CELEX: 62009TJ0222
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
Az ALPHAREN közösségi szóvédjegy bejelentése
A korábbi ALPHA D3 nemzeti szóvédjegyek
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja]
A tények hivatalból történő vizsgálata
A 40/94/EK rendelet 74. cikke [jelenleg a 207/2009/EK rendelet 76. cikke]

A jogvita előzményei
2005. március 3‑án a felperes, az Ineos Healthcare Ltd a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK módosított
tanácsi rendelet (HL L 11., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) (helyébe lépett a közösségi védjegyről
szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet [HL L 78., 1. o.]) alapján közösségi védjegybejelentési kérelmet nyújtott
be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
A lajstromoztatni kívánt védjegy az ALPHAREN szómegjelölés volt.
A bejelentést – az OHIM előtti eljárás során tett árujegyzék‑korlátozást követően – a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások
nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított, 1957. június 15‑i Nizzai Megállapodás szerinti 5. osztályba
tartozó áruk vonatkozásában tették, a következő leírással: „Magnézium‑hidroxikarbonátot, vasat, hidrotalcitot, vagy ezen összetevők
származékait tartalmazó gyógyszerészeti és állatgyógyászati készítmények; gyógyszerészeti és állatgyógyászati készítmények
vesedialízishez, valamint veseműködési zavarok és vesebántalmak kezelésére; hiperfoszfatémia kezelésére szolgáló foszfátkötők”.
A közösségi védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
2005. december 5‑i 49/2005. számában hirdették meg.
2006. március 6‑án a Teva Pharmaceutical Industries Ltd (a továbbiakban: a felszólaló) a 40/94 rendelet 42. cikke (jelenleg
a 207/2009 rendelet 41. cikke) alapján felszólalást terjesztett elő a bejelentett védjegynek a fenti 3. pontban szereplő áruk
tekintetében történő lajstromozásával szemben.
A felszólalás az alábbi korábbi védjegyeken alapult:
–        az 5. osztályba tartozó, „kalciumszintet szabályozó gyógyszerészeti készítményekre” vonatkozó, 134972. sz., ALPHA D3 magyar
szóvédjegy;
–        az 5. osztályba tartozó, „kalciumszintet szabályozó gyógyszerészeti készítményekre” vonatkozó, 20613. sz., ALPHA D3 litván
szóvédjegy;
–        az 5. osztályba tartozó, „kalciumszintet szabályozó tulajdonságokkal rendelkező gyógyszerészeti készítményekre” vonatkozó,
M30407. sz., ALPHA D3 lett szóvédjegy.
A felszólalás alátámasztásaként a felszólaló a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontjában [jelenleg a 207/2009
rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja] foglalt okokra hivatkozott.
A felszólalási osztály 2007. október 9‑én a korábbi magyar védjegy alapján teljes egészében helyt adott a felszólalásnak.
2007. november 29‑én a felperes a 40/94 rendelet 57–62. cikke (jelenleg a 207/2009 rendelet 58–64. cikke) alapján fellebbezést
nyújtott be az OHIM‑hoz a felszólalási osztály határozatával szemben.
2009. március 24‑i határozatával (a továbbiakban: a megtámadott határozat) az OHIM második fellebbezési tanácsa elutasította
a fellebbezést. Különösen azt állapította meg, hogy a korábbi magyar védjegyet nem lehetett volna figyelembe venni, mivel
a védjegyokirat fordítása nem állt rendelkezésre az eljárás nyelvén. Az a tény, hogy a felszólalásnak kizárólag a korábbi
magyar védjegy alapján adtak helyt, már önmagában indokolttá tenné a felszólalási osztály határozatának hatályon kívül helyezését.
Viszont, mivel úgy ítélte meg, hogy a felszólalási osztály határozatával azonos rendelkező részt tartalmazó határozatot a
fellebbezés elbírálásának időpontjában már jogszerűen lehetett volna hozni, ezért a fellebbezési tanács, mérlegelési jogkörével
élve, elvégezte annak a többi védjegynek a vizsgálatát, amelyeken a felszólalás alapult. E tekintetben különösen azt állapította
meg, hogy a lajstromozott lett és litván védjegyek árujegyzékébe tartozó termékek megegyeztek a korábbi magyar védjegyéivel,
és a feleknek lett volna alkalma észrevételeik megtételére az ügy körülményeit illetően. Hangsúlyozta, hogy az ütköző megjelölések
bizonyos fokú hasonlóságot mutatnak vizuális, hangzásbeli és fogalmi téren. Ugyancsak megállapította, hogy a termékek részben
azonosak, részben hasonlóak. A fellebbezési tanács rámutatott arra, hogy ez a tényező felülírja a védjegyek közötti hasonlóság
enyhe mértékét. Lényegében arra a következtetésre jutott, hogy az érintett közönség részét képező átlagos fogyasztók képzetében
fennáll az összetévesztés veszélye, és mivel ők nem ugyanolyan szintű ismeretekkel és tudással rendelkeznek a biokémia és
a farmakológia terén, mint az e területen dolgozó szakemberek, ezért még inkább ki vannak téve e veszélynek.

Az eljárás és a felek kérelmei
A felperes keresetében azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–        az OHIM‑ot kötelezze a költségek viselésére.
Az OHIM azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Indokolás
Keresetének alátámasztásaként a felperes négy jogalapra hivatkozik: az elsőt arra alapítja, hogy a felszólaló nem szolgáltatott
bizonyítékot a termékek hasonlóságát illetően, a másodikat a 40/94 rendelet 73. cikkének (jelenleg a 207/2009 rendelet 75. cikkének)
megsértésére, a harmadikat a 40/94 rendelet 74. cikkének (jelenleg a 207/2009 rendelet 76. cikkének) megsértésére, a negyediket
pedig az érintett közönség meghatározását illetően a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapítja.

Az arra alapított első jogalapról, hogy a felszólaló nem szolgáltatott bizonyítékot a termékek hasonlóságát illetően
A felek érvei
A felperes – a Bíróság ítélkezési gyakorlatára való figyelemmel – arra hivatkozik, hogy a termékek hasonlóságának felszólalási
eljárás keretében történő értékelésénél a bizonyítás a felszólalót terheli. Szerinte a termékeknek a felszólaló által hivatkozott
állítólagos hasonlóságát nem sikerült megfelelően bizonyítani, a bizonyítás pedig mindössze a felperesnek címzett két levélre,
valamint a betegtájékoztatóra korlátozódott. Ráadásul a felperes vitatja az említett tájékoztató bizonyítékjellegét. Hozzáteszi,
hogy a bizonyítékoknak a termékek összehasonlításánál releváns összes tényezőre ki kell terjedniük, ideértve azok természetét,
rendeltetését, használatát, valamint versengő vagy egymást kiegészítő voltukat.
Az OHIM vitatja a felperes érveit.
A Törvényszék álláspontja
A közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendelet
(HL L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.) 15. szabálya (2) bekezdésének c) pontjából az
következik, hogy a felszólalásnak többek között tartalmaznia kell a felszólalás alapjául szolgáló indokokat. Az említett rendelet
15. szabálya (3) bekezdésének b) pontja kimondja, hogy a felszólalás tartalmazhatja a felszólalás alapjául szolgáló indokok
pontos leírását, és az azok alátámasztására szolgáló bizonyítékokat is. Az említett rendelet 19. szabályának (1) bekezdése
pontosítja, hogy az OHIM lehetőséget ad a felszólalónak, hogy előterjessze a felszólalása alátámasztására szolgáló tényeket,
bizonyítékokat és érveket, vagy kiegészítse a 15. szabály (3) bekezdése alapján benyújtott bármely tényt, bizonyítékot vagy
érvet az általa megadott határidőn belül, amely legalább 2 hónap attól a naptól kezdve, amelyen a felszólalási eljárást megkezdettnek
tekintik a 18. szabály (1) bekezdésével összhangban.
A fent hivatkozott rendelkezésekből az következik, hogy a felszólalási eljárás keretében a felszólalónak nem kötelezettsége,
hanem csupán joga a felszólalás alátámasztásaként bizonyítékokat szolgáltatni, többek között a szóban forgó áruk és szolgáltatások
hasonlóságát illetően.
E tekintetben megjegyzendő, hogy miként az az OHIM ügyirataiból kiderül, a 2006. április 7‑i levelével az OHIM a 2868/95 rendelet
19. szabályának (1) bekezdése alapján felhívta a felszólalót a felszólalás alapját képező tények, bizonyítékok, valamint érvek
előterjesztésére, és kifejezetten felhívta a figyelmet arra, hogy amennyiben a felszólaló nem nyilatkozik, akkor a felszólalás
tárgyában a határozatot a rendelkezésére álló bizonyítékok alapján fogja meghozni.
2006. július 18‑i levelével a felszólaló további érveket terjesztett elő. A felperes ezt követően a 2006. október 31‑i levelében
kifejtette észrevételeit, amelyekkel kapcsolatban a felszólaló a 2007. február 16‑i levelében foglalt állást.
Azt is pontosítani kell, hogy szemben azzal, amit a felperes lényegében állít, a Bíróság a C‑196/06. P. sz., Alecansan kontra
OHIM ügyben 2007. március 9‑én hozott végzés (az EBHT‑ban nem tették közzé) 24. pontjában egyáltalán nem nyilatkozott a felszólalási
eljárásban a felszólalóra háruló bizonyítási teher kérdéséről. E végzés 24. pontjában a Bíróság csupán vezérelvként említette
a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja alkalmazásában az áruk hasonlóságának megállapítására vonatkozó kötelezettséget,
amely még akkor is fennáll, ha a megjelölések azonosak.
Ugyanígy, a 2868/95 rendelet 15. szabálya (3) bekezdésének b) pontjában említett bizonyítékoknak sem kell feltétlenül lefedniük
az áruk összehasonlításának minden aspektusát, szemben a felperes állításával.
Az előzőekben kifejtettek egészére tekintettel tehát a felszólaló a felszólalási eljárás során nem köteles az érintett áruk
hasonlóságára vonatkozóan bizonyítékokat szolgáltatni. Ebből az is következik, hogy a felperesnek a felszólaló által az OHIM‑hoz
benyújtott betegtájékoztató bizonyítékjellegére vonatkozó érve nem releváns e jogalap szempontjából. Következésképpen a jelen
jogalapot el kell utasítani.

A 40/94 rendelet 73. cikkének, illetve 74. cikkének megsértésére alapított, második és harmadik jogalapról
Mivel a második és a harmadik jogalap is azzal kapcsolatos, hogy a fellebbezési tanács felhasznált bizonyos kutatásokat a
korábbi lett és litván védjegyek árujegyzékébe tartozó termékek és a bejelentett védjegy árujegyzékébe tartozó „magnézium‑hidroxikarbonátot,
vasat, hidrotalcitot, vagy ezen összetevők származékait tartalmazó gyógyszerészeti és állatgyógyászati készítmények” (a továbbiakban:
„A” termékek), valamint „hiperfoszfatémia kezelésére szolgáló foszfátkötők” (a továbbiakban: „C” termékek) közötti hasonlóság
megállapításához, ezért a Törvényszék célszerűnek tartja e két jogalapot együttesen vizsgálni. A vizsgálatot a harmadik jogalappal
kell kezdeni.
A felek érvei
Harmadik jogalapjával a felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács azzal, hogy – miként az a megtámadott határozat 40. pontjából
következik – saját kezdeményezésre kutatást végzett az interneten a termékek összehasonlítása céljából, megsértette a 40/94
rendelet 74. cikkéből eredő kötelezettségét, amely szerint a lajstromozás viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban
a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez
kötve van. Az említett kutatás egy klinikai vizsgálatokkal foglalkozó, amerikai kormányzati portál online orvosi szótárának
és a felperes ugyanazon cégcsoportba tartozó másik cége honlapjának megtekintéséből állt. A felperes ezenkívül arra hivatkozik,
hogy a korábbi lett és litván védjegyek árujegyzékébe tartozó termékek és a bejelentett védjegy árujegyzékébe tartozó „A”
és „C” termékek hasonlóságát illetően a fellebbezési tanács által az internetről gyűjtött információk meghatározó szerepet
játszottak.
Második jogalapjával a felperes lényegét tekintve azt rója fel a fellebbezési tanácsnak, hogy az a megtámadott határozatot
olyan indokokra támaszkodva hozta, amelyekkel kapcsolatban ő nem tudott véleményt nyilvánítani. Azt állítja ugyanis, hogy
egyszer sem volt alkalma a fellebbezési tanács által az interneten fellelt bizonyítékokkal kapcsolatban véleményét előadni.
Hozzáteszi, hogy amennyiben lehetősége lett volna e bizonyítékokkal kapcsolatban véleményt nyilvánítani, akkor be tudta volna
mutatni, hogy mely tényezők teszik valószínűtlenné azt a következtetést, hogy a termékek hasonlóak.
A harmadik jogalapot illetően az OHIM arra hivatkozik, hogy a Törvényszék T‑179/07. sz., Anvil Knitwear kontra OHIM – Aprile
e Aprile (Aprile) ügyben 2008. szeptember 24‑én hozott ítéletének (az EBHT‑ban nem tették közzé) 72. és 75. pontjára figyelemmel,
a fellebbezési tanács a felperes által előadott cáfolatok hiányában nem tekinthette bizonyítottnak a felszólalónak a termékek
hasonlóságára vonatkozó érvét. Így tehát köteles volt saját maga elvégezni a termékek hasonlóságának vizsgálatát az ütköző
védjegyek árujegyzéke alapján. Az OHIM úgy véli, hogy e körülmények között a fellebbezési tanácsnak jogában állt saját kezdeményezésre
kutatásokat folytatni, semleges, illetve a felperes által ismert információforrások megtekintésével, hiszen ezek a kutatások
kizárólag a felszólaló által hivatkozott jogalapok és érvek helytállóságának ellenőrzését szolgálták.
A második jogalapot illetően az OHIM vitatja a felperes érveit, és pontosítja, hogy a Törvényszék ítélkezési gyakorlatára
figyelemmel, a 40/94 rendelet 73. cikkének második mondatában (jelenleg a 207/2009 rendelet 75. cikkének második mondatában)
említett meghallgatáshoz való jog nem vonatkozik a hatóság által elfogadni kívánt végleges álláspontra. Ugyanez elmondható
azokról az iratokról is, amelyek a termékek hasonlóságára vonatkozó végleges ténymegállapítást erősítik, vagy ahhoz járulnak
hozzá. Egyébiránt az internetről beszerzett dokumentumok csupán megerősítették a fellebbezési tanácsnak a megtámadott határozat
42. pontjában kifejtett eredeti álláspontját. Az OHIM hozzáteszi, hogy a felperesnek lett volna alkalma előterjesztenie a
felszólaló állításaival kapcsolatos észrevételeit a megtámadott határozat meghozatala előtt, amit nem tett meg. Végezetül,
az OHIM úgy véli, hogy mégha a fellebbezési tanács hibát is vétett azzal, hogy elmulasztotta megosztani a felekkel az internetes
kutatás eredményeit, ettől még a termékek összehasonlítására vonatkozó következtetése ugyanaz maradt. A 40/94 rendelet 73. cikkének
ilyen jellegű megsértése még nem teszi indokolttá a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését.
A Törvényszék álláspontja
A 40/94 rendelet 74. cikkének (1) bekezdése értelmében „[az OHIM] a vizsgálat során a felek által előterjesztett tényálláshoz,
bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van.”
E rendelkezés többek között az OHIM határozatainak ténybeli alapjára, azaz a tényállásra és a bizonyítékokra vonatkozik, amelyekre
e határozatok alapíthatóak. Így amikor a fellebbezési tanács a felszólalási eljárást lezáró határozatokkal szemben benyújtott
fellebbezésekről dönt, határozatát kizárólag a felek által előadott tényekre és előterjesztett bizonyítékokra alapíthatja.
Ugyanakkor a fellebbezési tanács által folytatott vizsgálat ténybeli alapjának korlátozása nem zárja ki, hogy a felszólalási
eljárás során a felek által kifejezetten előterjesztett tényeken felül a fellebbezési tanács közismert tényeket, azaz olyan
tényeket vegyen figyelembe, melyeket bárki ismerhet, illetve melyek általánosan hozzáférhető forrásokból megismerhetőek (lásd
a Törvényszék T‑185/02. sz., Ruiz‑Picasso és társai kontra OHIM – DaimlerChrysler (PICARO) ügyben 2004. június 22‑én hozott
ítéletének [EBHT 2004., II‑1739. o.] 28. és 29. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot, valamint a fent hivatkozott
Aprile‑ügyben hozott ítélet 71. pontját).
Jelen ügyben a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 40. és 41. pontjában az interneten végzett kutatás eredményeire
hivatkozott. Pontosabban, miként az a megtámadott határozat 40. pontjából következik, a fellebbezési tanács a bejelentett
védjegy „C” termékeinek leírásában foglalt hiperfoszfatémia azon fogalmát használta, amelyet az orvosi kifejezések online
szótárában talált. Továbbá rákeresett egy amerikai kormányzati portálon a bejelentett védjegy „A” termékeinek részét képező
magnézium‑hidroxikarbonát, vas, hidrotalcit javallataira vonatkozó klinikai vizsgálatokra is. Végül pedig a megtámadott határozat
41. pontjában a felperes ugyanazon csoportba tartozó, másik cégének internetes honlapján talált, a szóban forgó termékek interakciójára
vonatkozó azon információkra hivatkozott, amelyek azt mutatják, hogy e termékek szoros kapcsolatban állnak egymással, és azokat
vesebetegeknek ajánlják. Hangsúlyozni kell, hogy e tényeket az OHIM nem vitatja.
Bár a kérdéses kutatások eredményei a fenti 30. pontban említett internetes oldalakról származnak, amelyek bárki számára hozzáférhetők,
e körülmény jelen esetben még nem elegendő ahhoz, hogy úgy tekintsük, hogy e tények közismertek. Ugyanis gyógyszerészeti készítményekről
és azok javallatairól van szó, amelyek – figyelemmel speciális jellegükre – egyáltalán nem tekinthetők közismert tényeket
képező információknak.
Ennélfogva azt kell megállapítani, hogy a fellebbezési tanács, azzal, hogy figyelembe vette a fenti 30. pontban említett internetes
kutatás eredményeit, megsértette a 40/94 rendelet 74. cikkét, hiszen az interneten végzett kutatásai során feltárt azon tények,
amelyekre hivatkozik, nem közismert tények.
Ugyanakkor, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben – figyelemmel az ügy sajátos körülményeire – a hiba nem befolyásolta
meghatározóan az eredményt, akkor az ilyen hibára alapított érvelés hatástalan lesz, és ezáltal nem képez kellő indokot a
megtámadott határozat hatályon kívül helyezésére (lásd a Törvényszék T‑140/06. sz., Philip Morris Products kontra OHIM [Egy
cigarettásdoboz formája] ügyben 2007. szeptember 12‑én hozott ítéletének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 72. pontját és az
ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a bejelentett védjegy árujegyzékébe tartozó „A” és „C” termékek leírásának java kizárólag
a fenti 30. pontban említett interneten végzett kutatás eredményeiből származott. Ezenfelül emlékeztetni kell arra, hogy a
szóban forgó termékek leírása képezi a kiindulópontot a termékek összehasonlításához, amely elengedhetetlen szakasza az összetéveszthetőség
értékelésének. Jelen esetben hangsúlyozni kell, hogy a fellebbezési tanácsnak nem lett volna szabad azt a következtetést levonnia,
hogy hasonlóság áll fenn az „A” és a „C” termékek, illetve a korábbi lett és litván védjegyek árui között, és ennélfogva nem
lett volna szabad a megtámadott határozat 58. pontjában azt a következtetést levonnia, hogy fennáll az összetévesztés veszélye,
úgy, hogy eközben nem hivatkozott a kifogásolt kutatásokból származó tényekre. Ennélfogva a megtámadott határozatban szereplő
említett információ felhasználása attól egyértelműen eltérő módon történt, mint amit az OHIM állít.
Ezzel szemben, a bejelentett védjegy árujegyzékébe tartozó „gyógyszerészeti és állatgyógyászati készítmények vesedialízishez,
valamint veseműködési zavarok és vesebántalmak kezelésére” leírással szerepeltetett termékeket (a továbbiakban: „B” termékeket)
illetően a megtámadott határozat 41. pontjában említett kifogásolt kutatásokból származó információk csupán a fellebbezési
tanácsnak a szóban forgó termékek hasonlóságával kapcsolatos következtetését erősítették meg. Következésképpen, a 40/94 rendelet
74. cikkének a fenti 32. pontban megállapított megsértése nem indokolja a megtámadott határozat hatályon kívül helyezését
annak a „B” termékekre vonatkozó részében.
Emellett el kell utasítani az OHIM‑nak a fent hivatkozott Aprile‑ügyben hozott ítélet 72. és 75. pontjából levont következtetésekre
vonatkozó érvét. Mégha igaz is, hogy ebben az ítéletben a Törvényszék megerősítette, hogy az OHIM nem köteles bizonyítottként
elfogadni az egyik fél által hivatkozott olyan pontokat, amelyeket az eljárásban részt vevő másik fél nem vitatott, ugyanakkor
semmiképpen nem erősítette meg azt, hogy az OHIM‑nak joga lenne megszegnie a 40/94 rendelet 74. cikkében előírt vizsgálati
feltételeket.
Az előzőekben kifejtettek egészéből az következik, hogy a fenti 30. pontban említett internetes kutatások eredményeinek felhasználásával
a fellebbezési tanács hibát vétett, és így a harmadik jogalapnak, az arra vonatkozó részében, hogy a fellebbezési tanács a
megtámadott határozatban megerősítette a bejelentett megjelölés lajstromozása iránti kérelem elutasítását az „A” és a „C”
termékek tekintetében, helyt kell adni, a harmadik jogalapnak a „B” termékekre vonatkozó részét viszont el kell utasítani,
anélkül, hogy a Törvényszéknek a második jogalapról határoznia kellene.
Mivel a harmadik jogalap vizsgálata alapján a Törvényszék a megtámadott határozatot részben hatályon kívül helyezi, a negyedik
jogalapot is meg kell vizsgálni.

Az érintett közönség meghatározásával kapcsolatban a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdése b) pontjának megsértésére alapított,
negyedik jogalapról
A felek érvei
A felperes azt állítja, hogy a fellebbezési tanács hibát vétett az érintett közönség meghatározásakor, amikor a megtámadott
határozat 36. pontjában úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó termékeket a gyógyszertárakban recept nélkül széles vásárlóközönség
részére értékesítik. A felperes e megállapítást két okból vitatja. Először is, a korábbi lett és litván védjegyek árujegyzékébe
tartozó árukat illetően az egyetlen bizonyíték, nevezetesen a fogyasztói tájékoztató, szerinte azt bizonyítja, hogy az alfakalcidol,
amely a korábbi védjegyek árujegyzékét képező termékek csoportjába tartozik, kizárólag receptre kapható. E megállapítás már
önmagában is elegendő lenne annak megállapításához, hogy speciális közönségről van szó. Ugyanígy, szerinte a bejelentett védjegy
árujegyzékébe tartozó termékek is kizárólag receptre kaphatók. Szerinte azzal, hogy a fellebbezési tanács a megtámadott határozat
58. pontjában úgy vélte, hogy az átlagos fogyasztók az átlagosnál nagyobb figyelmet tanúsítanak, figyelmen kívül hagyta azt,
hogy ezen átlagos fogyasztók recepttel, vagy legalábbis az orvosi ágazatban megfelelő szakképesítéssel rendelkező szakember
által adott szaktanáccsal rendelkeznek.
Az OHIM vitatja a felperes érveit.
A Törvényszék álláspontja
Az ítélkezési gyakorlat szerint az összetéveszthetőség átfogó értékelésekor az érintett termékek átlagos fogyasztóját kell
figyelembe venni, aki szokásosan tájékozott, ésszerűen figyelmes és körültekintő. Szintén tekintettel kell lenni arra a tényre,
hogy az átlagos fogyasztó figyelmének szintje a szóban forgó termékek vagy szolgáltatások típusától függően változhat (lásd
a Törvényszék T‑256/04. sz., Mundipharma kontra OHIM – Altana Pharma [RESPICUR] ügyben 2007. február 13‑án hozott ítéletének
[EBHT 2007., II‑449. o.] 42. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben a fellebbezési tanács a megtámadott határozat 36. pontjában úgy ítélte meg, hogy az érintett közönség egyszerre
áll az orvosi ágazatban dolgozó szakemberekből (orvosokból, gyógyszerészekből, ápolókból) és az átlagos fogyasztókból, vagyis
a betegekből és azokból a személyekből, akik a terméket alkalmazzák. A fellebbezési tanács úgy vélte, hogy az érintett közönségből
nem zárhatók ki az átlagos fogyasztók, mivel a termékleírás nem csupán vényköteles gyógyszerekre korlátozódott, és így nem
volt kizárható, hogy a szóban forgó termékek recept nélkül is beszerezhetők. Mivel a korábbi védjegyeket Lettországban és
Litvániában lajstromozták, az érintett közönség a fellebbezési tanács szerint e két ország orvosi ágazatban dolgozó szakembereiből
és átlagos fogyasztóiból áll.
Az ítélkezési gyakorlat szerint, amennyiben a szóban forgó termékek olyan gyógyszerek, amelyek esetében a fogyasztók részére
történő gyógyszertári értékesítéshez orvosi rendelvényre van szükség, akkor az érintett közönség egyszerre áll a végső fogyasztókból
és az egészségügyben dolgozó szakemberekből, vagyis azokból az orvosokból, akik a gyógyszereket felírják, illetve azokból
a gyógyszerészekből, akik a felírt gyógyszereket árusítják. Még ha az ezen áruk közötti választást befolyásolják is, illetve
meg is határozzák a közvetítők, az összetéveszthetőség a fogyasztók tekintetében is fennáll, hiszen a fogyasztók is kapcsolatba
kerülnek ezekkel az árukkal, még akkor is, ha a vásárlások minden egyes áru vonatkozásában más időpontokban történnek (lásd
ebben az értelemben a Bíróság C‑412/05. P. sz., Alcon kontra OHIM ügyben 2007. április 26‑án hozott ítéletének [EBHT 2007.,
I‑3569. o.] 52–63. pontját).
Miként az a fent hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, még a kizárólag orvosi rendelvényre kiadott gyógyszerek esetében
sem zárható ki, hogy az átlagos fogyasztó is részét képezi az érintett közönségnek. Ennélfogva a fellebbezési tanács helyesen
állapította meg azt, hogy az érintett közönség egyszerre áll az egészségügyben dolgozó szakemberekből és az átlagos fogyasztókból.
Következésképpen annak a kérdésnek, hogy a szóban forgó termékek recept nélkül is kaphatók‑e, nincs jelentősége a jelen ügyben,
hiszen mégha a fellebbezési tanács értékelési hibát is követett volna el a szóban forgó termékek értékesítési módját illetően,
attól még az érintett közönség összetételére vonatkozó megállapítása változatlan.
Következésképpen a jelen jogalapot el kell utasítani. A fentiek egészéből eredően a megtámadott határozatot annak az „A” és
a „C” termékekre vonatkozó részében hatályon kívül kell helyezni.

A költségekről
A Törvényszék eljárási szabályzata 87. cikkének 3. §‑a értelmében részleges pernyertesség esetén a Törvényszék elrendelheti
a költségeknek a felek közötti megosztását. Jelen esetben, mivel a felperes kereseti kérelmének a Törvényszék csupán a szóban
forgó termékek egy része tekintetében ad helyt, az OHIM viseli a saját költségeit, valamint a felperes költségeinek a felét.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (negyedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a Belső Piaci Harmonizációs Hivatal (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM) második fellebbezési tanácsának
2009. március 24‑i határozatát (R 1897/2007‑2. sz. ügy) az alábbi árucsoportokra vonatkozó részében hatályon kívül helyezi:
„Magnézium‑hidroxikarbonátot, vasat, hidrotalcitot, vagy ezen összetevők származékait tartalmazó gyógyszerészeti és állatgyógyászati
készítmények”, „Hiperfoszfatémia kezelésére szolgáló foszfátkötők”.
2)
A Törvényszék a keresetet ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
Az OHIM viseli saját költségeit, valamint az Ineos Healthcare Ltd költségeinek felét.
4)
Az Ineos Healthcare viseli saját költségeinek felét.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. február 9‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.