CELEX: 62011TJ0528
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas grafiskas preču zīmes "FOREVER" reģistrācijas pieteikums
Agrāka valsts grafiska preču zīme "4 EVER"
Relatīvs atteikuma pamats
Sajaukšanas iespēja
Apzīmējumu līdzība
Regulas (EK) Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts
Agrākas preču zīmes faktiska izmantošana
Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkts

Tiesvedības priekšvēsture
2006. gada 22. decembrī prasītāja
Aloe Vera of America, Inc.
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojā (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu saskaņā ar grozīto Padomes 1993. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
; aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (
OV L 78, 1. lpp.
)).
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafisks apzīmējums:
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst tostarp 32. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “alvejas sula, dzērieni no alvejas želejas un alvejas mīkstuma, alvejas sulas maisījums ar augļu sulu (‑ām); un minerālūdens pudelēs”.
2007. gada 2. jūlijā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts
Bulletin des marques communautaires
[
Kopienas Preču Zīmju Biļetenā
] Nr. 30/2007.
2007. gada 28. septembrī
Diviril – Distribuidora de Viveres do Ribatejo, L
da
, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 41. pants), iesniedza iebildumus pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz šā sprieduma 3. punktā minētajām precēm.
Iebildumi bija balstīti uz zemāk attēlotu agrāku Portugāles grafisku preču zīmi, par kuru reģistrācijas pieteikums iesniegts 1994. gada 27. janvārī, kura reģistrēta 1995. gada 11. aprīlī ar numuru 297697 un kuras reģistrācija pagarināta 2005. gada 9. augustā attiecībā uz “sulām, citrona un laima sulām – vienīgi eksportam”, kas ietilpst 32. klasē Nicas nolīguma izpratnē:
Iebildumu atbalstam norādītie pamati ir Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunkts) un Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkts) minētie pamati.
2007. gada 19. oktobrī agrākā preču zīme tika nodota personai, kas iestājusies lietā,
Detimos – Gestão Imobiliária, SA
, kura ir
Diviril
tiesību pārņēmēja.
2009. gada 20. aprīlī prasītāja iesniedza lūgumu, lai persona, kas iestājusies lietā, sniegtu pierādījumus par agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu.
Ar 2009. gada 19. maija vēstuli ITSB lūdza personu, kas iestājusies lietā, sniegt minētos pierādījumus divu mēnešu laikā, proti, ne vēlāk kā 2009. gada 20. jūlijā.
Atbildot uz minēto vēstuli, persona, kas iestājusies lietā, 2009. gada 12. jūnijā iesniedza virkni faktūrrēķinu.
Ar 2010. gada 22. aprīļa lēmumu Iebildumu nodaļa apmierināja iebildumus un noraidīja Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu.
2010. gada 30. aprīlī prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu par Iebildumu nodaļas lēmumu iesniedza apelācijas sūdzību ITSB.
Ar 2011. gada 8. augusta lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju ceturtā padome noraidīja apelācijas sūdzību. Pirmkārt, tā konstatēja, ka konkrēto sabiedrības daļu veido Portugāles vidusmēra patērētājs. Otrkārt, tā uzskatīja, ka persona, kas iestājusies lietā, bija pietiekami pierādījusi, ka agrāka preču zīme ir tikusi faktiski izmantota Portugālē attiecīgajā piecu gadu laikposmā. Treškārt, tā secināja, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji līdzīgas. Ceturtkārt, tā norādīja, ka konfliktējošo preču zīmju vizuālā līdzība ir neliela un ka fonētiskajā aspektā šīs preču zīmes ir identiskas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kurai ir noteiktas angļu valodas zināšanas, un vidēji līdzīgas pārējai konkrētās sabiedrības daļas daļai. Runājot par konceptuālo salīdzinājumu, tā uzskatīja, ka konfliktējošās preču zīmes ir identiskas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kas prot angļu valodu, un neitrālas pārējai konkrētās sabiedrības daļas daļai. Piektkārt, visaptverošā vērtējuma ietvaros, iepriekš tostarp norādot, ka agrākajai preču zīmei ir parasta atšķirtspēja, tā secināja, ka pastāv sajaukšanas iespēja Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.
Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest ITSB un personai, kas iestājusies lietā, atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Personas, kas iestājusies lietā, prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
noraidīt prasību;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt izdevumus, kuri personai, kas iestājusies lietā, radušies visos procesos.
Par lietas būtību
Pamatojot savu prasību, prasītāja izvirza divus pamatus, no kuriem pirmais ir saistīts ar Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu un otrais – ar šīs pašas regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu.
Par pirmo prasības pamatu – Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta pārkāpumu
Prasītāja apgalvo, ka – pretēji Apelāciju padomes sniegtajam vērtējumam – ar faktūrrēķiniem, kurus administratīvā procesa laikā bija iesniegusi persona, kas iestājusies lietā, nepietiek, lai pierādītu agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punkta izpratnē.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, atbalsta Apelāciju padomes sniegto vērtējumu.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punktu Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma, pret kuru izvirzīti iebildumi, iesniedzējs var prasīt sniegt pierādījumus par to, ka piecu gadu laikā pirms reģistrācijas pieteikuma publicēšanas agrāka valsts preču zīme, uz kuru atsaucas šo iebildumu pamatošanai, ir tikusi faktiski izmantota.
Turklāt saskaņā ar grozītās Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 (
OV L 303, 1. lpp.
), 22. noteikuma 3. punktu izmantošanas pierādījumi ir jāsniedz par agrākas preču zīmes izmantošanas vietu, laiku, apjomu un veidu.
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai no iepriekš minētajām tiesību normām, ņemot vērā arī Regulas Nr. 207/2009 preambulas 10. apsvērumu, izriet, ka prasības, saskaņā ar kuru agrākai preču zīmei ir jābūt faktiski izmantotai, lai to varētu pretstatīt Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumam,
ratio legis
ir samazināt konfliktus starp divām preču zīmēm, ja vien nepastāv ekonomiski pamatots iemesls, kas izriet no preču zīmes reālas funkcijas tirgū. Turpretī minētajās normās nav paredzēts ne vērtēt uzņēmuma komercdarbības panākumus, ne kontrolēt uzņēmuma ekonomisko stratēģiju, ne arī sniegt aizsardzību preču zīmēm tikai tad, ja to komerciālā izmantošana sasniedz kvantitatīvi nozīmīgu apjomu (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā
T-203/02
Sunrider
/ITSB -
Espadafor Caba
(“VITAFRUIT”), Krājums, II-2811. lpp.
, 36.–38. punkts un tajos minētā judikatūra).
Preču zīme ir faktiski izmantota, ja tā ir izmantota atbilstoši tās pamata funkcijai, t.i., garantēt to preču vai pakalpojumu izcelsmes identitāti, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta, lai radītu vai saglabātu šo preču un pakalpojumu noieta tirgu, nepieļaujot simbolisku izmantošanu, kuras vienīgais mērķis būtu saglabāt preču zīmes piešķirtās tiesības (skat. pēc analoģijas Tiesas 2003. gada 11. marta spriedumu lietā
C-40/01
Ansul
,
Recueil
, I-2439. lpp.
, 43. punkts). Turklāt nosacījums attiecībā uz preču zīmes faktisko izmantošanu paredz, ka šai preču zīmei, kāda tā ir aizsargāta konkrētajā teritorijā, jābūt izmantotai publiski un ārēji (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā “VITAFRUIT”, 39. punkts; šajā ziņā skat. pēc analoģijas arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Ansul
, 37. punkts).
Preču zīmes izmantošanas faktiskā rakstura vērtējums ir jābalsta uz visiem faktiem un apstākļiem, kas ir atbilstoši, lai noskaidrotu tās komerciālās izmantošanas patiesumu, it īpaši izmantošanu, ko attiecīgajā saimnieciskajā nozarē uzskata par pamatotu, lai saglabātu vai radītu tirgus daļas ar preču zīmi aizsargātajām precēm vai pakalpojumiem, šo preču vai pakalpojumu raksturu, tirgus raksturlielumus, preču zīmes izmantošanas mērogu un biežumu (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā “VITAFRUIT”, 40. punkts; skat. arī pēc analoģijas iepriekš 24. punktā minēto spriedumu lietā
Ansul
, 43. punkts).
Attiecībā uz agrākas preču zīmes izmantošanas apjomu ir jāņem vērā tostarp, pirmkārt, visu izmantošanas darbību komerciālais apjoms un, otrkārt, perioda, kurā notikušas izmantošanas darbības, ilgums, kā arī to biežums (iepriekš 23. punktā minētais Vispārējās tiesas spriedums lietā “VITAFRUIT”, 41. punkts, un Vispārējās tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums lietā
T-334/01
MFE Marienfelde
/ITSB -
Vétoquinol
(“HIPOVITON”), Krājums, II-2787. lpp.
, 35. punkts).
Lai izskatāmajā lietā pārbaudītu, vai agrākā preču zīme ir faktiski izmantota, ir jāveic visaptverošs vērtējums, ņemot vērā visus uz izskatāmo lietu attiecināmos faktorus. Šis vērtējums nozīmē noteiktu savstarpējo saistību starp vērā ņemamajiem faktoriem. Piemēram, ar minēto preču zīmi pārdoto preču nelielo apjomu var kompensēt šīs preču zīmes izmantošanas augstā intensitāte vai ievērojams pastāvīgums šīs preču zīmes izmantošanas laikā un otrādi (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā “VITAFRUIT”, 42. punkts, un iepriekš 26. punktā minētais spriedums lietā “HIPOVITON”, 36. punkts).
Ar agrāko preču zīmi pārdoto preču apgrozījumu, kā arī pārdošanas apjomu nedrīkst vērtēt absolūtā izteiksmē, bet tie jāvērtē saistībā ar citiem atbilstošiem faktoriem, tādiem kā komercdarbības apjoms, ražošanas vai pārdošanas kapacitāte vai dažādošanas pakāpe uzņēmumā, kas izmanto preču zīmi, kā arī preču vai pakalpojumu raksturlielumi attiecīgajā tirgū. Tādēļ, lai agrākās preču zīmes izmantošanu kvalificētu kā faktisku izmantošanu, tās izmantošanai nav vienmēr jābūt kvantitatīvi nozīmīgai (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā “VITAFRUIT”, 42. punkts, un iepriekš 26. punktā minētais spriedums lietā “HIPOVITON”, 36. punkts). Tātad pat ar minimālu izmantošanu var pietikt, lai konstatētu faktisku izmantošanu, ar nosacījumu, ka tā tiek uzskatīta par pamatotu attiecīgajā saimnieciskajā nozarē, lai saglabātu vai radītu tirgus daļas ar preču zīmi aizsargātajām precēm vai pakalpojumiem. Līdz ar to nav iespējams
a priori
un abstraktā veidā noteikt, kāds kvantitatīvais slieksnis ir jāizmanto, lai izlemtu, vai izmantošana ir faktiska vai ne, tāpēc nevar paredzēt
de minimis
noteikumu, kas liegtu ITSB vai pārsūdzības kārtībā Vispārējai tiesai novērtēt visus izskatāmā strīda apstākļus (Tiesas 2006. gada 11. maija spriedums lietā
C-416/04 P
Sunrider
/ITSB, Krājums, I-4237. lpp.
, 72. punkts).
Turklāt preču zīmes faktisko izmantošanu nevar pierādīt, pamatojoties uz varbūtībām vai prezumpcijām, bet tā ir jābalsta uz konkrētiem un objektīviem pierādījumiem par reālo un pietiekamu preču zīmes izmantošanu attiecīgajā tirgū (Vispārējās tiesas 2002. gada 12. decembra spriedums lietā
T-39/01
Kabushiki Kaisha Fernandes
/ITSB -
Harrison
(“HIWATT”),
Recueil
, II-5233. lpp.
, 47. punkts, un 2004. gada 6. oktobra spriedums lietā
T-356/02
Vitakraft-Werke Wührmann
/ITSB -
Krafft
(“VITAKRAFT”), Krājums, II-3445. lpp.
, 28. punkts).
Visbeidzot ir jāprecizē, ka atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 15. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunktam kopsakarā ar minētās regulas 42. panta 2. un 3. punktu pierādījumi par agrākas valsts vai Kopienas preču zīmes, ar kuru ir pamatoti iebildumi pret Kopienas preču zīmes reģistrāciju, faktisku izmantošanu ietver arī pierādījumus par agrākās preču zīmes izmantošanu formā, kas atšķiras ar elementiem, kuri nemaina šīs preču zīmes atšķirtspēju tādā formā, kādā tā tikusi reģistrēta (skat. Vispārējās tiesas 2005. gada 8. decembra spriedumu lietā
T-29/04
Castellblanch
/ITSB -
Champagne Roederer
(“CRISTAL CASTELLBLANCH”), Krājums, II-5309. lpp.
, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāpārbauda, vai apstrīdētā lēmuma 18.–25. punktā Apelāciju padome pamatoti ir secinājusi, ka persona, kas iestājusies lietā, bija pietiekami pierādījusi, ka agrākā preču zīme ir tikusi faktiski izmantota Portugālē Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. un 3. punktā paredzētajā piecu gadu laikposmā, kas konkrētajā gadījumā ilga no 2002. gada 2. jūlija līdz 2007. gada 1. jūlijam (turpmāk tekstā – “atbilstošais laikposms”).
Procesā Iebildumu nodaļā, atbildot uz ITSB 2009. gada 19. maija vēstuli (skat. šā sprieduma 10. punktu), persona, kas iestājusies lietā, iesniedza 27 faktūrrēķinus, ko bija izsniegusi
Diviril Comercio – Comercialização de produtos alimentares, L
da
, Portugālē reģistrētā sabiedrība, kas bija saistīta ar
Diviril
.
Ir jākonstatē, ka no šiem 27 faktūrrēķiniem 12 faktūrrēķini attiecas uz atbilstošo laikposmu un liecina par to, ka agrākās preču zīmes izmantošanas darbības tika veiktas laikposmā no 2005. gada 30. marta līdz 2007. gada 8. jūnijam, proti, aptuveni 26 mēnešu laikā (turpmāk tekstā – “12 faktūrrēķini”).
Preces, kas norādītas 12 faktūrrēķinos, tostarp ir apzīmētas kā “4Ever Lima Limão”, “4Ever Laranja” vai “4Ever Ananás” un tika pārdotas pusotra litra pudelēs, kas ļauj secināt, ka runa ir par augļu sulu, t.i., precēm, attiecībā uz kurām agrākā preču zīme tikusi reģistrēta un uz kurām ir balstīti iebildumi. Šajos faktūrrēķinos ir arī norāde uz dzērienu, kas apzīmēti “4Ever Gasosa” un “4Ever Cola”, pārdošanu pusotra litra pudelēs.
Ir taisnība, kā to pareizi norādījusi prasītāja, ka 12 faktūrrēķinos elements “4ever” ir atveidots ar parastiem simboliem un tātad nav precīzs agrākās preču zīmes attēlojums. Tomēr atšķirības no minētās preču zīmes ir tikai nelielas, jo tās vizuālais aspekts ir drīzāk banāls, ņemot vērā, ka cipars 4 un vārds “ever” tajā ir atveidoti ar pietiekami ierastiem simboliem, izņemot nedaudz stilizēto burtu “r”, un ka tajā nav izmantota ne krāsa, ne logotips, ne arī kāds uzkrītošs grafisks elements. Kā pareizi konstatēts apstrīdētā lēmuma 24. punktā, iepriekš minētās atšķirības nekādi nemaina agrākās preču zīmes atšķirtspēju, kāda tā reģistrēta, un nekaitē identificēšanas funkcijai, ko pilda šī preču zīme. Līdz ar to pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, personai, kas iestājusies lietā, nevar tikt pārmests, ka tā nav sniegusi papildu pierādījumu, kurā būtu ietverts agrākās preču zīmes “precīzs attēlojums”.
Tāpat no 12 faktūrrēķiniem, kas sagatavoti portugāļu valodā, izriet, ka augļu sulas pudeļu piegāde tika veikta par labu 7 klientiem, kas atradās dažādās vietās Portugālē. Tātad nav noliedzams, ka šīs preces bija paredzētas Portugāles tirgum, kas ir konkrētais tirgus.
Turklāt šie faktūrrēķini atklāj, ka ar agrāko preču zīmi par labu Portugālē esošiem klientiem tirgoto augļu sulu vērtība laikposmā no 2005. gada 30. marta līdz 2007. gada 8. jūnijam sasniedza summu EUR 2604 apmērā, neskaitot pievienotās vērtības nodokli, un tas atbilst 4968 pudeļu pārdošanai. Ja šajā apjomā tiktu iekļauti dzērieni, kas apzīmēti kā “4Ever Gasosa” un “4Ever Cola”, pārdoto pudeļu skaits sasniegtu 8628 un apgrozījums, neskaitot pievienotās vērtības nodokli, – EUR 3856.
Kā pareizi norāda ITSB apstrīdētā lēmuma 22. punktā, lai gan šie skaitļi ir diezgan nelieli, iesniegtie faktūrrēķini tomēr ļauj secināt, ka tajos norādītās preces tika tirgotas pietiekami pastāvīgā veidā aptuveni 26 mēnešu laikā, un šis laikposms nav ne īpaši īss, ne arī īpaši tuvs prasītājas iesniegtā Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma publicēšanas datumam (šajā ziņā skat. iepriekš 23. punktā minēto spriedumu “VITAFRUIT”, 48. punkts).
Veiktā pārdošana ir izmantošanas darbības, kas ir objektīvi piemērotas, lai radītu vai saglabātu noieta tirgu attiecīgajām precēm, kuru komerciālais apjoms salīdzinājumā ar izmantošanas ilgumu un biežumu nav tik nenozīmīgs, lai secinātu, ka izmantošana ir tīri simboliska, minimāla vai fiktīva un ka tās vienīgais mērķis ir uzturēt preču zīmes tiesību aizsardzību (šajā ziņā skat. iepriekš 23. punktā minēto spriedumu lietā “VITAFRUIT”, 49. punkts). Šajā sakarā tostarp ir jāņem vērā, ka Portugāles teritorija un iedzīvotāju skaits ir salīdzinoši nelieli.
Fakts, ka 12 faktūrrēķini bija adresēti tikai 7 klientiem, šajā ziņā neko nemaina. Proti, pietiek ar to, ka preču zīmes izmantošana notiek publiski un ārēji, nevis tikai uzņēmuma, kuram pieder agrāka preču zīme, iekšienē vai šī uzņēmuma īpašumā vai kontrolē esošajā izplatīšanas tīklā (iepriekš 23. punktā minētais spriedums lietā “VITAFRUIT”, 50. punkts).
Tātad, lai gan agrākās preču zīmes izmantošanas apjoms ir bijis salīdzinoši neliels, Apelāciju padome, apstrīdētajā lēmumā secinot, ka ar personas, kas iestājusies lietā, iesniegtajiem pierādījumiem pietiek, lai konstatētu faktisku izmantošanu, nav pieļāvusi kļūdu.
Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, Apelāciju padome, lai nonāktu pie šī secinājuma, nav balstījusies uz “vienkāršiem pieņēmumiem un varbūtībām”. Proti, Iebildumu nodaļa un Apelāciju padome šajā ziņā ir balstījušās uz 12 faktūrrēķiniem un uz apsvērumiem, kas pilnībā atbilst judikatūrai, it īpaši iepriekš 23. punktā minētajam spriedumam lietā “VITAFRUIT”, kas apstiprināts ar iepriekš 28. punktā minēto spriedumu lietā
Sunrider
/ITSB. Iepriekš 23. punktā minētajā spriedumā lietā “VITAFRUIT” Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka 3516 koncentrētu augļu sulu pudeļu, kas atbilst apgrozījumam aptuveni EUR 4800 apmērā, piegāde vienam vienīgajam klientam Spānijā laikposmā, kas ilga vienpadsmit ar pusi mēnešus, kura apliecināta ar aptuveni desmit faktūrrēķiniem, ir uzskatāma par attiecīgās agrākās preču zīmes faktisku izmantošanu.
Šajā kontekstā prasītāja nevar balstīt savu argumentu uz to, ka apstrīdētā lēmuma 22. punktā Apelāciju padome ir norādījusi, ka “nevar tikt prezumēts, ka iesniegtie faktūrrēķini veido visu atbilstošajā piecu gadu laikposmā sagatavoto pārdevuma faktūrrēķinu kopumu” un ka “gadījumā, kad izmantošanas pierādījumus veido faktūrrēķini, iebildumu iesniedzēji parasti iesniedz izrakstītos faktūrrēķinus tikai izlases veidā”. Kā to ļoti pareizi minējusi ITSB, šeit runa ir tikai par veselā saprāta apsvērumiem, jo nevar prasīt agrākas preču zīmes īpašniekam, lai tas sniegtu pierādījumus par katru no darījumiem, kas veikti, izmantojot šo preču zīmi, Regulas Nr. 207/2009 42. panta 2. punktā paredzētajā atbilstošajā piecu gadu laikposmā. Ja tas izmanto faktūrrēķinus kā pierādījumus, ir svarīgi, lai tas iesniegtu attiecīgos eksemplārus tādā skaitā, kas ļauj izslēgt jebkādu iespēju, ka minētā preču zīme ir tikusi izmantota vienīgi simboliski, un kas tātad ir pietiekams, lai pierādītu tās faktisku izmantošanu. Turklāt ir jānorāda, ka aplūkojamajā lietā apsvērumos, kurus persona, kas iestājusies lietā, bija iesniegusi 2011. gada 17. martā, tā ir skaidri norādījusi, ka 12 faktūrrēķini tika izvēlēti izlases kārtā.
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, pirmais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par otro prasības pamatu – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta pārkāpumu
Prasītāja būtībā apgalvo, ka Apelāciju padomei nebija pamata fonētiskā salīdzinājuma vajadzībām ņemt vērā to, kā konfliktējošās preču zīmes izrunā angliski runājoši patērētāji, un ka tā nav pareizi identificējusi konceptuālās un vizuālās atšķirības starp šīm preču zīmēm. Tādēļ Apelāciju padome esot kļūdaini secinājusi, ka aplūkojamajā gadījumā pastāv sajaukšanas iespēja.
Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ja agrākas preču zīmes īpašnieks iebilst, pieteikto preču zīmi nereģistrē, ja tās identiskuma vai līdzības dēļ ar agrāko preču zīmi un preču vai pakalpojumu, kas tiek apzīmēti ar abām preču zīmēm, identiskuma vai līdzības dēļ sabiedrībai tajā teritorijā, kur ir aizsargāta agrākā preču zīme, ir sajaukšanas iespēja. Sajaukšanas iespēja ietver arī asociācijas ar agrāko preču zīmi iespēju.
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 207/2009 8. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punktu par agrākām preču zīmēm uzskata dalībvalstī reģistrētas preču zīmes ar pieteikuma iesniegšanas datumu, kas ir pirms Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas datuma.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sajaukšanas iespēja ir iespēja, ka sabiedrība varētu uzskatīt, ka attiecīgās preces vai pakalpojumi nāk no viena un tā paša uzņēmuma vai no ekonomiski saistītiem uzņēmumiem. Saskaņā ar šo pašu judikatūru sajaukšanas iespēja ir jāvērtē visaptveroši, atbilstoši tam, kā konkrētā sabiedrības daļa uztver attiecīgos apzīmējumus un attiecīgās preces vai pakalpojumus, un ņemot vērā visus faktorus, kam ir nozīme konkrētajā lietā, it īpaši apzīmējumu līdzības un aptverto preču vai pakalpojumu līdzības savstarpējo saistību (skat. Vispārējās tiesas 2003. gada 9. jūlija spriedumu lietā
T-162/01
Laboratorios RTB
/ITSB -
Giorgio Beverly Hills
(“GIORGIO BEVERLY HILLS”),
Recueil
, II-2821. lpp.
, 30.–33. punkts un tajos minētā judikatūra).
Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas mērķiem sajaukšanas iespējas priekšnoteikums ir vienlaicīgs konfliktējošo preču zīmju identiskums vai līdzība un ar tām aptverto preču vai pakalpojumu identiskums vai līdzība. Šie nosacījumi ir kumulatīvi (skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 22. janvāra spriedumu lietā
T-316/07
Commercy
/ITSB -
easyGroup IP Licensing
(“easyHotel”), Krājums, II-43. lpp.
, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tieši ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāpārbauda, vai Apelāciju padome pamatoti uzskatīja, ka pastāv agrākās preču zīmes un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes sajaukšanas iespēja.
Par konkrēto sabiedrības daļu un par tās uzmanības līmeni
Apelāciju padome attiecīgi apstrīdētā lēmuma 17. un 32. punktā ir pareizi konstatējusi, ka konkrēto sabiedrības daļu veido Portugāles vidusmēra patērētājs un ka viņa uzmanības līmenis ir vidējs. Turklāt savos procesuālajos rakstos prasītāja skaidri piekrīt šiem konstatējumiem.
Par preču salīdzinājumu
Apstrīdētā lēmuma 26.–28. punktā Apelāciju padome ir pareizi secinājusi, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji līdzīgas, un prasītāja šo secinājumu nav apstrīdējusi.
Par apzīmējumu salīdzinājumu
Ar konfliktējošo apzīmējumu vizuālo, fonētisko vai konceptuālo līdzību saistītās sajaukšanas iespējas visaptverošam vērtējumam ir jābalstās uz šo apzīmējumu radīto kopējo iespaidu, it īpaši ņemot vērā to atšķirtspējīgos un dominējošos elementus. Preču zīmju uztverei, kāda ir attiecīgo preču vai pakalpojumu vidusmēra patērētājam, minētās sajaukšanas iespējas visaptverošajā vērtējumā ir noteicoša loma. Šajā ziņā vidusmēra patērētājs parasti uztver preču zīmi kā vienu veselumu un neanalizē tās dažādās sastāvdaļas (skat. Tiesas 2007. gada 12. jūnija spriedumu lietā
C-334/05 P ITSB/
Shaker
, Krājums, I-4529. lpp.
, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
Divu preču zīmju līdzības vērtējumā nevar aprobežoties tikai ar kāda viena kombinētas preču zīmes elementa ņemšanu vērā un tā salīdzinājumu ar citu preču zīmi. Gluži pretēji, salīdzināšana jāveic, attiecīgo preču zīmju izvērtēšanā katru no tām aplūkojot kopumā, kas neizslēdz, ka kopējā iespaidā, ko konkrētas sabiedrības daļas atmiņā rada kombinētā preču zīme, zināmos apstākļos dominējošais var būt viens vai vairāki tās elementi (skat. iepriekš 53. punktā minēto spriedumu lietā ITSB/
Shaker
, 41. punkts un tajā minētā judikatūra). Vienīgi tad, ja visi pārējie preču zīmes elementi ir nenozīmīgi, līdzības izvērtējumu var veikt, pamatojoties tikai uz dominējošo elementu (iepriekš 53. punktā minētais Tiesas spriedums lietā ITSB/
Shaker
, 42. punkts, un Tiesas 2007. gada 20. septembra spriedums lietā C‑193/06 P
Nestlé
/ITSB, Krājumā nav publicēts, 42. punkts). Tā tas it īpaši varētu būt gadījumā, kad šis elements viens pats var dominēt šīs preču zīmes attēlā, kas saglabājies konkrētās sabiedrības daļas atmiņā, tādējādi, ka visi pārējie preču zīmes elementi tās radītajā kopējā iespaidā būs nenozīmīgi (iepriekš minētais spriedums lietā
Nestlé
/ITSB, 43. punkts).
– Par vizuālo salīdzinājumu
Apstrīdētā lēmuma 29. punktā Apelāciju padome ir konstatējusi, ka konfliktējošo preču zīmju vizuālās līdzības pakāpe ir neliela.
Prasītāja apgalvo, ka konfliktējošās preču zīmes nemaz nav līdzīgas vizuālajā aspektā. Proti, pirmkārt, pastāvot tikai neliela vizuālā līdzība starp agrāko preču zīmi un reģistrācijai pieteiktās preču zīmes vārdisku elementu. Otrkārt, reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafiskais elements ir īpatnējs un oriģināls. Treškārt, minētā reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafiskā elementa, kas attēlo plēsējputnu, atšķirtspēja esot tikpat liela kā šīs pašas preču zīmes vārdiskajam elementam, un līdz ar to šo pēdējo elementu nevarot uzskatīt par dominējošu.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Ir jākonstatē, ka konfliktējošajām preču zīmēm ir kopīgs elements – burti “e”, “v”, “e” un “r”, kas izvietoti šajā secībā un kas veido gandrīz pilnībā agrāko preču zīmi un veido otro reģistrācijai pieteiktās preču zīmes vārdiskā elementa daļu. Tātad, kā to turklāt tieši atzinusi prasītāja, starp šīm preču zīmēm pastāv līdzības elementi vizuālajā aspektā.
Konfliktējošās preču zīmes atšķiras ar fontu, kas izmantots, lai atveidotu to attiecīgu vārdisku elementu, ar nedaudz stilizētu burta “r” formu agrākajā preču zīmē, ar cipara “4” esamību agrākās preču zīmes sākumdaļā, ar plēsējputna attēlu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes augšdaļā un ar to, ka šīs pēdējās preču zīmes vārdiskā elementa sākumā ir burti “f”, “o” un “r”, tādējādi ar citiem vārdiskā elementa burtiem veidojot angļu vārdu “forever” (uz mūžu).
Šīs atšķirības, lai gan tām skaidri nav papildu rakstura, tomēr nav tik nozīmīgas, lai pilnībā likvidētu nelielu vizuālo līdzību starp konfliktējošajām preču zīmēm, kas izriet no šā sprieduma 58. punktā norādītajiem elementiem.
Šis konstatējums nevar tikt atspēkots ar argumentiem, ko prasītāja balsta uz reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafisko elementu (skat. šā sprieduma 56. punktu). Proti, pirmkārt, kā to pareizi norādījusi persona, kas iestājusies lietā, šis grafiskais elements, proti, salīdzinoši banāls plēsējputna attēls, nav tik oriģināls un uzkrītošs, kā to apgalvo prasītāja. Otrkārt, gadījumā, ja preču zīmi veido gan vārdiski, gan grafiski elementi, vārdiski elementi parasti ir jāuzskata par tādiem, kuriem ir lielāka atšķirtspēja nekā grafiskiem elementiem, vai pat par dominējošiem, tostarp tādēļ, ka konkrētā sabiedrības daļa, lai identificētu attiecīgu preču zīmi, savā atmiņā saglabās vārdisku elementu, bet grafiskie elementi tiek drīzāk uztverti kā dekoratīvi elementi (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2011. gada 15. novembra spriedumu lietā T‑434/10
Hrbek
/ITSB –
Outdoor Group
(“ALPINE PRO SPORTSWEAR & EQUIPMENT”), Krājumā nav publicēts, 55. un 56. punkts, 2012. gada 31. janvāra spriedumu lietā T‑205/10
Cervecería Modelo
/ITSB –
Plataforma Continental
(“LA VICTORIA DE MEXICO”), 38. un 46. punkts, un 2012. gada 2. februāra spriedumu lietā T‑596/10
Almunia Textil
/ITSB –
FIBA‑Europe
(“EuroBasket”), 36. punkts).
Ņemot vērā šos apsvērumus un to, ka vidusmēra patērētājam parasti ir jāpaļaujas uz preču zīmju nepilnīgu attēlu, ko tas glabā atmiņā (šajā ziņā skat. Tiesas 1999. gada 22. jūnija spriedumu lietā
C-342/97
Lloyd Schuhfabrik Meyer
,
Recueil
, I-3819. lpp.
, 26. punkts), ir jāapstiprina Apelāciju padomes secinājums par to, ka starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv neliela vizuāla līdzība.
– Par fonētisko salīdzinājumu
Apstrīdētā lēmuma 30. punktā Apelāciju padome ir norādījusi:
“Tā daļa no sabiedrības, kurai ir noteiktas angļu valodas zināšanas, izrunās abas preču zīmes vienādi. Tikai kāda daļa no Portugāles sabiedrības, kas neprot angļu valodu, izrunās šīs divas preču zīmes atšķirīgi, proti, CU/A/TRO/E/VER un FO/RE/VER. Pirmajā gadījumā preču zīmes ir fonētiski identiskas, bet otrajā gadījumā starp tām vienkārši pastāv vidējās pakāpes līdzība.”
Prasītāja nepiekrīt šim vērtējumam, norādot, ka, ja iebildumi ir balstīti vienīgi uz valsts preču zīmi, sajaukšanas iespēja ir jāvērtē atbilstoši mērķsabiedrības valodas un izrunas normām, proti, tajā dalībvalstī, kurā šī preču zīme ir aizsargāta. Tā uzskata, ka aplūkojamajā lietā var tikt ņemts vērā tikai tas, kā preču zīmes uztver portugāļu valodā runājoši patērētāji. Tā norāda, ka nevar droši apgalvot, ka Portugāles vidusmēra patērētājs atpazīs cipara 4 un vārda “ever” kombināciju kā tādu, kas atvasināta no angļu valodas, nevis drīzāk tādu, kas ir izdomāts vārds. Katrā ziņā šis patērētājs ne vienmēr izrunās agrāko preču zīmi atbilstoši angļu valodas izrunas normām. Turklāt būtu arī jāpierāda, ka vairākums no konkrētās sabiedrības daļas varēs izrunāt attiecīgo vārdu ar pareizo uzsvaru. Tāpat prasītāja apstrīd apgalvojumu, ka starp konfliktējošajām preču zīmēm pastāv “vidējās pakāpes līdzība” tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kas neprot angļu valodu un kas tātad izrunās agrāko preču zīmi kā “quatroever”.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Ir jānorāda, ka, lai gan ir taisnība, ka sajaukšanas iespēja ir jāvērtē, ņemot vērā sabiedrību teritorijā, kurā agrāka preču zīme ir reģistrēta, t.i., šajā gadījumā Portugāles teritorijā, tomēr, veicot šo vērtēšanu, ir jāņem vērā šīs sabiedrības raksturlielumi un īpašas zināšanas.
Šajā ziņā, runājot par aplūkojamo gadījumu, kā to pareizi norāda persona, kas iestājusies lietā, arī nevar tikt uzskatīts, ka Portugāles vidusmēra patērētājs sapratīs tikai preču zīmes, kas atveidotas portugāļu valodā, vai automātiski pieņems, ka preču zīmes, ko veido cipari un angļu vārdi, būtu jāsaprot un jāizrunā portugāļu valodā.
Vispārīgi runājot, apgalvojums, ko atbalsta prasītāja, t.i., ka “Portugāles patērētājs parasti nerunā angļu valodā un to nesaprot”, ir kļūdains. Proti, šīs valodas zināšanas – lai gan, protams, dažādos līmeņos – ir salīdzinoši izplatītas Portugālē. Lai gan nav pamata apgalvot, ka lielākā Portugāles sabiedrības daļa brīvi runā angļu valodā, tomēr var tikt sapratīgi prezumēts, ka nozīmīgai šīs sabiedrības daļai ir vismaz angļu valodas pamatzināšanas, kas tai ļauj saprast un izrunāt tik plaši pazīstamos pamata vārdus kā “forever” vai izrunāt angliski ciparus līdz desmit (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 28. oktobra spriedumu lietā T‑273/08
X‑Technology R & D Swiss
/ITSB –
Ipko‑Amcor
(“First‑On‑Skin”), Krājumā nav publicēts, 37. punkts; 2011. gada 5. oktobra spriedumu lietā T‑118/09
La Sonrisa de Carmen
un
Bloom Clothes
/ITSB –
Heldmann
(“BLOOMCLOTHES”), Krājumā nav publicēts, 38. punkts, un 2013. gada 6. jūnija spriedumu lietā T‑411/12
Celtipharm
/ITSB –
Alliance Healthcare France
(“PHARMASTREET”), 34. punkts).
Turklāt, tostarp ņemot vērā ļoti plašu tā sauktās “SMS valodas” lietošanu saziņā, kas notiek internetā, izmantojot tūlītēju ziņojumapmaiņu vai elektronisko pastu, interneta forumos un emuāros, kā arī tīkla spēlēs, var arī tikt saprātīgi prezumēts, ka cipars 4, tad, kad tas ir saistīts ar angļu vārdu, parasti arī pats tiks lasīts angļu valodā un tika saprasts kā norāde uz angļu prievārdu “for” (labad) (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 7. maija spriedumu lietā T‑414/05
NHL Enterprises
/ITSB –
Glory & Pompea
(“LA KINGS”), Krājumā nav publicēts, 31. punkts). Kā pareizi norāda persona, kas iestājusies lietā, Portugāles preču zīme, kas ietver kādu ciparu, parasti tiek lasīta portugāļu valodā tikai tad, ja šim ciparam ir klāt viens vai vairāki portugāļu vārdi, kā, piemēram, tas ir Portugāles preču zīmes “Companhia das 4 Patas” gadījumā. Tomēr agrākajā preču zīmē lietotais vārds “ever” neietilpst portugāļu valodas vārdu krājumā.
Tātad Apelāciju padome ir pareizi secinājusi, ka tā konkrētās sabiedrības daļas daļa, kam ir noteiktas angļu valodas zināšanas, kurām šā sprieduma 68. un 69. punktā izklāstīto iemeslu dēļ nav obligāti jābūt plašām, lasīs un izrunās agrāko preču zīmi tādā pašā veidā kā reģistrācijai pieteikto preču zīmi, ciktāl šajā pēdējā preču zīmē ir izmantots angļu vārds “forever” (uz mūžu).
Protams, ir iespējams, ka iepriekš minētā daļa no konkrētās sabiedrības daļas neizrunās vārdu “forever” tieši tādā pašā veidā kā personas, kurām angļu valoda ir dzimtā. Tomēr prasītāja nevar balstīt savu argumentu uz šo konstatējumu, jo nevar uzskatīt, ka, lai šis vārds varētu tikt izrunāts saprotamā veidā, būtu nepieciešamas dziļas angļu valodas zināšanās un īpašas spējas.
Visbeidzot ir jākonstatē, ka, ņemot vērā, ka konfliktējošajām preču zīmēm ir viena un tā pati beigu daļa “ever”, Apelāciju padome, secinot, ka šīs preču zīmes ir vidēji līdzīgas fonētiskajā aspektā attiecībā uz to konkrētās sabiedrības daļas daļu, kurai nav nekādu angļu valodas zināšanu, nav pieļāvusi kļūdu.
– Par konceptuālo salīdzinājumu
Apstrīdētā lēmuma 31. punktā Apelāciju padome ir norādījusi:
“[..] konceptuālais salīdzinājums ir atkarīgs no tā, kādu sabiedrības daļu ņem vērā: tā sabiedrības daļa, kas prot angļu valodu, uztvers vienu un to pašu ideju “bezgalīgi, uz mūžu” abās preču zīmēs (kas tātad ir konceptuāli identiskas), savukārt sabiedrības daļa, kas neprot angļu valodu, nesaistīs šīs preču zīmes konceptuālajā aspektā.”
Prasītāja apgalvo, ka Portugāles vidusmēra patērētājs neuztvers nekādu konceptuālo līdzību starp konfliktējošajām preču zīmēm. Proti, pirmkārt, Portugāles patērētāja, kas nerunā angliski, uztverē nevienai no šīm preču zīmēm nav [konkrētas] nozīmes. Otrkārt, pat Portugāles patērētāji, kam ir pietiekamas angļu valodas zināšanas, uzskatīs konfliktējošās preču zīmes par pilnīgi atšķirīgām, jo viņi nesaskatīs nekādu saikni starp vārdu “forever” reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē un ciparu 4. Treškārt, esot jāņem vērā, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes grafiskais elements, ko veido plēsējputna attēls, tā izmēra un tajā acīmredzami ietvertā vēstījuma dēļ esot daļa no šīs preču zīmes konceptuālās nozīmes, un tam neesot ekvivalenta agrākajā preču zīmē.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, apstrīd prasītājas argumentus.
Vispirms, runājot par to konkrētās sabiedrības daļas daļu, kurai nav nekādu angļu valodas zināšanu, pietiek konstatēt, ka prasītāja piekrīt Apelāciju padomes secinājumam, kas turklāt ir pamatots, proti, ka konfliktējošās preču zīmes ir neitrālas konceptuālajā aspektā.
Turpinājumā, runājot par to konkrētās sabiedrības daļas daļu, kurai ir pietiekamas angļu valodas zināšanas, tā skaidri uztvers saikni starp, no vienas puses, angļu vārdu “forever” (uz mūžu) un, no otras puses, kombināciju, ko veido cipars 4, kuru šā sprieduma 68. un 69. punktā izklāstīto iemeslu dēļ tā saistīs ar angļu prievārdu “for” (labad), un angļu vārds “ever” (vienmēr) un kas noved pie tā paša vārda “forever”.
Šo konstatējumu nevar atspēkot ar prasītājas argumentu attiecībā uz reģistrācijai pieteiktajā preču zīmē ietverto plēsējputna attēlu. Proti, kā to pareizi norāda ITSB, šis attēls neievieš nekādu īpaši konkrētu vai uzkrītošu konceptu, kā arī nepapildina, nepadara acīmredzamāku un negroza angļu vārda “forever” nozīmi.
No iepriekš minētā izriet, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu reģistrācijai pieteiktās preču zīmes un agrākās preču zīmes līdzības novērtēšanā.
Par sajaukšanas iespēju
Visaptverošs sajaukšanas iespējas vērtējums nozīmē noteiktu savstarpējo saistību starp vērā ņemamajiem faktoriem, tostarp starp preču zīmju līdzību un ar tām aptverto preču vai pakalpojumu līdzību. Tādējādi aptverto preču vai pakalpojumu nenozīmīgo līdzību var kompensēt preču zīmju augsta līdzības pakāpe un otrādi (Tiesas 1998. gada 29. septembra spriedums lietā
C-39/97
Canon
,
Recueil
, I-5507. lpp.
, 17. punkts, un Vispārējās tiesas 2006. gada 14. decembra spriedums apvienotajās lietās
T-81/03, T-82/03 un T-103/03
Mast-Jägermeister
/ITSB -
Licorera Zacapaneca
(“VENADO” ar rāmi u.c.), Krājums, II-5409. lpp.
, 74. punkts).
Apstrīdētā lēmuma 32. punktā pēc tam, kad Apelāciju padome bija norādījusi, ka agrākajai preču zīmei ir parasta atšķirtspēja, atgādinājusi savus secinājumus attiecībā uz konfliktējošo preču zīmju salīdzinājumu (skat. šā sprieduma 55., 63. un 73. punktu), minējusi, ka konkrētās sabiedrības daļas uzmanības līmenis ir vidējs, un atgādinājusi, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji līdzīgas, tā secināja, ka, šīs preču zīmes aplūkojot kopumā, pastāv to sajaukšanas iespēja.
Prasītāja apstrīd šo secinājumu, atsaucoties uz tās norādītajām atšķirībām, kas tās ieskatā pastāv starp konfliktējošajām preču zīmēm.
ITSB un persona, kas iestājusies lietā, piekrīt Apelāciju padomes sniegtajam vērtējumam.
Ir jāatgādina, ka Apelāciju padome pareizi ir norādījusi, ka attiecīgās preces ir daļēji identiskas un daļēji līdzīgas, ka pastāv neliela vizuāla līdzība starp konfliktējošajām preču zīmēm, ka fonētiskajā aspektā šīs preču zīmes ir identiskas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kurai ir noteiktas angļu valodas zināšanas, un vidēji līdzīgas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kurai šādu zināšanu nav, un ka konceptuālajā aspektā minētās preču zīmes ir identiskas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kurai ir noteiktas angļu valodas zināšanas, un neitrālas tai konkrētās sabiedrības daļas daļai, kurai šādu zināšanu nav. Ņemot vērā faktu, ko prasītāja turklāt nav apstrīdējusi, proti, ka agrākajai preču zīmei ir parasta atšķirtspēja, ka konkrētajai sabiedrības daļai piemīt vidējā uzmanības pakāpe un ka nosacījumi saistībā ar preču un pakalpojumu līdzību un preču zīmju līdzību ir kumulatīvi, visaptverošā vērtējuma ietvaros ir jākonstatē, ka Apelāciju padome pareizi ir secinājusi, ka pastāv konfliktējošo preču zīmju sajaukšanas iespēja.
Ņemot vērā iepriekš minēto, otrais prasības pamats tāpat kā prasība kopumā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar ITSB un personas, kas iestājusies lietā, prasījumiem.
Turklāt persona, kas iestājusies lietā, lūdza piespriest prasītājai atlīdzināt izdevumus, kas personai, kas iestājusies lietā, radušies procesā ITSB.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 136. panta 2. punktu “nepieciešamos izdevumus, kas lietas dalībniekiem ir radušies, izskatot lietu Apelāciju padomē, [..] uzskata par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem”. No tā izriet, ka izdevumus, kas radušies iebildumu procesā Iebildumu nodaļā, nevar uzskatīt par atlīdzināmiem tiesāšanās izdevumiem (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā
T-147/03
Devinlec
/ITSB -
TIME ART
(“QUANTUM”), Krājums, II-11. lpp.
, 115. punkts, un 2008. gada 16. janvāra spriedumu lietā T‑112/06
Inter‑Ikea
/ITSB –
Waibel
(“idea”), Krājumā nav publicēts, 88. punkts).
Tādēļ personas, kas iestājusies lietā, prasījumi piespriest prasītājai atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā Iebildumu nodaļā, ir noraidāmi.
Šajos apstākļos ir jāpiespriež prasītājai segt savus, kā arī atlīdzināt ITSB un personas, kas iestājusies lietā, tiesāšanās izdevumus, izņemot izdevumus, kas pēdējai radušies procesā Iebildumu nodaļā.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (sestā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Aloe Vera of America, Inc.
atlīdzina tiesāšanās izdevumus, tostarp izdevumus, kas
Detimos – Gestão Imobiliária, SA
radušies procesā Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju padomē.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2014. gada 16. janvārī.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.