CELEX: 62013CJ0410
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Struktūrfondi
Ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija
Regula (EK) Nr. 1260/1999
38. pants
Regula (EK) Nr. 2792/1999
19. pants
Zivsaimniecība
Tiesvedība valsts līmenī
Dalībvalsts pienākums veikt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu lēmuma par atbalsta piešķiršanu pienācīgu izpildi pēc tiesvedības beigām

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem (
OV L 161, 1. lpp.
), 38. pantu un Padomes 1999. gada 17. decembra Regulas (EK) Nr. 2792/1999, kas nosaka sīki izstrādātus Kopienas noteikumus un kārtību attiecībā uz struktūrpalīdzību zivsaimniecības nozarē (
OV L 337, 10. lpp.
), 19. pantu, kā arī Pamatnostādņu par atbalsta izbeigšanu no struktūrfondiem (2000.–2006. gads), kas ir pieņemtas ar Komisijas 2006. gada 1. augusta Lēmumu COM(2006) 3424, galīgā redakcija (turpmāk tekstā – “Komisijas pamatnostādnes”), 6. un 7. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp atbilstoši Lietuvas tiesībām dibināto sabiedrību ar ierobežotu atbildību “
Baltlanta
”
UAB
(turpmāk tekstā – “
Baltlanta
”) un
Lietuvos valstybė
(Lietuvas valsti) par šīs sabiedrības prasību atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas tai esot ticis nodarīts, liedzot tai iespēju saņemt finanšu atbalstu no Eiropas Savienības struktūrfondiem.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Regula Nr. 1260/1999
Regulas Nr. 1260/1999 preambulas 52. apsvērumā bija noteikts:
“tā kā jāprecizē dalībvalstu pienākumi sekot trūkumiem un pārkāpumiem un tos novērst, kā arī Komisijas pienākumi gadījumos, kad dalībvalsts nepilda savas saistības”.
Šīs regulas 8. panta 3. un 4. punkts bija formulēti šādi:
“3.   Piemērojot subsidiaritātes principu, dalībvalstis ir atbildīgas par palīdzības īstenošanu attiecīgā teritoriālā līmenī saskaņā ar nosacījumiem, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīgi, un neierobežojot Komisijai piešķirtās pilnvaras, proti, Eiropas Kopienu vispārējā budžeta izpildi.
4.   Dalībvalstis sadarbojas ar Komisiju, lai nodrošinātu to, ka Kopienas fondi tiek izmantoti saskaņā ar pareizas finanšu vadības principiem.”
Minētās regulas 9. pantā jēdzieni “attīstības plāns” un “darbība” bija definēti šādi:
“Šajā regulā:
[..]
b)
attīstības plāns (šeit turpmāk “plāns”) ir situācijas analīze, ko veic dalībvalsts, paturot prātā 1. pantā nospraustos mērķus un prioritārās vajadzības šo mērķu sasniegšanai, kopā ar stratēģiju, plānotās rīcības prioritātēm, to konkrētajiem mērķiem un ar tiem indikatīvajiem norādošajiem finanšu resursiem;
[..]
k)
darbība ir jebkurš projekts vai rīcība, ko veic atbalsta galīgie ieguvēji.”
Saskaņā ar šīs pašas regulas 30. panta 1., 2. un 4. punktu:
“1.   Izdevumiem attiecībā uz darbībām ir tiesības uz fondu ieguldījumu tikai tad, ja šīs darbības ir daļa no attiecīgās palīdzības.
2.   Izdevumiem nav tiesību uz fondu ieguldījumu, ja tos faktiski veicis galīgais ieguvējs pirms dienas, kad Komisija saņēmusi pieteikumu par palīdzības piešķiršanu. Šī diena ir sākumpunkts, lai noteiktu izdevumu atbilstību prasībām.
Izdevumu atbilstības galīgo datumu nosaka lēmumā par fondu ieguldījuma piešķiršanu. To saista ar galīgo ieguvēju veiktajiem maksājumiem. To var pagarināt Komisija, saņemot atbilstīgi pamatotu dalībvalsts pieprasījumu saskaņā ar 14. un 15. pantu.
[..]
4.   Dalībvalstis nodrošina to, ka darbība patur fondu ieguldījumu tikai tad, ja šī darbība piecu gadu laikā pēc datuma, kad kompetentās valsts iestādes vai vadošā iestāde pieņēma lēmumu par fondu ieguldījumu, nepiedzīvo būtiskas pārmaiņas,
a)
kas skar tās būtību vai īstenošanas nosacījumus vai piešķir kādam uzņēmumam vai valsts iestādei nepamatotas priekšrocības; un
b)
kas izriet no izmaiņām kāda infrastruktūras elementa īpašumtiesību veidā vai ražošanas darbību pārtraukšanas vai to pārvietošanas.
Dalībvalstis informē Komisiju par jebkādām šādām pārmaiņām. Kad šādas pārmaiņas notiek, piemēro 39. pantu.”
Regulas Nr. 1260/1999 38. pantā bija noteikts:
“1.   Neierobežojot Komisijas pienākumu izpildīt Eiropas Savienības vispārējo budžetu, dalībvalstis pirmām kārtām uzņemas atbildību veikt palīdzības finanšu kontroli. Šim nolūkam to veiktie pasākumi ietver:
a)
pārbaudi par to, vai ir izveidota vadības un kontroles kārtība un vai to īsteno tā, lai nodrošinātu Kopienas fondu efektīvu un pareizu izmantošanu;
[..]
e)
pārkāpumu nepieļaušanu, atklāšanu un novēršanu, paziņošanu par tiem Komisijai saskaņā ar noteikumiem un Komisijas informēšanu par administratīviem un tiesas procesiem;
[..]
h)
jebkādu zaudējumu, kas radušies atklāta pārkāpuma rezultātā, atlīdzināšanu un, vajadzības gadījumā, procentu iekasēšanu par kavētiem maksājumiem.
[..]
3.   Komisija un dalībvalstis uz divpusēju administratīvu pasākumu pamata sadarbojas, lai saskaņotu pārbaužu plānus, metodes un izpildi, palielinot to lietderību. Tās nekavējoties apmainās ar veikto pārbaužu rezultātiem.
Vismaz vienreiz gadā un katrā ziņā pirms gada ziņojuma, ko paredz 34. panta 2. punkts, izskata un izvērtē:
[..]
c)
pamanīto pārkāpumu finansiālās sekas, veiktos vai vēl veicamos pretpasākumus, lai tās labotu, un, ja nepieciešams, izmaiņas vadības un kontroles sistēmās.
4.   Pēc šīs pārbaudes un novērtējuma, neierobežojot pasākumus, ko nekavējoties veic dalībvalsts, kā to paredz šis un 39. pants, Komisija var izteikt apsvērumus, jo īpaši attiecībā uz atklāto pārkāpumu finansiālajām sekām. Šos apsvērumus adresē dalībvalstij un attiecīgajai konkrētās palīdzības vadošajai iestādei. Šiem apsvērumiem, ja nepieciešams, pievieno lūgumu veikt korektīvus pasākumus, lai labotu konstatētās nepilnības vadībā un novērstu atklātos pārkāpumus, kas vēl nav izlaboti. Dalībvalstij ir iespēja komentēt šos apsvērumus.
[..]
5.   Neskarot šo pantu, Komisija pēc pienācīgas pārbaudes var apturēt visus starpposma maksājumus vai to daļu, ja tā konstatē, ka attiecīgie izdevumi ir saistīti ar nopietniem pārkāpumiem, kas līdz šim nav novērsti, un ir steidzīgi jārīkojas. Komisija informē attiecīgo dalībvalsti par šo rīcību un tās iemesliem. Ja pēc pieciem mēnešiem apturēšanas iemesli vēl pastāv vai attiecīgā dalībvalsts nav paziņojusi Komisijai, kādus pasākumus tā ir veikusi, lai novērstu šo nopietno pārkāpumu, piemēro 39. pantā izklāstītos noteikumus.
[..]”
Saskaņā ar šīs regulas 39. panta 1. punktu:
“Dalībvalstis pirmām kārtām ir atbildīgas par pārkāpumu izmeklēšanu, rīkojoties saskaņā ar faktiem par jebkurām nozīmīgām izmaiņām, kas ietekmē palīdzības īstenošanas un pārraudzības raksturu vai nosacījumus, kā arī rada vajadzību veikt finanšu korekciju.
Dalībvalsts veic vajadzīgo finanšu korekciju saistībā ar atsevišķiem vai sistemātiskiem pārkāpumiem. Korekcijas, ko veic dalībvalsts, izpaužas kā pilnīga vai daļēja Kopienas ieguldījuma atcelšana. Tādējādi atbrīvojušos Kopienas fondus dalībvalsts var atkārtoti izmantot attiecīgajai palīdzībai atbilstīgi kārtībai, kas jānosaka, ievērojot 53. panta 2. punktu.”
Piemērojot Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu Nr. 1260/1999 (
OV L 210, 25. lpp.
), 107. pantu, Regula Nr. 1260/1999 no 2007. gada 1. janvāra tika atcelta. Regulas Nr. 1083/2006 105. panta 1. punktā ir precizēts:
“Šī regula neliedz turpināt vai grozīt – tostarp pilnīgi vai daļēji atcelt – atbalstu, ko līdzfinansē no struktūrfondiem, vai projektu, ko līdzfinansē no Kohēzijas fonda un ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [Regulu Nr. 1260/1999] vai jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus 2006. gada 31. decembrī piemēro minētajam atbalstam un kurus tādēļ pēc šā termiņa turpina piemērot minētajam atbalstam vai attiecīgajiem projektiem līdz to noslēgumam.”
Regula (EK) Nr. 438/2001
Komisijas 2001. gada 2. marta Regulas (EK) Nr. 438/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Regulai Nr. 1260/1999 attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, ko piemēro no struktūrfondiem piešķirtajai palīdzībai (
OV L 63, 21. lpp.
), 4. panta pirmajā daļā bija noteikts:
“Vadības un kontroles sistēmās ir paredzētas procedūras, kā pārbaudīt kopīgi finansēto ražojumu un pakalpojumu piegādi, deklarēto izdevumu patiesumu un kā nodrošināt atbilstību attiecīgā Komisijas lēmuma noteikumiem saskaņā ar [Regulas Nr. 1260/1999] 28. pantu un attiecīgiem valsts un Kopienas noteikumiem par to, ka izdevumu segšanai būtu tiesības saņemt atbalstu no struktūrfondiem saskaņā ar attiecīgo palīdzību, valsts pasūtījumu, valsts palīdzību (tostarp noteikumiem par palīdzības uzkrāšanu), vides aizsardzību un iespēju vienlīdzību.”
Piemērojot Komisijas 2006. gada 8. decembra Regulas (EK) Nr. 1828/2006, kas paredz noteikumus par to, kā īstenot Regulu Nr. 1083/2006, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1080/2006 par Eiropas Reģionālās attīstības fondu (
OV L 371, 1. lpp.
), 54. un 55. pantu, Regula Nr. 438/2001 no 2007. gada 16. janvāra tika atcelta. Regulas Nr. 1828/2006 54. panta 1. punktā ir precizēts:
“[..]
[Regulas Nr. 438/2001 noteikumus] turpina piemērot atbalstam, kas apstiprināts saskaņā ar Regulu [Nr. 1260/1999].”
Regula Nr. 2792/1999
Regulas Nr. 2792/1999 19. pants “Paziņošana par atbalsta projektiem [shēmām]” tā sākotnējā redakcijā bija formulēts šādi:
“1.   Saskaņā ar Līguma 87. līdz 89. pantu dalībvalstis paziņo Komisijai par projektiem, kas paredzēti plānos, kuri minēti [Regulas Nr. 1260/1999] 3. panta 3. punktā un noteikti 9. panta b) [..]punktā.
2.   Saskaņā ar šo regulu dalībvalstis var ieviest papildu atbalsta pasākumus, ievērojot nosacījumus vai normas, kas nav iekļautas šajā regulā vai kas aptver summu, kura pārsniedz IV pielikumā minētās maksimālās summas, ja tās ievēro Līguma 87. līdz 89. pantu.”
Regula Nr. 2792/1999 tika grozīta it īpaši ar Padomes 2002. gada 20. decembra Regulu Nr. 2369/2002 (
OV L 358, 49. lpp.
), kura stājās spēkā 2003. gada 1. janvārī.
Regulas Nr. 2369/2002 preambulas 11. apsvērums ir izteikts šādi:
“Līguma 87., 88. un 89. pants jāpiemēro attiecībā uz atbalstu, ko dalībvalstis piešķir zivsaimniecības un lauksaimniecības nozarei. Tomēr, lai paātrinātu dalībvalstu avansēto līdzekļu atlīdzināšanu, kuru veic Komisija, jāievieš izņēmums šim principam attiecībā uz obligāto dalībvalstu finansiālo līdzdalību pasākumos, ko līdzfinansē Kopiena un kas paredzēti saskaņā ar attīstības plāniem, kuri noteikti [..] Regulā [Nr. 1260/1999].”
Regulas Nr. 2369/2002 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā bija noteikts, ka Regulas Nr. 2792/1999 3. panta 3. punktu aizstāj ar šādu:
“[Regulas Nr. 1260/1999] 9. panta b) punktā noteikt[ie] attīstības plān[i] uzskatāmi parāda, ka izvirzīto mērķu sasniegšanai ir vajadzīgs valsts atbalsts, un jo īpaši to, ka bez valsts atbalsta nav iespējams modernizēt attiecīgos zvejas kuģus un ka plānotie pasākumi neapdraudēs zivsaimniecības resursu ilgtermiņa izmantošanu.
[..]”
Regulas Nr. 2369/2002 1. panta 15. punktā bija paredzēts, ka Regulas Nr. 2792/1999 19. pants ir jāaizstāj ar šādu:
“Obligātās finanšu iemaksas un valsts atbalsts
1.   Neierobežojot šā panta 2. punktu, Līguma 87., 88. un 89. pants attiecas uz atbalstu, ko piešķir dalībvalstis zivsaimniecības un lauksaimniecības nozarei.
2.   Līguma 87., 88. un 89. pants neattiecas uz obligātām finanšu iemaksām, ko dalībvalstis veic Kopienas līdzfinansētajos pasākumos un kas paredzētas saskaņā ar attīstības plāniem, kuri minēti šīs regulas 3. panta 3. punktā un definēti [Regulas Nr. 1260/1999] 9. panta b) punktā vai 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2370/2002, ar ko nosaka neatliekamos Kopienas pasākumus zvejas kuģu nodošanai metāllūžņos (
OV L 358, 57. lpp.
) 5. pantā.
3.   Visus pasākumus, kas paredz valsts finansēšanu ārpus šīs regulas noteikumiem vai ārpus Regulas Nr. 2370/2002 noteikumiem par obligātām finanšu iemaksām, kā minēts 2. punktā, uzskata par kopumu, pamatojoties uz šā panta 1. punktu.”
Piemērojot Padomes 2006. gada 27. jūlija Regulas Nr. 1198/2006 par Eiropas Zivsaimniecības fondu (
OV L 223, 1. lpp.
) 104. panta 1. punktu, Regula Nr. 2792/1999 no 2007. gada 1. janvāra tika atcelta. Regulas Nr. 1198/2006 103. panta 1. punktā ir precizēts:
“Šī regula neliedz turpināt vai grozīt – tostarp pilnīgi vai daļēji atcelt – atbalstu, ko Komisija apstiprinājusi, pamatojoties uz [Regulu Nr. 2792/1999] vai jebkuriem citiem tiesību aktiem, kurus 2006. gada 31. decembrī piemēro minētajam atbalstam un kurus tādēļ pēc šā termiņa turpina piemērot minētajam atbalstam līdz tā noslēgumam.”
Komisijas pamatnostādnes
Komisijas pamatnostādņu 6. un 7. punkts ir izteikti šādi:
“6.
Izbeigšanas laikā vēl nepabeigti projekti un projekti, kas nav darboties spējīgi
Saskaņā ar pareizas finanšu vadības principiem vadošās iestādes, starpniekiestādes, maksātājas iestādes un dalībvalsts pienākums ir nodrošināt līdzfinansēto produktu piegādi un pakalpojumu sniegšanu un to, ka prasītās izmaksas ir reālas un pareizas.
Nobeiguma ziņojumā dalībvalstij jānorāda tādu katra pasākuma darbību saraksts, kuras izbeigšanas laikā nav pabeigtas vai nav darboties spējīgas, ņemot vērā noteiktos darbības mērķus, lēmumu, ar kuru darbībai tika piešķirts atbalsts, un visus nosacījumus, kas saistīti ar darbību [..]. Šajā sarakstā jānorāda:
—
darbības, kas netiks līdzfinansētas no Kopienas fondiem nākamajā plānošanas periodā
. Dalībvalstij uz sava rēķina jāapņemas pabeigt vai padarīt par darboties spējīgām visas nepabeigtās vai darboties nespējīgās darbības divu gadu laikā pēc nobeiguma ziņojuma iesniegšanas termiņa. Šā divu gadu perioda beigās dalībvalstij jāinformē Komisija par to, vai visi šie projekti ir pabeigti vai padarīti darboties spējīgi. Attiecībā uz darbībām, kas nebūs pabeigtas vai padarītas darboties spējīgas šā perioda beigās, Komisija veiks pasākumus, lai atgūtu Kopienas fondus;
—
darbības, kuras plānots līdzfinansēt no Kopienas fondiem nākamajā plānošanas periodā
. Dalībvalsts iestādēm jāizstrādā atsevišķs un sīks darbības apraksts katram plānošanas periodam. Darbība jāsadala vismaz divos atsevišķos identificējamos finanšu un fiziskos vai attīstības posmos, kas atbilst attiecīgajiem diviem “atbalsta veidiem”. Tas jāveic, lai nodrošinātu pārskatāmu īstenošanu un uzraudzību un atvieglotu pārbaudes. Ja pirmajā plānošanas periodā pirmā darbības daļa nav pabeigta vai padarīta darboties spējīga, otrajā plānošanas periodā var akceptēt izmaksas, kas ir saistītas ar tās pabeigšanu vai tās padarīšanu par darboties spējīgu, ja ir izpildīti līdzfinansēšanas un kompensējamības nosacījumi (iesaistīšana otrajā programmā, juridiskas un finansiālas saistības atbilstoši atbildīgās iestādes lēmumam). Šādos gadījumos dalībvalstij jānodrošina, ka viens un tas pats darbs netiek finansēts no Kopienas fondiem divas reizes.
7.
Tiesas un administratīvu procesu dēļ apturētas darbības
Līdz apstiprinātās deklarācijas par galīgajiem izdevumiem, ieskaitot galīgā maksājuma pieteikumu, un nobeiguma ziņojuma par programmas izpildi iesniegšanas termiņam dalībvalstij jālemj par katru darbību, uz kuru attiecas tiesas process vai kura tiek izskatīta administratīvās apelācijas kārtībā, kam ir apturoša iedarbība, vai šī darbība pilnībā vai daļēji:
—
pirms termiņa ir jāsvītro no programmas un/vai jāaizvieto ar citu darbību (iespējams, no papildu plānošanas); pēc tam, kad Komisijai paziņots par svītrošanu vai aizvietošanu, dalībvalsts saglabā atbildību par svītroto vai aizvietoto darbību ietekmi, piemēram, finansiālajām sekām vai neatgūstamām parādu summām; vai
—
jāatstāj programmā. Pēc tam, kad par programmu ir iesniegta apstiprinātā deklarācija par galīgajiem izdevumiem, darbību, uz kuru attiecas tiesas process vai kura tiek izskatīta administratīvās apelācijas kārtībā, kam ir apturoša iedarbība, nevar aizvietot pat ar tādu citu darbību, kas ietverta papildu plānošanā, kuru var pabeigt līdz izdevumu kompensējamības galīgajam datumam.
Aizvietošanas darbības jāizvēlas saskaņā ar [Regulas Nr. 438/2001] 9. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļu. Dalībvalstīm jānodrošina, ka aizstāšanas darbības atbilst visiem piemērojamiem Eiropas un valstu reglamentējošiem noteikumiem, tostarp, bet ne tikai, noteikumiem par vadības un kontroles sistēmām, kompensējamību, informāciju un publicitāti, kā arī iepirkuma, konkurences un vides noteikumiem.
[..]”
Lietuvas tiesības
16. punktā Vadlīnijās projektu iesniedzējiem, kuri iesniedz projektus, lai 2007. gadā saņemtu finanšu atbalstu Lietuvas Vienotā programmdokumenta 2004.–2006. gadam (VPD) prioritātes “Lauku un zivsaimniecības attīstība” pasākuma “Ar zvejas floti saistītas darbības” aktivitātes “Zvejas kuģu pilnīga izņemšana no aktīvās zvejas” ietvaros [
Gairės pareiškėjams, teikiantiems projektus paramai gauti 2007 metais pagal Lietuvos 2004–2006 metų bendrojo programavimo dokumento (BPD) Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės “Veikla, susijusi su žvejybos laivynu” veiklos sritį “Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui
”], kas ir apstiprinātas ar zemkopības ministra 2007. gada 28. februāra rīkojumu Nr. 3D‑96 (turpmāk tekstā – “Zemkopības ministrijas vadlīnijas”), ir noteikts:
“[š]im projektu iesniegumu konkursam VPD pasākuma “Ar zvejas floti saistītas darbības” aktivitātes “Zvejas kuģu pilnīga izņemšana no aktīvās zvejas” ietvaros ir paredzēts iedalīt atbalsta līdzekļus LTL 8 000 000 (astoņi miljoni Lietuvas litu) apmērā.”
Zemkopības ministrijas vadlīniju 23.4.5. punkts ir izteikts šādā redakcijā:
“Kuģis ir zvejojis jūrā (proti, ir atradies jūrā zvejas nolūkā) vismaz 75 dienas katrā no pēdējiem diviem 12 mēnešu laikposmiem pirms projekta iesnieguma iesniegšanas dienas (šo laikposmu sākums ir iepriekšējā diena pirms datuma, kad iesniegums ir ticis reģistrēts Aģentūrā) vai arī ir atradies jūrā zvejas nolūkā vismaz tādu dienu skaitu, kas atbilst 80 % no dienu skaita, attiecībā uz kuru minētajam kuģim ir atļauja atbilstoši valsts tiesību aktiem.”
114. pantā Noteikumos par Lietuvas Vienotajā programmdokumentā 2004.–2006. gadam paredzēto pasākumu un projektu, kas tiek finansēti ar šo pasākumu starpniecību, finansēšanu un administrēšanu (
Lietuvos 2004–2006 m. bendrojo programavimo dokumento priemonių ir projektų, finansuojamų įgyvendinant šias priemones, administravimo ir finansavimo taisyklės
), kuri ir izdoti ar finanšu ministra 2004. gada 28. janvāra Lēmumu Nr. 1K‑033, ir paredzēts, ka “[s]tarpniekiestādes un īstenojošās iestādes noslēdz līgumus par atbalsta piešķiršanu ar projektu iesniedzējiem, kuru projektiem ir paredzēts piešķirt finanšu atbalstu”.
Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
Laikā no 2007. gada 9. līdz 30. martam publicētajam projektu iesniegumu konkursam VPD prioritātes “Lauku un zivsaimniecības attīstība” pasākuma “Ar zvejas floti saistītas darbības” aktivitātes “Zvejas kuģu pilnīga izņemšana no aktīvās zvejas” ietvaros tika iesniegti trīs iesniegumi par finanšu atbalsta piešķiršanu, no kuriem viens bija
Baltlanta
iesniegums.
2007. gada 15. martā
Baltlanta
iesniedza savu iesniegumu par finanšu atbalsta piešķiršanu LTL 8 000 000 apmērā projektam “Zvejas kuģa “
Kiras‑I
” pilnīga izņemšana no aktīvās zvejas”.
Visiem iesniegumiem par finanšu atbalsta piešķiršanu bija jābūt iesniegtiem atbilstoši Zemkopības ministrijas vadlīnijām.
Ar 2007. gada 3. augusta lēmumu
Nacionalinė mokėjimo agentura
(Pie Zemkopības ministrijas izveidotā Valsts maksājumu aģentūra; turpmāk tekstā – “Aģentūra”)
Baltlanta
iesniegumu noraidīja ar pamatojumu, ka iesniegtais projekts neatbilst Zemkopības ministrijas vadlīniju 23.4.5. punktā noteiktajam atbilstības kritērijam, jo saskaņā ar kādā krimināllietā veikto izmeklēšanu
Baltlanta
sniegtā informācija par zvejas kuģa
Kiras‑1
zvejas aktivitātēm neatbilstot patiesībai.
Tā kā arī abi pārējie laikā no 2007. gada 9. līdz 30. martam publicētajam projektu iesniegumu konkursam iesniegtie iesniegumi neatbilda minētajam atbilstības kritērijam, nepiešķirtie naudas līdzekļi LTL 8 000 000 apmērā laikposmā no 2007. gada augusta līdz 2008. gada jūnijam tika iedalīti saistībā ar citiem projektu iesniegumu konkursiem iesniegtajiem iesniegumiem.
Baltlanta
Aģentūras 2007. gada 3. augusta lēmumu pārsūdzēja
Vilniaus apygardos administracinis teismas
(Viļņas apgabala administratīvā tiesa), kura atzina, ka kuģis
Kiras‑1
atbilst Zemkopības ministrijas vadlīniju 23.4.5. punktā ietvertajam kritērijam, un pieteikumu apmierināja. Tādējādi ar 2007. gada 27. decembra spriedumu tā šo Aģentūras lēmumu atcēla.
Ar 2012. gada 14. maija spriedumu
Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
(Lietuvas Augstākā administratīvā tiesa) 2007. gada 27. decembra spriedumu apstiprināja, un tas šajā datumā kļuva galīgs.
Izpildot minētos spriedumus, Aģentūra vēlreiz izskatīja
Baltlanta
iesniegumu un atzina, ka tās projekts atbilst prasībām atbalsta LTL 8 000 000 apmērā VPD pasākuma ietvaros saņemšanai.
Tomēr Zemkopības ministrija ar 2013. gada 17. janvāra vēstuli informēja
Baltlanta
, ka tās iesniegums nevar tikt tālāk apstrādāts, jo, pirmkārt, līgumi par atbalsta piešķiršanu VPD pasākuma ietvaros varēja tikt noslēgti tikai līdz 2008. gada 1. jūlijam, otrkārt, izdevumu, par kuriem var saņemt finansējumu saskaņā ar VPD, kompensējamības periods ir beidzies 2009. gada 30. jūnijā un, treškārt, projekta “Zvejas kuģa “
Kiras‑I
” galīga izņemšana no aktīvās zvejas” darbības līdz minētajam datumam nav saņēmušas nevienu maksājumu saskaņā ar VPD, un līdz šim datumam arī nav ticis atzīts par vajadzīgu iesniegt deklarāciju Komisijai.
2013. gada 20. februārī
Baltlanta
pret Lietuvas valsti cēla prasību sakarā ar valsts atbildību
Vilniaus apygardos administracinio teismas
, pieprasot kompensāciju LTL 8 000 000 apmērā par mantisko kaitējumu un LTL 2 000 000 apmērā par morālo kaitējumu. Tā uzsver, ka Zemkopības ministrija ar savu bezdarbību ir nepamatoti liegusi prasītājai saņemt finanšu atbalstu. Pēc
Baltlanta
domām, Zemkopības ministrija savlaicīgi nav veikusi visus iespējamos pasākumus, nav informējusi Komisiju, ka par jautājumu par tās iesnieguma par atbalsta piešķiršanu atbilstību prasībām norit tiesas process, nav izveidojusi atbalsta shēmu un nav paredzējusi līdzekļus laikam, kad jautājums par atbalsta piešķiršanu tiks atrisināts. Tādējādi šīs bezdarbības dēļ tai esot ticis nodarīts kaitējums.
Zemkopības ministrija, kas pamatlietā pārstāv Lietuvas valsti, savukārt uzskata, pirmkārt, ka Regulas Nr. 2792/1999 19. pantā dalībvalstīm nav noteikts pienākums finansēt VPD pasākumus papildus tam, kas ir paredzēts šajā regulā. Otrkārt,
Baltlanta
neesot varējusi saņemt finanšu atbalstu nevis ministrijas bezdarbības apgalvotā prettiesiskuma dēļ, bet gan tāpēc, ka VPD īstenošanas periods bija noslēdzies, kamēr noritēja tiesas process par Aģentūras 2007. gada 3. augusta lēmumu. Šī ministrija, treškārt, uzsver, ka tas vien, ka ir ticis iesniegts projekta iesniegums, nenozīmē, ka iesniedzējam tiks bez papildu nosacījumiem izmaksāta finanšu atbalsta summa, kas iesniegumā tika lūgta projekta īstenošanai. Tā atgādina, ka kopsummas kompensācija atbalsta saņēmējam var tikt izmaksāta vienīgi gadījumā, ja tas līgumā par atbalsta piešķiršanu noteiktajā termiņā ir izpildījis Zemkopības ministrijas vadlīnijās un līgumā par atbalsta piešķiršanu paredzētos pienākumus.
Finanšu ministrija, kas ir iestājusies lietā Lietuvas valsts atbalstam, precizē, ka ar
Baltlanta
nebija noslēgts līgums par atbalsta piešķiršanu un ka tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunktu Lietuvas Republikai nebija pienākuma informēt Komisiju par tiesas procesu attiecībā uz šo iesniegumu. Tā turklāt norāda, ka Zemkopības ministrijai juridiski nebija iespējas rezervēt līdzekļus projektiem, uz kuriem attiecas tiesas procesi.
Šādos apstākļos
Vilniaus apygardos administracinis teismas
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Regulas Nr. 1260/1999 38. pants, kurā ir noteikts dalībvalsts pienākums informēt Eiropas Komisiju par administratīviem un tiesas procesiem un sadarboties ar Eiropas Komisiju, ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstij ir noteikts pienākums informēt Eiropas Komisiju par visām tiesvedībām attiecībā uz īstenojošās iestādes, starpniekiestādes, vadošās iestādes vai maksājumu iestādes rīcību vai bezdarbību saistībā ar iesnieguma vērtēšanu, atlasi, lēmuma par atbalsta piešķiršanu pieņemšanu vai projekta īstenošanu?
2)
Vai Regulas Nr. 2792/1999 19. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstij tiek noteikts pienākums, vienojoties ar Eiropas Komisiju, paredzēt atbalsta shēmas un līdzekļus gadījumiem, kad tiesas izskata strīdus attiecībā uz īstenojošās iestādes, starpniekiestādes, vadošās iestādes vai maksājumu iestādes rīcību vai bezdarbību saistībā ar iesnieguma vērtēšanu, atlasi, lēmuma par atbalsta piešķiršanu pieņemšanu vai projekta īstenošanu?
3)
Vai [Komisijas pamatnostādņu] 6. un 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem dalībvalstij ir noteikts pienākums informēt Eiropas Komisiju par visām tiesvedībām attiecībā uz īstenojošās iestādes, starpniekiestādes, vadošās iestādes vai maksājumu iestādes rīcību vai bezdarbību saistībā ar iesnieguma vērtēšanu, atlasi, lēmuma par atbalsta piešķiršanu pieņemšanu vai projekta īstenošanu un izlemt, vai šī darbība pilnībā vai daļēji ir jāsvītro no programmas un/vai jāaizvieto ar citu darbību u. tml., vai tā ir jāatstāj programmā, vai arī ir jārīkojas citādi, nodrošinot lēmuma par atbalsta piešķiršanu pienācīgu izpildi pēc tiesvedības beigām?
4)
Vai tas, ka valsts tiesību aktos, kas ir piemērojami šajā lietā, nav tādas tiesību normas, kurā būtu paredzētas attiecīgo valsts iestāžu funkcijas tiesvedības gadījumā par īstenojošās iestādes, starpniekiestādes, vadošās iestādes vai maksājumu iestādes rīcību vai bezdarbību saistībā ar iesnieguma vērtēšanu, atlasi, lēmuma par atbalsta piešķiršanu pieņemšanu vai projekta īstenošanu, proti, nav paredzēts, ka attiecīgajām valsts iestādēm būtu pienākums informēt Eiropas Komisiju par notiekošu tiesas procesu un veikt noteiktus pasākumus, lai rezervētu atbalstam, kura piešķiršana ir tiesvedības priekšmets, paredzētos līdzekļus līdz jautājuma par atbalsta piešķiršanu galīgai atrisināšanai, atbilst dalībvalsts pienākumam saskaņā ar Regulas Nr. 1260/1999 38. pantu informēt Komisiju par administratīviem un tiesas procesiem un sadarboties ar Komisiju, Regulas Nr. 2792/1999 19. pantam, kā arī [Komisijas pamatnostādņu] 6. un 7. punkta prasībām?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Vispirms ir jānorāda, ka Regulas Nr. 2792/1999 19. panta, kura interpretāciju ir lūgusi iesniedzējtiesa, sākotnējā redakcija pamatlietā nav piemērojama
ratione temporis
, jo, kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem,
Baltlanta
savu iesniegumu par finanšu atbalsta piešķiršanu iesniedza tādas palīdzības ietvaros, kas tika apstiprināta pēc Regulas Nr. 2369/2002, ar kuras 1. panta 15. punktu tika grozīts Regulas Nr. 2792/1999 19. pants, stāšanās spēkā, proti, 2003. gada 1. janvāra.
Līdz ar to prejudiciālie jautājumi saistībā ar Regulas Nr. 2792/1999 19. panta interpretāciju ir jāizvērtē atbilstoši tajā ar Regulu Nr. 2369/2002 izdarītajiem grozījumiem.
Tādējādi ir jāuzskata, ka iesniedzējtiesa ar saviem prejudiciālajiem jautājumiem, kuri ir jāizvērtē kopā, būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts, Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 19. pants, kā arī Komisijas pamatnostādņu 6. un 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem attiecīgajām valsts iestādēm ir noteikts pienākums informēt Komisiju par tiesvedības saistībā ar administratīvu lēmumu attiecībā uz tāda iesnieguma par finanšu atbalsta piešķiršanu atbilstību prasībām kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta, esamību un veikt vajadzīgos pasākumus, lai rezervētu atbalstam, kura piešķiršana ir šīs tiesvedības priekšmets, paredzētos līdzekļus līdz jautājuma par šo piešķiršanu galīgai atrisināšanai.
Pirmkārt, runājot par Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punktu, šajā pēdējā minētajā ir paredzēts, ka, neierobežojot Komisijas pienākumu izpildīt Savienības vispārējo budžetu, dalībvalstis pirmām kārtām uzņemas atbildību veikt palīdzības finanšu kontroli. Minētajā pantā ir ietverts pasākumu, kuri šajā nolūkā ir jāveic dalībvalstīm, neizsmeļošs saraksts.
Starp šiem pasākumiem ir pasākums, kas ir paredzēts Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunktā, kurā ir noteikts, ka dalībvalstu pienākums ir nepieļaut, atklāt un novērst pārkāpumus. Šīs pēdējās minētās par tiem paziņo Komisijai saskaņā ar noteikumiem un informē Komisiju par administratīviem un tiesas procesiem.
Lai ieviestu skaidrību par Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunktā uzskaitītajām situācijām, ir jānorāda, ka minētajā pantā ietvertais jēdziens “pārkāpums” šajā regulā nav definēts.
Līdz ar to, tā kā Regulā Nr. 1260/1999 vispār nav jēdziena “pārkāpums” definīcijas, šī jēdziena nozīmes un piemērošanas jomas noteikšana ir jāveic saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, atbilstoši kurai ir jāņem vērā tā ierastā nozīme ikdienas valodā, ievērojot kontekstu, kādā tas tiek izmantots, un tiesiskajā regulējumā, kurā tas ir ietverts, izvirzītos mērķus (skat. spriedumu
Diakité
, C‑285/12,
EU:C:2014:39
, 27. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ierastajā nozīmē ikdienas valodā jēdziens “pārkāpums” attiecas uz situāciju, kurā notiek tiesību normas, kas šajā gadījumā ir Savienības tiesību norma, neievērošana.
Attiecībā uz Regulā Nr. 1260/1999 izvirzīto mērķi ir jānorāda, ka šīs regulas 8. panta 3. punktā ir noteikts, ka, piemērojot subsidiaritātes principu un neierobežojot Komisijas pilnvaras it īpaši atbildības par Savienības vispārējā budžeta izpildi jomā, dalībvalstīm galvenokārt ir jāatbild par palīdzības īstenošanu attiecīgā teritoriālā līmenī saskaņā ar nosacījumiem, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīgi. Šis princips tādējādi ir nostiprināts minētās regulas 38. panta 1. punktā.
Īstenojot šādu finanšu kontroli, attiecīgā dalībvalsts kļūst par pirmo atbildīgo par Savienības fondu efektīvu izmantošanu, tādējādi, neierobežojot Komisijas pilnvaras, tiek veicināta pienācīga Savienības vispārējā budžeta izpilde.
Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunkta mērķis tādējādi ir aizsargāt Savienības vispārējo budžetu pret jebkādu rīcību vai bezdarbību, kas varētu radīt tam zaudējumus.
Attiecībā uz normatīvo kontekstu, kurā ir ietverts Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts, ir jānorāda, ka šīs regulas 38. panta 3. un 4. punktā ir paredzēts, ka attiecīgā dalībvalsts paziņo par atklāto pārkāpumu finansiālajām sekām Komisijai, kura tad var izteikt apsvērumus. Tāpat arī minētās regulas 38. panta 5. punktā ir noteikts, ka Komisija var apturēt visus starpposma maksājumus vai to daļu, ja tā konstatē, ka attiecīgie izdevumi ir saistīti ar nopietniem pārkāpumiem, kas līdz šim nav novērsti, un ir steidzīgi jārīkojas.
Piedevām ir jāatgādina, ka Tiesa sprieduma
Comune di Ancona
(C‑388/12,
EU:C:2013:734
) 44. punktā ir atzinusi, ka saskaņā ar Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) un h) apakšpunktā paredzētajiem pienākumiem attiecīgajai dalībvalstij ir jāpārbauda, vai pārmaiņas, uz kurām neattiecas šīs regulas 30. panta 4. punkta piemērošanas joma, nav tāds pārkāpums minētās regulas 38. un 39. panta izpratnē, kura dēļ vēlāk būs jāveic vajadzīgā finanšu korekcija un jāatgūst atbilstošās zaudētās summas, vajadzības gadījumā, piemērojot nokavējuma procentus.
No Regulas Nr. 1260/1999 38. panta vispārējās uzbūves izriet, ka jēdziens “pārkāpums” attiecas uz Savienības fondu prettiesisku izmantošanu.
Ņemot vērā iepriekš minēto iztirzājumu, Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētais jēdziens “pārkāpums” ir jāinterpretē tādējādi, ka tas attiecas uz jebkādu Savienības tiesību normu neievērošanu, kas izriet no rīcības vai bezdarbības, kas varētu radīt zaudējumus Savienības vispārējam budžetam.
Ievērojot minēto jēdziena “pārkāpums” definīciju, Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar to dalībvalstīm ir noteikts pienākums nepieļaut, atklāt un novērst Savienības tiesību normu neievērošanu, kura izriet no rīcības vai bezdarbības, kas varētu radīt zaudējumus Savienības vispārējam budžetam, paziņot par šādiem pārkāpumiem Komisijai un informēt to par administratīviem un tiesas procesiem saistībā ar šiem pārkāpumiem.
Turklāt ir jānorāda, ka Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punktā jēdziens “darbība” ir definēts kā “jebkurš projekts vai rīcība, ko veic atbalsta galīgie ieguvēji”. Projekta vai rīcības iekļaušanās attiecīgajā palīdzībā tādējādi ir šo jēdzienu veidojošs elements.
Saskaņā ar Regulas Nr. 1260/1999 30. panta 1. punktu “izdevumiem attiecībā uz darbībām ir tiesības uz fondu ieguldījumu tikai tad, ja šīs darbības ir daļa no attiecīgās palīdzības”. No šīs tiesību normas formulējuma izriet, ka tiesības uz minēto fondu ieguldījumu ir tikai “darbībām” šīs regulas 9. panta k) punkta izpratnē.
No tā izriet, ka radīt zaudējumus Savienības vispārējam budžetam var tikai pārkāpumi, kas ir saistīti ar “darbībām” Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punkta izpratnē.
Līdz ar to ir jāpārbauda, vai tāds projekts kā tas, kuru pamatlietā bija iesniegusi
Baltlanta
, ietilpst jēdzienā “darbība” Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punkta izpratnē.
Atbilstoši Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta a) apakšpunktam dalībvalstis pārbauda, vai ir izveidotas vadības un kontroles sistēmas un vai tās tiek īstenotas tā, lai nodrošinātu Savienības fondu efektīvu un pareizu izmantošanu. Regulas Nr. 438/2001 4. pantā ir precizēts, ka minētajās sistēmās ir paredzētas procedūras, lai nodrošinātu atbilstību valsts un Savienības noteikumiem par to, ka izdevumu segšanai ir tiesības saņemt atbalstu no struktūrfondiem saskaņā ar attiecīgo palīdzību.
Turklāt ir jāatgādina, ka Savienības tiesiskajā regulējumā paredzētā atbalsta sistēma ir pamatota it īpaši ar to, ka saņēmējs izpilda virkni pienākumu, kas tam dod tiesības saņemt paredzēto finanšu atbalstu (skat. spriedumu
Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening
u.c., no C‑383/06 līdz C‑385/06,
EU:C:2008:165
, 56. punkts un tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to, īstenojot valsts vadības un kontroles sistēmās paredzētās procedūras, valsts kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, lai saņēmējs apņemtos izpildīt pienākumus, kuri tam dod tiesības saņemt paredzēto finanšu atbalstu.
Šajā nolūkā valsts kompetentajām iestādēm no projekta iesniedzēja, kuram ir ticis piešķirts finanšu atbalsts, lai tas varētu īstenot savu projektu, ir atļauts prasīt paust šādu apņemšanos, pirms minētais projekts ir kļuvis par daļu no attiecīgās palīdzības.
Tā ir ar pamatlietā aplūkoto procedūru, kura ir ieviesta Lietuvas tiesībās un kurā ir paredzēts, ka ar projekta iesniedzēju, kam ir ticis piešķirts finanšu atbalsts, ir jānoslēdz līgums par atbalsta piešķiršanu.
No tā izriet, ka, ja šāda līguma nav, tāds projekts kā tas, kuru iesniedza
Baltlanta
, nevar būt daļa no attiecīgās palīdzības un līdz ar to nevar tikt kvalificēts kā “darbība” Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punkta izpratnē.
Tādējādi, tā kā nav ticis izdarīts “pārkāpums”, kas ir saistīts ar “darbībām” Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punkta izpratnē, šīs regulas 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts attiecībā uz pamatlietu nav piemērojams.
Otrkārt, runājot par Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 19. pantu, ir jānorāda, ka šajā tiesību normā ir ietverta atkāpe no LESD 108. pantā paredzētā paziņošanas pienākuma, saskaņā ar kuru dalībvalstīm nav jāpaziņo Komisijai par atbalsta shēmām, kas ir paredzētas plānos, kuri ir minēti Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 3. panta 3. punktā un definēti Regulas Nr. 1260/1999 9. panta b) punktā. Turpretim par dalībvalstu piešķirto cita veida atbalstu zivsaimniecības nozarē obligāti ir jāpaziņo Komisijai.
Līdz ar to Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 19. pantā attiecīgajai dalībvalstij nekādā ziņā nav noteikts pienākums izveidot atbalsta shēmu, kuras mērķis būtu finansēt projektu, kam ir netaisni tikusi liegta iespēja saņemt finanšu atbalstu.
Treškārt, runājot par Komisijas pamatnostādņu 6. un 7. punktu, ir jānorāda, pirmkārt, ka, lai arī šo pamatnostādņu mērķis nav radīt saistošas sekas, valsts tiesām ir pienākums tās ņemt vērā, lai atrisinātu tām iesniegtās lietas, it īpaši, kad šajās pamatnostādnēs ir izskaidrots, kā būtu jāinterpretē valsts tiesību normas, kas ir pieņemtas nolūkā nodrošināt šo pamatnostādņu īstenošanu, vai kad to mērķis ir papildināt saistoša rakstura Savienības tiesību normas (pēc analoģijas skat. spriedumus
Grimaldi
, C‑322/88,
EU:C:1989:646
, 18. punkts, un
Altair Chimica
, C‑207/01,
EU:C:2003:451
, 41. punkts).
Otrkārt, ir jānorāda, ka šīs pamatnostādnes ir jāinterpretē atbilstoši saistoša rakstura Savienības tiesību normām, kuras papildināt ir to mērķis, proti, – atbilstoši Regulai Nr. 1260/1999.
Šajā ziņā minēto pamatnostādņu 6. un 7. punktā ir atsauces attiecīgi uz “izbeigšanas laikā vēl nepabeigtām darbīb[ām] un darbīb[ām], kas nav darboties spējīgas”, un “tiesas un administratīvu procesu dēļ apturēt[ām] darbīb[ām]”. No tā izriet, ka jēdziens “darbība” Komisijas pamatnostādņu izpratnē ir jāinterpretē atbilstoši jēdzienam “darbība”, kas ir ietverts Regulas Nr. 1260/1999 9. panta k) punktā.
Tā kā Komisijas pamatnostādņu piemērošanas joma attiecas tikai uz “darbībām”, kas ir daļa no attiecīgās palīdzības, ir jākonstatē, ka arī šīs pamatnostādnes nav piemērojamas attiecībā uz pamatlietu.
Līdz ar to tāds iesnieguma par finanšu atbalsta piešķiršanu iesniedzējs kā
Baltlanta
saistībā ar tādu tiesvedību par valsts atbildību kā tā, kas ir pamatlietas priekšmets, nevar atsaukties ne uz Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ne uz Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 19. pantu, ne arī uz Komisijas pamatnostādņu 6. un 7. punktu.
Tomēr ir jānorāda, ka minētās Savienības tiesību normas neietekmē tādas prasības celšanu pret valsti sakarā ar valsts atbildību, kura ir celta, pamatojoties uz šķietamu valsts tiesību neievērošanu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Regulas Nr. 1260/1999 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts, Regulas Nr. 2792/1999, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2369/2002, 19. pants, kā arī Komisijas pamatnostādņu 6. un 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem attiecīgajām valsts iestādēm nav noteikts pienākums ne informēt Komisiju par tiesvedības saistībā ar administratīvu lēmumu attiecībā uz tāda iesnieguma par finanšu atbalsta piešķiršanu atbilstību prasībām kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta, esamību, ne arī veikt vajadzīgos pasākumus, lai rezervētu atbalstam, kura piešķiršana ir šīs tiesvedības priekšmets, paredzētos līdzekļus līdz jautājuma par šo piešķiršanu galīgai atrisināšanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par struktūrfondiem, 38. panta 1. punkta e) apakšpunkts, Padomes 1999. gada 17. decembra Regulas (EK) Nr. 2792/1999, kas nosaka sīki izstrādātus Kopienas noteikumus un kārtību attiecībā uz struktūrpalīdzību zivsaimniecības nozarē, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2002. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 2369/2002, 19. pants, kā arī Pamatnostādņu par atbalsta izbeigšanu no struktūrfondiem (2000.–2006. gads), kas ir pieņemtas ar Komisijas 2006. gada 1. augusta Lēmumu COM(2006) 3424, galīgā redakcija, 6. un 7. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem attiecīgajām valsts iestādēm nav noteikts pienākums ne informēt Eiropas Komisiju par tiesvedības saistībā ar administratīvu lēmumu attiecībā uz tāda iesnieguma par finanšu atbalsta piešķiršanu atbilstību prasībām kā tas, uz kuru attiecas pamatlieta, esamību, ne arī veikt vajadzīgos pasākumus, lai rezervētu atbalstam, kura piešķiršana ir šīs tiesvedības priekšmets, paredzētos līdzekļus līdz jautājuma par šo piešķiršanu galīgai atrisināšanai.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – lietuviešu.