Laboratorios RTB v. SMHV – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Kok.,
EU:T:2003:199
, 39 kohta ja tuomio 24.11.2005, Simonds Farsons Cisk v. SMHV – Spa Monopole (KINJI by SPA), T‑3/04, Kok.,
EU:T:2005:418
, 38 kohta).
Näin ollen on tutkittava edellä 17 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaisesti, ovatko riidanalaiset tavaramerkit riittävän samankaltaisia siten, että kohdeyleisö yhdistää nämä kaksi tavaramerkkiä toisiinsa eli liittää ne yhteen, vaikkei se sekoitakaan niitä toisiinsa.
– Vertailun ulkoasua koskevat näkökohdat
Valituslautakunta vertasi riidanalaisessa päätöksessä haettua tavaramerkkiä aluksi sanamerkkiin VOLVO sekä aikaisempiin kuviomerkkeihin sisältyvään sanaosaan. Se katsoi, että kyseisillä viidestä kirjaimesta muodostuvilla merkeillä on neljä yhteistä kirjainta, jotka ovat kuitenkin eri järjestyksessä. Lisäksi merkit eroavat toisistaan siten, että toinen alkaa v-kirjaimella ja toinen l-kirjaimella, ja niiden ensimmäiset tavut ovat vol ja lo. Sen mukaan ei ole myöskään todennäköistä, että keskivertokuluttajat irroittaisivat merkkien tavut toisistaan muodostaakseen niistä anagrammin ja yhdistäisivät siten sanan lovol sanaan volvo. Tämän jälkeen valituslautakunta katsoi, että haetun tavaramerkin graafiset osat ovat tavanomaisia eivätkä muodosta erottavaa seikkaa, joka ratkaisisi sen, miten kuluttajat mieltävät merkin sen ulkoasun perusteella, tai jolla olisi siihen vaikutusta. Lisäksi aikaisempien tavaramerkkien sanaosa muodostuu valkoisista kirjaimista mustalla pohjalla, kun taas riitautettu tavaramerkki muodostuu mustista kirjaimista. Valituslautakunta päätteli näin ollen, että kyseiset merkit olivat ulkoasultaan erilaisia.
Kantajan perustelut rajoittuvat tavaramerkin LOVOL sanaosan ja sanamerkin VOLVO vertailuun. Se toteaa, että kummassakin merkissä on viisi kirjainta ja että ne muodostuvat kirjainten v, o ja l samankaltaisista yhdistelmistä. Koska isot kirjaimet V ja L ovat kumpikin kulmikkaita, niiden geometrinen rakenne on samankaltainen. Tavaramerkeissä on peräkkäin samat vokaalit eli o ja o, ja peräkkäin samankaltaiset konsonantit, eli toisessa tavaramerkissä v, l ja v, ja toisessa l, v ja l. Se toteaa lopuksi, että kahdelle tavaramerkille on tunnusomaista se, että niissä on tavut vol ja vo tai niiden käänteinen versio.
Ensinnäkin on korostettava, että riidanalaisten merkkien alkuosa on erilainen, koska haettu tavaramerkki alkaa kirjaimella l, kun taas tavaramerkin VOLVO ensimmäisenä kirjaimena on v. Oikeuskäytännössä on todettu, että kuluttaja kiinnittää yleensä enemmän merkitystä sanojen alkuosaan (ks. analogisesti tuomio 17.3.2004, El Corte Inglés v. SMHV – González Cabello (MUNDICOR), T‑183/02 ja T‑184/02, Kok.,
EU:T:2004:79
, 81 kohta).
Toiseksi kantajan väitteestä, jonka mukaan tavaramerkin LOVOL ensimmäinen tavu on käänteinen versio tavusta vol, on todettava, että kantaja ei yksilöi mitään unionin kieltä, jonka kielioppisääntöjen mukaan tavaramerkki LOVOL on jaettava tavuihin lov ja ol. Sitä vastoin englannin, saksan, ranskan, italian, espanjan, puolan, hollannin ja unkarin kielioppisääntöjen mukaan sana lovol jaetaan tavuihin lo ja vol. Vaikka oletettaisiinkin, että jossakin unionin kielessä ensimmäinen tavu olisi lov, kantaja ei ole toimittanut näyttöä sen väitteensä tueksi, että keskivertokuluttajalla olisi taipumus jakaa osiin lyhyt sana, jolla ei ole merkitystä ja lukea sen ensimmäinen tavu käänteisesti.
Kantaja ei voi tässä yhteydessä myöskään pätevästi viitata 11.6.2009 annettuun tuomioon Hedgefund Intelligence v. SMHV – Hedge Invest (InvestHedge) (T‑67/08,
EU:T:2009:198
) ja 25.6.2010 annettuun tuomioon MIP Metro v. SMHV – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet) (T‑407/08, Kok.,
EU:T:2010:256
).
Unionin yleinen tuomioistuin tutki mainitussa tuomiossa InvestHedge, olivatko kuviomerkit InvestHedge ja HEDGE INVEST, joihin molempiin sisältyi sanaosat invest ja hedge, samankaltaisia. Se katsoi, että kyseiset merkit muodostuivat kumpikin kahdesta samasta osasta, jotka olivat selkeästi tunnistettavissa, koska ne oli aikaisemmassa tavaramerkissä erotettu tyhjällä välillä ja ne erottuivat haetussa tavaramerkissä selvästi isojen kirjainten I ja H käytön vuoksi. Tästä syystä ne voitiin välittömästi jakaa kahteen erilliseen osaan, joita ovat invest ja hedge, jotka ovat samankaltaisia. Tässä asiayhteydessä unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että pelkästään siksi, että tavaramerkin osien järjestys käännetään, ei voida katsoa, että ulkoasun samankaltaisuutta ei ole (edellä 28 kohdassa mainittu tuomio InvestHedge,
EU:T:2009:198
, 35 kohta).
Unionin tuomioistuin tutki samoin tuomiossa Metromeet tavaramerkkien meeting metro ja Metromeet ulkoasujen samankaltaisuutta. Se katsoi, että hakemuksen kohteena oleva tavaramerkki muodostui kahdesta osasta eli sanoista metro ja meet, jotka olivat käänteisessä järjestyksessä aikaisemmassa sanamerkissä, jossa kohdeyleisö voi helposti kuvitella sanan meeting olevan sanan meet gerundi. Se muistutti, että pelkästään siksi, että tavaramerkin osien järjestys käännetään, ei voida katsoa, että ulkoasun samankaltaisuutta ei ole (edellä 28 kohdassa mainittu tuomio Metromeet,
EU:T:2010:256
, 37 ja 38 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin niin, että toisin kuin edellä 28 kohdassa mainitun tuomion InvestHedge (
EU:T:2009:198
) ja edellä 28 kohdassa mainitun tuomion Metromeet (
EU:T:2010:256
) taustalla olevissa asioissa, merkit VOLVO ja LOVOL eivät muodostu sanoista, joilla on kohdeyleisölle selvä ja ymmärrettävä merkitys. Mikään haettuun tavaramerkkiin sisältyvien kirjainten järjestyksessä ei myöskään viittaa siihen, että keskiverokuluttaja jakaisi nämä tavut kahteen osaan ja tarkastelisi niitä toisistaan erillään. Vaikka oletettaisiin, että keskivertokuluttaja jakaisi ne tällä tavalla kahteen osaan, mikään ei viittaa siihen, että hän vastoin latinalaisten aakkosten normaalia järjestystä lukisi ensimmäiset kirjaimet l, o ja v käänteisessä järjestyksessä vol.
Tästä seuraa, että kantajan väitteet, jotka koskevat edellä 28 kohdassa mainittua tuomiota InvestHedge (
EU:T:2009:198
) ja edellä 28 kohdassa mainittua tuomiota Metromeet (
EU:T:2010:256
), on hylättävä siksi, että kyseisten tuomioiden taustalla olevien asioiden ja toisaalta nyt käsiteltävän asian asiayhteydessä on huomattavia eroja.
Kolmanneksi on korostettava, että vaikka keskivertokuluttaja lukisi kyseiset kaksi merkkiä hyvin nopeasti, hän ei yhdistä niitä toisiinsa, koska sekä kyseisten merkkien ensimmäinen että niiden viimeinen kirjain ovat erilaisia, ja lisäksi hakemuksen kohteena olevaan tavaramerkkiin sisältyy kaksi l-kirjainta, kun taas tavaramerkissä VOLVO on kaksi v-kirjainta.
Neljänneksi on todettava, että on totta, että kyseisiin merkkeihin sisältyy kirjainten vol yhdistelmä. Aikaisemmassa sanamerkissä nämä kolme kirjainta ovat kuitenkin merkin alussa, kun taas haetussa tavaramerkissä ne ovat sen lopussa.
Viidenneksi on todettava, että kantaja ei voi pätevästi väittää, että isot kirjaimet L ja V ovat samankaltaisia. Keskivertokuluttajan oletetaan erottavan vaistomaisesti latinalaisten aakkosten kirjaimet, ja hän ymmärtää nyt käsiteltävässä asiassa erot kyseisten kirjainten välillä, kun otetaan huomioon myös se, että kyseiset merkit ovat suhteellisen lyhyitä.
Lisäksi on korostettava, että aikaisempiin tavaramerkkeihin kuuluvat kuvio-osat erottavat ne haetusta tavaramerkistä ja että kantaja ei myöskään esitä mitään väitteitä näistä tavaramerkkien välisistä eroista ulkoasun vertailun asiayhteydessä.
Näiden seikkojen perusteella on katsottava, että pelkästään se seikka, että kyseisiin merkkeihin sisältyvät kirjaimet v, l ja o ja että niissä on vol-kirjainyhdistelmä, ei riitä saamaan aikaan sitä, että kohdeyleisö yhdistäisi nämä merkit toisiinsa niiden ulkoasusta saamansa vaikutelman perusteella. Kyseessä ei siten ole sellainen ulkoasujen samankaltaisuus, joka on otettava huomioon asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa sovellettaessa.
Näin ollen on vahvistettava se valituslautakunnan toteamus, jonka mukaan kyseiset merkit ovat ulkoasultaan erilaisia.
– Vertailun lausuntatapaa koskevat näkökohdat
Valituslautakunta katsoi merkkien lausuntatapaan perustuvasta vertailusta, että pelkästään sillä seikalla, että kyseisissä tavaramerkeissä on sama määrä tavuja, ei ollut erityistä merkitystä. Sitä vastoin – kun otetaan huomioon kyseisten tavaramerkkien kahden tavun erilainen ”vokaalinen soinnillisuus” – ne eroavat lausuntatavaltaan.
Kantaja katsoo, että tavaramerkit VOLVO ja LOVOL ovat foneettisesti samankaltaisia. Se väittää, että kyseisten tavaramerkkien lausuntatavassa korostuvat tavut vol, vo ja lov, jotka ovat huomattavan samankaltaisia. Molemmissa merkeissä toistuu vokaali o, joka hallitsee merkin ääntämystä, sekä pehmeät konsonantit l ja v, jotka kuuluvat lausuttaessa heikommin.
On todettava, että kantaja ei voi pätevästi väittää, että kyseiset kaksi tavaramerkkiä muodostuvat ainoastaan tavuista vol, vo ja lov, koska rekisteröintiä ei haeta tavaramerkille LOVVOL vaan tavaramerkille LOVOL. Lisäksi on muistutettava, että kantaja ei mainitse mitään unionin kieltä, jossa sana LOVOL jaettaisiin tavuihin lov ja ol. Päinvastoin edellä 27 kohdassa mainittujen kielten kielioppisääntöjen mukaan haettu tavaramerkki muodostuu tavuista lo ja vol.
Lisäksi on toistettava, että edellä 26 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaan kuluttaja kiinnittää yleensä enemmän merkitystä sanojen alkuosaan. Kyseisten tavaramerkkien alkuäänteet ovat kuitenkin erilaiset.
On totta, että kyseisiin kahteen merkkiin sisältyvät vokaalit ovat samat ja ne lausutaan samalla tavalla useissa unionin kielissä. Mutta toisin kuin kantaja väittää, kirjaimet l ja v äännetään selvästi eri tavalla, koska l-äänne on soinnillinen konsonantti ja v on puolestaan soinniton konsonantti.
Lisäksi sanaosa volvo sisältää rinnakkain konsonantit l ja v, mikä tiivistää hieman ääntämystä, kun taas sanassa lovol on vuoron perään vokaaleja ja konsonantteja siten, että se lausutaan joustavammin. Kyseisillä merkeillä on näin ollen erilainen lausuntarytmi.
Näin ollen on todettava, että pelkästään se seikka, että kyseisiin merkkeihin sisältyvät kirjaimet v, l ja o ja että niihin kuuluu kirjainyhdistelmä vol, ei riitä saamaan aikaan sitä, että kohdeyleisö yhdistäisi nämä merkit toisiinsa niiden lausuntatavasta saamansa vaikutelman perusteella. Kyseessä ei siten ole sellainen lausuntatapojen samankaltaisuus, joka on otettava huomioon asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa sovellettaessa.
Näin ollen on vahvistettava valituslautakunnan näkemys, jonka mukaan kyseiset merkit eroavat lausuntatavaltaan asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamisen osalta.
– Vertailun merkityssisältöä koskevat näkökohdat
Kantaja yhtyy valituslautakunnan näkemykseen, jonka mukaan kyseisillä merkeillä ei ole merkitystä vähintään yhdessä unionin kielistä, joten niiden merkityssisällön vertailu on mahdotonta.
Se väittää kuitenkin, että kuluttajien, jotka kohtaavat ”keksityn tavaramerkin” LOVOL, uteliaisuus herää tästä uudesta automerkistä, etenkin koska autonvalmistajien määrä on suhteellisen pieni. Näin ollen kuluttajat pohtivat, onko tällä uudella merkillä jotain yhteyttä vanhan ja erittäin arvostetun automerkin kanssa, ja ovat tällöin taipuvaisia yhdistämään sen VOLVO-tavaramerkkiin.
Tässä yhteydessä on todettava, että kantaja ei tukeudu mihinkään oikeuskäytännössä vahvistettuun periaatteeseen.
Kantaja ei ole myöskään esittänyt näyttöä osoittaakseen, että kuluttajat, joiden tarkkaavaisuuden taso on korkea heidän ostaessa kyseisiä tavaroita, yhdistävät uuden tavaramerkin vaistomaisesti olemassa olevaan tavaramerkkiin, jos he kohtaavat ”keksityn tavaramerkin”, jonka nimellä ei ole mitään merkitystä.
Kantaja väittää kuitenkin, että kuluttajat saattavat yhdistää mielessään merkit LOVOL ja VOLVO toisiinsa ihmisaivoissa olevan, lukemaan opittaessa kehittyvän ”kuvasanakirjan” vuoksi. Kantaja tukeutuu tältä osin 14.11.2011 julkaistuun tieteelliseen artikkeliin, jonka otsikkona on ”Kokeneet lukijat käyttävät aivoissaan olevaa ’kuvasanakirjaa’ sanojen tunnistamisessa”.
SMHV väittää, että unionin yleinen tuomioistuin ei voi ottaa huomioon vastauskirjelmään liitettyä tieteellistä artikkelia, koska se on jätetty liian myöhään.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että ei ole tarpeellista käsitellä mainitusta artikkelista muodostuvan näytön tutkittavaksi ottamista, koska se ei millään tavalla tue kantajan näkemystä. Kirjoittajat näet korostavat, että myös tapauksessa, jossa kahdessa sanassa on useita samoja kirjaimia, siitä, että muut kirjaimet ovat erilaisia, seuraa, että ihmisaivojen eri neuronit aktivoituvat kyseisiä sanoja lukiessa. Kokenut lukija mieltää esimerkiksi, että englanninkielisten sanojen ”hair” ja ”hare” välinen välimatka on sama kuin sanoilla hair ja soup, riippumatta siitä, että sanat hair ja hare lausutaan samalla tavalla.
Näin ollen on katsottava, että merkityssisällön vertailu ei ole mahdollista nyt käsiteltävässä asiassa. Kantaja ei ole myöskään näyttänyt, että tavaramerkkien merkityssisällöstä saadun vaikutelman seurauksena voisi olla merkkien yhdistäminen toisiinsa edellä 17 kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla. Nämä väitteet on siten hylättävä.
Edellä esitetyn perusteella ja ottaen huomioon erityisesti edellä 37 ja 45 kohdassa tehdyt toteamukset on todettava, että pelkästään se seikka, että riidanalaisiin merkkeihin sisältyvät kirjaimet v, l ja o ja että niissä on vol-kirjainyhdistelmä, ei riitä saamaan aikaan sitä, että kohdeyleisö yhdistäisi mielessään nämä merkit toisiinsa tai aiheuttaisi sen, että kohdeyleisö liittäisi ne yhteen. Näin ollen sitä, että merkit sisältävät samoja kirjaimia, ei voida pitää asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuna samankaltaisuutena.
Näin ollen riidanalainen päätös on vahvistettava siltä osin kuin valituslautakunta katsoi siinä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan soveltamisen asiayhteydessä, että riidanalaiset merkit olivat erilaisia.
Asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan sovellettavuus
On muistutettava, että edellä 18 kohdassa viitatun oikeuskäytännön mukaan yhden kolmesta kumulatiivisesta edellytyksestä täyttymättä jääminen riittää siihen, ettei asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohtaa sovelleta.
Nyt käsiteltävässä asiassa riidanalaiset merkit ovat erilaisia. Tästä seuraa, että valituslautakunta on pätevästi katsonut, että tavaramerkkiä koskevaa rekisteröintihakemusta ei voitu hylätä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 5 kohdan perusteella.
Edellä esitetyn perusteella kantajan ainoa kanneperuste on hylättävä ja näin ollen kanne on hylättävä kokonaisuudessaan.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut SMHV:n ja väliintulijan vaatimusten mukaisesti.

Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Kanne hylätään.

2)
Volvo Trademark Holding AB velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Berardis
Czúcz
Popescu
Julistettiin Luxemburgissa 12 päivänä marraskuuta 2014.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.