CELEX: 62010CJ0585
Piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole
Direktīva 96/61/EK
I Pielikuma 6.6 punkta c) apakšpunkts
Iekārtas intensīvai cūku audzēšanai ar vairāk nekā 750 vietām sivēnmātēm
Vietu jauncūkām iekļaušana vai neiekļaušana

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma
integrētu novēršanu un kontroli (OV L 257, 26. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada
18. janvāra Regulu (EK) Nr. 166/2006 (OV L 33, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 96/61”), I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp N. Milleru un
Haderslev Kommune
(Haderslēvas pašvaldība, turpmāk tekstā – “
Kommune
”) par šīs pašvaldības lēmumu, ar kuru N. Milleram tika uzdots samazināt mājlopu skaitu līdz ne vairāk kā 750 vietām sivēnmātēm.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesības
Padomes 1991. gada 19. novembra Direktīvas 91/630/EEK, ar kuru nosaka minimālos standartus cūku aizsardzībai (OV L 340, 33. lpp.),
kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 2001. gada 23. oktobra Direktīvu 2001/88/EK (OV L 316, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Direktīva 91/630”),
1. pantā bija paredzēts:
“Šī direktīva nosaka minimālos standartus to cūku aizsardzībā, kas paredzētas audzēšanai un nobarošanai.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. pantu:
“Šajā direktīvā lieto šādas definīcijas:
1)      “cūka” ir kādai no cūku dzimtas sugām piederošs jebkura vecuma dzīvnieks, ko tur audzēšanai vai nobarošanai;
[..]
3)      “jauncūka” ir cūku mātīte pēc dzimumgatavības sasniegšanas un pirms pirmās atnešanās;
4)      “sivēnmāte” ir cūku mātīte pēc pirmās atnešanās;
[..].”
Direktīvas 96/61 preambulas astotajā un divdesmit septītajā apsvērumā ir noteikts:
“(8)      tā kā integrētas pieejas mērķis piesārņojuma samazināšanā ir iespējami pilnīgi novērst emisijas gaisā, ūdenī vai augsnē, ņemot
vērā atkritumu apsaimniekošanu, un, ja tāda nav iespējama, samazināt emisijas, lai sasniegtu augstu vides aizsardzības līmeni
kopumā;
[..]
(27)      tā kā šī direktīva attiecas uz iekārtām [un vielām], attiecībā uz kurām pastāv vērā ņemama iespēja radīt piesārņojumu un līdz
ar to arī pārrobežu piesārņojumu [..].”
Šīs direktīvas mērķis un piemērošanas joma tās 1. pantā ir definēti šādi:
“Šīs direktīvas mērķis ir panākt tāda piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, ko rada I pielikumā minētās darbības.
Tā nosaka pasākumus, kas paredzēti, lai novērstu vai – gadījumos, kad novēršana nav iespējama – samazinātu tās emisijas gaisā,
ūdenī un zemē, kuras rodas no iepriekš minētajām darbībām, tostarp arī pasākumus, kas attiecas uz atkritumiem, lai sasniegtu
augstu vides aizsardzības līmeni kopumā, neierobežojot [Padomes 1985. gada 27. jūnija] Direktīvas 85/337/EEK [par dažu sabiedrisku
un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 40. lpp.), kurā grozījumi ir izdarīti ar Padomes 1997. gada 3. marta
Direktīvu 97/11/EK (OV L 73, 5. lpp.)] noteikumus un citus attiecīgus Kopienas noteikumus.”
Direktīvas 96/61 2. pants ir izteikts šādā redakcijā:
“Šajā direktīvā:
[..]
3)      “iekārta” ir stacionāra tehniska vienība, kurā tiek veikta viena vai vairākas tādas darbības, kas uzskaitītas I pielikumā,
kā arī visas citas darbības, kuras ir tieši tehniski saistītas ar darbībām, kas tiek veiktas attiecīgajā objektā, un kurām
varētu būt ietekme uz emisijām un piesārņojumu;
4)      “esoša iekārta” ir iekārta, kura tiek ekspluatēta, vai saskaņā ar tiesību aktiem, kas ir spēkā pirms šīs direktīvas īstenošanas
dienas, iekārta, par kuru saņemta atļauja, vai arī iekārta, par kuru saskaņā ar kompetentās iestādes viedokli jāiesniedz pilns
pieprasījums atļaujas saņemšanai, ar noteikumu, ka attiecīgā iekārta nodota ekspluatācijā ne vēlāk kā gada laikā pēc šīs direktīvas
īstenošanas dienas;
[..]
9)      “atļauja” ir rakstisks lēmums vai tā daļa (vai vairāki šādi lēmumi), ar kuru tiek dota atļauja ekspluatēt iekārtu vai tās
daļu, ievērojot konkrētus nosacījumus, kas garantē, ka iekārta atbilst šajā direktīvā noteiktajām prasībām. [..]
[..]”
Direktīvas 96/61 5. panta, kas attiecas uz prasībām atļauju izsniegšanai esošām iekārtām, 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to kompetentās iestādes, izmantojot atļaujas saskaņā ar 6. un
8. pantu vai attiecīgā gadījumā pārskatot un vajadzības gadījumā atjauninot nosacījumus, panāk, ka esošās iekārtas tiek ekspluatētas
saskaņā ar 3., 7., 9., 10. un 13. pantā, 14. panta pirmajā un otrajā ievilkumā, kā arī 15. panta 2. punktā noteiktajām prasībām,
vēlākais astoņus gadus pēc šīs direktīvas ieviešanas dienas, neierobežojot [citus] īpašus Kopienas tiesību aktus.”
Minētās direktīvas 9. panta, kas attiecas uz atļaujas izsniegšanas nosacījumiem, 1.–3. punktā ir noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka atļaujā iekļauti visi pasākumi, kas vajadzīgi 3. un 10. pantā noteikto prasību ievērošanai attiecībā
uz atļauju izsniegšanu, lai sasniegtu augstu vides aizsardzības līmeni kopumā, aizsargājot gaisu, ūdeni un zemi.
[..]
3.      Atļaujā iekļauj piesārņojošu vielu emisijas robežvērtības, jo īpaši t[ās], kuras uzskaitītas III pielikumā un varētu tikt
emitētas no konkrētās iekārtas ievērojamā daudzumā, ņemot vērā to raksturu un piesārņojuma pārneses iespējas no vienas dabas
vides daļas (gaisa, ūdens vai zemes) citā. Vajadzības gadījumā atļaujā iekļauj atbilstošas prasības, kuras nodrošina augsnes
un gruntsūdeņu aizsardzību un pasākumus iekārtā radušos atkritumu apsaimniekošanai. Attiecīgā gadījumā robežvērtības var papildināt
vai aizstāt ar tām ekvivalentiem parametriem vai tehniskiem pasākumiem.
Iekārtām, kuras minētas I pielikuma 6.6. punktā, saskaņā ar šo punktu noteiktajās emisijas robežvērtībās ņem vērā praktiskus
apsvērumus par attiecīgā veida iekārtām.
[..]”
Saskaņā ar Direktīvas 96/61 I pielikuma 6.6. punktu šī direktīva attiecas uz šādiem saimnieciskās darbības veidiem:
“Iekārtas intensīvai putnu vai cūku audzēšanai ar vairāk nekā:
[..]
b)      2000 vietām nobarojamām cūkām (virs 30 kg)
vai
c)      750 vietām sivēnmātēm.”
Šī I pielikuma ievada 2. punktā ir precizēts, ka turpmāk norādītās robežvērtības visumā attiecas uz ražošanas jaudām vai apjomiem.

Valsts tiesības
Vides aizsardzības likuma (
lov om miljøbsekyttelse
), redakcijā, kas publicēta ar 2006. gada 22. decembra Rīkojumu Nr. 1757, 41. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.      Ja darbības, kurām vajadzīga atļauja, var izraisīt ievērojamu piesārņojumu, uzraudzības iestāde var izdot rīkojumu samazināt
piesārņojumu, tostarp paredzot īpašus pasākumus. Uzraudzības iestāde var izdot šādu rīkojumu arī tad, ja pastāv risks, ka
darbības, kurām vajadzīga atļauja, izraisīs ievērojamu piesārņojumu.
2.      Ja piesārņojumu nav iespējams samazināt, uzraudzības iestāde var aizliegt turpināt šādu darbību un attiecīgā gadījumā var
izdot rīkojumu to pilnībā pārtraukt.”
2006. gada 13. decembra Rīkojuma Nr. 1640 par atļaujām, redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 1. panta 6. punktā ir noteikts:
“I pielikumā ietvertā saraksta I.101. punktā minētās iekārtas, kas paredzētas mājlopu audzēšanai, ir jāuzskata par darbībām,
kuru veikšanai ir jāsaņem atļauja, līdz brīdim, kad tiek veikta to pārveidošana vai paplašināšana [..].”
Iepriekš minētā rīkojuma I pielikuma I.101. punktā ir noteikts:
“Iekārtas, kas ir paredzētas mājlopu audzēšanai, kuru kapacitāte pārsniedz:
a)      250 dzīvniekus vai 270 dzīvniekus, ja vismaz 90 % no visiem dzīvniekiem sastāv no sivēnmātēm ar sivēniem, kuru svars nepārsniedz
30 kg, vai 750 vietas sivēnmātēm.”

Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
2007. gada 8. novembrī
Kommune
veica vides inspekciju N. Millera lauksaimniecības uzņēmumā. Šīs inspekcijas laikā tika konstatēts, ka šis lauksaimniecības
uzņēmums sastāvēja no 875 sivēnmātēm, kam ir mazāk par vienu gadu. Tā paša gada 26. novembrī
Kommune
brīdināja N. Milleru samazināt mājlopu skaitu viņa lauksaimniecības uzņēmumā līdz ne vairāk kā 750 vietām sivēnmātēm, pamatojoties
uz to, ka viņam nav vides atļaujas, kas vajadzīga, lai izmantotu iekārtu ar vairāk nekā 750 šādām vietām. 2007. gada 20. decembrī
Kommune
izdeva rīkojumu N. Milleram vēlākais līdz 2008. gada 15. jūnijam samazināt mājlopu skaitu līdz ne vairāk kā 750 vietām sivēnmātēm.
Viņš apstrīdēja šo lēmumu iesniedzējtiesā.
Savā prasībā iesniedzējtiesā N. Millers apgalvo, ka sivēnmātēm paredzētās vietas ir jānošķir no jauncūkām paredzētām vietām.
Viņš uzskata, ka jēdziens “sivēnmāte” attiecas tikai uz cūku mātīti pēc pirmās atnešanās, savukārt jēdziens “jauncūka” attiecas
uz cūku mātīti pēc dzimumgatavības sasniegšanas, bet pirms pirmās atnešanās. N. Millers apgalvo, ka
Kommune
viņa lauksaimniecības uzņēmumā tātad sivēnmātēm paredzēto vietu skaitam ir kļūdaini pieskaitījusi jauncūkām paredzētās vietas.
Līdz ar to apstrīdētais nolēmums ir prettiesisks, jo viņa lauksaimniecības uzņēmuma kapacitāte nepārsniedzot 750 vietu ierobežojumu
sivēnmātēm.

Kommune
iesniedzējtiesā apgalvo, ka tā bija tiesīga jauncūkas iekļaut sivēnmātēm paredzēto vietu skaitā.
Kommune
apgalvo, ka Direktīvas 96/61 mērķis ir vides aizsardzība un ka nav pamata uzskatīt, ka jauncūka rada mazāku piesārņojumu
nekā sivēnmāte vai ka tā rada cita veida piesārņojumu.
Kommune
no tā secina, ka vietas jauncūkām ietilpst jēdzienā “vietas sivēnmātēm”. Tā apgalvo, ka šajā ziņā nav būtiski noteikumi dzīvnieku
labturības jomā.
Lēmumā par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu
Vestre Landsret
[Rietumu apgabaltiesa] norāda, ka, pirmkārt, vietu skaits sivēnmātēm N. Millera lauksaimniecības uzņēmumā pārsniedz 750 vietu
ierobežojumu tikai tad, ja tajā ieskaita vietas, kas ir paredzētas jauncūkām, un, otrkārt, sivēnmātēm, kas ir cūku mātītes
pēc pirmās atnešanās, paredzētās vietas un jauncūkām, kas ir cūku mātītes pirms pirmās atnešanās, paredzētās vietas ir vienādi
konstruētas.
Turklāt minētā tiesa norāda, lai arī jēdziens “vietas sivēnmātēm” nav definēts Direktīvā 96/61, savukārt Direktīvā 91/630
tiek nošķirtas sivēnmātes un jauncūkas. Šajā ziņā iesniedzējtiesa uzsver, ka jauncūkas ir no 12 % līdz 20 % no sivēnmāšu mājlopiem.
Līdz ar to jautājums ir par to, vai Direktīvas 96/61 I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas,
ka vietās, kas ir paredzētas sivēnmātēm, iekļauj vietas jauncūkām, ietekmētu šīs direktīvas piemērošanas jomu un līdz ar to
šajā tiesā izskatāmā strīda atrisinājumu.
Šādos apstākļos
Vestre Landsret
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Direktīvas [96/61] I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka šīs tiesību normas attiecas uz
jauncūkām paredzētām vietām?”

Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai jēdziens “vietas sivēnmātēm”, kas ir minēts Direktīvas 96/61 I pielikuma
6.6. punkta c) apakšpunktā, ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietilpst vietas jauncūkām.
N. Millers un Īrija uzskata, ka uz šo jautājumu ir jāatbild noliedzoši, it īpaši attiecībā uz tiesisko regulējumu par dzīvnieku
labturību, kurā sivēnmātes tiek nošķirtas no jauncūkām. N. Millers turklāt apgalvo, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru šo dzīvnieku
radīto piesārņojumu nevar ņemt vērā attiecībā uz šo lūgumu sniegt interpretāciju, jo Tiesa jau ir noraidījusi iespēju, ka
robežvērtības atļaujas saņemšanai intensīvas audzēšanas iekārtām tiek aprēķinātas, izmantojot tā saukto “dzīvnieku ekvivalentu
sistēmu”.

Kommune
, Dānijas un Čehijas valdības, kā arī Eiropas Komisija turpretī uzskata, ka jēdzienā “vietas sivēnmātēm” ietilpst vietas jauncūkām
tostarp tādēļ, ka, viņuprāt, interpretējot Direktīvu 96/61, ir jādod priekšroka vides apsvērumiem. Jauncūkas radot piesārņojumu,
kas ir vismaz vienāds ar to, ko rada sivēnmātes.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka, pirmkārt, no lēmuma par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka jēdziens “jauncūka” šajā
gadījumā attiecas uz cūku mātīti pēc dzimumgatavības sasniegšanas un pirms pirmās atnešanās. Otrkārt, Direktīvā 96/61, kurā
nav iekļauts jēdziens “jauncūka”, jēdziens “sivēnmāte” nav definēts.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru tādu jēdzienu nozīme un tvērums, kuriem Savienības tiesībās nav sniegta nekāda definīcija,
ir jānoskaidro saskaņā ar to ierasto nozīmi ikdienas valodā, ņemot vērā kontekstu, kādā tie tiek lietoti, un ar tiesisko regulējumu,
kura daļu tie veido, sasniedzamos mērķus (skat. it īpaši 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietā C‑72/95
Kraaijeveld
u.c.,
Recueil
, I‑5403. lpp., 38. punkts; 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑549/07
Wallentin‑Hermann
, Krājums, I‑11061. lpp., 17. punkts, kā arī 2009. gada 22. janvāra spriedumu lietā C‑473/07
Association nationale pour la protection des eaux et rivières
un
OABA
, Krājums, I‑319. lpp., 23. un 24. punkts).
Tāpat ja Savienības tiesību normas teksta dažādu valodu versijas atšķiras, to vienveidīgas interpretācijas prasība arī nozīmē,
ka attiecīgā norma ir jāinterpretē saistībā ar tā tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ietilpst, vispārējo sistēmu un mērķi
(iepriekš minētais spriedums lietā
Kraaijeveld
u.c., 28. punkts, kā arī 2007. gada 19. aprīļa spriedums lietā C‑63/06
Profisa
, Krājums, I‑3239. lpp., 14. punkts).
Attiecībā uz jēdziena “sivēnmāte” ierasto nozīmi ir jānorāda, ka parasti ar to apzīmē cūku mātīti. Šajā ziņā ir jākonstatē
ka Direktīvas 91/630 2. pantā ir precizēts, ka tajā ir sniegtas definīcijas “saskaņā ar” šo direktīvu, proti, šīs definīcijas
ir specifiskas šai direktīvai. Tātad pretēji tam, ko tiesas sēdē apgalvoja Īrija, nevar uzskatīt, ka jēdziena “sivēnmāte”
definīcija, kas ir minēta iepriekš minētajā pantā, ļauj noteikt šī jēdziena ierasto nozīmi. Vienlaikus, kā apgalvo šī pati
dalībvalsts, jēdziens “sivēnmāte” nav viennozīmīgs visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Tik tiešām – šo terminu tostarp
vācu un angļu valodās var saprast arī tā, ka tas attiecas tikai uz cūku mātītēm pēc pirmās atnešanās.
Līdz ar to ir jāpārbauda arī Direktīvas 96/61 vispārējā sistēma un ar to sasniedzamie mērķi.
Tiesa jau ir nolēmusi, ka Direktīvas 96/61 mērķis, kā tas definēts tās 1. pantā, ir panākt piesārņojuma integrētu novēršanu
un kontroli, nosakot pasākumus, kas paredzēti, lai novērstu vai samazinātu emisijas gaisā, ūdenī un zemē, ko rada I pielikumā
minētās darbības, lai sasniegtu augstu vides aizsardzības līmeni (iepriekš minētais spriedums lietā
Association nationale pour la protection des eaux et rivières
un
OABA
, 25. punkts).
Šī integrētā pieeja materializējas, adekvāti saskaņojot atļauju izsniegšanas procedūras un nosacījumus tādām rūpniecības iekārtām,
attiecībā uz kurām pastāv vērā ņemama iespēja radīt piesārņojumu, ļaujot sasniegt augstu vides aizsardzības līmeni kopumā,
un visos gadījumos šajos nosacījumos jāparedz noteikumi, kā samazināt piesārņojumu lielā attālumā un pārrobežu piesārņojumu,
un tiem jānodrošina augsts vides aizsardzības līmenis kopumā (iepriekš minētais spriedums lietā
Association nationale pour la protection des eaux et rivières
un
OABA
, 26. punkts).
Tā kā Direktīvas 96/61 mērķis ir noteikts plaši, nevar uzskatīt, ka tās I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunktu nevar – kā
to iesaka N. Millers un Īrija – interpretēt šauri, izslēdzot vietas jauncūkām (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu
lietā
Association nationale pour la protection des eaux et rivières
un
OABA
, 27. punkts).
Interpretāciju, kas pielīdzina jauncūkas sivēnmātēm, kuras ir minētas Direktīvas 96/61 I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunktā,
pirmkārt, apstiprina konteksts, kā šajā tiesību normā tiek lietots jēdziens “sivēnmāte”. Šajā 6.6. punktā attiecībā uz cūku
intensīvo audzēšanu tiek nošķirti nobarojamie cūku tēviņi vai mātītes virs 30 kg, kuri ir minēti šī punkta b) apakšpunktā,
un sivēnmātes, kas ir minētas šī paša punkta c) apakšpunktā. Tātad saskaņā ar Direktīvu 96/61 ir paredzēta atšķirība starp
intensīvu nobarojamu cūku tēviņu vai mātīšu virs 30 kg audzēšanu un intensīvu reprodukcijai paredzētu cūku mātīšu audzēšanu.
Tātad, tiklīdz cūku mātīte ir sasniegusi dzimumgatavību, ir pats par sevi saprotams, ka tā iekļaujas tajā cūku mātīšu kategorijā,
kas ir paredzētas reprodukcijai, un tātad uz to tādā pašā mērā attiecas jēdziens “sivēnmāte” atbilstoši iepriekš minētajam
6.6. punkta c) apakšpunktam, kā tas attiecas uz cūku mātīti pēc pirmās atnešanās.
Šo interpretāciju, otrkārt, apstiprina fakts, uz kuru atsaucas Dānijas un Čehijas valdības, kā arī Komisija un kuru N. Millers
nav nopietni apstrīdējis, ka cūku mātīte pēc dzimumgatavības sasniegšanas rada piesārņojumu ar tādu pašu ietekmi uz vidi kā
piesārņojumam, ko rada jau atnesusies sivēnmāte. Šajā ziņā ir jānorāda, ka, tā kā Direktīvas 96/61 mērķis, kā izriet no šī
sprieduma 29. un 30. punkta, ir sasniegt augstu vides aizsardzības līmeni, paredzot, ka attiecībā uz rūpniecības iekārtām,
kuras var radīt vērā ņemamu piesārņojumu, ir jāsaņem atļauja un jāizpilda konkrēti nosacījumi, piesārņojumam, ko rada noteiktas
darbības, – pretēji tam, ko apgalvo N. Millers, – ir zināma nozīme šīs direktīvas I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunkta interpretācijā.
Šajā ziņā turklāt ir jāuzsver, ka Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā
Association nationale pour la protection des eaux et rivières
un
OABA
40. punktā nav izslēgusi jebkādu iespēju, ka robežvērtības iepriekšējas atļaujas saņemšanai intensīvas audzēšanas iekārtām
tiek aprēķinātas, izmantojot “dzīvnieku ekvivalentu sistēmu”, ņemot vērā katra attiecīgā dzīvnieka radīto reālo piesārņojumu.
Tiesa vienīgi uzskatīja, ka, pirmkārt, šīs metodes izmantošana ir pieļaujama tikai tad, ja tā pilnībā atbilst Direktīvā 96/61
izvirzītajam mērķim novērst un samazināt piesārņojumu, ko rada noteiktas darbības, un, otrkārt, šīs metodes izmantošanas sekas
nevar būt tādas, ka šajā direktīvā paredzēto tiesisko regulējumu neattiecina uz iekārtām, uz kurām, ņemot vērā kopējo vietu
skaitu tajās, šī direktīva attiecas.
Apstāklis, ka Direktīvā 91/630 tiek tostarp nošķirtas sivēnmātes no jauncūkām, nav tāds, ar ko var grozīt šī sprieduma 32. punktā
sniegto interpretāciju.
No Direktīvas 91/630 1. panta izriet, ka šajā direktīvā ir noteikti minimālie standarti to cūku aizsardzībā, kas paredzētas
audzēšanai un nobarošanai, un šo standartu mērķis atbilstoši šīs direktīvas preambulas otrajam apsvērumam ir nodrošināt lauksaimniecības
dzīvnieku labturību. Šajā ziņā tajā ir paredzētas dažādas tiesību normas, kuru mērķis tostarp ir garantēt, ka cūkas plašā
nozīmē dzīvo tādā vidē, kurā apmierina to vajadzības pēc kustībām, kā arī vidē, kas ir piemērota šo dzīvnieku racēju iedabai
un kas tām ļauj attiecīgā gadījumā atrasties citu cūku sabiedrībā (skat. Direktīvas 2001/88 preambulas 4. un 5. apsvērumu).
Tādējādi Direktīvai 91/630 acīmredzami ir atšķirīgs mērķis no tā, kas ir paredzēts Direktīvā 96/61, un līdz ar to tajā iekļautās
tiesību normas nevar tikt izmantotas, lai interpretētu jēdzienu “sivēnmāte”, kas ir minēts Direktīvas 96/61 I pielikuma 6.6. punkta
c) apakšpunktā.
Turklāt ir jākonstatē, ka, pirmkārt, Direktīvā 96/61 nav nevienas atsauces uz Direktīvu 91/630 attiecībā uz to darbību definīcijām,
kas ietilpst tās piemērošanas jomā, un, otrkārt, ir jāatgādina, kā jau tika konstatēts šī sprieduma 27. punktā, ka Direktīvas 91/630
2. pantā ir precizēts, ka šajā direktīvā iekļautās definīcijas ir tai specifiskas.
No visa iepriekš minētā izriet, ka uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 96/61 I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunktā
minētais jēdziens “vietas sivēnmātēm” ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietilpst vietas jauncūkām (cūku mātītes pēc dzimumgatavības
sasniegšanas, bet pirms pirmās atnešanās).

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi,
nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvas 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli, kurā grozījumi ir izdarīti
ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Regulu (EK) Nr. 166/2006, I pielikuma 6.6. punkta c) apakšpunktā minētais
jēdziens “vietas sivēnmātēm” ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ietilpst vietas jauncūkām (cūku mātītes pēc dzimumgatavības
sasniegšanas, bet pirms pirmās atnešanās).
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – dāņu.