CELEX: 62013CJ0035
Селско стопанство
Земеделски продукти и храни
Регламент (ЕИО) № 2081/92
Член 2
Закрила на географските указания и наименованията за произход
Материален обхват
Закрила на територията на страната
Липса на общностна регистрация
Последици
Закрила на наименования на продукти, при които не съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход
Условия

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2 от Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (
ОВ L 208, стр. 1
), изменен с Регламент (ЕО) № 535/97 на Съвета от 17 март 1997 г. (
ОВ L 83, стр. 3
, наричан по-нататък „Регламент № 2081/92“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Assica — Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi (наричано по-нататък „Assica“) и Kraft Foods Italia SpA (наричано по-нататък „Kraft Foods“) и, от една страна, Associazione fra produttori per la tutela del „Salame Felino“ (наричано по-нататък „Associazione fra produttori“), а от друга, Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco e C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl и Salumificio B.R.B. Snc, като всички тези дванадесет предприятия са членове на Associazione fra produttori, по повод условията, при които географско наименование може да се използва за обозначаване на продукт, произведен извън съответния район, когато това наименование не е признато за защитено наименование за произход или защитено географско указание по смисъла на Регламент № 2081/92.
Правна уредба
Правото на Съюза
В седмо, девето и дванадесето съображение от Регламент № 2081/92 се посочва следното:
„като има обаче предвид, че понастоящем съществуват различия в националните практики за прилагане на регистрирани наименования за произход и географски указания; че следва да бъде предвиден подход на Общността; че една рамка от правила на Общността за защита ще позволи развитието на географските указания и наименованията за произход поради това, че осигурявайки един по-еднообразен подход, такава една рамка ще осигури честна конкуренция между производителите на продукти, ползващи се от такива означения, и ще увеличи доверието на потребителите към продуктите;
[…]
като има предвид, че обхватът на настоящия регламент е ограничен до определени земеделски продукти и храни, за които съществува връзка между характеристиките на продукта или храната и географския произход; че все пак този обхват може да бъде разширяван, за да обхване други продукти или храни;
[…]
като има предвид, че за да получат закрила във всяка държава членка, географските указания и наименования за произход следва да бъдат регистрирани на общностно равнище; че вписването в регистъра следва също да дава информация на участниците в търговията и на потребителите“ [неофициален превод].
Член 2, параграфи 1 и 2 от Регламент № 2081/92 предвижда:
„1.   Закрилата на наименованията за произход и географските указания на земеделските продукти и храни от страна на Общността се получава в съответствие с настоящия регламент.
2.   За целите на настоящия регламент:
a)
„наименование за произход“ означава името на район, специфично място или, по изключение, наименование на страна, използвани за означаване на земеделски или хранителен продукт:
—
с произход от този район, специфично място или страна, и
—
качеството или характеристиките на който се дължат основно или изключително на географската среда, включваща природни и човешки фактори, и производството, преработката или подготовката на който се извършват в определения географски район;
б)
„географско указание“ означава наименование на район, специфично място или, по изключение, наименование на страна, използвани за означаване на земеделски или хранителен продукт:
—
с произход от този район, специфично място или страна, и
—
който притежава специфично качество, репутация или други характеристики, присъщи на географския произход, и производството и/или преработката, и/или приготвянето на който се извършват в определения географски район“ [неофициален превод].
Съгласно член 13, параграф 1 от същия регламент:
„1.   Правната закрила на регистрирани наименования обхваща забрана за:
a)
всяко пряко или косвено търговско използване на регистрирано наименование по отношение на продукти, непокрити от регистрацията, доколкото такива продукти са сравними с регистрираните продукти под това наименование или доколкото използването на наименованието се възползва от репутацията на защитеното наименование;
б)
всяка злоупотреба, имитация или пресъздаване, дори когато е посочен истинският произход на продукта или ако защитеното име е преведено или придружено от израз като „стил“, „тип“, „метод“, „както е произведено в“, „имитация“ или подобни;
в)
всяко друго фалшиво или заблуждаващо означение по отношение на произхода, естеството или съществените качества на продукта върху вътрешната или външната опаковка, рекламен материал или документи, касаещи въпросния продукт и опаковката на продукта в контейнер, което може да създаде погрешна представа за неговия произход;
г)
всяка друга практика, която би могла да заблуди потребителя по отношение на истинския произход на продукта.
Когато регистрирано наименование съдържа в себе си името на земеделски или хранителен продукт, което се счита за родово наименование, използването на това родово наименование върху съответния земеделски или хранителен продукт няма да се счита за противоречащо на първа алинея, буква а) или б)“ [неофициален превод].
Регламент № 2081/92 е отменен с Регламент (ЕО) № 510/2006 на Съвета от 20 март 2006 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни (
ОВ L 93, 2006 г., стр. 12
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 71, стр. 114). Предвид обаче датата на настъпване на фактите в спора по главното производство за същия се прилага Регламент № 2081/92.
Италианското право
Член 31, параграфи 1 и 2 от Законодателен декрет № 198 за изменение на националното законодателство в областта на индустриалната собственост във връзка със задължителните предписания на Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост — Uruguay Round (decreto legislativo № 198 — Adeguamento della legislazione interna in materia di proprietà industriale alle prescrizioni obbligatorie dell’accordo relativo agli aspetti dei diritti di proprietà intellettuale concernenti il commercio — Uruguay Round) от 19 март 1996 г. (редовна притурка към GURI № 64), в сила към датата на настъпване на фактите по главното производство (наричан по-нататък „Законодателен декрет № 198/1996“), гласи:
„1.   Под географско указание се разбира всяка дума, която определя страна, район или място, когато е използвана за описание на продукт с произход от тази страна, този район или това място и чието качество, репутация или характеристики се дължат изключително или основно на географската среда на произход, включваща природни и човешки фактори, както и такива, свързани с традициите.
2.   Без да се изключва прилагането на разпоредбите на [член] 2598.2 от Гражданския кодекс и на специалните разпоредби в тази област и без да се накърняват добросъвестно придобити права върху марка, използването на географски указания, както и на каквито и да е средства при описанието или представянето на продукт, което указва или намеква, че продуктът произхожда от място, различно от действителното му място на произход, или че притежава качества, присъщи на продуктите с произход от място, означено с географско указание, представляват нелоялна конкуренция, ако могат да заблудят потребителите“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
„Salame Felino“ е колбас от свинско месо. Името му идва от град Фелино (Италия), населено място в провинция Парма (Италия).
На 30 януари 1998 г. Associazione fra produttori предявява пред Tribunale di Parma иск срещу Kraft Jacobs Suchard SpA (наричано по-нататък „Kraft Jacobs Suchard“) поради нелоялна конкуренция, като твърди, че това дружество е пуснало в продажба колбас с наименование „Salame Felino“, въпреки че е произведен извън района на Парма, а именно в Кремона, Ломбардия (Италия).
В подкрепа на това сдружение встъпват Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl и Salumificio B.R.B. Snc.
Assica, чийто член е Kraft Jacobs Suchard, встъпва в производството в подкрепа на последното.
С решение от 9 февруари 2001 г. Tribunale di Parma приема, че Associazione fra produttori не може да се позовава на Регламент № 2081/92, тъй като наименованието „Salame Felino“ не представлява нито защитено наименование за произход, нито защитено географско указание по смисъла на посочения регламент. Tribunalе di Parma обаче счита, че Associazione fra produttori може да се позове на разпоредбите на член 31 от Законодателен декрет № 198/1996. Поради това, след като установява, че предлаганите на пазара от Kraft Jacobs Suchard продукти не са с произход от района на Парма, въпреки че сред потребителите репутацията на „Salame Felino“ се свързва с характеристиките на този район, които произтичат от особеността на географската среда, Tribunale di Parma осъжда Kraft Jacobs Suchard за нелоялна конкуренция.
Kraft Jacobs Suchard, което понастоящем се нарича Kraft Foods, и Assica обжалват това решение.
С решение от 12 януари 2006 г. Corte d’Appello di Bologna отхвърля тази жалба по-специално с мотива, че предоставената от Законодателен декрет № 198/1996 закрила не противоречи на Регламент № 2081/92 и че регистрацията на наименование като защитено наименование за произход или като защитено географско указание е необходима единствено за да се ползва предоставената от този регламент закрила.
Assica и Kraft Foods подават касационна жалба.
В подкрепа на жалбата си Assica и Kraft Foods изтъкват, че системата за закрила на защитени наименования за произход, предвидена в Регламент № 2081/92, не допуска национална правна уредба да предоставя право да се използва при условията на изключителност наименование за произход, за което няма общностна регистрация. Във всички случаи те считат, че съществуването на закрила, предоставена на наименование за произход, предполага наличие на прецизна правна уредба, каквато липсва в случая, разглеждан в главното производство.
При тези обстоятелства Corte suprema di cassazione решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 2 от Регламент № 2081/92 да се тълкува в смисъл, че не допуска сдружение на производители да се позовава на изключителното право да използва в рамките на [Съюза] наименование за географски произход, използвано на територията на държава членка за означаване на определен тип колбас, без преди това да е получило от тази държава членка правнообвързващо решение, с което да се установяват пределите на географския район на производство, спецификацията за производство и евентуалните изисквания, на които трябва да отговарят производителите, за да получат правото да използват това наименование?
2)
Съгласно разпоредбите на Регламент № 2081/92 кой режим следва да се прилага на пазара [на Съюза], както и на този на държава членка по отношение на географско наименование, което няма разглежданата регистрация?“.
По преюдициалните въпроси
По допустимостта
Associazione fra produttori твърди, че преюдициалното запитване е недопустимо, доколкото поставените въпроси не са обективно необходими за разрешаване на спора по главното производство. Всъщност в делото по главното производство това сдружение никога не било твърдяло, че притежава изключително право по отношение на географското наименование „Salame Felino“, а само поискало Kraft Foods да бъде осъдено на основание на разпоредби, санкциониращи нелоялната конкуренция.
Във връзка с това от постоянната съдебна практика следва, че в рамките на производството по член 267 ДФЕС, което е основано на ясното разграничение между функциите на националните юрисдикции и на Съда, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално запитване, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда (решение Aziz, C‑415/11,
EU:C:2013:164
, точка 34).
Така, когато преюдициалното запитване се отнася до тълкуването или до валидността на правото на Съюза, Съдът може да не се произнесе по това запитване само ако е очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение Aziz,
EU:C:2013:164
, точка 35).
Настоящият случай обаче не е такъв. Всъщност, като поддържа, че Kraft Foods е осъществило нелоялна конкуренция чрез използване на географското наименование „Salame Felino“, Associazione fra produttori се основава на схващането, че само производителите на колбаси от района на Парма, които то представлява, разполагат с изключителното право да ползват това наименование. Също така, за да установи дали подадената от Associazione fra produttori жалба е основателна, запитващата юрисдикция следва да провери дали това сдружение може да поддържа, че съществува изключително право на отговарящите на определени условия производители върху географското наименование „Salame Felino“.
При тези обстоятелства не може да се приеме за очевидно, че поисканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство.
Като се има предвид, че от преписката по делото също така не се установява проблемът да е от хипотетично естество или Съдът да не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси, преюдициалното запитване не следва да се счита за недопустимо.
По втория въпрос
С втория си въпрос, който следва да се разгледа на първо място, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали Регламент № 2081/92 трябва да се тълкува в смисъл, че предоставя режим на закрила на географско наименование без общностна регистрация.
На първо място, що се отнася до режима, който трябва да се прилага на пазара на Съюза към нерегистрирано географско наименование, следва да се отбележи, че към момента на настъпване на фактите по главното производство единственият режим за закрила на географски наименования, предвиден в правото на Съюза, е бил въведеният с Регламент № 2081/92.
Както обаче става ясно от дванадесето съображение, както и от член 13, параграф 1 от посочения регламент, той въвежда задължение за общностна регистрация на географските наименования, за да могат те да се ползват от предвидения в него режим на закрила (вж. в този смисъл решение Chiciak и Fol, C‑129/97—C‑130/97,
EU:C:1998:274
, точки 25 и 26).
Следователно, когато географско наименование не е регистрирано на общностния пазар, съгласно разпоредбите на Регламент № 2081/92 то не може да се ползва от предвидения от него режим на закрила.
На следващо място, относно приложимия режим на пазара на държава членка, от съдебната практика следва, че макар Регламент № 2081/92 да има за цел да предвиди единен и изчерпателен режим на закрила (вж. решение Budějovický Budvar, C‑478/07,
EU:C:2009:521
, точка 114), тази изчерпателност допуска прилагането на режим на закрила на географски наименования, който излиза извън приложното му поле (вж. в този смисъл решение Warsteiner Brauerei, C‑312/98,
EU:C:2000:599
, точка 54).
Във връзка с това от девето съображение и от член 2, параграф 2, буква б) от Регламент № 2081/92 е видно, че предвиденият в тази разпоредба режим на закрила се прилага само за наименованията на продукти, при които съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход (вж. в този смисъл решение Budějovický Budvar, C‑216/01,
EU:C:2003:618
, точка 76).
Поради това наименованията с географски произход, които служат единствено за да се изтъкне географският произход на даден продукт независимо от особените му характеристики, не попадат в приложното поле на Регламент № 2081/92 (вж. в този смисъл решение Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, точка 44).
Следователно режимът на закрила, който при необходимост може да се прилага на пазара на държава членка по отношение на географско наименование без общностна регистрация, е този, който е предвиден за географските наименования на продукти, при които не съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход.
В случая запитващата юрисдикция следва да провери дали установеният със Законодателен декрет № 198/1996 режим на закрила на географските наименования отговаря на това условие.
Ако запитващата юрисдикция стигне до заключение, че посоченият режим има за цел да закриля географските наименования на продукти, при които не съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход, следва да се припомни, че за да може този режим да се приложи, той трябва да съответства на въведените от правото на Съюза изисквания. Във връзка с това следва да бъдат изпълнени две условия, а именно, от една страна, прилагането му не трябва да противоречи на целите на Регламент № 2081/92 (вж. в този смисъл решение Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, точка 49), и от друга страна, то не трябва да нарушава свободното движение на стоки, посочено в член 28 ЕО (в този смисъл вж. по-специално решение Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, точки 95—97).
Що се отнася до първото условие, като се вземе предвид приложното поле на Регламент № 2081/92, за да не се влиза в противоречие с целите на същия, предоставената от националния режим закрила не трябва да гарантира на потребителите, че ползващите се от тази закрила продукти са с определено качество или характеристика, а единствено че тези продукти са от посочения географски район.
Що се отнася до второто условие, следва да се отбележи, че национален режим на закрила на наименованията като разглеждания по главното производство, дори и когато се прилага както към национални продукти, така и към такива, внесени на територията на съответната държава, може да благоприятства предлагането на пазара на продукти с местен произход и да вреди на продукти от внос (решение Pistre и др., C‑321/94—C‑324/94,
EU:C:1997:229
, точка 45).
Следователно подобна правна уредба трябва да се разглежда като мярка с ефект, равностоен на количествено ограничение на свободното движение на стоки, посочено в член 28 ЕО.
Въпреки че подобно ограничение може да се обоснове с императивно изискване от общ интерес за защита на лоялната конкуренция или за защита на потребителите (в този смисъл вж. по-специално решение Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, точка 109), за да бъде съвместима с правото на Съюза, националната правна уредба трябва да се прилага по недискриминационен начин, да гарантира осъществяването на целта, която преследва, и да не надхвърля необходимото за постигането ѝ (решение Corporación Dermoestética, C‑500/06,
EU:C:2008:421
, точка 35 и цитираната съдебна практика).
Националната юрисдикция следва да провери, от една страна, дали прилагането на въпросната национална правна уредба няма за цел или последица да гарантира на потребителите, че продукти, които се предлагат на пазара под специфично географско наименование, са с определено качество или притежават определена характеристика, и от друга страна, дали прилагането на тази правна уредба преследва императивно изискване от общ интерес, което се прилага по недискриминационен начин, дали гарантира осъществяването на целта, която преследва, и дали не надхвърля необходимото за постигането ѝ.
Предвид всички изложени по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори, че Регламент № 2081/92 трябва да се тълкува в смисъл, че не предоставя режим на закрила на географско наименование без общностна регистрация, но при необходимост то може да бъде закриляно от национална правна уредба на географските наименования на продукти, при които не съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход, при условие обаче прилагането на тази правна уредба, от една страна, да не противоречи на целите, преследвани с Регламент № 2081/92, и от друга страна, да не нарушава свободното движение на стоки, посочено в член 28 ЕО, което следва да се провери от националната юрисдикция.
По първия въпрос
С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 2 от Регламент № 2081/92 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска сдружение на производители като разглежданото по главното производство да се позовава на изключителното право да използва в рамките на Съюза географско наименование, използвано на територията на държава членка за означаване на определен тип колбас, без преди това да е получило от тази държава правнообвързващо решение, с което да се установяват свързаните със закрилата на това наименование изисквания и предели.
В това отношение, тъй като е безспорно, че към момента на настъпване на фактите по главното производство разглежданото географско наименование няма общностна регистрация, и като се има предвид отговорът на втория въпрос, следва да се приеме, че във всеки случай разглежданото сдружение на производителите не може да се позовава на основание Регламент № 2081/92 на изключителното право за използване на такова географско наименование в рамките на Съюза.
При тези обстоятелства не следва да се отговаря на първия въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (девети състав) реши:

Регламент (ЕИО) № 2081/92 на Съвета от 14 юли 1992 година относно закрилата на географски указания и наименования за произход на земеделски продукти и храни, изменен с Регламент (ЕО) № 535/97 на Съвета от 17 март 1997 г., трябва да се тълкува в смисъл, че не предоставя режим на закрила на географско наименование без общностна регистрация, но при необходимост то може да бъде закриляно от национална правна уредба на географските наименования на продукти, при които не съществува определена връзка между характеристиките и географския им произход, при условие обаче прилагането на тази правна уредба, от една страна, да не противоречи на целите, преследвани с Регламент № 2081/92, изменен с Регламент № 535/97, и от друга страна, да не нарушава свободното движение на стоки, посочено в член 28 ЕО, което следва да се провери от националната юрисдикция.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: италиански.