CELEX: 62012CJ0533
Обжалване
Помощ за преструктуриране
Свобода на преценка на Европейската комисия
Обхват на съдебния контрол на Общия съд на Европейския съюз
Тест на частния инвеститор в условията на пазарна икономика
Изискване за отраслов и географски анализ
Достатъчно установена практика
Дългосрочна икономическа рационалност
Изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение

Със съответните подадени от тяхно име жалби Société nationale maritime Corse-Méditerranée [Националното морско дружество Корсика-Средиземно море] (SNCM) SA (наричано по-нататък „SNCM“) и Френската република искат отмяната на решение на Общия съд на Европейския съюз Corsica Ferries France/Комисия (T‑565/08,
EU:T:2012:415
, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“) в частта, с която се отменя член 1, втора и трета алинея от Решение 2009/611/ЕО на Комисията от 8 юли 2008 година относно мерките C 58/02 (предишен № 118/02), които Франция е предприела в полза на Националното морско дружество Корсика-Средиземно море (SNCM) (
ОВ L 225, стр. 180
, наричано по-нататък „спорното решение“).
Обстоятелствата, предхождащи спора, и спорното решение
Общият съд е установил следното:
„Засегнати морски дружества
[…] Corsica Ferries France SAS [наричано по-нататък „Corsica Ferries“] е дружество за морски транспорт, което предлага редовна връзка по море между Корсика и континенталната територия на Франция (Марсилия, Тулон и Ница) и Италия.
[SNCM] е дружество за морски транспорт, което осигурява редовна връзка между Корсика и континенталната територия на Франция (Марсилия, Тулон и Ница) и между Северна Африка (Алжир и Тунис) и Франция, както и връзки със Сардиния. Едно от основните дъщерни дружества на SNCM, изцяло притежавано от него, е Compagnie méridionale de navigation […].
През 2002 г. 20 % от SNCM са собственост на Société nationale des chemins de fer, а 80 % — на Compagnie générale maritime et financière (наричано по-нататък „CGMF“), и двете изцяло притежавани от френската държава. При отварянето на капитала му през 2006 г. двама купувачи, Butler Capital Partners […] и Veolia Transport […], поемат контрола на съответно 38 % и 28 % от капитала, докато CGMF остава собственик на 25 %, а 9 % от капитала са запазени за служителите. По-късно [Butler Capital Partners] прехвърля дяловете си на [Veolia Transport].
Административно производство
С Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. относно държавните помощи, изплатени от Франция на [Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)] (
ОВ L 50, 2002 г., стр. 66
[…]), Комисията на Европейските общности приема, че помощ от 787 милиона евро, отпусната на SNCM за периода от 1991 г. до 2001 г. като компенсация за обществена услуга, е съвместима с общия пазар съгласно член 86, параграф 2 ЕО. Срещу това решение не е подадена жалба за отмяна до Общия съд.
С писмо от 18 февруари 2002 г. Френската република уведомява Комисията за проект за подпомагане на преструктурирането на SNCM в размер на 76 милиона евро (наричан по-нататък „планът от 2002 г.“).
С Решение 2004/166/ЕО от 9 юли 2003 г. относно помощта за преструктуриране, която Франция възнамерява да приведе в действие в полза на [Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)] (
ОВ L 61, 2004 г., стр. 13
, наричано по-нататък „решението от 2003 г.“), Комисията одобрява, при определени условия, помощ за преструктуриране, изплатена на SNCM на два транша, с общ размер 76 милиона евро — един транш от 66 милиона евро, платим незабавно, и втори, с максимален размер от 10 милиона евро, който зависи от нетния доход от прехвърлянията, по-специално на плавателните съдове на SNCM.
На 13 октомври 2003 г. [Corsica Ferries] подава до Общия съд жалба за отмяна на решението от 2003 г [(решение на Общия съд Corsica Ferries France/Комисия, T‑349/03,
EU:T:2005:221
)].
С Решение 2005/36/ЕО от 8 септември 2004 г. за изменение на решението [2004/166/ЕО относно помощта за преструктуриране, която Франция възнамерява да приведе в действие в полза на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)] (
ОВ L 19, 2005 г., стр. 70
[…]) Комисията изменя едно от условията, наложени с член 2 от решението от 2003 г. Става въпрос за условието относно максималния брой от единадесет плавателни съда, за прехвърлянето на които SNCM има разрешение. С решението [2005/36] Комисията позволява замяната на един от тези плавателни съдове, „Aliso“, с друг — „Asco“.
С Решение от 16 март 2005 г. Комисията одобрява изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране в размер на 3327400 EUR въз основа на решението от 2003 г. (наричано по-нататък „решението от 2005 г.“).
С [решението си Corsica Ferries France/Комисия (
EU:T:2005:221
)] Общият съд отменя решението от 2003 г. поради неправилно определяне на помощта като минимална, дължащо се главно на грешки при изчисляването на нетния доход от прехвърлянията, като същевременно отхвърля всички останали правни основания, изведени от липса на мотиви и нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО и на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (
ОВ C 288, 1999 г., стр. 2
, наричани по-нататък „насоките“).
С писмо от 7 април 2006 г. френските власти приканват Комисията да отчете, че предвид естеството си на компенсация за обществена услуга част от помощта за преструктуриране в размер на 53,48 милиона евро, отпусната съгласно плана от 2002 г., не следва да се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, която не представлява помощ по смисъла на [решение Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00,
EU:C:2003:415
)], или като самостоятелна мярка от плана от 2002 г. на основание член 86, параграф 2 ЕО.
На 21 април 2006 г. на Комисията е изпратено уведомление за проект за концентрация във връзка с придобиването на съвместен контрол върху SNCM от [Butler Capital Partners] и от [Veolia Transport] съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 година относно контрола върху концентрациите между предприятия [наричан по-нататък „Регламентът на ЕО относно концентрациите“] (
ОВ L 24, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 201). На 29 май 2006 г. Комисията разрешава операцията по концентрация въз основа на член 6, параграф 1, буква б) от същия регламент.
[…]
На 13 септември 2006 г. Комисията решава да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО, за новите мерки, предприети в полза на SNCM, като включва и плана от 2002 г. (
ОВ C 303, 2006 г., стр. 53
[…]).
В [спорното решение] Комисията приема, че мерките по плана от 2002 г. представляват неправомерна държавна помощ по смисъла на член 88, параграф 3 ЕО, но са съвместими с общия пазар на основание член 86, параграф 2 ЕО и член 87, параграф 3, буква в) ЕО и че мерките по плана за приватизация от 2006 г. (наричан по-нататък „планът от 2006 г.“) не представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
Спорните мерки
Предмет на [спорното] решение са следните мерки:
—
в рамките на плана от 2002 г: вноска от CGMF в капитала на SNCM на стойност 76 милиона евро, от които 53,48 милиона евро на основание на задълженията за предоставяне на обществена услуга, а остатъкът — като помощ за преструктурирането,
—
в рамките на плана от 2006 г:
—
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF на стойност 158 милиона евро,
—
вноска в капитала от CGMF на стойност 8,75 милиона евро,
—
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 милиона евро в полза на освободения персонал на SNCM при наличие на нов социален план.
[Спорното] решение
В [спорното] решение, по-специално в съображения 37—54, Комисията установява, че организацията на превоза на пътници от и към Корсика е пазар, който се характеризира със сезонност и концентрация. Конкурентната структура на пазара се променя съществено, след като [Corsica Ferries] излиза на него през 1996 г. От 2000 г. SNCM и [Corsica Ferries] образуват фактически дуопол, с пазарен дял над 90 %. През 2007 г. [Corsica Ferries] взема значителен превес над SNCM и превозва един милион пътници повече на пазар с постоянен ръст от 4 % годишно. За сметка на това SNCM съвместно с [Compagnie méridionale de navigation] остават почти монополисти по отношение на превоза на товари.
В съображения 219—225 от [спорното] решение Комисията приема, че всички вноски, получени от SNCM чрез CGMF, са финансирани чрез държавни ресурси, създават опасност от нарушаване на конкуренцията и засягат търговията между държавите членки. Ето защо тя приема, че са изпълнени три от четирите условия по член 87, параграф 1 ЕО. След това тя проверява всяка мярка, с оглед на наличието на избирателно икономическо предимство и евентуалната ѝ съвместимост с общия пазар.
По отношение на 76-те милиона евро, за които е уведомена през 2002 г., в съображение 236 от [спорното] решение тя приема, че 53,48 милиона от тях могат да бъдат разглеждани като компенсация за обществена услуга. В съответствие с точка 320 от решението [Corsica Ferries France/Комисия (
EU:T:2005:221
)] тя оценява тази вноска в светлината на Решение по дело Altmark [Trans и Regierungspräsidium Magdeburg (
EU:C:2003:415
)] и в съображение 257 от [спорното] решение заключава, че същата действително представлява държавна помощ, но е съвместима с общия пазар по смисъла на член 86, параграф 2 ЕО. При това положение останалите 22,52 милиона евро следва да се разглеждат като помощ за преструктуриране.
По отношение на плана от 2006 г. в съображения 267—352 от [спорното] решение Комисията прилага по-нататък теста за частния инвеститор в условията на пазарна икономика (наричан по-нататък „тестът за частния инвеститор“) към отрицателната продажна цена от 158 милиона евро. За тази цел тя преценява дали хипотетичен частен инвеститор на мястото на CGMF би предпочел да рекапитализира [SNCM] за тази сума или да започне процедура по ликвидация и да понесе разходите за това. Следователно е било необходимо да се изчислят минималните разходи по ликвидация.
В съображения 267—280 от [спорното] решение Комисията приема, че разходите по ликвидация задължително трябва да включват разходи за социален план, т.е. разходите за допълнителните обезщетения за уволнение, като допълнение към законовите и договорните задължения, за да съответства на практиката на големите групи предприятия днес и да не се компрометира доброто име на холдинга и на неговия краен акционер. Затова с помощта на независим експерт тя определя разхода за тези допълнителни обезщетения, като прави сравнение със социални планове, приложени неотдавна във Франция от групи предприятия като Michelin или Yves Saint-Laurent.
В съображение 350 от [спорното] решение Комисията приема, че отрицателната продажна цена е получена в резултат на открита, прозрачна, безусловна и без дискриминационен характер процедура за избор и че от тази гледна точка представлява пазарна цена. Ето защо, като възприема хипотеза, в която разходите по ликвидация се ограничават единствено до обезщетенията за уволнение, в съображение 352 от посоченото решение Комисията приема, че разходите по ликвидация са по-високи от отрицателната продажна цена и че следователно вноската в капитала от 158 милиона евро не представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
По отношение на вноската в капитала от 8,75 милиона евро, направена от CGMF, в съображения 356—358 от [спорното] решение Комисията приема, че тъй като апортът на частните купувачи е значителен и съвпада по време, характерът на помощ може веднага да бъде отхвърлен. След това тя приема, че фиксираната норма на възвръщаемост осигурява подходящ доход от инвестираните капитали и че наличието на прекратителна клауза относно прехвърлянето не може да постави под въпрос равното третиране. В съображение 365 от същото решение тя приема, че вноската в капитала, направена от CGMF, на стойност 8,75 милиона евро не представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
По-нататък, в съображения 372—378 от [спорното] решение Комисията отбелязва, че мерките в помощ на лицата в размер на 38 милиона евро, внесени като обезпечителен депозит, ще бъдат приложени при евентуален нов социален план от страна на купувачите и не можели да съответстват на намаляването на числения състав, предвидено в плана от 2002 г. Според Комисията тези помощи могат да бъдат изплащани само на лица, чийто трудов договор със SNCM предварително е бил прекратен. Следователно тези мерки не представлявали разходи, свързани с нормалното приложение на социалното законодателство в рамките на прекратяване на трудовия договор. Комисията приема, че тези помощи за лицата, одобрени от държавата като публична власт, а не от държавата като акционер, следователно са част от социалната политика на държавите членки и поради това не представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
По отношение на сумата от 22,52 милиона евро, нотифицирана като помощ за преструктуриране, тоест разликата между 76 милиона евро, нотифициран[а] в рамките на плана от 2002 г., и 53,48 милиона евро, определени за съвместими с общия пазар на основание на член 86, параграф 2 ЕО […], в съображение 381 от [спорното] решение Комисията приема, че тя представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО. По-нататък тя разглежда съвместимостта на тази мярка с насоките.
В съображения 387—401 от [спорното] решение Комисията установява, че през 2002 г. SNCM действително е било предприятие в затруднено положение по смисъла на точка 5, буква a) и точка 6 от насоките и че планът от 2002 г. можел да гарантира възстановяването на жизнеспособността на предприятието в съответствие с точки 31—34 от Насоките.
По отношение на предотвратяването на неоснователното изкривяване на конкуренцията (точки 35—39 от насоките) в съображение 404 от [спорното] решение Комисията приема, че на пазара на транспорта по море към Корсика няма свръхкапацитет и следователно няма причина да се оказва съдействие за неговото оздравяване. По-нататък, в съображение 406 от посоченото решение, Комисията приема, че нотифицираният план за преструктуриране има съществен принос за ограничаване на присъствието на предприятието на пазара. Следователно критерият за предотвратяване на неоснователното изкривяване на конкуренцията също е изпълнен.
В съображения 410—419 от [спорното] решение Комисията отбелязва, че необходимостта от помощ, изчислена в минимален размер в съответствие с точки 40 и 41 от насоките, е ограничена до 19,75 милиона евро към 9 юли 2003 г., но си запазва правото да вземе предвид нетния доход от прехвърлянията, предвидени в решението от 2003 г. За тази цел Комисията първо изчислява нуждите от парични средства на SNCM за плана му за преструктуриране. Според нея разходите за преструктуриране възлизат на 46 милиона евро. След това тя изважда всички прехвърляния, осъществени между 18 февруари 2002 г. (датата на нотифициране на плана от 2002 г.) и 9 юли 2003 г. (дата на приемане на решението от 2003 г.), тоест 26,25 милиона евро, и получава сумата 19,75 милиона евро.
По отношение на компенсаторните мерки Комисията установява, че всички предвидени в решението от 2003 г. условия, свързани с придобиванията, използването на флота, прехвърлянията на активи, забраната да се предлагат по-ниски цени от тези на всеки от конкурентите му […] и ограничаването на ротациите на кораби по линиите от Корсика са спазени почти изцяло. Доколкото тези условия са изпълнени и размерът на нотифицираната помощ е значително по-нисък от одобрения през 2003 г. размер, Комисията не намира за уместно да наложи допълнителни задължения. Ето защо, след като взема предвид размера на допълнителните прехвърляния, предвидени в решението от 2003 г., в съображение 434 от [спорното] решение Комисията приема, че окончателната сума за преструктуриране, възлизаща на 15,81 милиона евро, представлява държавна помощ, съвместима с общия пазар на основание член 87, параграф 3, буква в) ЕО.
Диспозитивът на [спорното] решение гласи:
„Член 1
Компенсацията, изплатена от френската държава на SNCM в размер на 53,48 милиона евро като задължения за извършване на обществена услуга за периода 1991—2001 г., представлява незаконна държав[н]а помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Отрицателната продажна цена на SNCM от 158 милиона евро, поемането от страна на CGMF на социални мерки по отношение на служителите в размер на 38,5 милиона евро и съвместната и [съвпадаща по време] рекапитализация на SNCM от CGMF в размер от 8,75 милиона евро не представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
Помощта за преструктуриране в размер на 15,81 милиона евро, които Франция е отпуснала в полза на [SNCM] представлява незаконна държавна помощ по смисъла на член 88, параграф 3 от Договора за ЕО, но съвместима с общия пазар според член 86, параграф 2 от въпросния договор.
Член 2
Адресат на настоящ[о]то решение е Френската република“.
Жалбата до Общия съд и обжалваното съдебно решение
С жалба, внесена в секретариата на 17 декември 2008 г., Corsica Ferries е поискало от Общия съд да отмени спорното решение. В подкрепа на жалбата си то е посочило по същество шест основания.
Първото основание е изведено от твърдяно много разширително тълкуване на член 287 ЕО, което се изразявало в липса на мотиви на спорното решение и нарушаване на правото на защита и на правото на ефективно средство за съдебна защита. Основания от второ до шесто са изведени от нарушение на членове 87 ЕО и 88 ЕО, както и на насоките. Тези основания се отнасят съответно до вноската в капитала в размер на 53,48 милиона евро като компенсация за обществена услуга, прехвърлянето на SNCM с отрицателна цена от 158 милиона евро, вноската в капитала на CGMF в размер на 8,75 милиона евро, мерките в помощ на лицата в размер на 38,5 милиона евро и остатъка в размер на 22,52 милиона евро, нотифициран като помощ за преструктуриране.
Общият съд е уважил основания от трето до шесто, посочени от Corsica Ferries в подкрепа на жалбата му за отмяна, и е отменил член 1, втора и трета алинея от спорното решение.
Искания на страните и производство пред Съда
С жалбата си SNCM иска от Съда:
—
да отмени частично обжалваното съдебно решение на основание член 265, параграф 1 ДФЕС и на член 61 от Статута на Съда на Европейския съюз, доколкото с него е отменен член 1, втора и трета алинея от спорното решение, и
—
да осъди Corsica Ferries да заплати съдебните разноски.
Corsica Ferries иска от Съда:
—
да отхвърли като неоснователни жалбите, подадени по настоящите съединени дела, и
—
да осъди жалбоподателите в производството по обжалване да заплатят изцяло съдебните разноски.
Френската република иска от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото с него е отменен член 1, втора и трета алинея от спорното решение,
—
да се произнесе с окончателно решение по спора или да върне делото на Общия съд за ново разглеждане и
—
да осъди ответника да заплати съдебните разноски.
С решение на председателя на Съда от 24 януари 2013 г. дело C‑533/12 Р и дело C‑536/12 Р са съединени за целите на писмената и устната фаза на производство и на съдебното решение.
По жалбите
По дело C‑533/12 P SNCM, а по дело C‑536/12 P — Френската република, сочат четири основания срещу обжалваното съдебно решение, които до голяма степен се припокриват. Поради това те следва да бъдат разгледани заедно.
По първото основание, изведено от грешки при прилагане на правото във връзка с прехвърлянето на SNCM с отрицателна цена
Доводи на страните
В рамките на първото си основание относно прехвърлянето на SNCM с отрицателна цена от 158 милиона евро SNCM твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не се е съобразил с правото на преценка на Комисията и чрез възприетото от него тълкуване на критерия за частния инвеститор в условията на пазарна икономика в противоречие с член 345 ДФЕС е изопачил спорното решение и не е изпълнил задължението си за мотивиране.
Относно несъобразяването с правото на преценка на Комисията и обхвата на контрола, упражняван от Общия съд
Според SNCM Общият съд не се е съобразил с правото на преценка на Комисията във връзка с прилагането на критерия за частния инвеститор в условията на пазарна икономика. Всъщност, за да установи липсата на помощ относно отрицателната цена, в спорното решение Комисията извършила съпоставка между отрицателната цена на прехвърлянето и допълнителните обезщетения за уволнение, предоставени от държавата в случай на ликвидация на SNCM. Изчисленията се основавали на предоставени от страните и от независим експерт данни. Като поставил под съмнение заключенията на Комисията, Общият съд не се съобразил с нейното право на преценка по сложни икономически въпроси и допуснал грешка при прилагане на правото.
Corsica Ferries сочи, че по принцип съдът на Съюза трябва да упражнява пълен съдебен контрол във връзка с квалификацията като държавна помощ и приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС.
Съображения на Съда
Що се отнася до правото на преценка на Комисията и съдебния контрол, в точка 88 от обжалваното съдебно решение Общият съд е припомнил постоянната съдебна практика относно обхвата и естеството на съдебния контрол върху понятието „държавна помощ“.
Според посочената съдебна практика понятието за държавна помощ, както е определено в Договора, има правен характер и трябва да се тълкува въз основа на обективни критерии. По тази причина съдът на Съюза по принцип трябва да упражнява цялостен контрол по въпроса дали дадена мярка попада в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС, като отчита както конкретните обстоятелства по отнесения до него спор, така и техническия характер или сложността на направените от Комисията преценки. Съдът на Съюза по-специално трябва да провери не само дали представените доказателства установяват действителното положение и дали същите са достоверни и съвпадащи, но и дали тези доказателства включват всички относими обстоятелства, които трябва да бъдат взети предвид, за да се прецени дадена сложна ситуация, както и това дали те са от такъв характер, че да подкрепят изведените от тях заключения (решения Франция/Ladbroke Racing и Комисия, C‑83/98 P,
EU:C:2000:248
, т. 25, Комисия/Scott, C‑290/07 P,
EU:C:2010:480
, т. 64 и 65, както и BNP Paribas и BNL/Комисия, C‑452/10 P,
EU:C:2012:366
, т. 100 и цитираната съдебна практика).
Основателно в точки 90—108 от обжалваното съдебно решение Общият съд е проверил обективните обстоятелства, взети предвид от Комисията в спорното решение, за да гарантира правилното прилагане на член 107 ДФЕС в съответствие с цитираната в предходната точка съдебна практика.
Освен това, както отбелязва генералният адвокат в точка 39 от своето заключение, противно на твърденията на SNCM, следва да се приеме, че Общият съд изобщо не е поставял под съмнение работата на независимия експерт, която е била в основата на спорното решение.
След разглеждане на това решение Общият съд е преценил, че Комисията не е обосновала в достатъчна степен собствените си мотиви и се е основала на доказателства, които не са били нито обективни, нито проверими. Поради това следва да се отхвърли доводът на SNCM, че Общият съд не се е съобразил с правото на преценка на Комисията или че е заместил съображенията на определения от нея експерт със своите собствени.
От изложеното следва, че Общият съд е осъществил правилно цялостен контрол по смисъла на цитираната в точка 15 от настоящото решение съдебна практика, в съответствие със задължението си за това.
Относно критерия за частния инвеститор в условията на пазарна икономика
– Доводи на страните
Що се отнася до тълкуването на критерия за частния инвеститор в условията на пазарна икономика, SNCM упреква Общия съд, че е наложил на Комисията задължението да определи икономическите дейности на съответната държава членка „по-специално на географско и отраслово равнище“, за да установи, че поведението на посочената държава е било в съответствие с това, което би имал частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Предприятието жалбоподател твърди, че релевантният критерий във връзка с този тест, очертан в съдебната практика, е мащабът на инвеститора, а не на сектора, в който инвеститорът упражнява дейност. По този начин Общият съд не се съобразил с основния принцип за недопускане на дискриминация в зависимост от системата на собственост върху имущество, установен по силата на член 345 ДФЕС, който е в основата на теста за частния инвеститор.
Corsica Ferries сочи, че не може Общият съд да бъде упрекван за това, че е изискал отраслово и географско определяне на разглежданите икономически дейности, за да провери дали Комисията действително е основавала преценката си относно разглежданите мерки на „всички относими обстоятелства“.
Френската република сочи, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че в рамките на критерия за частния инвеститор Комисията по принцип не е можела да отчете риска от засягане на доброто име на държавата в качеството ѝ на икономически актьор на световната сцена в частния сектор. Тя счита също, че като е наложил наличието на достатъчно установена, ако не и на постоянна практика сред инвеститорите в съответния отрасъл въз основа на обективни и проверими доказателства, Общият съд е въвел изискване, което надхвърля необходимото за правилното прилагане на теста за частния инвеститор в съответствие със съдебната практика.
Подобно на Френската република, SNCM счита, че като в точки 86, 87, 95 и 96 от обжалваното съдебно решение залага изцяло определени от съда критерии, например извършването на отраслов и географски анализ, доказването на достатъчно установена практика и твърде висок стандарт на доказване, че е налице вероятност от непряка материална облага, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с тълкуването на критерия за частния инвеститор в условията на пазарна икономика.
Освен това SNCM сочи, че в точки 101—108 от обжалваното съдебно решение, като констатира, че Комисията не е доказала, че действията на френската държава са били мотивирани от разумна вероятност за извличане на непряка материална облага, дори в дългосрочен план, Общият съд е въвел прекомерно висок стандарт на доказване. За да се определи обаче дали приватизацията на публично предприятие при отрицателна цена на продажба включва елементи на държавна помощ, следвало да се прецени дали при сходни обстоятелства би се наложило на частен инвеститор с мащаби, съпоставими с организациите с управленски функции в публичния сектор, да прави вноски в капитала от същия порядък, или би избрал ликвидацията на предприятието.
Според SNCM непряката облага, която френската държава може да получи от разглежданата мярка, трябва да се счита за установена в резултат от съпоставката на вероятните разходи за ликвидация с отрицателната цена на прехвърляне.
Освен това според SNCM Общият съд е изискал стандарт на доказване, който на практика не може да бъде постигнат. Жалбоподателят сочи, че би било невъзможно с точност да се намери количествено изражение на увреждането в случай на засягане на доброто име на съответната държава членка. Поради естеството си такова количествено изразяване трябвало да се основава на трудно предвидими обстоятелства, и по-специално поради това, че трябвало да се основава на реакцията на други икономически субекти, например клиенти, потребители, доставчици или на персонала на SNCM, а също и на останалите публични предприятия.
Според Corsica Ferries Общият съд е приложил надлежно критерия за осведомения частен инвеститор, който предполага да се докаже, че действията на държавата членка се ръководят от перспективата за рентабилност в по-дългосрочен план, тоест да се докаже дългосрочната икономическа рационалност в действията на съответната държава. Поради това Общият съд санкционирал Комисията, тъй като не е успяла да докаже в достатъчна степен в рамките на спорното решение разумната вероятност френската държава да извлича непряка материална облага, дори в дългосрочен план, от разглежданата операция.
Що се отнася до определянето на икономическите дейности на френската държава, SNCM твърди също, че Общият съд е изопачил решението, тъй като е приел, че Комисията не е определила в достатъчна степен икономическите дейности на държавата, спрямо които следва да се направи преценка на икономическата рационалност на разглежданите мерки. Според SNCM обжалваното решение не е мотивирано, тъй като Общият съд не е определил понятията „достатъчно установена практика“ и „постоянна практика“.
– Съображения на Съда
От постоянната съдебна практика е видно, че предоставянето на капитал на дадено предприятие от страна на публичните органи под каквато и да било форма може да представлява държавна помощ по смисъла на член 87 ЕО, когато са изпълнени предвидените в него условия (решения Испания/Комисия, C‑278/92—C‑280/92,
EU:C:1994:325
, т. 20, както и Италия и SIM 2 Multimedia/Комисия, C‑328/99 и C‑399/00,
EU:C:2003:252
, т. 36 и цитираната съдебна практика).
От постоянната съдебна практика обаче следва също, че съгласно принципа за равно третиране между публичните и частните предприятия предоставянето на капитали пряко или непряко от държавата на предприятие при обстоятелства, които съответстват на нормалните пазарни условия, не би могло да се квалифицира като държавна помощ (Решение Италия и SIM 2 Multimedia/Комисия,
EU:C:2003:252
, т. 37 и цитираната съдебна практика). В този смисъл условията, на които трябва да отговаря една мярка, за да попадне в обхвата на понятието „помощ“ по смисъла на член 107 ДФЕС, не са изпълнени, ако публичното предприятие бенефициер е могло да получи същото предимство като предимството, което му е предоставено посредством държавните средства, при обстоятелства, съответстващи на нормалните пазарни условия, като тази преценка по отношение на публичните предприятия се извършва по принцип с прилагането на критерия за частния инвеститор (вж. Решение Комисия/EDF, C‑124/10 P,
EU:C:2012:318
, т. 78 и цитираната съдебна практика).
Съгласно практиката на Съда следва да се направи разграничение между, от една страна, ролята на държавата като акционер в едно предприятие, от ролята на държавата, действаща в качеството си на носител на публична власт, от друга страна. Приложимостта на критерия за частния инвеститор зависи в крайна сметка от това дали съответната държава членка предоставя икономическо предимство на предприятие в качеството си на акционер, а не в качеството си на носител на публична власт (вж. решения Испания/Комисия,
EU:C:1994:325
, т. 22, както и Комисия/EDF,
EU:C:2012:318
, т. 80 и 81).
При това положение следва да се прецени дали при сходни обстоятелства на частен инвеститор, чийто мащаб може да бъде сравнен с тази на организациите с управленски функции в публичния сектор, би се наложило да направи подобни по големина вноски в капитала (Решение Италия и SIM 2 Multimedia/Комисия,
EU:C:2003:252
, т. 38, както и цитираната съдебна практика).
За целите на този анализ следва да се прецени дали мярката би била приета при нормални пазарни условия от частен инвеститор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на държавата, като се вземат предвид единствено печалбите и задълженията, свързани с положението на акционер, като се изключат тези, които са свързани с качеството на носител на публична власт (решение Комисия/EDF,
EU:C:2012:318
, т. 79).
Освен това в отсъствието на каквато и да било възможност да се направи сравнение на положението на публично предприятие с това на частно предприятие, „нормалните пазарни условия“ следва да се преценят с оглед на наличните обективни и проверими доказателства (решения Chronopost и др./Ufex и др., C‑83/01 P, C‑93/01 P и C‑94/01 P,
EU:C:2003:388
, т. 38, както и Комисия/EDF,
EU:C:2012:318
, т. 101 и 102).
За целите на теста за частния инвеститор в точка 86 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че Комисията трябва да определи икономическите дейности на съответната държава членка, по-специално на географско и отраслово равнище, спрямо които трябва да се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на действията на тази държава. Освен това в точки 95—100 от това решение Общият съд е счел, че за прилагането на теста могат да се използват единствено „достатъчно установена[та] практика“ или „постоянна[та] практика“ на частните предприятия.
В тази връзка следва да се отбележи, че тези изисквания не са абсолютни, а при необходимост позволяват да се установи частен инвеститор, съпоставим с публичното предприятие, в чиято полза се прилага тестът за частния инвеститор.
С използването на тези понятия Общият съд не налага специфични изисквания относно естеството на доказателствата, с помощта на които може да се установи, че действащ рационално частен инвеститор, който се намира във възможно най-близко до публичното предприятие положение, би направил разглежданата вноска в капитала, а в точки 93 и 94 от обжалваното съдебно решение констатира, че Комисията не е определила в достатъчна степен икономическите дейности на френската държава, спрямо които следва да се направи преценка на икономическата рационалност на разглежданите в случая мерки, както и че е била в невъзможност да упражни контрол относно дългосрочната икономическа рационалност на разглежданата по делото отрицателна продажна цена.
Общият съд правилно е установил критерия за дългосрочната икономическа рационалност на решението на държава членка да предостави икономическо предимство на предприятие, който във всички случаи трябва да е изпълнен за успешното преминаване на теста на частния инвеститор. По този начин той не е нарушил член 345 ДФЕС.
В съответствие със съдебната практика, когато вноските в капитала от публичен инвеститор не отчитат изобщо перспективата дори за дългосрочна рентабилност, те следва да се считат за помощи по смисъла на член 107 ДФЕС, а съвместимостта им с общия пазар трябва да се преценява с оглед единствено на предвидените в тази разпоредба критерии (вж. в този смисъл решение Италия/Комисия, C‑303/88,
EU:C:1991:136
, т. 22).
Противно на поддържаното от Френската република, в точка 85 от обжалваното съдебно решение Общият съд не е изключил по принцип, че защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение.
Общият съд обаче с основание констатира в точка 85 от обжалваното съдебно решение, че общото позоваване на доброто име на държава членка като актьор на световната сцена не е достатъчно, за да обоснове липса на помощ по смисъла на правото на Съюза.
Първото основание на SNCM също не би могло да се приеме, тъй като с него се твърди, че в точки 101—108 от обжалваното съдебно решение Общият съд е наложил на Комисията прекомерно висок стандарт на доказване относно факта, че действията на френската държава са били мотивирани от разумна вероятност за извличане на материална облага дори в дългосрочен план. В тази връзка от обжалваното съдебно решение следва, че Комисията е твърдяла единствено че доброто име на френската държава би се оказало засегнато поради социални конфликти. С оглед на констатацията в точка 41 от настоящото решение обаче тази аргументация не би могла да се приеме.
В този смисъл Общият съд основателно констатира в точка 108 от обжалваното съдебно решение, че икономическата рационалност в дългосрочен план на действията на френската държава не е надлежно доказана.
Що се отнася до твърдението за изопачаване, направено от SNCM, последното не е доказало, че Общият съд е изопачил решението на Комисията, тоест че прочитът му на това решение е бил явно неправилен.
Що се отнася до критиката, отправена от SNCM, че Общият съд не е изпълнил задължението си за представяне на мотиви, тъй като не е дефинирал понятията „достатъчно установена практика“ и „постоянна практика“, следва да се констатира, подобно на генералния адвокат в точка 62 от заключението му, че тези изрази са ясни и се отнасят до преценка на фактите, както и че е лесно разбираемо един или няколко примера да не могат да представляват „постоянна“ или „достатъчно установена практика“.
Следователно първото основание следва да се отхвърли изцяло.
По второто основание, изведено от грешки при прилагане на правото във връзка с вноската в капитала в размер на 8,75 милиона евро
Доводи на страните
SNCM сочи, че като не е взел под внимание всички релевантни обстоятелства, и по-специално въпроса относно фиксираната възвръщаемост и относно значението на прекратителната клауза, преценявайки съпоставимостта на условията за инвестиране на съвпадащите по време вноски в капитала, Общият съд е изопачил спорното решение.
Според SNCM въпросът относно фиксираната възвръщаемост е бил анализиран от Комисията в точки 361—363 от спорното решение. Така Комисията констатирала, че фиксирана възвръщаемост в размер на 10 % от капиталовата инвестиция на френската държава в SNCM представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор.
Освен това според SNCM Комисията действително е уточнила съображенията си, поради които счита, че прекратителната клауза не е могла да постави под съмнение равното третиране на инвеститорите със съвпадащи по време инвестиции. Всъщност, противно на постановеното от Общия съд в точка 127 от обжалваното съдебно решение, Комисията действително отбелязала, че тази клауза се отнася не до съвпадаща по време инвестиция, направена от частните купувачи и държавата в приватизираното SNCM, а до пълното прехвърляне на SNCM на частните купувачи. В този смисъл прекратителната клауза била свързана с прехвърлянето на SNCM и трябвало да се разглежда във връзка с него, поради което не можела да се взема предвид при анализа на съвпадащата по време инвестиция на държавата и на частните купувачи, извършена след прехвърлянето.
SNCM счита, че прекратителната клауза е била остойностена в момента на прехвърляне на SNCM в рамките на отрицателната цена от 158 милиона евро. Тъй като прехвърлянето на SNCM е извършено по пазарни цени, посочената прекратителна клауза е била остойностена в цената на прехвърляне и не можело да се счита, че е предоставила предимство на приобретателите. Поради това към момента на оценяване дали съвпадащата по време инвестиция на френската държава е в съответствие с принципа на равно третиране на инвеститорите тя не следвало вече да се взема предвид, за да не бъде отчитано двукратно остойностяването на посочената клауза.
Относно отчитането на контекста, в който се извършва приватизацията на предприятието, в който се вписва вноската в размер на 8,75 милиона евро в капитала на SNCM, последното счита, че задълженията, свързани с мерките, приети от френската държава в рамките на приватизацията на SNCM, а именно отрицателната цена от 158 милиона евро и авансът по текуща сметка в размер на 38,5 милиона евро, не трябва отново да се вземат под внимание при оценяването на посочената вноска в капитала. Новото отчитане на отрицателната цена и на вноската в капитала, за да се оцени авансът по текуща сметка, било равносилно на двукратно отчитане на тази цена и на тази вноска.
Френската република сочи, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, изведена от нарушение на член 87, параграф 1 ЕО, като е приел, че Комисията не е взела под внимание всички релевантни обстоятелства в рамките на анализа, който е направила относно съпоставимостта на вноската в капитала на CGMF, публичен акционер в SNCM, на стойност от 8,75 милиона евро, и на вноската на частните купувачи на стойност от 26,25 милиона евро, както и че Комисията е трябвало да вземе предвид прекратителната клауза относно прехвърлянето, предоставена в полза на посочените частни купувачи в рамките на приватизацията на SNCM.
Corsica Ferries сочи, че остойностяването на прекратителната клауза в момента на прехвърляне в рамките на отрицателната цена от 158 милиона евро е без значение за съображенията на Общия съд и за обстоятелството, че в спорното решение Комисията не е извършила задълбочен анализ на икономическото въздействие на тази клауза, така че ако това въздействие е било остойностено в посочената отрицателна цена, а това не е направено, Комисията е трябвало да представи ясни и прозрачни разяснения във връзка с него.
Съображения на Съда
Следва да се отбележи, че в точка 117 от обжалваното съдебно решение Общият съд основателно констатира, че единствено извършването на вноските в капитала съвместно и едновременно с частни инвеститори не изключва автоматично квалификацията като държавна помощ. Трябва да се вземат под внимание и други обстоятелства, и по-специално равното третиране на публичните и частните акционери.
В точка 130 от обжалваното съдебно решение Общият съд стига до извода, че прекратителната клауза относно прехвърлянето най-малкото може да предотврати всякакъв риск за частни купувачи при осъществяване на някое от задействащите я условия и следователно посочената клауза има реална финансова стойност. Според Общия съд тази клауза може да измени рисковите профили на вноските в капитала на частните купувачи и на CGMF и следователно да постави под въпрос сходството на инвестиционните условия.
Следва да се приеме, че жалбоподателите не са установили наличието на грешка при прилагане на правото, допусната в това отношение от Общия съд.
Доводът, че прекратителната клауза била остойностена в цената на прехвърляне на SNCM и че тази клауза не можела вече да се взема под внимание при преценка на съпоставимостта на вноските в капитала, извършени от публичните и частните акционери, трябва да се отхвърли.
Действително, както посочва Общият съд в точка 111 от обжалваното съдебно решение, разглежданото едновременно и съвместно записване е било предвидено още в меморандума за разбирателство относно въпросното прехвърляне. Следователно е ясно, че разглежданата вноска в капитала е била предвидена в контекста на частичната приватизация на SNCM.
Както признава Френската република, при прилагане на прекратителната клауза първоначалният акционер, прехвърлил дяловото си участие на купувача, ще трябва да възстанови на последния направената от него вноска в капитала и по този начин, за разлика от първоначалния акционер, купувачът има възможност да си възстанови вноската в капитала, когато упражни прекратителната клауза, и да прекрати обвързаността си със съответното публично предприятие.
При тези обстоятелства е видно, че прекратителната клауза може да повлияе на условията за осъществяване на посочената рекапитализация и да засегне условията за наличие на съпоставимост.
Като се има предвид, че Общият съд е отбелязал определени елементи във връзка с посоченото засягане, той основателно е стигнал до извода, че в спорното решение Комисията не е могла да не извърши задълбочен анализ на икономическото въздействие на прекратителната клауза относно прехвърлянето. Както подчертава генералният адвокат в точка 115 от своето заключение, Общият съд основателно е констатирал, че Комисията не е обосновала, или поне не в достатъчна степен, решението си относно равното третиране на публичните и частните инвеститори в SNCM.
Следователно, без да се разглежда въпросът относно преценката на възвръщаемостта на капиталовата вноска, направена от CGMF, второто основание следва да се отхвърли.
По третото основание, изведено от грешка при прилагане на правото относно помощта за лицата в размер на 38,5 милиона евро
Доводи на страните
Според SNCM Общият съд е изопачил спорното решение, като е приел, че според Комисията, след като разглежданата мярка не произтича от стриктни законови задължения, поради естеството си това може да изключи характера ѝ на държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.
Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като не се съобразил с правото на преценка на Комисията относно сложни икономически положения. Като в точка 144 от обжалваното съдебно решение констатирал, че „съществуването на обезпечителен депозит може да подтикне служителите на SNCM да напуснат предприятието или най-малкото да го напуснат, без да договарят условията за това, по-специално що се отнася до евентуалното отпускане на допълнителни обезщетения за уволнение […], като всичко това би създало непряко икономическо предимство за SNCM“, Общият съд надхвърлил изискваната проверка относно наличието на явна грешка в преценката при разглеждането на сложни икономически положения.
Общият съд не мотивирал достатъчно решението си относно предимството, от което се ползвало SNCM. Всъщност анализът му относно обезпечителния депозит в точка 144 от обжалваното съдебно решение не позволявал да се установят съображенията, поради които Комисията допуснала явна грешка в преценката, като не квалифицирала мерките за помощ на лицата като „държавна помощ“.
Освен това SNCM и Френската република считат, че обжалваното съдебно решение е опорочено поради липсата на мотиви. Общият съд не разгледал констатацията на Комисията, че „дори ако се добави сумата от 38,5 милиона евро към капиталовата вноска на държавата в размер на 142,5 милиона евро, коригираната отрицателна продажна цена от [196] милиона евро остава значително по-ниска от стойността на съдебната ликвидация на SNCM“. Комисията установила, че разходите за ликвидация на френската държава биха били по-високи от отрицателната цена, дори ако към нея се добави сумата за помощи на лицата.
В това отношение, като квалифицирал мерките за помощ на лицата в размер на 38,5 милиона евро като „държавни помощи“ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, без при условията на евентуалност да провери дали тези мерки отговарят на теста за частния инвеститор, Общият съд не мотивирал надлежно своето решение.
Corsica Ferries сочи, че именно тъй като Комисията не била в състояние да определи обичайното прилагане на системата на допълнителни социални обезщетения при прекратяване на трудовия договор с оглед на механизма на обезпечителния депозит, Общият съд не възприел позицията ѝ.
Съображения на Съда
На основание на съображенията, изложени в точки 14—16 от настоящото решение, Съдът счита, че изследването, направено от Общия съд в точка 144 от обжалваното съдебно решение, е в съответствие с равнището на контрол, което той е задължен да упражни.
Що се отнася до довода на SNCM и Френската република, че Общият съд е трябвало при условията на евентуалност да провери дали сумата от 38,5 милиона евро е била обоснована с оглед на теста за частния инвеститор, следва да се напомни, че Съдът не приема първото основание, отнасящо се до квалификацията на допълнителните обезщетения за уволнение в размер на 158 милиона евро.
Както отбелязва генералният адвокат в точка 132 от своето заключение, сумата от 38,5 милиона евро по обезпечителния депозит е била предназначена за евентуалното изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение.
Жалбоподателите не представят нито един довод, от който да е видно, че сумата от 38,5 милиона евро по естеството си се отличава от сумата от 158 милиона евро, във връзка с която бе направена преценка при разглеждането на първото основание, отнасящо се до теста за частния инвеститор.
Във връзка с основанията, изложени от генералния адвокат в точки 122—137 от неговото заключение, Съдът счита, че Общият съд не е изопачил спорното решение и е мотивирал надлежно обжалваното съдебно решение в рамките на анализа на констатациите и доводите във връзка с това основание.
Следователно третото основание трябва да се отхвърли.
По четвъртото основание, изведено от грешка при прилагане на правото във връзка с остатъка за преструктуриране от 15,81 милиона евро
Доводи на страните
SNCM и Френската република считат, че съображенията на Общия съд относно остатъка за преструктуриране от 15,81 милиона евро са неправилни.
Жалбоподателите сочат, че мотивите на Общия съд в точки 148—153 от обжалваното съдебно решение се основават на предпоставката, че според Комисията планът от 2006 г. не съдържа елементи на държавна помощ. Поради това в жалбите си те твърдят, че във връзка с анализа на мерките съгласно плана от 2006 г. Общият съд е допуснал грешки при прилагане на правото и не е изпълнил задължението си за представяне на мотиви.
Съображения на Съда
От писмените изявления на жалбоподателите е видно, че четвъртото основание е в зависимост от решението на Съда да уважи предходните основания, изложени в подкрепа на жалбите.
В точки 39, 55 и 66 от настоящото съдебно решение обаче Съдът отхвърли основания от първо до трето и потвърди обжалваното съдебно решение.
При това положение, без да се налага да бъдат разгледани доводите, представени от жалбоподателите, четвъртото основание следва да се отхвърли като неприложимо.
След като нито едно от изтъкнатите от жалбоподателите основания не е уважено, жалбите по дела C‑533/12 P и C‑536/12 P трябва да се отхвърлят.
По съдебните разноски
По силата на член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски. Съгласно член 138, параграф 1 от същия правилник, приложим по отношение на производството по обжалване пред Съда по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
След като Corsica Ferries е направило искане за осъждането на SNCM и на Френската република и последните са загубили делото, те трябва да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Отхвърля жалбите.

2)
Société nationale maritime Corse-Méditérrannée (SNCM) SA и Френската република понасят собствените си съдебни разноски, както и, поравно, тези на Corsica Ferries France SAS.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.