CELEX: 62011TJ0378
Ochranná známka Společenství
Přihláška obrazové ochranné známky Společenství MEDINET
Starší národní a mezinárodní obrazová ochranná známka MEDINET
Uplatnění seniority starší národní a mezinárodní ochranné známky
Starší barevné ochranné známky a přihlášená ochranná známka Společenství, která neoznačuje žádnou konkrétní barvu
Neexistence totožnosti označení
Článek 34 nařízení (ES) č. 207/2009
Povinnost uvést odůvodnění
Článek 75 nařízení č. 207/2009
Účelnost přistoupení k ústnímu jednání
Článek 77 nařízení č. 207/2009

Odůvodnění rozsudku
Skutečnosti předcházející sporu
1. Dne 29. prosince 2009 podala žalobkyně, společnost Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG, u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné známky Společenství na základě nařízení Rady (ES) č. 207/2009 ze dne 26. února 2009 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 78, s. 1).
2. Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je následující obrazové označení:
>image>1
3. Výrobky, pro které byl zápis požadován, spadají do třídy 33 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu: „Víno, šumivé víno, nápoje na bázi vína“.
4. Žalobkyně zárově u OHIM v souladu s článkem 34 nařízení č. 207/2009 podala žádost směřující k uplatnění seniority starší národní obrazové ochranné známky, která je v Německu předmětem zápisu pod číslem 834732 a starší mezinárodní obrazové ochranné známky, která je předmětem mezinárodního zápisu pod číslem 364053 s účinkem v Rakousku, v zemích Beneluxu, v České republice, ve Francii, v Maďarsku, v Itálii, v Polsku, na Slovensku a ve Slovinsku, které tvoří následující označení:
>image>2
5. Rozhodnutím ze dne 30. června 2010 průzkumová referentka žádost směřující k uplatnění seniority starší národní a mezinárodní ochranné známky zamítla.
6. Dne 17. srpna 2010 podala žalobkyně u OHIM proti rozhodnutí průzkumové referentky odvolání na základě článků 58 a ž 64 nařízení č. 207/2009.
7. Rozhodnutím ze dne 10. května 2011 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM odvolání zamítl. Měl zvláště za to, že požadavek totožnosti ochranných známek stanovený v čl. 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009 k uplatnění seniority nebyl splněn v rozsahu, v němž přihlášená ochranná známka Společenství neoznačuje žádnou konkrétní barvu, zatímco starší národní a mezinárodní ochranná známka mají zlatou barvu.
Návrhová žádání účastníků řízení
8. Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
– zrušil napadené rozhodnutí;
– uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
9. OHIM navrhuje, aby Tribunál:
– zamítl žalobu;
– uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
10. Na podporu žaloby žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody, z nichž první vychází z porušení čl. 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009, druhý z porušení článku 75 uvedeného nařízení a třetí z porušení článku 77 téhož nařízení.
11. Je třeba přezkoumat postupně druhý, první a třetí z těchto žalobních důvodů.
12. Na úvod je třeba poznamenat, že žalobkyně v bodě 53 žaloby odkazuje na četné argumenty již uplatněné v rámci řízení před odvolacím senátem a před průzkumovou referentkou a zdůrazňuje, že tyto argumenty musejí být rovněž považovány za argumenty, které jsou výslovně součástí projednávané žaloby.
13. Podle ustálené judikatury za účelem zajištění právní jistoty a řádného výkonu spravedlnosti je třeba pro to, aby byla žaloba přípustná, aby hlavní skutkové a právní okolnosti, na kterých je založena, vyplývaly, přinejmenším stručně, ale uceleně a srozumitelně, z textu samotné žaloby. V tomto ohledu ačkoliv obsah žaloby lze podpořit a doplnit v konkrétních bodech odkazy na výňatky z písemností, které tvoří její přílohu, obecný odkaz na ostatní písemná vyjádření, byť k žalobě přiložená, nemůže zhojit neexistenci základních prvků právní argumentace, které podle relevantních ustanovení musejí být v žalobě uvedeny. Jelikož žalobkyně specificky neodkazuje na konkrétní body svých písemných vyjádření obsahujících argumenty rozvinuté v rámci řízení před OHIM, musejí tak být obecné odkazy na uvedená písemná vyjádření prohlášeny za nepřípustné [viz v tomto smyslu rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012, Winzer Pharma v. OHIM – Alcon (BAÑOFTAL), T-346/09, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 43 a citovaná judikatura].
Ke druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 75 nařízení č. 207/2009
14. Podle ustálené judikatury musí být na základě článku 75 nařízení č. 207/2009 rozhodnutí OHIM odůvodněna. Tato povinnost uvést odůvodnění má tentýž rozsah jako povinnost uvést odůvodnění vyplývající z článku 296 SFEU, podle níž odůvodnění autora aktu musí být jasné a jednoznačné. Tato povinnost má dvojí cíl, a to umožnit jednak zúčastněným osobám seznámit se s důvody, pro které bylo opatření přijato, za účelem obrany jejich práv, a jednak soudu Evropské unie vykonat svůj přezkum legality rozhodnutí. Od odvolacích senátů však nelze vyžadovat, aby poskytovaly vysvětlení, ve kterém by se vyčerpávajícím způsobem postupně zabývaly každým z argumentů uvedených účastníky před nimi probíhajícího sporu. Odůvodnění tedy může být implicitní za podmínky, že umožní zúčastněným osobám seznámit se s důvody, proč bylo rozhodnutí odvolacího senátu přijato, a příslušnému soudu disponovat poznatky dostatečnými k tomu, aby mohl vykonat svůj přezkum [viz rozsudek Tribunálu ze dne 12. července 2012, Gucci v. OHIM – Chang Qing Qing (GUDDY), T-389/11, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 16 a citovaná judikatura].
15. Kromě toho je třeba připomenout, že povinnost odůvodnit rozhodnutí je podstatnou formální náležitostí, která musí být odlišena od otázky opodstatněnosti odůvodnění, která spadá pod legalitu sporného aktu z meritorního hlediska. Odůvodnění rozhodnutí je totiž formálním vyjádřením důvodů, na kterých toto rozhodnutí spočívá. Jestliže jsou tyto důvody stiženy vadami, je jimi stižena legalita rozhodnutí z meritorního hlediska, avšak nikoli jeho odůvodnění, které může být dostačující, i když obsahuje vadné důvody (viz výše uvedený rozsudek GUDDY, bod 17 a citovaná judikatura).
16. Zaprvé má žalobkyně za to, že odvolací senát neodůvodnil odmítnutí její podrobné argumentace týkající se rozhodnutí odvolacích senátů OHIM v oblasti uplatňování přednosti či seniority, třebaže se týkají skutkových okolností, které jsou téměř totožné se skutkovými okolnostmi v projednávané věci.
17. Tento argument nemůže obstát. Odvolací senát totiž nebyl povinen provést podrobný přezkum těchto různých rozhodnutí a kromě toho v bodě 21 napadeného rozhodnutí upřesnil důvody, pro něž rozhodnutí uváděná žalobkyní nepovažuje za relevantní. Odvolací senát tak uvedl, že tato rozhodnutí jsou „v rozporu s ustálenou praxí oddělení prvního stupně [OHIM]“ a nejsou rovněž „v souladu s platnými právními ustanoveními“.
18. Zadruhé má žalobkyně za to, že odvolací senát nesplnil svou povinnost uvést odůvodnění, když konstatoval, že v nařízení č. 207/2009 neexistuje pravidlo, na základě něhož by černobílá ochranná známka byla chráněna v jakémkoli barevném provedení. Žalobkyně dodává, že kdyby býval odvolací senát přezkoumal zásady známkového práva Společenství, které v tomto kontextu v rozsáhlé míře uváděla, měl by konstatovat, že v projednávané věci je opodstatněné přinejmenším „částečné uplatnění seniority“.
19. Ani tyto argumenty nemohou obstát. Zaprvé je totiž třeba konstatovat, že odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí neuvedl pouze to, že „[nařízení č. 207/2009] [nezakotvuje] právní zásadu, podle níž je černobílá ochranná známka chráněna v jakémkoli barevném provedení“, ale uvedl, že „[je] naopak [třeba] porovnat ochranné známky tak, jak byly zapsány, přičemž barva ochranné známky může či nemusí v konkrétním případě patřit mezi dominantní a rozlišující prvky této ochranné známky, ovlivnit globální dojem vyvolaný uvedenou ochrannou známkou či nikoli a zvýšit či snížit podobnost (a v důsledku toho oblast ochrany) v závislosti na prvcích tvořících ochrannou známku, s níž soupeří“.
20. Dále argument žalobkyně, podle něhož měl odvolací senát uznat alespoň „částečné uplatnění seniority“, spočívá ve skutečnosti v tom, že je odvolacímu senátu vytýkáno, že nepřijal její názor, a nikoli to, že nedostatečně odůvodnil své rozhodnutí. Je třeba připomenout, že s ohledem na judikaturu citovanou v bodě 15 výše se otázka opodstatněnosti důvodů má odlišit od povinnosti uvést odůvodnění.
21. S ohledem na předcházející odvolací senát dostatečně odůvodnil skutečnosti, které ho vedly k tomu, že odmítl vyhovět uplatnění seniority starších ochranných známek v rámci přihlášky obrazového označení MEDINET jako ochranné známky Společenství, přičemž žalobkyni umožnil obranu jejich práv a unijnímu soudu výkon jeho přezkumu legality rozhodnutí.
22. Druhý žalobní důvod je tudíž třeba zamítnout.
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009
23. Úvodem je třeba poznamenat, že odkazují-li odvolací senát v napadeném rozhodnutí a účastníci řízení v rámci svých podání na přihlášenou ochrannou známku Společenství jakožto černobílou ochrannou známku, neznamená to, že ochranná známka Společenství, jejíž zápis je požadován, označuje černou a bílou barvu, ale znamená to, že neoznačuje žádnou konkrétní barvu.
24. Žalobkyně má za to, že odvolací senát tím, že v rámci přihlášky ochranné známky Společenství MEDINET odmítl vyhovět uplatnění seniority starší národní a mezinárodní ochranné známky, porušil čl. 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009.
25. Podle čl. 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009 majitel starší ochranné známky, zapsané v některém členském státě, včetně známky zapsané pro území Beneluxu, nebo starší známky, která byla předmětem mezinárodního zápisu s účinkem pro některý členský stát, který podá přihlášku totožné známky jako známky Společenství pro tytéž výrobky nebo služby nebo některé z nich, může uplatnit nárok, aby ochranná známka Společenství vstoupila do práv dřívější známky v tom členském státě, ve kterém nebo pro který byla zapsána.
26. Aby bylo vyhověno uplatnění seniority starší ochranné známky pro účely přihlášky ochranné známky Společenství, musejí být splněny kumulativně tři podmínky: starší ochranná známka a přihlášená ochranná známka Společenství musejí být totožné; výrobky nebo služby, na něž se vztahuje přihlášená ochranná známka Společenství, musejí být totožné s výrobky nebo službami uvedenými ve starší ochranné známce nebo v nich musejí být obsaženy a majitel dotčených ochranných známek musí být totožný [rozsudek Tribunálu ze dne 19. ledna 2012, Shang v. OHIM (justing), T-103/11, bod 14].
27. Je třeba připomenout, že označení je totožné s ochrannou známkou tehdy, když beze změn či doplňků přebírá všechny prvky tvořící tuto ochrannou známku nebo když v porovnání s ochrannou známkou vykazuje celkově rozdíly natolik bezvýznamné, že je průměrný spotřebitel nemusí postřehnout (výše uvedený rozsudek justing, bod 16).
28. Podmínka totožnosti označení a ochranné známky musí být předmětem restriktivního výkladu z důvodu následků, které jsou s takovou totožností spojeny. V daném případě podle čl. 34 odst. 2 nařízení č. 207/2009 majitel ochranné známky Společenství, jehož uplatnění seniority starší ochranné známky bylo vyhověno, je v případě, že se vzdá starší ochranné známky nebo ji nechá zaniknout, oprávněn nadále požívat stejných práv, jaká by byl měl, kdyby starší ochranná známka byla i nadále zapsána (výše uvedený rozsudek justing, bod 17).
29. V projednávaném případě není zpochybněna totožnost výrobků, na něž se vztahuje přihlášená ochranná známka Společenství, a výrobků, na něž se vztahuje starší národní a mezinárodní ochranná známka. Mezi účastníky řízení je rovněž nesporné, že dotčené ochranné známky mají téhož majitele.
30. Kromě toho je třeba zdůraznit, že ačkoli starší národní a mezinárodní ochranná známka a přihlášená ochranná známka Společenství mají společný slovní prvek, a sice prvek „medinet“ obsažený v obrazové formě představující kříž, mají prvně uvedené ochranné známky zlatou barvu, zatímco přihlášená ochranná známka Společenství neoznačuje žádnou konkrétní barvu.
31. Žalobkyně má zaprvé za to, že odvolací senát měl za účelem ověření, zda je splněna podmínka totožnosti označení a ochranné známky, použít zásady týkající se totožnosti ochraných známek rozvinuté v rámci námitkových řízení. Kromě toho má žalobkyně za to, že odvolací senát nesprávně vyložil rozdíl mezi předmětem a rozsahem ochrany. Konečně uplatnění seniority starší ochranné známky neznamená, že po vzdání se národních práv ochranná známka Společenství vyvolává své účinky v dotčených zemích s uplatněním přednosti uvedených národních práv. Naopak rozsah ochrany přiznané ochrannou známkou Společenství v dotčených zemích vždy závisí na rozsahu ochrany přiznané ochrannými známkami, jejichž seniorita byla uplatněna. V rámci projednávané věci tedy vyvstává otázka rozsahu ochrany přiznané dotčenými ochrannými známkami.
32. Pokud jde o totožnost ochranných známek, měl odvolací senát v bodě 15 napadeného rozhodnutí za to, že „[t]ato totožnost neexistuje, jelikož starší ochranná známka [je] barevná a ochranná známka, jež je předmětem přihlášky k zápisu jako ochranná známka Společenství, barevná [není]“. Odvolací senát v bodě 18 napadeného rozhodnutí dodal, že „[u]znání platnosti uplatnění seniority by ve skutečnosti znamenalo, že by starší barevná ochranná známka byla nahrazena ochranou černobílé ochranné známky, to znamená, že by došlo ke změně vyobrazení ochranné známky“. Konečně měl odvolací senát v bodě 19 napadeného rozhodnutí za to, že „výpisy z rejstříku výrobků [umožňují] rozpoznat pouze neurčitě slovní prvek [,medinet‘], který je však v přihlášce ochranné známky Společenství jasně čitelný“ a že „na výpisech z rejstříku je tento slovní prvek světlejší než pozadí, zatímco na přihlášce ochranné známky Společenství je tmavější než pozadí (černý na bílém pozadí)“.
33. Pokud jde o otázku rozsahu ochrany dotčených ochranných známek, odvolací senát v bodě 20 napadeného rozhodnutí uvedl, že „[r]ozsah ochrany starší ochranné známky nebo i ochranné známky, která je předmětem přihlášky k zápisu jako ochranná známka Společenství (za předpokladu, že by byla zapsána později), [není] v projednávané věci dotčen“, že „[p]ředmět ochrany [musí] být stejný, protože jinak [nemůže] existovat totožnost“ a že „[toto] [vyplývá] z odkazu na rozsudek [Soudního dvora] ,Arthur-et-Félicie‘ “.
34. Je třeba uvést, jak OHIM uvedl na jednání, že „odkaz na rozsudek [Soudního dvora] ,Arthur-et-Félicie‘ “ je třeba chápat jako odkaz na rozsudek Soudního dvora ze dne 20. března 2003, LTJ Diffusion (C-291/00, Recueil, s. I-2799).
35. Odvolací senát kromě toho odmítl odkaz, který žalobkyně učinila na rozsudek Tribunálu ze dne 18. června 2009, LIBRO v. OHIM – Causley (LiBRO) (T-418/07, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí), když jej shledal „irelevantním, jelikož se tento rozsudek týká […] pouze přezkumu nebezpečí záměny, a v tomto rámci přezkumu stupně podobnosti mezi ochrannými známkami“ (bod 20 napadeného rozhodnutí).
36. Kromě toho odvolací senát uvedl:
„[v] rámci přezkumu uplatnění seniority však spekulativní úvahy týkající se rozsahu ochrany dotčené ochranné známky […] vůči případným třetím ochranným známkám nejsou namístě. Pojem totožnost ochranných známek nemusí být nezbytně vykládán přesně [stejným] způsobem v rámci článku 34 [nařízení č. 207/2009] jako v rámci jiných ustanovení, například čl. 8 odst. 1 písm. a) [nařízení č. 207/2009] nebo také v rámci posouzení užívání ve stejné formě (zapsané) pro účely čl. 15 odst. 1 [uvedeného nařízení]“ (bod 20 napadeného rozhodnutí).
37. V tomto ohledu OHIM ve vyjádření k žalobě uvedl, že na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, není judikatura týkající se použití čl. 8 odst. 1 nařízení č. 207/2009 relevantní pro účely použití článku 34 uvedeného nařízení v rozsahu, v němž vnímání spotřebitelů, které je určujícím prvkem v námitkovém řízení, nehraje žádnou roli v řízení týkajícím se uplatnění seniority starší ochranné známky.
38. Na jednání však OHIM uvedl, že výše uvedený rozsudek LTJ Diffusion skutečně sloužil jako základ pro napadené rozhodnutí, avšak jestliže pojem totožnost ochranných známek, jak je definován v rámci použití článku 34 nařízení č. 207/2009, může zohlednit vnímání spotřebitele, musí rovněž zohlednit jiný prvek, a sice rozsah ochrany dotčených ochranných známek.
39. Je třeba připomenout, že definice pojmu totožnost ochranných známek, vyplývající z výše uvedeného rozsudku justing (bod 16), je inspirována definicí poskytnutou Soudním dvorem v rámci výše uvedeného rozsudku LTJ Diffusion (bod 54) v odpovědi na žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se výkladu čl. 5 odst. 1 písm. a) první směrnice Rady 89/104/EHS ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1), odpovídajícího čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.
40. Pouhá skutečnost, že definice pojmu totožnost ochranných známek vyplývající z výše uvedeného rozsudku justing (bod 16) je inspirována definicí poskytnutou Soudním dvorem v rámci výše uvedeného rozsudku LTJ Diffusion (bod 54), však nemůže zpochybnit relevanci této definice k použití článku 34 nařízení č. 207/2009. I když cíle čl. 8 odst. 1 písm. a) a článku 34 uvedeného nařízení nejsou stejné, oba totiž ukládají jako podmínku svého použití totožnost dotčených ochranných známek. Kromě toho judikatura týkající se obou těchto článků vyžaduje, aby byl pojem totožnost ochranných známek vykládán striktně (výše uvedené rozsudky LTJ Diffusion, bod 50 a justing, bod 17).
41. Z důvodů soudržnosti a právní jistoty je však nutno předpokládat, že určitý pojem používaný v různých ustanoveních právního aktu – a tím spíše, je-li předmětem striktního výkladu – znamená vždy totéž, nezávisle na ustanovení, ve kterém se nachází.
42. Konečně i když čl. 5 odst. 1 písm. a) první směrnice 89/104, stejně jako čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, výslovně neodkazuje na vnímání relevantní veřejnosti, je nutno uvést, že Soudní dvůr jej ve výše uvedeném rozsudku LTJ Diffusion zohlednil k upřesnění své definice pojmu totožnost ochranných známek, což umožnilo dospět k závěru, že taková totožnost existuje, jestliže ochranné známky vykazují rozdíly natolik bezvýznamné, že je průměrný spotřebitel nemusí postřehnout.
43. Výklad pojmu totožnost ochranných známek poskytnutý Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku LTJ Diffusion pro použití čl. 5 odst. 1 písm. a) první směrnice 89/104, totožného s čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009, je tak relevantní pro použití článku 34 nařízení č. 207/2009.
44. Proto je třeba dospět k závěru, že odvolací senát byl povinen uplatnit tutéž definici pojmu totožnost ochranných známek, jako je definice zakotvená judikaturou v rámci použití čl. 8 odst. 1 písm. a) nařízení č. 207/2009.
45. V tomto ohledu je třeba poznamenat, ž e na rozdíl od toho, co tvrdil OHIM na jednání, bod 20 napadeného rozhodnutí neumožňuje dospět k závěru, že odvolací senát skutečně uplatnil takovou definici pojmu totožnost ochranných známek, která vyplývá z výše uvedeného rozsudku LTJ Diffusion (bod 54). Ačkoli odvolací senát odkazuje na tento rozsudek za účelem tvrzení, že předmět ochrany musí být stejný, aby taková totožnost existovala, na konci téhož bodu uvádí, že pojem totožnost ochranných známek uvedený v článku 34 nařízení č. 207/2009 nemusí být nezbytně vykládán týmž způsobem jako v rámci čl. 8 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení.
46. Tímto pochybením však nemůže být dotčeno odůvodnění uvedené v napadeném rozhodnutí, jelikož je při četbě všech důvodů napadeného rozhodnutí zjevné, že závěry odvolacího senátu jsou v souladu s definicí uplatněnou Tribunálem v bodě 27 výše.
47. Pokud jde o rozsah ochrany dotčených ochranných známek, na rozdíl od toho, co tvrdí OHIM, nejde o prvek, který je třeba zohlednit v rámci přezkumu uplatnění seniority starší ochranné známky. Jak bylo uvedeno v bodě 26 výše, jednou z podmínek přezkoumaných OHIM k tomu, aby bylo takovému uplatnění seniority vyhověno či nikoli, je totožnost dotčených ochranných známek. Přezkum takové totožnosti však předpokládá srovnání prvků tvořících dotčené ochranné známky, a nikoli posouzení ani srovnání rozsahu ochrany, jíž uvedené ochranné známky požívají či mohou požívat a která se kromě toho může měnit v závislosti na použitém ustanovení nařízení č. 207/2009.
48. Zadruhé má žalobkyně za to, že ve smyslu metodických pokynů týkajících se řízení před OHIM (část B, bod 5.5) mezi dotčenými ochrannými známkami neexistuje zjevný rozdíl, který by odůvodnil zamítnutí uplatnění seniority starší ochranné známky. Nejenže totiž přihlášená černobílá ochranná známka Společenství obsahuje jakožto „maior“ „světle zlatou“ barvu starší národní a mezinárodní ochranné známky jakožto „minor“, avšak kromě toho přihlášená ochranná známka Společenství obsahuje všechny prvky tvořící starší národní a mezinárodní ochrannou známku bez jakéhokoli doplnění. Konečně z fonetického a pojmového hlediska neexistují rozdíly.
49. Je třeba poznamenat, že je mezi účastníky řízení nesporné, že každá z dotčených ochranných známek vykazuje slovní prvek „medinet“, který je obsažený v obrazové formě představující kříž. Otázkou, která vyvstává, je tak otázka, zda rozdíl mezi uvedenými ochrannými vyplývající ze skutečnosti, že starší národní a mezinárodní ochranná známka mají zlatou barvu, zatímco přihláška ochranné známky Společenství neoznačuje žádnou barvu, je takový, že tyto ochranné známky nemohou být považovány za totožné.
50. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že ačkoli metodické pokyny týkající se řízení před OHIM vztahující se k článku 34 nařízení č. 207/2009 stanoví, že „[p]okud jde o obrazové ochranné známky, průzkumový referent vznese výhradu, jestliže se vzhled ochranných známek zjevně odlišuje“, tyto metodické pokyny představují pouze kodifikaci chování, které má OHIM sám v úmyslu zastávat [v tomto smyslu viz rozsudek Tribunálu ze dne 12. května 2009, Jurado Hermanos v. OHIM (JURADO), T-410/07, Sb. rozh. s. II-1345, bod 20, a rozsudek Tribunálu ze dne 7. července 2010, Valigeria Roncato v. OHIM – Roncato (CARLO RONCATO), T-124/09, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 27].
51. Proto je třeba ověřit nikoli s ohledem na tyto metodické pokyny, ale s ohledem na judikaturu citovanou v bodě 27 výše, zda je tato barevná odlišnost natolik bezvýznamná, že dotčené ochranné známky musejí být považovány za totožné.
52. Úvodem je třeba uvést, že skutečnost, že je ochranná známka zapsána v určitém barevném provedení, nebo naopak neoznačuje žádnou konkrétní barvu, nelze u spotřebitele považovat za zanedbatelný prvek. Dojem zanechaný ochrannou známkou je totiž odlišný podle toho, zda je tato ochranná známka barevná či neoznačuje žádnou konkrétní barvu.
53. V tomto ohledu rozsudek zmíněný žalobkyní v žalobě, podle něhož „vzhledem k tomu, že starší ochranná známka neoznačuje žádnou konkrétní barvu, se její ochrana vztahuje rovněž na barevné kombinace“ (výše uvedený rozsudek LiBRO, bod 65), není v projednávané věci relevantní, jelikož jak bylo uvedeno v bodě 47 výše, rozsah ochrany ochranných známek není prvkem, který by bylo třeba zohlednit v rámci přezkumu uplatnění seniority. V každém případě lze z tohoto rozsudku vyvodit, že rozsah ochrany ochranné známky Společenství označující barvu je odlišný od rozsahu ochrany ochranné známky Společenství neoznačující žádnou konkrétní barvu.
54. Proto je třeba konstatovat, že odvolací senát měl právem za to, že dotčené ochranné známky nejsou totožné.
55. Ostatní argumenty vznesené žalobkyní tento závěr zpochybnit nemohou.
56. V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že žalobkyně má za to, že rozhodnutí prezidenta OHIM EX-03-5 ze dne 20. ledna 2003 o formálních podmínkách týkajících se uplatnění seniority nebo přednosti, pravidlo 15 odst. 2 písm. e) a pravidlo 103 odst. 2 písm. e) nařízení Komise (ES) č. 2868/95 ze dne 13. prosince 1995, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 40/94 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 303, s. 1), která odvolací senát uplatnil k odpovědi na otázku, v jakém rozsahu může být seniorita starší barevné ochranné známky uplatněna v rámci přihlášky černobílé ochranné známky Společenství, nejsou relevantní. V každém případě podle žalobkyně odvolací senát tím, že vycházel ze správních pravidel k výkladu právních předpisů Společenství v oblasti ochranných známek, porušil hierarchii norem.
57. Ohledně aktů uvedených v bodě 56 výše je třeba poznamenat, že odvolací senát poté, co v bodě 15 napadeného rozhodnutí připomněl, že barevná ochranná známka není totožná s černobílou ochrannou známkou, upřesnil, že „[p]roto čl. 3 odst. 3 rozhodnutí EX-03-5 [vyžaduje], aby v případě, že [je] starší ochranná známka barevná, [byl] důkaz (výpis z rejstříku) starší ochranné známky rovněž v barevném provedení“ (bod 16 napadeného rozhodnutí) a že „[s]tejně tak v rámci mezinárodního zápisu, který [předpokládá] totožnost se základní ochrannou známkou, [je] vyžadováno, aby v případě, že [je] uvedená základní ochranná známka barevná, [byla] rovněž přihláška mezinárodní ochranné známky barevná“ a že „[b]arevné vyobrazení ochranné známky [je] rovněž nezbytné v rámci pravidla 15 odst. 2 písm. e) [nařízení č. 2868/95]“ (bod 17 napadeného rozhodnutí).
58. Z předcházejícího bodu vyplývá, že odvolací senát nevycházel z aktů zmíněných v bodě 56 výše za účelem výkladu článku 34 nařízení č. 207/2009, ale uplatnil je pouze za účelem podpoření své úvahy, podle níž barva ochranné známky představuje její významný prvek, zvláště v rámci přezkumu uplatnění seniority starší ochranné známky v rámci přihlášky označení jako ochranné známky Společenství, pro niž je vyžadována striktní totožnost uvedených ochranných známek.
59. Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, odvolací senát neporušil hierarchii norem a mohl právem uvést tato různá ustanovení za účelem podpory poskytnutého výkladu článku 34 nařízení č. 207/2009.
60. Dále žalobkyně tvrdí, že odvolací senát měl zohlednit dřívější rozhodnutí odvolacích senátů OHIM, v nichž bylo uplatnění seniority starší ochranné známky přiznáno, jestliže byl rozdíl mezi přihlášenou ochrannou známkou a starší ochrannou známkou malý.
61. V tomto ohledu je třeba nejprve uvést, že OHIM je povinen vykonávat své pravomoci v souladu s obecnými zásadami unijního práva. S ohledem na zásady rovného zacházení a řádné správy sice OHIM musí zohlednit již přijatá rozhodnutí ve věci podobných přihlášek a se zvláštní pozorností se zabývat otázkou, zda je třeba rozhodnout v tomtéž smyslu či nikoli, avšak použití těchto zásad musí být v souladu s dodržováním zásady legality [viz rozsudek Tribunálu ze dne 22. května 2012, Sport Eybl & Sports Experts v. OHIM – Seven (SEVEN SUMMITS), T-179/11, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 68 a citovaná judikatura].
62. Kromě toho z důvodů právní jistoty a právě řádné správy musí být průzkum každé přihlášky k zápisu striktní a úplný, aby se předešlo tomu, že ochranné známky budou zapsány neoprávněně. Takový průzkum musí být proveden v každém konkrétním případě (viz výše uvedený rozsudek SEVEN SUMMITS, bod 69 a citovaná judikatura).
63. V projednávané věci je třeba uvést, že odvolací senát měl v bodě 21 napadeného rozhodnutí za to, že dřívější rozhodnutí uváděná žalobkyní „jsou v rozporu s ustálenou praxí oddělení prvního stupně [OHIM], avšak rovněž nejsou v souladu s platnými právními ustanoveními“. Odvolací senát dodal, že „[b]uď věci uplatněné [žalobkyní] srovnatelné nejsou, a v takovém případě [není] nezbytné, aby o nich bylo rozhodnuto stejným způsobem, anebo srovnatelné jsou, a v takovém případě [má přednost] zásada legality činnosti [OHIM] a [neexistuje] právo na opakování chybných rozhodnutí“.
64. Odvolací senát tedy dřívější rozhodnutí zohlednil. Prostudoval je a měl za to, že není namístě rozhodovat v tomtéž smyslu, neboť buď tyto věci nejsou srovnatelné, anebo by to bylo v rozporu se zásadou legality. Z toho vyplývá, že odvolací senát přijal rozhodnutí v souladu s judikaturou citovanou v bodech 61 a 62 výše.
65. V každém případě je třeba zdůraznit, že skutečnost, že starší národní a mezinárodní ochranná známka jsou barevné, zatímco přihlášená ochranná známka Společenství neoznačuje žádnou konkrétní barvu, nepředstavuje bezvýznamnou odlišnost, jak bylo uvedeno v bodě 52 výše.
66. Konečně žalobkyně tvrdí, že účinkem vyhovění uplatnění seniority starší ochranné známky není přiznat přihlášené ochranné známce Společenství přednost starší ochranné známky, ale umožňuje žalobkyni pouze se bránit proti ochranným známkám Společenství nebo národním ochranným známkám třetích osob, které byly podány po zápisu starších národních a mezinárodních ochranných známek, jejichž je majitelkou, avšak před podávanou přihláškou ochranné známky Společenství, na základě těchto starších ochranných známek, soustředěných pod „hlavičkou“ ochranné známky Společenství, tak jak každá z nich vypadá. Odvolací senát tak měl dospět k závěru o „částečném uplatnění seniority“, který by jí umožnil uplatnit v dotčených zemích senioritu barevných ochranných známek, a nikoliv senioritu ochranné známky Společenství pro černobílé ztvárnění.
67. OHIM má za to, že je tento argument nepřípustný, neboť byl uplatněn poprvé až v žalobě a může změnit předmět sporu ve věci projednané před odvolacím senátem. V každém případě by vyhovění „částečnému uplatnění seniority“ vedlo ke změně předmětu ochranné známky, což možné není.
68. V tomto ohledu i za předpokladu, že by argument žalobkyně byl přípustný, nemůže obstát. Důsledkem připuštění takového argumentu by totiž bylo zbavit požadavek totožnosti ochranných známek stanovený článkem 34 odst. 1 nařízení č. 207/2009 svého smyslu. Pokud by byly úvahy žalobkyně přijaty, bylo by možné uplatňovat senioritu starší ochranné známky, i když by přihlášená ochranná známka Společenství byla zcela odlišná, neboť jak zdůrazňuje žalobkyně, by majitel ochranných známek založil své námitky týkající se období mezi datem zápisu starší ochranné známky a datem zápisu ochranné známky Společenství v konečném výsledku na starší ochranné známce, jak byla původně zapsána. Požadavek totožnosti ochranných známek by tak byl zbaven svého účelu.
69. Kromě toho možnost uplatnit senioritu části starší národní ochranné známky není v článku 34 nařízení č. 207/2009 stanovena. Článek 34 uvedeného nařízení je však předmětem striktního výkladu, a Tribunál proto takovému návrhu vyhovět nemůže (v tomto smyslu viz výše uvedený rozsudek justing, bod 43).
70. S ohledem na vše předcházející je třeba první žalobní důvod zamítnout.
Ke třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení článku 77 nařízení č. 207/2009
71. Na základě čl. 77 odst. 1 nařízení č. 207/2009 považuje-li OHIM ústní jednání za účelné, přistoupí k němu z úřední moci nebo na žádost účastníka.
72. V tomto ohledu odvolací senát disponuje učitým prostorem pro uvážení, pokud jde o otázku, zda je ústní jednání před ním skutečně nezbytné [viz rozsudek Tribunálu ze dne 3. února 2011, Gühring v. OHIM (kombinace kručinkově žluté a stříbrošedé barvy a kombinace okrově žluté a stříbrošedé barvy), T-299/09 a T-300/09, nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 34 a citovaná judikatura].
73. Žalobkyně uvádí, že ústní jednání před odvolacím senátem by bylo účelné pro podrobné projednání právní situace v projednávané věci. Podle ní tak odvolací senát tím, že nezohlednil prvek účelnosti uvedený v článku 77 nařízení č. 207/2009, a tím, že ji „donutil“ podat žalobu před Tribunálem, porušil uvedený článek.
74. Ze spisu a z napadeného rozhodnutí však vyplývá, že odvolací senát disponoval všemi nezbytnými poznatky za účelem odůvodnění výroku uvedeného rozhodnutí. Pokud jde konkrétně o vytýkanou skutečnost, podle níž by konání jednání umožnilo odvolacímu senátu přezkoumat otázku, zda vyobrazení ochranné známky neoznačující žádnou konkrétní barvu může zahrnout ochranné známky označující určitou barvu, anebo zda by jí mohla být přiznána přinejmenším částečná seniorita, je nutno konstatovat, že žalobkyně neprokázala, v jakém rozsahu by ústní upřesnění v tomto ohledu, která by se připojila k upřesněním již uvedeným v jejím podání před odvolacím senátem, zabránila přijetí takového výroku.
75. Proto je třeba zamítnout třetí žalobní důvod, a tudíž i žalobu v plném rozsahu.
K nákladům řízení
76. Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu Tribunálu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
77. Vzhledem k tomu, že OHIM požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Výrok
Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (pátý senát)
rozhodl takto:
1) Žaloba se zamítá.
2) Společnosti Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG se ukládá náhrada nákladů řízení.