CELEX: 62012CJ0533
Apellatsioonkaebus
Ümberkorraldusabi
Euroopa Komisjoni kaalutlusruum
Euroopa Liidu Üldkohtu kohtuliku kontrolli ulatus
Turumajanduses tegutseva erainvestori test
Sektoriaalse ja geograafilise analüüsi nõue
Piisavalt juurdunud praktika
Pikas perspektiivis majanduslik otstarbekus
Täiendavate koondamishüvitiste maksmine

Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) SA (edaspidi „SNCM”) ja Prantsuse Vabariik paluvad oma vastavates apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu kohtuotsuse Corsica Ferries France
vs
. komisjon (T‑565/08,
EU:T:2012:415
, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”) osas, milles tühistati komisjoni 8. juuli 2008. aasta otsuse 2009/611/EÜ meetmete C 58/02 (ex N 118/02) kohta, mida Prantsusmaa on rakendanud Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) kasuks (
ELT L 225, lk 180
, edaspidi „vaidlusalune otsus”) artikli 1 teine ja kolmas lõik.
Vaidluse taust ja vaidlusalune otsus
Üldkohus tuvastas järgmist:
„Kõnealused laevandusettevõtjad
[...] Corsica Ferries France SAS [edaspidi „Corsica Ferries”] on laevandusettevõtja, kes osutab regulaarset laevaühendust Mandri‑Prantsusmaalt (Marseille, Toulon ja Nice) ja Itaaliast Korsikale.
[SNCM] on laevandusettevõtja, kes osutab regulaarset ühendust Mandri‑Prantsusmaalt (Marseille, Toulon ja Nice) Korsikale ja Prantsusmaalt Põhja‑Aafrikasse (Alžeeria ja Tuneesia) ning ühendust Sardiiniasse. SNCM‑i üks peamistest tütarettevõtjatest, kes kuulub talle 100‑protsendiliselt, on Compagnie méridionale de navigation […].
SNCM‑is omas 2002. aastal 20‑protsendilist osalust Société nationale des chemins de fer ning 80‑protsendilist osalust Compagnie générale maritime et financière (edaspidi „CGMF”), mille ainuomanik oli Prantsuse riik. Tema kapitalis osaluse omandamise võimaluse tekkimisel 2006. aastal said kaks ülevõtjat, nimelt Butler Capital Partners […] ja Veolia Transport […] kapitalis vastavalt 38% ja 28% suuruse kontrolli, samas kui CGMF‑ile jäi 25% suurune osalus ning kapitalist 9% jäeti töötajatele. Seejärel võõrandas [Butler Capital Partners] oma osaluse [Veolia Transportile].
Haldusmenetlus
Euroopa Ühenduste Komisjon leidis 30. oktoobri 2001. aasta otsuses 2002/149/EÜ Prantsusmaa poolt [Societé national maritime Corse-Méditerranée’le (SNCM)] antud riigiabi kohta (
EÜT 2002, L 50, lk 66
[…]), et SNCM‑ile antud abi summas 787 miljonit eurot ajavahemiku 1991–2001 eest avaliku teenindamise hüvitamise raames on EÜ artikli 86 lõike 2 alusel ühisturuga kokkusobiv. Selle otsuse peale ei ole Üldkohtule tühistamishagi esitatud.
Prantsuse Vabariik teavitas 18. veebruari 2002. aasta kirjaga komisjoni ümberkorraldamisabi kavast SNCM‑i kasuks summas 76 miljonit eurot (edaspidi „2002. aasta kava”).
Komisjon kiitis 9. juuli 2003. aasta otsusega 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada SNCM‑i ümberkorraldamiseks (
ELT 2004, L 61, lk 13
; edaspidi „2003. aasta otsus”), [teatud tingimustel] heaks SNCM‑ile ümberkorraldamiseks antava riigiabi kogusummas 76 miljonit eurot, millest võib esimese summa 66 miljonit eurot kohe välja maksta ning ülejäänud summa maksimaalselt 10 miljonit eurot sõltuvalt eelkõige SNCM‑i laevade võõrandamiste netotulemusest.
[Corsica Ferries] esitas 13. oktoobril 2003 Üldkohtule 2003. aasta otsuse peale tühistamishagi [(Üldkohtu kohtuotsus Corsica Ferries France
vs
. komisjon, T‑349/03,
EU:T:2005:221
)].
Komisjon muutis 8. septembri 2004. aasta otsusega 2005/36/EÜ, millega muudetakse [otsust 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée’ (SNCM) ümberkorraldamiseks] (ELT [2005], L 19, lk 70; edaspidi „2004. aasta otsus”), ühte tingimustest, mis oli sätestatud 2003. aasta otsuse artiklis 2. Tegemist oli tingimusega, mis puudutas nende üheteistkümne laeva maksimaalset arvu, mida SNCM võis võõrandada. Komisjon lubas […] otsuses [2005/36] asendada ühe neist laevadest, nimelt Aliso teise laevaga Asco.
Komisjon kiitis 16. märtsi 2005. aasta otsusega heaks 2003. aasta otsuse alusel ümberkorraldamisabi teise osa maksmise summas 3327400 eurot (edaspidi „2005. aasta otsus”).
[Oma kohtuotsusega Corsica Ferries France
vs
. komisjon (
EU:T:2005:221
)] tühistas Üldkohus 2003. aasta otsuse, kuna võõrandamiste puhastulus [oli] peamiselt arvutusvigade tõttu […] valesti hinnatud abi miinimumiga piirdumist, ning lükkas tagasi kõik ülejäänud väited, mis puudutavad puudulikku põhjendamist ning EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c ja ühenduse suuniste raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta (
EÜT 1999, C 288, lk 2
; ELT eriväljaanne 08/01, lk 322; edaspidi „suunised”) rikkumist.
Prantsuse ametivõimud palusid 7. aprilli 2006. aasta kirjas komisjonil tõdeda, et kuna osa 2002. aasta kavas ette nähtud ümberkorraldusabist, nimelt 53,48 miljonit eurot on oma olemuselt „avaliku teenindamise hüvitamine”, ei saa seda liigitada ümberkorralduskava raames võetavaks meetmeks, vaid meetmeks, mis ei ole abi [kohtuotsuse Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00,
EU:C:2003:415
)] tähenduses, või meetmeks, mis on EÜ artikli 86 lõike 2 alusel iseseisev 2002. aasta kavast.
21. aprillil 2006 sai komisjon nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle [(„EÜ koondumiste määrus”)] (
ELT L 24, lk 1
; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40) artikli 4 kohase teatise kavandatava koondumise kohta, mille raames [Butler Capital Partners] ja [Veolia Transport] omandavad SNCM‑i üle ühiskontrolli. Komisjon kiitis 29. mail 2006 selle koondumise sama määruse artikli 6 lõike 1 punkti b alusel heaks.
[...]
Komisjon otsustas 13. septembril 2006 algatada EÜ artikli 88 lõikega 2 ette nähtud menetluse uute meetmete kohta, mida rakendati SNCM‑i kasuks, ning hõlmata ka 2002. aasta kava (
ELT 2006, C 303, lk 53
[…]).
Komisjon leidis [vaidlusaluses] otsuses […], et 2002. aasta kava meetmed on ebaseaduslik riigiabi EÜ artikli 88 lõike 3 tähenduses, kuid ühisturuga kokkusobivad EÜ artikli 86 lõike 2 ja EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel, ning et 2006. aasta erastamise kava (edaspidi „2006. aasta kava”) meetmed ei ole riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Kõnealused meetmed
[Vaidlusaluse] otsuse ese on järgmised meetmed:
—
2002. aasta kava raames: CGMF‑i SNCM‑ile antud kapitalitoetus 76 miljoni euro ulatuses 2002. aastal (millest 53,48 miljonit eurot avaliku teenindamise kohustuste alusel ning ülejäänu ümberkorraldusabina),
—
2006. aasta kava raames:
—
CGMF‑i SNCM‑ile määratud negatiivne müügihind 158 miljoni euro ulatuses,
—
CGMF‑i kapitalitoetus 8,75 miljoni euro ulatuses;
—
CGMF‑i ettemakse jooksevkontole summas 38,5 miljonit eurot SNCM‑ist koondatud töötajate jaoks uue sotsiaalkava korral.
[Vaidlusalune] otsus
[Vaidlusaluses] otsuses, eelkõige selle põhjendustes 37–54 tuvastas komisjon, et reisijateveoühendus Korsikaga on turg, mida iseloomustab hooajalisus ja selle koondumine. Turu konkurentsistruktuur on oluliselt arenenud alates sellest, kui [Corsica Ferries] 1996. aastal turule tuli. Alates 2000. aastast moodustasid SNCM ja [Corsica Ferries] faktilise duopoli, kellele kuulus üle 90% turuosadest. [Corsica Ferries] edestas 2007. aastal selgelt SNCM‑i ning vedas turul, mis kasvab korrapäraselt 4% aastas, üks miljon täiendavat reisijat. SNCM koos [Compagnie méridionale de navigation’iga] säilitas seevastu sisuliselt monopoolse seisundi kaubavedude osas.
Komisjon leidis [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 219–225, et kõik kapitalisüstid, mille SNCM sai CGMF‑i kaudu, rahastati riigi vahenditest, mis ohustas moonutada konkurentsi ning kahjustas liikmesriikidevahelist kaubandust. Nii oli ta seisukohal, et neljast EÜ artikli 87 lõikes 1 toodud tingimusest on täidetud kolm. Seejärel kontrollis ta iga meetme puhul valikulise majandusliku eelise olemasolu ning meetme võimalikku kokkusobivust ühisturuga.
Mis puudutab 2002. aastal teatatud 76 miljonit eurot, siis leidis ta [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 236, et 53,48 miljonit võib lugeda avaliku teenindamise hüvitamiseks. Tulenevalt [kohtuotsuse Corsica Ferries France
vs
. komisjon (
EU:T:2005:221
)] punktist 320, hindas ta seda kapitalisüsti […] kohtuotsusest Altmark [Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (
EU:C:2003:415
)] lähtuvalt ning järeldas [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 257, et tegemist on küll riigiabiga, mis on siiski EÜ artikli 86 lõike 2 kohaselt ühisturuga kokkusobiv. Järelejäänud 22,52 miljonit eurot tuleb seega lugeda ümberkorraldamisabiks.
Mis puudutab 2006. aasta kava, siis seejärel kohaldas komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 267–352 turumajanduses tegutseva eraõigusliku investori testi (edaspidi „eraõigusliku investori test”) negatiivsele müügihinnale summas 158 miljonit eurot. Selleks hindas ta, kas hüpoteetiline eraõiguslik investor oleks CGMF‑i asemel eelistanud selle summa ulatuses [SNCM-i] rekapitaliseerida või likvideerida äriühing ja võtta enda kanda kulud. Seega oli vajalik hinnata minimaalset likvideerimiskulu.
Komisjon leidis [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 267–280, et likvideerimiskulu peab kindlasti hõlmama ka sotsiaalkava kulu, nimelt täiendavate koondamishüvitiste kulu, mille aluseks on seadusest ja kollektiivlepingust tulenevad kohustused, selleks et täna kohanduda suurte kontsernide praktikaga ning mitte kahjustada valdusettevõtja ja tema kõige olulisema aktsionäri mainet. Seega hindas ta sõltumatu eksperdi abil nende täiendavate hüvitiste kulu, võrreldes seda sotsiaalkavadega, mida Prantsusmaal viisid äsja ellu sellised suured kontsernid, nagu Michelin või Yves Saint-Laurent.
Komisjon tõdes [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 350, et negatiivne müügihind oli avatud, läbipaistva, tingimusteta ja mittediskrimineeriva menetluse tulemus ning seetõttu on tegemist turuhinnaga. Seega lähtudes oletusest, et likvideerimiskulu piirdub üksnes koondamishüvitistega, jõudis komisjon selle otsuse põhjenduses 352 järeldusele, et likvideerimiskulu on suurem kui negatiivne müügihind ning et kapitalisüst summas 158 miljonit eurot ei ole järelikult riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
CGMF‑i kapitalisüsti osas summas 8,75 miljonit eurot leidis komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 356–358, et kuna erakapitalil põhinevate ülevõtjate kapitalisüst oli märkimisväärne ja samaaegne, saab kohe alguses välistada abi olemuse. Seejärel tõdes komisjon, et fikseeritud tasuvusmäär kujutab endast kohast tasu investeeritud kapitali eest ning et võõrandamise äramuutva tingimuse olemasolu ei sea kahtluse alla võrdset kohtlemist. Ta jõudis sama otsuse põhjenduses 365 järeldusele, et CGMF‑i kapitalisüst summas 8,75 miljonit eurot ei ole riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Edasi märkis komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 372–378, et sotsiaalabimeetmeid summas 38 miljonit eurot, mis tasuti tingdeponeerimiskontole, rakendatakse ülevõtjate elluviidava uue sotsiaalkava korral ning need ei vasta 2002. aasta kavas ette nähtud töötajate arvu vähendamisele. Selle abi võib komisjoni arvates välja maksta üksnes isikutele, kelle tööleping SNCM‑iga on eelnevalt lõpetatud. Need meetmed ei kujutanud seega endast kulusid, mis tulenesid sotsiaalõigusnormide tavapärasest kohaldamisest töölepingu lõpetamise korral. Komisjon jõudis järeldusele, et see sotsiaalabi, mille annab riik avaliku võimuna, mitte riik kui aktsionär, kuulub seega liikmesriikide sotsiaalpoliitika valdkonda ega ole seetõttu abi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Mis puudutab vahet summas 22,52 miljonit eurot, millest ümberkorraldamisabi raames teatati, see tähendab 2002. aasta kava raames teatatud 76 miljoni euro ja EÜ artikli 86 lõike 2 alusel ühisturuga kokkusobivaks loetud 53,48 miljoni euro […] vahet, siis leidis komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 381, et see kujutab endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Edasi hindas ta selle meetme kooskõla suunistega.
Komisjon tuvastas [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 387–401, et SNCM oli 2002. aastal tõepoolest raskustes olev äriühing suuniste punkti 5 alapunkti a ning punkti 6 tähenduses ning et 2002. aasta kava võib vastavalt suuniste punktidele 31–34 tagada ettevõtte elujõulisuse taastamise.
Soovimatute konkurentsimoonutuste vältimise osas (suuniste punktid 35–39) leidis komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 404, et laevaühenduse turul Korsikale ei ole ülevõimsust ning seega ei ole vaja kaasa aidata olukorra paranemisele. Edasi tõdes ta selle otsuse põhjenduses 406, et teatatud ümberkorraldamiskava aitab märkimisväärselt vähendada ettevõtja turuosa. Ka soovimatute konkurentsimoonutuste vältimise kriteerium on selle kohaselt täidetud.
Komisjon märkis [vaidlusaluse] otsuse põhjendustes 410–419, et suuniste punktide 40 ja 41 alusel minimaalsena arvutatud abivajadust piirati 9. juulil 2003 19,75 miljonile eurole, tingimusel et võetakse arvesse 2003. aasta otsusega ette nähtud võõrandamiste puhastulu. Seejuures arvutas komisjon kõigepealt SNCM‑i likviidsusvajaduse tema ümberkorraldamiskava jaoks. Ümberkorraldamiskava kulu oli tema arvates 46 miljonit eurot. Seejärel lahutas ta 18. veebruarist 2002 (2002. aasta kavast teatamise kuupäev) kuni 9. juulini 2003 (2003. aasta otsuse tegemise kuupäev) kõik aset leidnud võõrandamised, nimelt 26,25 miljonit eurot, ning jõudis summani 19,75 miljonit eurot.
Kompenseerivate meetmete osas leidis komisjon, et kõiki 2003. aasta otsuses ette nähtud tingimusi, mis puudutavad omandamisi, laevastiku kasutamist, varade võõrandamisi, keeldu pakkuda oma konkurentidest madalamaid hindasid […] ning laevaühenduste piirangut Korsikalt väljuvatel liinidel, järgiti peaaegu täielikult. Kuna neid tingimusi järgiti ning teatatud abisumma oli märkimisväärselt madalam 2003. aastal heaks kiidetud summast, ei pidanud komisjon otstarbekaks kehtestada täiendavaid kohustusi. Võttes arvesse 2003. aasta otsuses ette nähtud täiendavate võõrandamiste summat, leidis seega komisjon [vaidlusaluse] otsuse põhjenduses 434, et ümberkorraldamise lõppsumma suuruses 15,81 miljonit eurot on ühisturuga kokkusobiv riigiabi EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c tähenduses.
[Vaidlusaluse] otsuse resolutsioon on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Prantsuse riigi poolt SNCM‑ile makstud 53,48 miljonit eurot avaliku teenindamise kohustuste hüvitisena ajavahemiku 1991–2001 kohta on ebaseaduslik riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 3 tähenduses, kuid ühisturuga kokkusobiv kõnealuse lepingu artikli 86 lõike 2 alusel.
SNCM‑i 158 miljoni euro suurune negatiivne müügihind, töötajatega seotud sotsiaalmeetmete katmine CGMF‑i poolt 38,5 miljoni euro ulatuses ning SNCM‑i ühine ja samaaegne rekapitaliseerimine CGMF‑i poolt 8,75 miljoni euro ulatuses ei ole riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Prantsusmaa poolt [SNCM‑ile] antud ümberkorraldusabi 15,81 miljoni euro ulatuses on ebaseaduslik riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 3 tähenduses, kuid ühisturuga kokkusobiv kõnealuse lepingu artikli 86 lõike 2 alusel.
Artikkel 2
Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.”
Üldkohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
Corsica Ferries esitas 17. detsembril 2008 Üldkohtu kantseleisse hagiavalduse, milles palus vaidlusaluse otsuse tühistamist. Ta esitas oma hagi põhjendamiseks sisuliselt kuus väidet.
Esimene väide põhineb EÜ artikli 287 väidetavalt liiga laial tõlgendamisel, mis seisneb vaidlustatud otsuse puudulikus põhjendamises ning kaitseõiguste ja õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele rikkumises. Teine kuni kuues väide puudutavad EÜ artiklite 87 ja 88 ning suuniste rikkumist. Need väited puudutavad vastavalt kapitalisüsti summas 53,48 miljonit eurot avaliku teenindamise hüvitamise raames, SNCM‑i võõrandamist negatiivse hinnaga 158 miljonit eurot, CGMF‑i kapitalisüsti summas 8,75 miljonit eurot, sotsiaalabimeetmeid summas 38,5 miljonit eurot ning ümberkorraldamisabi raames teatatud järelejäänud summat suurusega 22,52 miljonit eurot.
Üldkohus nõustus Corsica Ferries’i poolt tühistamishagi põhjenduseks esitatud kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda väitega ning tühistas vaidlusaluse otsuse artikli 1 teise ja kolmanda lõigu.
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
SNCM palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
—
tühistada ELTL artikli 265 lõike 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 alusel osaliselt vaidlustatud kohtuotsus, kuivõrd sellega tühistatakse vaidlusaluse otsuse artikli 1 teine ja kolmas lõik, ning
—
mõista kohtukulud välja Corsica Ferries’ilt.
Corsica Ferries palub Euroopa Kohtul:
—
tunnistada käesolevates liidetud kohtuasjades esitatud apellatsioonkaebused põhjendamatuks ja jätta need rahuldamata ja
—
mõista kõik kohtukulud välja apellantidelt.
Prantsuse Vabariik palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles tühistatakse vaidlusaluse otsuse artikli 1 teine ja kolmas lõik;
—
teha kohtuasjas lõplik otsus või suunata asi tagasi Üldkohtusse ja
—
mõista kohtukulud välja vastustajalt.
Euroopa Kohtu presidendi 24. jaanuar 2013. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑533/12 P ja C‑536/12 P kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.
Apellatsioonkaebused
SNCM (kohtuasjas C‑533/12 P) ja Prantsuse Vabariik (kohtuasjas C‑536/12 P) esitavad mõlemad vaidlustatud kohtuotsuse suhtes neli väidet, mis suures osas kattuvad. Seetõttu tuleb neid analüüsida koos.
Esimene väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumisi seoses SNCM‑i võõrandamisega negatiivse hinnaga
Poolte argumendid
Esimese väitega, mis käsitleb SNCM‑i võõrandamist negatiivse hinnaga 158 miljonit eurot, märgib SNCM, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, eirates komisjoni hindamisruumi ja tõlgendades turumajanduses tegutseva erainvestori kriteeriumi vastuolus ELTL artikliga 345, ning on moonutanud vaidlusalust otsust ja rikkunud oma põhjendamiskohustust.
Komisjoni hindamisruumi eiramine ja Üldkohtu kontrolli ulatus
SNCM leiab, et Üldkohus eiras hindamisruumi, mis on komisjonil turumajanduses tegutseva erainvestori kriteeriumi kohaldamisel. Nimelt oli komisjon vaidlusaluses otsuses – tuvastamaks, et negatiivse hinnaga võõrandamine ei kujutanud endast abi – võrrelnud negatiivset võõrandamishinda ja täiendavaid koondamishüvitisi, mille riik oleks pidanud tasuma SNCM‑i likvideerimise korral. See arvutamine põhineb poolte ja ühe sõltumatu eksperdi esitatud andmetel. Üldkohus on komisjoni järeldusi kahtluse alla seades eiranud hindamisruumi, mis on komisjonil, et kaaluda keerulisi majandusküsimusi, ning on rikkunud õigusnormi.
Corsica Ferries väidab, et riigiabi kvalifitseerimise ja ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisala küsimustes peab liidu kohus põhimõtteliselt läbi viima täieliku kontrolli selles valdkonnas.
–Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab komisjoni hindamisruumi ja kohtulikku kontrolli, siis tuletas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 meelde väljakujunenud kohtupraktikat, mis käsitleb selle kontrolli ulatust ja laadi mõiste „riigiabi” korral.
Selle kohtupraktika kohaselt on EÜ asutamislepingus määratletud mõiste „riigiabi” õigusmõiste ja seda tuleb tõlgendada objektiivsete asjaolude põhjal. Seetõttu peab liidu kohus, võttes arvesse nii talle esitatud vaidluse konkreetseid asjaolusid kui ka komisjoni kaalutluste tehnilist või kompleksset laadi, põhimõtteliselt kontrollima küsimust täielikult, et otsustada, kas meede kuulub ELTL artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse. Liidu kohus ei pea tegema ainult kindlaks, kas esitatud tõendid vastavad tegelikkusele, on usaldatavad ja sidusad, vaid kontrollima ka seda, kas need tõendid sisaldavad kogu asjakohast teavet, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, ning kas kõnealused tõendid võivad toetada järeldusi, mis nende pinnalt on tehtud (kohtuotsused Prantsusmaa
vs
. Ladbroke Racing ja komisjon, C‑83/98 P,
EU:C:2000:248
, punkt 25; komisjon
vs
. Scott, C‑290/07 P,
EU:C:2010:480
, punktid 64 ja 65; ja BNP Paribas ja BNL
vs
. komisjon, C‑452/10 P,
EU:C:2012:366
, punkt 100 ja seal viidatud kohtupraktika).
Üldkohus on vaidlustatud otsuse punktides 90‐108 õigustatult kontrollinud objektiivseid asjaolusid, mida komisjon oli vaidlusaluses otsuses arvesse võtnud, tagamaks ELTL artikli 107 õige kohaldamine, ja on teinud seda kooskõlas eelmises punktis viidatud kohtupraktikaga.
Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 39, tuleb märkida, et vastupidi SNCM‑i väidetele, ei ole Üldkohus sugugi kahtluse alla seadnud sõltumatu eksperdi tööd, mis võimaldas põhjendada vaidlusalust otsust.
Pärast selle otsuse hindamist leidis Üldkohus, et komisjon ei olnud piisavalt põhjendanud oma arutluskäiku ja oli tuginenud asjaoludele, mis ei olnud objektiivsed ja kontrollitavad. Seega tuleb tagasi lükata SNCM‑i argument, et Üldkohus oli eiranud komisjoni kaalutlusruumi või asendanud komisjoni määratud eksperdi arutluskäigu enda omaga.
Eelnevast tuleneb, et Üldkohus on nõuetekohaselt läbi viinud kogu kontrolli, mida ta peab käesoleva kohtuotsuse punktis 15 viidatud kohtupraktika tähenduses läbi viima.
Turumajanduses tegutseva erainvestori kriteerium
– Poolte argumendid
Mis puudutab turumajanduses tegutseva erainvestori kriteeriumi, siis heidab SNCM Üldkohtule ette seda, et ta oli kehtestanud komisjonile kohustuse määratleda asjaomase liikmesriigi majandustegevus „eeskätt geograafilisel ja sektoriaalsel tasandil”, et määrata kindlaks, et nimetatud riigi tegevus vastas sellele, kuidas oleks toiminud turumajanduses tegutsev erainvestor. Apellandiks olev ettevõtja väidab, et kohtupraktikas esile toodud oluline kriteerium selle testi jaoks on investori suurus, mitte aga selle valdkonna suurus, milles ta tegutseb. Seega on Üldkohus eiranud diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet seoses ELTL artikliga 345 kehtestatud omandirežiimiga, mis on erainvestori testi aluseks.
Corsica Ferries väidab, et Üldkohtule ei saa ette heita, et ta nõudis kõnelause majandustegevuse sektoriaalset ja geograafilist määratlust, et kontrollida, kas komisjon oli asjaomaste meetmete hinnangus nõuetekohaselt tuginenud „kogu asjakohas[ele] tea[bele]”.
Prantsuse Vabariik väidab, et Üldkohus on õigusnormi rikkunud, kui ta leidis, et komisjon ei saanud erainvestori testi raames põhimõtteliselt arvesse võtta riigi kui globaalse haardega majandustegevuses osaleja maine kahjustamise ohtu. Ta leiab lisaks, et kehtestades piisavalt kindlaks määratud ja asjaomase sektori investorite puhul piisavalt juurdunud praktika olemasolu nõude, on Üldkohus kehtestanud nõude, mis läheb kaugemale sellest, mis on vajalik erainvestori testi õigeks kohaldamiseks, nagu on nõutud kohtupraktikas.
Sarnaselt Prantsuse Vabariigiga leiab SNCM, et esitades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86, 87, 95 ja 96 täielikult kohtu poolt kehtestatud kriteeriumid, näiteks sektoriaalse ja geograafilise analüüsi läbiviimine, piisavalt juurdunud praktika tõendamine ja liiga range tõendamisstandard, et näidata kaudse materiaalse kasu tõenäosuse olemasolu, on Üldkohus turumajanduses tegutseva erainvestori kriteeriumi tõlgendamisel õigusnormi rikkunud.
SNCM väidab lisaks, et tuvastades vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101‐108, et komisjon ei tõendanud, et Prantsuse riigi tegevuse ajendiks oli mõistlik tõenäosus saada kaudset materiaalset kasu, olgu see kas või pikas perspektiivis, on Üldkohus nõudnud ülemäära kõrget tõendamisstandardit. Et määrata kindlaks, kas riigi osalusega ettevõtja negatiivse hinnaga erastamine sisaldab riigiabi elemente, oleks tulnud hinnata, kas sarnastes olukordades oleks avalikku sektorit haldavate asutustega võrreldava suurusega erainvestor teinud sama suurusega kapitalisüste või valinud selle ettevõtja likvideerimise.
SNCM‑i sõnul tuleb kaudset tulu, mida Prantsuse riik võis kõnealusest meetmest saada, lugeda tõendatuks sellega, kui võrreldakse likvideerimise arvatavaid kulusid ja negatiivset võõrandamishinda.
Lisaks on SNCM‑i sõnul Üldkohus nõudnud tõendamisstandardit, mida on sisuliselt võimatu täita. Apellant väidab, et on võimatu täpselt määratleda tekkinud kahju asjaomase liikmesriigi maine kahjustamise korral. Selline määratlemine peab oma laadilt toimuma eelnevalt raskelt ennustatavate asjaolude suhtes, eelkõige kuna see peaks tuginema teiste majandussuhte osapoolte reaktsioonidele, nagu kliendid, kasutajad, tarnijad või SNCM‑i personal aga ka teised riigi osalusega ettevõtjad.
Corsica Ferries leiab, et Üldkohus on andnud täieliku kasuliku mõju hoolsa erainvestori kriteeriumile, mis eeldab tõendamist, et liikmesriigi tegevus lähtus kõige pikemaajalisest kasumlikkuse perspektiivist, st et tõendatakse, et asjaomase liikmesriigi tegevus on „pikas perspektiivis majanduslikult otstarbekas”. Seetõttu karistas Üldkohus komisjoni, kuna viimane ei olnud õiguslikult piisavalt tõendanud vaidlusaluses otsuses mõistlikku tõenäosust, et Prantsuse riik võiks kõnealusest tehingust saada kas või pikaajalises perspektiivis kaudset materiaalset kasu.
Mis puudutab Prantsuse riigi majandustegevuse määratlust, siis väidab SNCM samuti, et Üldkohus on otsust moonutanud, järeldades, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt määratlenud riigi majandustegevust, millega seoses tuleb hinnata kõnealuste meetmete majanduslikku otstarbekust. Mis puudutab mõisteid „piisavalt juurdunud praktika” või „väljakujunenud praktika”, siis iseloomustab vaidlustatud kohtuotsust SNCM‑i sõnul põhjenduse puudumine, kuna Üldkohus ei ole neid mõisteid määratlenud.
– Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et riigi sekkumine ettevõtja kapitali – olenemata sekkumise vormist – võib olla riigiabi EÜ artikli 87 tähenduses, kui selle artikli tingimused on täidetud (kohtuotsused Hispaania
vs
. komisjon, C‑278/92‐C‑280/92,
EU:C:1994:325
, punkt 20, ning Itaalia ja SIM 2 Multimedia
vs
. komisjon, C‑328/99 ja C‑399/00,
EU:C:2003:252
, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
Siiski tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast ühtlasi, et riigi osalusega äriühingute ja erakapitalil põhinevate äriühingute võrdse kohtlemise põhimõttest nähtub, et riigiabiks ei saa kvalifitseerida kapitali, mille riik on otseselt või kaudselt andnud ettevõtja käsutusse tavapärastele turutingimustele vastavatel asjaoludel (kohtuotsus Itaalia ja SIM 2 Multimedia
vs
. komisjon,
EU:C:2003:252
, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega tingimused, millele peab vastama meede, et kuuluda ELTL artikli 107 tähenduses mõiste „abi” alla, ei ole täidetud, kui riigi osalusega ettevõtja, kes sai abi, võiks saada sama eelise nagu see, mille ta sai riigi vahenditest, tavapärastele turutingimustele vastavatel asjaoludel, kusjuures see hinnang antakse riigi osalusega ettevõtjate puhul üldiselt erainvestori kriteeriumi kohaldamise teel (vt kohtuotsus komisjon
vs
. EDF, C‑124/10 P,
EU:C:2012:318
, punkt 78 ja seal viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb esiteks riigi kui ettevõtja aktsionäri ning teiseks riigi kui avaliku võimu kandja rolle eristada. Erainvestori kriteeriumi kohaldamine sõltub lõpuks sellest, kas asjaomane liikmesriik annab aktsionärina, mitte aga avaliku võimu esindajana eelise temale kuuluvale ettevõtjale (vt kohtuotsused Hispaania
vs
. komisjon,
EU:C:1994:325
, punkt 22, ja komisjon
vs
. EDF,
EU:C:2012:318
, punktid 80 ja 81).
Seetõttu tuleb hinnata, kas sarnastel asjaoludel oleks avalikku sektorit juhtivate asutustega võrreldava suurusega erainvestor teinud sama suurusega kapitalisüste (kohtuotsus Itaalia ja SIM 2 Multimedia
vs
. komisjon,
EU:C:2003:252
, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle analüüsi tarvis tuleb hinnata, kas selle meetme oleks tavapärastel turutingimustel võtnud erainvestor, kes on asjaomase riigiga võimalikult sarnases olukorras, kusjuures arvesse tuleb võtta üksnes eeliseid ja kohustusi, mis on seotud riigi kui aktsionäri olukorraga, mitte aga neid, mis puudutavad teda kui avaliku võimu kandjat (kohtuotsus komisjon
vs
. EDF,
EU:C:2012:318
, punkt 79).
Lisaks, kui puudub mis tahes võimalus võrrelda riigi osalusega ettevõtja olukorda eraettevõtja omaga, siis tuleb „tavapäraseid turutingimusi” hinnata olemasolevate objektiivsete ja kontrollitavate tõendite alusel (kohtuotsused Chronopost jt
vs
. Ufex jt, C‑83/01 P, C‑93/01 P ja C‑94/01 P,
EU:C:2003:388
, punkt 38, ja komisjon
vs
. EDF,
EU:C:2012:318
, punktid 101 ja 102).
Erainvestori testi hindamiseks leidis komisjon vaidlustatud kohtuotsuse punktis 86, et komisjonil on kohustus määratleda riigi majandustegevus eeskätt geograafilisel ja sektoriaalsel tasandil, mille alusel tuleb hinnata selle riigi tegevuse majanduslikku otstarbekust pikas perspektiivis. Lisaks leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 95‐100, et üksnes eraettevõtjate „piisavalt juurdunud praktika” või „väljakujunenud praktika” võib tulla selle testi kohaldamisel arvesse.
Sellega seoses tuleb märkida, et taolised nõudmised ei ole absoluutsed, vaid nendega on olenevalt olukorrast võimalik tuvastada erainvestor, kes on võrreldav riigi osalusega ettevõtjaga, kelle suhtes erainvestori kriteeriumi kohaldatakse.
Sellist sõnastust kasutades ei ole Üldkohus kehtestanud spetsiifilisi nõudmisi tõendite laadile, millega võib näidata, et mõistlik erainvestor, kes on võimalikult sarnases olukorras riigi osalusega ettevõtjaga, oleks teinud kõnealuse kapitalisüsti, vaid tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 93 ja 94, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt määratlenud Prantsuse riigi majandustegevust, millega seoses tuleks siinses asjas kõnealuste meetmete majanduslikku otstarbekust hinnata, ja et tal oli võimatu hinnata siinses asjas negatiivse võõrandamishinna majanduslikku otstarbekust pikas perspektiivis.
Üldkohus on nõuetekohaselt tuvastanud pikas perspektiivis majandusliku otstarbekuse kriteeriumi seoses liikmesriigi otsusega anda ettevõtjale majanduslik eelis; see kriteerium tuleb igal juhul täita, et erainvestori testi läbida. Nii toimides ei ole ta rikkunud ELTL artiklit 345.
Kohtupraktikast tuleneb, et kui avalik-õigusliku investori kapitalisüstid ei võta arvesse mis tahes kasumlikkuse perspektiivi, olgu see kas või pikaajaline, siis tuleb selliseid kapitalisüste lugeda riigiabiks ELTL artikli 107 tähenduses, ning nende kooskõla ühisturuga tuleb hinnata üksnes selles sättes esitatud kriteeriumide alusel (vt selle kohta kohtuotsus Itaalia
vs
. komisjon, C‑303/88,
EU:C:1991:136
, punkt 22).
Vastupidi Prantsuse Vabariigi väidetele ei välistanud Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 põhimõtteliselt, et liikmesriigi kui turumajanduses globaalse investori maine kaitse võiks eriliste asjaolude ja eriti veenva põhjenduse korral olla põhjendus, et tõendada pikas perspektiivis majanduslikku otstarbekust kanda lisakulusid, nagu täiendavad koondamishüvitised.
Üldkohus võis siiski õigustatult leida vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85, et lühiviited liikmesriigi kui globaalse ettevõtja mainele ei ole piisavad, et tõendada liidu õiguse tähenduses abi puudumist.
Seega ei saa SNCM‑i esimene väide olla tulemuslik ka selles osas, kus see heidab Üldkohtule ette, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 101‐108 on komisjonile kehtestatud ülemäärane tõendamiskoormis seoses selle tõendamisega, et Prantsuse riigi tegevust põhjendas mõistlik tõenäosus saada materiaalset kasu, olgu see siis kas või pikas perspektiivis. Sellega seoses ilmneb vaidlustatud kohtuotsusest, et komisjon piirdus üksnes selle kinnitamisega, et Prantsuse riigi maine oli sotsiaalsete pingete tõttu kahjustatud. Arvestades eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktis 41 märgitut, ei saa sellise argumendiga nõustuda.
Üldkohus võis seega vaidlustatud kohtuotsuse punktis 108 õigustatult järeldada, et Prantsuse riigi tegevuse majanduslikku otstarbekust pikas perspektiivis ei ole õiguslikult piisavalt tõendatud.
Mis puudutab SNCM‑i väidet moonutamise kohta, siis ei ole see ettevõtja tõendanud, et Üldkohus on komisjoni otsust moonutanud, st et ta oleks seda otsust ilmselgelt valesti tõlgendanud.
Mis puudutab SNCM‑i kriitikat, et Üldkohus on oma põhjendamiskohustust rikkunud, kuna ta ei ole määratlenud mõisteid „piisavalt juurdunud praktika” ja „väljakujunenud praktika”, siis tuleb märkida – nagu tegi ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 62 –, et need väljendid on selged ja viitavad asjaolude hindamisele ja et on selge, et pelgalt üks või mõned näited ei saa olla „piisavalt juurdunud praktika” või „väljakujunenud praktika”.
Seetõttu tuleb esimene väide terves ulatuses tagasi lükata.
Teine väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumisi seoses 8,75 miljoni euro suuruse kapitalisüstiga
Poolte argumendid
SNCM väidab, et kuna Üldkohus ei võtnud samaaegsete kapitalisüstide investeerimistingimuste sarnasuse hindamisel arvesse kõiki asjassepuutuvaid tegureid, eelkõige fikseeritud tasuvuse küsimust ja äramuutva tingimuse mõju küsimust, siis on see kohus vaidlusalust otsust moonutanud.
SNCM‑i sõnul on komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 361‐363 nõuetekohaselt analüüsinud fikseeritud tasuvuse küsimust. Nii tuvastas komisjon, et riigi poolt SNCM‑i investeeritud kapitali fikseeritud tasuvus 10% on erainvestori jaoks investeeritud kapitali puhul pikaajalises perspektiivis piisav.
Lisaks on SNCM‑i sõnul komisjon nõuetekohaselt täpsustanud, miks ta leidis, et äramuutev tingimus ei sea kahtluse alla samaaegsete investorite võrdset kohtlemist. Nimelt, vastupidi sellele, mida märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 127, oli komisjon nõuetekohaselt esile toonud, et see tingimus ei puudutanud erakapitalil põhinevate ülevõtjate ja riigi samaaegseid investeeringuid erastatud SNCM-is, vaid SNCM‑i täielikku võõrandamist erakapitalil põhinevatele ülevõtjatele. Seega oli äramuutev tingimus seotud SNCM‑i võõrandamisega ja seda tuleks selles raamistikus analüüsida; ning niisuguses olukorras ei saa nimetatud tingimust arvesse võtta, kui analüüsitakse riigi ja erakapitalil põhinevate ülevõtjate samaaegset investeeringut, mis on tehtud selle võõrandamise lõppedes.
SNCM leiab, et äramuutvat tingimust võeti arvesse hetkel, kui SNCM‑i võõrandati negatiivse hinnaga 158 miljonit eurot. Kuna SNCM‑i võõrandamine toimus turuhinnaga, võeti see äramuutev tingimus arvesse selle võõrandamise hinna sisse ning ei saa lugeda, et see andis omandajatele eelise. Seega ei olnud enam tarvis seda arvesse võtta hetkel, kui hinnati, kas Prantsuse riigi samaaegne investeering järgib investorite võrdse kohtlemise põhimõtet, välja arvatud selle tingimuse kaks korda arvestamine.
Mis puudutab ettevõtte erastamise konteksti arvessevõtmist, mille raames tehti 8,75 miljoni eurone kapitalisüst SNCM‑i kapitali, siis leiab viimane, et kohustusi, mis viitavad Prantsuse riigi poolt SNCM‑i erastamise raames võetud meetmetele, nimelt 158 miljoni euro suurune negatiivne müügihind ja 38,5 miljoni euro suurune ettemakse jooksevkontole, ei tuleks selle kapitalisüsti hindamisel uuesti arvesse võtta. Negatiivse hinna ja kapitalisüsti teistkordne arvestamine jooksevkonto ettemakse hindamise tarvis tähendaks, et seda hinda ja kapitalisüsti võetakse kaks korda arvesse.
Prantsuse Vabariik väidab, et Üldkohus on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1, leides, et komisjon ei olnud kaalunud kõiki asjassepuutuvaid tegureid, kui ta analüüsis CGMF‑i (kes oli SNCM-is riigi osalusega aktsionär) 8,75 miljoni euro suuruse kapitalisüsti võrreldavust erakapitalil põhinevate ülevõtjate 26,25 miljoni euro suuruse investeeringuga; ja et komisjon oleks pidanud arvesse võtma võõrandamise äramuutvat tingimust, millega need erakapitalil põhinevad ülevõtjad olid SNCM‑i erastamise raames nõustunud.
Corsica Ferries väidab et äramuutva tingimuse arvesse võtmine võõrandamise hetkel 158 miljoni euro suuruse negatiivse hinna sees ei oma mõju Üldkohtu arutluskäigule ega asjaolule, et komisjon ei olnud vaidlusaluses otsuses seda tingimust põhjalikult analüüsinud, nii et kui seda oleks negatiivses hinnas arvesse võetud (mida aga ei toimunud), siis oleks komisjon pidanud seda selgelt ja läbipaistvalt selgitama.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Üldkohus tuvastas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 117 õigustatult, et pelgalt kapitalisüsti tegemine ühiselt ja samaaegselt erainvestoritega ei välista automaatselt riigiabiks kvalifitseerimist. Arvesse tuleb võtta ka teisi asjaolusid, eelkõige riigi osalusega aktsionäride ja erakapitalil põhinevate aktsionäride võrdset kohtlemist.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 130 järeldas Üldkohus, et võõrandamise äramuutev tingimus võib erakapitalil põhinevate ülevõtjate jaoks kõrvaldada vähemalt igasuguse ohu mõne seda vallandava asjaolu esinemisel, ning et sellel tingimusel on järelikult reaalne rahaline väärtus. Üldkohtu sõnul võib kõnealune tingimus seega muuta erakapitalil põhinevate ülevõtjate ja CGMF‑i kapitalisüsti riskiprofiile ning sellega seada kahtluse alla investeerimistingimuste sarnasuse.
Tuleb märkida, et apellandid ei suutnud tõendada, et Üldkohus on sellega seoses õigusnormi rikkunud.
Tagasi tuleb lükata argument, mille kohaselt äramuutva tingimuse väärtust võeti arvesse SNCM‑i võõrandamishinnas ja et seda tingimust ei saanud enam arvesse võtta, et hinnata riigi osalusega aktsionäride ja erakapitalil põhinevate aktsionäride kapitalisüstide võrreldavust.
Nimelt, nagu märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 111, ühine ja samaaegne uute aktsiate märkimine oli ette nähtud juba kõnealust võõrandamist puudutavas vastastikuse mõistmise memorandumis. Seetõttu on selge, et kõnealune kapitalisüst oli ette nähtud SNCM‑i osalise erastamise kontekstis.
Prantsuse Vabariik tunnistas, et äramuutva tingimuse kohaldamisel peab esialgne aktsionär, kes oma osaluse ülevõtjale võõrandas, maksma ülevõtjatele tagasi tema kapitalisüsti, ning seega on ülevõtjal (erinevalt esialgsest aktsionärist) võimalus saada tagasi oma kapitalisüst olukorras, kui äramuutvat tingimust kohaldatakse, ning asjaomasest riigi osalusega ettevõtjast lahkuda.
Selles olukorras on ilmne, et äramuutval tingimusel võivad olla tagajärjed selle rekapitaliseerimise tingimustele ja seega võib see mõjutada võrreldavuse tingimusi.
Kuna Üldkohus tõi selle mõjutamise elemendid esile, võis ta õigustatult järeldada, et komisjon ei saanud vaidlusaluses otsuses jätta põhjalikumalt analüüsimata võõrandamise äramuutva tingimuse majanduslikku mõju. Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 115, on Üldkohus põhjendatult järeldanud, et komisjon ei ole põhjendanud või ei ole piisavalt põhjendanud oma otsust äriühingusse SNCM tehtud avalik-õiguslike ja eraõiguslike investeeringute võrdse kohtlemise osas.
Järelikult, ilma et oleks vaja hinnata küsimust CGMF‑i tehtud kapitalisüsti tasuvusest, tuleb teine väide tagasi lükata.
Kolmas väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumist seoses 38,5 miljoni euro suuruse sotsiaalabimeetmega
Poolte argumendid
SNCM kinnitab, et Üldkohus moonutas vaidlusalust otsust, kui ta leidis, et komisjon oli väitnud, et kuna kõnealune abi ei tulene kitsalt seadusjärgsetest kohustustest, siis võis see välistada selle meetme kvalifitseerimise riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Üldkohus rikkus õigusnormi, sekkudes hindamisruumi, mis komisjonil on seoses keerukate majanduslike olukordadega. Märkides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144, et „tingdeponeerimiskonto olemasolu annab SNCM‑i töötajatele ajendi ettevõttest lahkuda või vähemalt lahkuda läbirääkimisi pidamata, eelkõige […] täiendavate koondamishüvitiste maksmise tõttu ning kõik need asjaolud annavad SNCM‑ile kaudse majandusliku eelise”, on Üldkohus ületanud ilmse hindamisvea kontrolli, mis on keerukate majanduslike olukordade hindamisel nõutud.
Üldkohus ei olnud piisavalt põhjendanud oma otsust seoses eelisega, mille SNCM oli väidetavalt saanud. Nimelt ei võimalda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144 esitatud analüüs tingdeponeerimiskonto kohta mõista, mis põhjustel oli komisjon teinud ilmse hindamisvea, jättes „sotsiaalabimeetmed” riigiabiks kvalifitseerimata.
Lisaks leiavad SNCM ja Prantsuse Vabariik, et vaidlustatud kohtuotsuses puudub põhjendus. Üldkohus ei hinnanud komisjoni järeldust, mille kohaselt „isegi kui lisada 38,5 miljonit eurot riigipoolsele kapitali suurendamisele 142,5 miljoni euro võrra, jääks kohandatud negatiivne müügihind ehk 196 miljonit eurot SNCM‑i pankrotimenetluse kulust oluliselt väiksemaks.” Komisjon tõendas, et Prantsuse riigi jaoks oleks pankrotimenetluse kulud olnud suuremad kui negatiivne hind, isegi kui sellele lisada sotsiaalabimeetmete summa.
Sellega seoses, kuna Üldkohus määratles 38,5 miljoni euro suurused sotsiaalabimeetmed „riigiabiks” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kontrollimata teise võimalusena, kas need meetmed vastasid hoolsa erainvestori testile, siis ei ole Üldkohus oma otsust õiguslikult piisavalt põhjendanud.
Corsica Ferries väidab, et Üldkohus on komisjoni karistanud nimelt seetõttu, et viimane ei suutnud kindlaks määrata täiendavate sotsiaalhüvitiste süsteemi tavapärast kohaldamist töölepingu lõpetamise korral seoses tingdeponeerimiskonto mehhanismiga.
Euroopa Kohtu hinnang
Käesoleva kohtuotsuse punktides 14–16 esitatud kaalutlustel leiab Euroopa Kohus, et Üldkohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 144 tehtud hinnang vastab sellele kontrolli tasemele, mida ta peab läbi viima.
Mis puudutab SNCM‑i ja Prantsuse Vabariigi argumenti, et Üldkohus oleks pidanud teise võimalusena kontrollima, kas 38,5 miljoni euro suurune summa oli erainvestori testi alusel põhjendatud, siis tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus ei nõustunud esimese väitega, mis puudutas 158 miljoni euro suuruse täiendava koondamishüvitise kvalifitseerimist.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 132, on tingdeponeerimiskontole kantud 38,5 miljonit eurot mõeldud ka selleks, et tasuda vajaduse korral täiendavaid koondamishüvitisi.
Apellandid ei esita aga ühtegi argumenti, mis tõendaks, et see 38,5 miljonit eurot erineks oma laadilt 158 miljonist eurost, mida analüüsiti esimese väite raames, mis puudutas erainvestori testi kohaldamist.
Mis puudutab kohtujuristi poolt oma ettepaneku punktides 122–137 esitatud põhjendusi, siis leiab Euroopa Kohus, et Üldkohus ei ole seda väidet puudutavaid järeldusi ja argumente analüüsides moonutanud vaidlusalust otsust ning on vaidlustatud kohtuotsust õiguslikult piisavalt põhjendanud.
Seega tuleb kolmas väide tagasi lükata.
Neljas väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumist seoses 15,81 miljoni euro suuruse ümberkorraldamise lõppsummaga
Poolte argumendid
SNCM ja Prantsuse Vabariik leiavad, et Üldkohtu arutluskäik seoses 15,81 miljoni euro suuruse ümberkorraldamise lõppsummaga on ekslik.
Apellandid väidavad, et Üldkohtu arutluskäik vaidlustatud kohtuotsuse punktides 148–153 tugineb eeldusele, mille kohaselt komisjon järeldas, et 2006. aasta kavas ei esinenud riigiabi elemente. Niisiis üritavad apellandid oma apellatsioonkaebustes tõendada, et Üldkohus on 2006. aasta kava meetmeid analüüsides rikkunud õigusnormi ja põhjendamiskohustust.
Euroopa Kohtu hinnang
Apellantide esitatud dokumentidest nähtub, et see neljas väide sõltub Euroopa Kohtu otsusest rahuldada apellatsioonkaebuste põhjenduseks esitatud eelnevad väited.
Käesoleva kohtuotsuse punktides 39, 55 ja 66 lükkas Euroopa Kohus esimese, teise ja kolmanda väite tagasi ning kinnitas vaidlustatud kohtuotsust.
Selles olukorras ja ilma et oleks vaja analüüsida apellantide esitatud argumente, tuleb neljas väide tulemusetuna tagasi lükata.
Kuna kõik apellantide esitatud väited lükati tagasi, tuleb kohtuasjades C‑553/12 P ja C‑554/12 P esitatud apellatsioonkaebused rahuldamata jätta.
Kohtukulud
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt selle kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna Corsica Ferries on kohtukulude hüvitamist nõudnud ning SNCM ja Prantsuse Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista nendelt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:

1.
Jätta apellatsioonkaebused rahuldamata.

2.
Mõista Corsica Ferries France SAS-i kohtukulud võrdses osas välja Société nationale maritime Corse-Méditérrannée (SNCM) SA-lt ja Prantsuse Vabariigilt, kes ühtlasi kannavad ise enda kohtukulud.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.