CELEX: 62011CJ0001
Околна среда
Регламент (ЕО) № 1013/2006
Член 18, параграфи 1 и 4
Превози на някои отпадъци
Член 3, параграф 2
Задължителна информация
Самоличност на производителя на отпадъци
Непосочване от търговския посредник
Защита на поверителната търговска информация

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 18 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци (
OВ L 190, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стp. 172), изменен с Регламент (ЕО) № 308/2009 на Комисията от 15 април 2009 година (
ОВ L 97, стp. 8
, наричан по-нататък „Регламент № 1013/2006“).
Запитването е отправено във връзка с иск, предявен от Interseroh Scrap and Metals Trading GmbH (наричано по-нататък „Interseroh“), специализирано в търговията със стоманени и метални отпадъци, срещу Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH (наричано по-нататък „SAM“), натоварено от провинция Райнланд-Пфалц с осъществяването на надзор върху потоците от специални отпадъци в същата провинция, относно данните, които трябва да се съдържат в документа, посочен в приложение VII към Регламент № 1013/2006 (наричан по-нататък „документът за превоз“).
Правна уредба
Право на Съюза
Съображение 7 от Регламент № 1013/2006 напомня, че е важно да се организира и регулира наблюдението и контролът върху превозите на отпадъци по начин, който взема предвид необходимостта от запазване, опазване и подобряване на качеството на околната среда и здравето на човека и който насърчава еднаквото прилагане на посочения регламента в рамките на Европейския съюз.
Съгласно съображение 15 от Регламент № 1013/2006 по отношение на превозите на отпадъци, които са изброени в приложения III, IIIA или IIIБ към този регламент и са предназначени за операции по оползотворяване, е целесъобразно да се обезпечи минимално ниво на наблюдение и контрол, като се изисква такива превози да бъдат придружавани от определена информация.
По силата на член 1, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 последният установява процедури и режими за контрол върху превоза на отпадъци в зависимост от произхода, местоназначението и маршрута на превоза, вида на превозваните отпадъци и вида третиране, което се прилага върху отпадъците на тяхното местоназначение.
От член 3, параграф 2, буква а) от Регламент № 1013/2006 следва, че за превозите на отпадъци, предназначени за оползотворяване, изброени в приложения III или IIIБ към този регламент, се прилагат общите информационни изисквания, определени в член 18 от посочения регламент, ако количеството превозвани отпадъци надвишава 20 кг.
В подзаглавие „Зелен“ списък на отпадъците“ приложение III към Регламент № 1013/2006 включва по-специално отпадъците, изброени в приложение IX към Конвенцията за контрол на трансграничното движение на опасни отпадъци и тяхното обезвреждане, подписана в Базел на 22 март 1989 г. и одобрена от името на Общността с Решение 93/98/ЕИО на Съвета от 1 февруари 1993 година (
ОВ L 39, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 7 стp. 212, наричана по-нататък „Базелската конвенция“).
Приложение IX към Базелската конвенция уточнява, че изброените в него отпадъци по принцип не попадат в обхвата на член 1, параграф 1, буква а) от тази конвенция и следователно по принцип не се считат за „опасни отпадъци“ съгласно същата конвенция.
Под код B 1010 в посоченото приложение IX към Базелската конвенция са включени „Отпадъци от метали и метални сплави в метална недисперсионна форма“, и по-специално скрап от желязо и стомана, от хром, мед, никел, алуминий, цинк и калай.
Член 18 от Регламент № 1013/2006 , озаглавен „Отпадъци, които трябва да бъдат придружавани от определена информация“, предвижда:
„1.   Отпадъците по член 3, параграфи 2 и 4, предназначени за превоз, са предмет на следните процедурни изисквания:
а)
[с] цел да се помогне за проследяването на превозите на тези отпадъци, лицето под юрисдикцията на страната изпращач, което урежда превоза, [следи за това] отпадъците да се придружават от документа, който се съдържа в приложение VII.
б)
[д]окументът, който се съдържа в приложение VII, се подписва от лицето, което урежда превоза[,] преди започването му и се подписва от съоръжението за оползотворяване или лабораторията и получателя, когато се получат въпросните отпадъци.
2.   Договорът, посочен в приложение VII, между лицето, което урежда превоза[,] и получателя, за оползотворяване на отпадъците, влиза в сила когато започне превоз[ът,] и включва задължение, когато превозът на отпадъците или тяхното оползотворяване не може да се извърши според плана или когато е извършен незаконен превоз, то лицето[,] което урежда превоза[,] или получателят, когато това лице не е в състояние да извърши превоза на отпадъци или тяхното оползотворяване (например при неплатежоспособност), да:
а)
вземе обратно отпадъците или да гарантира тяхното оползотворяване по алтернативен начин; и
б)
обезпечи междувременно, ако е необходимо, тяхното складиране.
Лицето, което урежда превоза[,] или получателят предоставят копие от договора срещу поискване от заинтересования компетентен орган.
3.   За целите на инспекцията, [контрола на прилагането], планирането и статистиката държавите членки могат в съответствие с националното законодателство да изискват информация по параграф 1 за превози, обхванати от настоящия член.
4.   Информацията, посочена в параграф 1[,] се третира като поверителна, когато това се изисква от [общностното] и националното законодателство“.
Член 20, параграф 2 от Регламент № 1013/2006 задължава организатора и получателя на превоза да пазят информацията по член 18, параграф 1 от същия регламент най-малко три години от датата на начало на превоза.
Документът за превоз, който се съдържа в приложение VII към Регламент № 1013/2006, изглежда така:
Национално право
Съгласно информацията, предоставена на Съда от Verwaltungsgericht Mainz, Основният закон на Федерална република Германия (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland, наричан по-нататък „Основният закон“) гарантира защитата на поверителната търговска информация съгласно разпоредбите на член 12 от него относно свободното упражняване на професия във връзка с член 14 относно правото на собственост. Освен това съгласно съдебната практика на Bundesverfassungsgericht (Конституционен съд) източниците на снабдяване на дадено предприятие представляват поверителна търговска информация, която попада в обхвата на защитата на тези основни права.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Interseroh е дъщерно дружество на дружеството Interseroh SE — едно от най-големите предприятия в Европа, специализирани в събирането, обработката и търговия с вторични суровини, и по-специално старо желязо, употребявана хартия, пластмасови отпадъци и употребявана дървесина. В Interseroh SE работят около 2000 сътрудници на около сто обекта, разположени в 13 страни.
Като търговец Interseroh осигурява доставката на всякакви количества метални отпадъци с различно качество, поръчани от неговите клиенти, които са стоманодобивни заводи, леярни и металургични комбинати.
В този контекст Interseroh упражнява дейностите си изключително като „търговски посредник“ („Streckenhändlerin“). Характерно за тази особена форма на търговия е това, че търговецът купува стоката от производителя или събирача и я препродава, без самият той физически да я придобива. Договорни отношения възникват единствено между, от една страна, търговеца и производителя, и от друга страна, търговеца и получателя.
Видовете метали, с които търгува Interseroh, се считат за „отпадъци“ с код B 1010 от Базелската конвенция, съдържащ се в приложение IX към тази конвенция, поради което попадат в „зеления“ списък на отпадъците, включен в приложение III към Регламент № 1013/2006. В резултат на това за трансграничния им превоз се прилагат предвидените в член 18 от същия регламент изисквания за информация.
Според SAM съгласно член 18, параграф 1, буква а) от Регламент № 1013/2006 лицето, което урежда превоза, в случая Interseroh, е длъжно да следи за това, отпадъците да се придружават от документа за превоз по време на транспортирането им. Съгласно член 18, параграф 1, буква б) и член 20, параграф 2 от Регламент № 1013/2006 този документ трябва да бъде подписан и пазен най-малко три години от получателя на доставката.
Предвид данните, които трябва да съдържа точка 6 от посочения документ, това тълкуване на практика води до задължение за търговец в положението на Interseroh да разкрива източниците си на снабдяване пред своите клиенти, и така последните могат да се договарят пряко с производителя или събирача на отпадъци и да сключват следващите договори, без да прибягват до услугите на търговския посредник.
Interseroh счита, че задължението да разкрива източниците си на снабдяване пред своите клиенти, нарушава правото му на защита на неговата поверителна търговска информация и сериозно възпрепятства упражняването на икономическите му дейности като търговски посредник. Освен това посоченото задължение му нанасяло имуществена вреда, тъй като информацията относно източниците му на снабдяване представлявала съществена част от неговите умения и от стойността на предприятието му. Накрая, в резултат на задължението да разкрива източниците си на снабдяване Interseroh вече било загубило много клиенти.
Ето защо Interseroh решава да посочи себе си вместо производител или събирач в точка 6 от документа за превоз или повече да не я попълва и постъпва така при редица превози на отпадъци. Тъй като обаче наименованието на действителния производител или събирач е видно от бордерата за доставка и измерване, които също трябва да придружават превоза и да се представят при проверка, срещу управителя на Interseroh започват производства по установяване на нарушения поради явното несъответствие между, от една страна, бордерата за доставка и измерване и от друга, точка 6 от документа за превоз.
До това положение се стига по-специално след проверка на превозно средство на автомагистрала A3, близо до Монтабаур, на 7 май 2009 г. Поради това с решение от 5 август 2009 г. SAM налага глоба на управителя на Interseroh в размер на 150 EUR. След като постъпва жалба срещу посоченото решение, към настоящия момент производството е висящо пред Staatsanwaltschaft Mainz (прокуратура на Майнц).
Поради това на 18 декември 2009 г. Interseroh предявява иск пред запитващата юрисдикция, като моли да се установи, че като търговски посредник то не е длъжно да посочва самоличността на производителя на отпадъците в точка 6 от документа за превоз.
Запитващата юрисдикция счита, че поверителното третиране на информацията за производителя на отпадъци по принцип се изисква от Основния закон в съответствие с разпоредбите на член 12 във връзка с член 14 от същия, тъй като по принцип се приема, че източниците на снабдяване на дадено предприятие представляват поверителна търговска информация, която попада в обхвата на защитата на основните права.
При тези обстоятелства Verwaltungsgericht Mainz решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Прилага ли се и към участниците в превоза член 18, параграф 4 от [Регламент № 1013/2006]?
2)
Ако отговорът е отрицателен, първичното общностно право ограничава ли член 18, параграф 1 от посочения регламент за целите на защитата на поверителната търговска информация?
3)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, член 18, параграф 4 от посочения регламент ограничава ли — за целите на защитата на поверителната търговска информация — задължението на уреждащото превоза лице по член 18, параграф 1 чрез съдържащия се в приложение VII документ да съобщи и на получателя на отпадъците кой е производителят или събирачът на отпадъците?
4)
При утвърдителен отговор на третия въпрос, трябва ли степента на ограничението да се преценява във всеки отделен случай чрез претегляне на интересите (съответния търговски интерес, от една страна, и защитата на околната среда, от друга)?“.
По преюдициалните въпроси
Запитващата юрисдикция изхожда от констатацията, че член 18, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 по принцип задължава лицето, което урежда превоза на попадащи в обхвата на тази разпоредба отпадъци, да попълва изцяло документа за превоз и да го предава на получателя на превоза за подпис и пазене. Това задължение водело до разкриване на самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза заедно с възможните увреждащи последици за търговски посредник, който се намира в положението на Interseroh, така както са описани в точки 20 и 21 от настоящото решение.
Запитващата юрисдикция иска да установи дали при тези обстоятелства търговски посредник като ищеца, който организира превози на отпадъци, може надлежно да се позове или на член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006, който при определени обстоятелства допуска поверително третиране на информацията, или евентуално на общ принцип на правото на Съюза, като принципа на защита на поверителната търговска информация, за да избегне разкриването на самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза чрез документа за превоз.
От акта за преюдициално запитване, както и от представените на Съда становища следва, че всички разглеждани в главното производство превози са свързани със суровини, като например метали с различно качество, които се купуват и препродават от посредника и които представляват отпадъци, попадащи в „зеления“ списък относно безопасните отпадъци.
По първия, третия и четвъртия въпрос
С първия, третия и четвъртия си въпрос, които следва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска търговски посредник, който организира превоз на отпадъци, да не разкрива самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза, когато това неразкриване е необходимо за защитата на поверителната търговска информация на посредника.
Член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 предвижда, че информацията, посочена в параграф 1 от същия член, а именно съдържащата се в документа за превоз информация, се третира като поверителна, когато това се изисква от общностното законодателство и националното законодателство.
Що се отнася до самоличността на лицата, които могат да бъдат обвързани със задълженията за поверителност, към които препраща член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006, от буквалното и систематичното тълкуване на посочената разпоредба следва, че задълженията за поверителност, към които препраща тази разпоредба, могат да се налагат на всяко лице, разполагащо със съответната информация, включително и на органите по изпращането или по местоназначението, както и на всички участващи в превоза на отпадъците физически или юридически лица.
Всъщност текстът на член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 не прави никакво разграничение между лицата, които биха могли да разполагат със съответната информация, и по никакъв начин не препраща по-специално към член 18, параграф 3 от Регламент № 1013/2006, който се отнася конкретно за публичноправните органи.
Също от член 18 от Регламент № 1013/2006 обаче следва, че задълженията за поверителност, на които се позовава параграф 4 от този член, не могат да се противопоставят на предаването на информацията, посочена в приложение VII към същия регламент, между участващите в превоза предприятия.
От една страна, член 18, параграф 1, буква а) от Регламент № 1013/2006 предвижда съставянето на документ за превоз, придружаващ задължително всеки превоз на отпадъци, за който се прилага тази разпоредба. Следователно организаторът на такъв превоз е длъжен да попълни по-конкретно точка 6 от документа за превоз, предвиден в приложение VII към посочения регламент, в която трябва да посочи името на производителя на отпадъците.
От друга страна, член 18, параграф 1, буква б) от Регламент № 1013/2006 посочва, че документът за превоз трябва да бъде подписан от организатора и от получателя на превоза на отпадъци, а член 20, параграф 2 от същия регламент задължава организатора и получателя да пазят информацията по член 18, параграф 1 от посочения регламент най-малко три години от датата на начало на превоза.
В резултат на тези разпоредби получателят на превоза неизбежно получава цялата информация, която се съдържа в документа за превоз, и следователно узнава самоличността на производителя на отпадъците, който съгласно изискването на приложение VII от същия регламент е идентифициран в точка 6 от този документ.
Без значение в това отношение е евентуалното задължение за поверително третиране на основание член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006, защото, както по същество посочва генералният адвокат в точка 50 от своето заключение, хипотезата на поверително третиране на информацията, която се съдържа в документа за превоз, възниква едва след съставянето и предаването на посочения документ. Член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 може да се приложи само ако информацията действително е била посочена предварително в документа за превоз в съответствие с предписанията на параграф 1 от посочения член във връзка с приложение VII към този регламент.
Поради това, както посочва и генералният адвокат в точка 64 от своето заключение, обхватът на задълженията за поверителност задължително се ограничава до правоотношенията, които лицата, разполагащи с достъп до документа за превоз, а именно компетентните административни органи и участващите в превоза лица, поддържат с третите за превоза лица.
Това тълкуване се подкрепя от текста на член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006, който изрично отбелязва, че информацията, посочена в документа за превоз, „се третира като поверителна“, а не съдържа хипотетично изключение от задължението за включване на всички данни, които се изискват в документа за превоз. Посоченото тълкуване се потвърждава и от бележка под линия 3 от приложение VII към същия регламент, която подчертава, че когато лицето, което урежда превоза, не е производител или събирач, трябва да се предоставя информация за производителя или събирача.
Поради това на първия, третия и четвъртия въпрос, следва да се отговори, че член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска търговски посредник, който организира превоз на отпадъци, да не разкрива самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза, както е предвидено в параграф 1 от посочения член във връзка с приложение VII към този регламент, дори когато това неразкриване е необходимо за защитата на поверителната търговска информация на този търговски посредник.
По втория въпрос
Вторият въпрос се поставя само в случай че член 18, параграф 4 от Регламент № 1013/2006 не допуска търговски посредник, който организира превоз на отпадъци, да избегне разкриването на самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза. Запитващата юрисдикция посочва, както бе отбелязано в точка 13 от настоящото решение, че Основният закон гарантира защитата на поверителната търговска информация, която по-специално обхваща източниците на снабдяване на дадено предприятие. Не съществувала приложима национална разпоредба, която да допуска ограничаване на въпросните основни права. Запитващата юрисдикция иска да установи дали при тези обстоятелства поверителната търговска информация се ползва от защита в първичното право на Съюза, която би ограничила обхвата на член 18, параграф 1 от Регламент № 1013/2006.
Следователно трябва да се приеме, че с въпроса си запитващата юрисдикция по същество пита дали член 18, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че в контекста на превоз на отпадъци, попадащи в обхвата на тази разпоредба, посоченият член задължава търговски посредник да попълва точка 6 от документа за превоз и да го предава на получателя, като обхватът на това задължение не може да се ограничава от право на защита на поверителната търговска информация.
В това отношение член 15, параграф 1, член 16 и член 17 от Хартата на основните права на Европейския съюз признават съответно правото на работа и упражняване на свободно избрана или приета професия, свободата на стопанска инициатива и правото на собственост. Освен това съгласно постоянната съдебна практика както свободното упражняване на професионална дейност, така и правото на собственост са част от общите принципи на правото на Съюза (вж. Решение от 5 октомври 1994 г. по дело Германия/Съвет,
C-280/93, Recueil, стp. I-4973
, точка 78, Решение от 10 юли 2003 г. по дело Booker Aquaculture и Hydro Seafood,
C-20/00 и C-64/00, Recueil, стp. I-7411
, точка 68, Решение от 12 юли 2005 г. по дело Alliance for Natural Health и др.,
C-154/04 и C-155/04, Recueil, стp. I-6451
, точка 126 и Решение от 6 декември 2005 г. по дело ABNA и др.,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 и C-194/04, Recueil, стp. I-10423
, точка 87). Впрочем, както следва и от постоянната съдебна практика, защитата на търговските тайни представлява общ принцип на правото на Съюза (вж. Решение от 14 февруари 2008 г. по дело Varec,
C-450/06, Сборник, стp. I-581
, точка 49 и цитираната съдебна практика).
Следва обаче да се отбележи, че дори да се допусне, че задължението за разкриване на самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоз на отпадъци засяга защитата на поверителната търговска информация на търговските посредници, тази констатация не би могла да доведе до ограничаване на обхвата на разпоредба от вторичното право, която е ясна и безусловна.
Както обаче бе посочено в точки 33—40 от настоящото решение, в резултат на предвидения в член 18 от Регламент № 1013/2006 административен механизъм за контрол получателят на превоза неизбежно ще узнава самоличността на производителя на отпадъците и никакво изключение не може да бъде изведено от текста на този регламент.
При тези обстоятелства, дори и да се допусне, че е възможно да се установи неоснователно засягане на защитата на поверителната търговска информация, то не би ограничило обхвата на член 18 от Регламент № 1013/2006, а би поставило под въпрос валидността на тази разпоредба. Националната юрисдикция обаче нито е поставила въпрос на Съда относно валидността на член 18 от Регламент № 1013/2006, нито дори изказва съмнения в това отношение, а Съдът не разполага с достатъчно факти, за да може да прецени валидността на посочената разпоредба.
Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че член 18, параграф 1 от Регламент № 1013/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че в контекста на превоз на отпадъци, попадащи в обхвата на тази разпоредба, посоченият член задължава търговски посредник да попълва точка 6 от документа за превоз и да го предава на получателя, като обхватът на това задължение не може да се ограничава от право на защита на поверителната търговска информация.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Член 18, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1013/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 година относно превози на отпадъци, изменен с Регламент (ЕО) № 308/2009 на Комисията от 15 април 2009 година, трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска търговски посредник, който организира превоз на отпадъци, да не разкрива самоличността на производителя на отпадъците пред получателя на превоза, както е предвидено в параграф 1 от посочения член във връзка с приложение VII към този регламент, дори когато това неразкриване е необходимо за защитата на поверителната търговска информация на този търговски посредник.

2)
Член 18, параграф 1 от Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 308/2009, трябва да се тълкува в смисъл, че в контекста на превоз на отпадъци, попадащи в обхвата на тази разпоредба, посоченият член задължава търговски посредник да попълва точка 6 от документа, който се съдържа в приложение VII към Регламент № 1013/2006, изменен с Регламент № 308/2009, и да го предава на получателя, като обхватът на това задължение не може да се ограничава от право на защита на поверителната търговска информация.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.