CELEX: 62010CJ0402
Jordbruk
Förordningarna (EEG) nr 3665/87 och 565/80
Exportbidrag
Förskottsbetalning
Varor som hänförs till tullagerförfarandet
Lagerbokföring saknas
Bevis för export av produkterna
Rätt till hela eller delar av bidraget för denna export
Skyldighet att återbetala det belopp som otillbörligen mottagits
Höjning av det återbetalningsskyldiga beloppet

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma
tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 351, s. 1; svensk specialutgåva, område
3, volym 24, s. 216), i dess lydelse enligt bland annat kommissionens förordning (EEG) nr 1708/93 av den 30 juni 1993 (EGT L 159,
s. 77) (nedan kallad förordning nr 3665/87), jämförd med rådets förordning (EEG) nr 565/80 av den 4 mars 1980 om förskottsbetalning
av exportbidrag för jordbruksprodukter (EGT L 62, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 12, s. 3).
Begäran har framställts i ett mål mellan bolaget Groupe Limagrain Holding (nedan kallat Limagrain), som övertagit bolaget
Maïs Céréales Technologies (nedan kallat MCT) rättigheter, och Office national interprofessionel des céréales (nedan kallat
ONIC), som sedermera blivit Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer, angående återbetalning av exportbidrag
som MCT uppburit i förskott.

Tillämpliga bestämmelser

Förordning nr 565/80
Genom förordning nr 565/80 infördes för vissa jordbruksprodukter, däribland dem som omfattas av rådets förordning (EEG) nr 2727/75
av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (EGT L 281, s. 1), som upphävts och ersatts
av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 (EGT L 181, s. 21; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 29),
en ordning med förfinansiering av betalning av bidrag för export till tredjeländer.
I artikel 4.1 i denna förordning föreskrivs följande:
”Ett belopp som motsvarar exportbidraget skall betalas ut på begäran av den berörda parten så snart basprodukterna har ställts
under tullkontroll, varigenom det säkerställs att de bearbetade produkterna eller varorna kommer att exporteras inom den fastställda
tiden.”
Artikel 6 i samma förordning har följande lydelse:
”Förmåner enligt denna förordning skall ges på villkor att en säkerhet ställs som garanti för att ett belopp återbetalas som
motsvarar det utbetalade beloppet plus ett tilläggsbelopp.
Förutom vid force majeure förverkas hela eller delar av säkerheten
–        om bidraget inte har återbetalats när exporten inte har ägt rum inom den frist som anges i [artikel] 4.1 …, eller
–        om det visar sig att det inte finns någon rätt till exportbidrag, eller endast rätt till ett mindre bidrag.”

Förordning nr 3665/87
I avdelning 2 kapitel 3 i förordning nr 3665/87, som omfattar artiklarna 24–33, beskrivs hur förordning nr 565/80 ska tillämpas
samt vilka formföreskrifter som ska följas och vilka villkor som ska uppfyllas för att rätt till förskottsbetalning av bidrag
ska föreligga när produkter bearbetas eller lagras före export.
I artikel 25.1 första stycket i förordningen stadgas följande:
”När exportören anger sin avsikt att exportera produkterna eller varorna efter bearbetning eller lagring och att därigenom
bli berättigad till bidrag enligt artiklarna 4 och 5 i förordning (EEG) nr 565/80, är villkoret för att dessa bestämmelser
skall tillämpas att exportören till tullmyndigheterna lämnar in en deklaration, i fortsättningen kallad betalningsdeklaration.”
I artikel 26.1 i förordningen stadgas följande:
”När betalningsdeklarationen tagits emot skall produkterna eller varorna ställas under tullkontroll till dess att de lämnar
gemenskapens tullområde eller till dess att de når sin bestämmelse.”
Artikel 27.5 första stycket i förordning nr 3665/87 har följande lydelse:
”Basprodukterna får hållas under tullkontroll i avvaktan på bearbetning under en frist på sex månader, räknat från den dag
då exportdeklarationen togs emot.”
I artikel 29.1 och 29.2 i nämnda förordning föreskrivs följande:
”1.      Det belopp som skall förskotteras före exporten skall betalas ut av den medlemsstat i vilken betalningsdeklarationen togs
emot.
2.      Beloppet skall betalas ut endast efter en skriftlig ansökan från exportören. …”
I artikel 31.1 i samma förordning stadgas följande:
”Innan betalningsdeklarationen tas emot skall en säkerhet ställas som motsvarar det belopp som beräknats enligt artikel 29.3
plus eventuella positiva monetära utjämningsbelopp och som ytterligare ökats med 20 % av summan av dessa belopp. …”
Artikel 33.1 i förordningen har följande lydelse:
”När rätt till bidrag eller monetärt utjämningsbelopp styrkts för produkter eller varor som omfattas av bestämmelserna i detta
kapitel, skall denna fordran kvittas mot det belopp som betalats ut i förskott. Om beloppet som skall betalas ut för den exporterade
kvantiteten är större än förskottsbeloppet skall mellanskillnaden betalas ut till den berörda parten.
Om det belopp som skall betalas ut för den exporterade kvantiteten är mindre än förskottsbeloppet, t.ex. när punkt 2 tillämpas,
skall den behöriga myndigheten utan dröjsmål inleda det förfarande som avses i artikel 29 i förordning (EEG) nr 2220/85, för
att kräva den berörda parten på mellanskillnaden plus 20 %.”

Förordning (EEG) nr 3719/88
I artikel 43.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 3719/88 av den 16 november 1988 om gemensamma tillämpningsföreskrifter
för systemet med import- och exportlicenser och förutfastställelselicenser för jordbruksprodukter (EGT L 331, s. 1; svensk
specialutgåva, område 3, volym 27, s. 226) föreskrivs följande:
”Skyldigheten att exportera skall inte anses fullgjord för den aktuella kvantiteten om basprodukterna omfattas av bestämmelserna
i artikel 4 i förordning (EEG) nr 565/80 … och en exportlicens med eller utan förutfastställelse har använts, och om den berörda
parten helt eller delvis
–        återtar basprodukterna, i oförändrat tillstånd eller som bearbetade produkter, eller varorna eller produkterna från tullkontroll,
–        inte håller den totala tidsfrist som fastställs i artikel 27.5 och 28.5 i förordning (EEG) nr 3665/87 eller i andra rättsregler.”

Förordning (EEG) nr 2913/92
I artikel 105 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för
gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen) stadgas följande:
”Den person som har utsetts av tullmyndigheterna skall lagerbokföra alla varor som hänförs till tullagerförfarandet på det
sätt som godkänts av dessa myndigheter. Lagerbokföring krävs inte om ett allmänt lager drivs av tullmyndigheterna.”

Förordning (EEG) nr 2454/93
Artikel 504.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning
(EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 10,
s. 1) (nedan kallad tillämpningsförordningen för tullkodexen) hade vid tiden för de faktiska omständigheterna i målet följande
lydelse:
”Utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 2 och 3 skall tullager i vilka varor lagras enligt tullagerförfarandet klassificeras
enligt följande:
…
–        Typ C: privat lager som överensstämmer med artikel 99 andra stycket andra strecksatsen i kodexen där lagerhavaren är samma
person som uppläggaren men inte nödvändigtvis ägare till varorna.
…”
I artikel 517.1 i nämnda förordning stadgades följande:
”I lager av typ A, C, D och E skall tullmyndigheterna utse lagerhavaren som den person som skall sköta lagerbokföringen enligt
artikel 105 i [tull]kodexen.
Lagerbokföringen skall vara tillgänglig för kontrollkontoret, så att det kan utföra sina kontroller.”
I artikel 520 i samma förordning föreskrevs följande:
”1.      Den lagerbokföring som avses i artikel 105 i [tull]kodexen skall innehålla alla upplysningar som behövs för en riktig tillämpning
och övervakning av förfarandet.
Den skall innehålla
a)      de uppgifter som anges i fält 1, 31, 37 och 38 i deklarationen för hänförande till förfarandet,
b)      hänvisning till de deklarationer genom vilka varorna hänförs till en godkänd tullbehandling som avslutar tullagerförfarandet,
c)      datum för och hänvisning till andra tulldokument och alla andra dokument som avser hänförandet till och avslutningen av tullagerförfarandet,
d)      uppgifter som gör det möjligt att kontrollera varorna, inbegripet den plats där de förvaras och uppgifter om varje överföring
av varor mellan tullager utan att tullagerförfarandet avslutas,
e)      uppgifter om gemensam lagring av varor enligt artikel 524,
f)      eventuella närmare uppgifter som kan behövas för att identifiera varorna,
g)      uppgifter om de vanliga formerna av hantering som varorna är föremål för,
h)      uppgifter om tillfälligt bortförande av varor från tullagrets lokaler.
…
3.      Lagerbokföringen skall alltid visa det aktuella lagret av varor som fortfarande är hänförda till tullagerförfarandet. Lagerhavaren
skall vid de tidpunkter som tullmyndigheterna fastställer inge en förteckning över varorna i detta lager till kontrollkontoret.
…”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
MCT var specialiserat på lagring av spannmål, särskilt majskorn, och på bearbetning av denna majs till polenta för export.
Den 30 september 1994 undertecknade bolaget en deklaration enligt artikel 4.1 i förordning nr 565/80 om att ett lager av majs
hade placerats i tullager i väntan på export i form av polenta.
Det tullager där produkterna hade placerats var ett privat lager av typ C i den mening som avses i artikel 504 i tillämpningsförordningen
för tullkodexen.
Till följd av deklarationen betalade ONIC ut ett bidragsförskott på 2 523 414,07 FRF.
År 1996 utförde tullmyndigheterna en kontroll av handlingarna som visade att de varor som hänfördes till tullagerförfarandet
inte hade lagerbokförts under magasineringsperioden, vilket föreskrivs i artikel 105 i tullkodexen.
Genom skrivelse av den 17 november 1998 begärde ONIC att MCT skulle återbetala 3 028 096,88 FRF, vilket motsvarade det erhållna
bidraget jämte tillägg på 20 procent enligt artikel 33 i förordning nr 3665/87.
MCT begärde att ONIC:s återbetalningskrav skulle ogiltigförklaras.
Genom dom av den 7 oktober 2004 ogillade Tribunal administratif de Clermont-Ferrand denna begäran. Cour d’appel de Lyon fastställde
underrättens dom i dom av den 21 juni 2007.
Limagrain, som har tagit över MCT:s rättigheter, överklagade denna dom till Conseil d’État.
Under dessa omständigheter fann Conseil d’État att det var oklart hur artikel 4.1 i förordning nr 565/80 och artikel 105 i
tullkodexen skulle tolkas och beslutade därför att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)      Räcker det förhållandet att lagerbokföring saknas för de produkter eller varor som hänförs till tullagerförfarandet – vilket
innebär ett åsidosättande av lagerhavarens skyldigheter enligt gemenskapens tullagstiftning – för att frånta exportören som
har lagrat sina produkter eller sina varor i detta lager möjligheten till förfinansiering enligt bestämmelserna i kommissionens
[förordningar nr 3665/87 och nr 565/80], jämförda med varandra?
2)      För det fall att den första frågan besvaras jakande, vilka blir följderna med avseende på de belopp som bidragsmottagaren
uppburit?
I synnerhet
a)      kan, i det fall det är styrkt att varorna verkligen har exporterats, exportören anses ha rätt till detta exportbidragsbelopp
helt eller delvis och ska, i så fall, den bidragsnivå som fastställts på förhand enligt bestämmelserna om förskottsbetalning
av exportbidrag eller den nivå som gäller den dag då exporten faktiskt sker, inom ramen för den på förhand fastställda nivån,
användas?
b)      ska, i det fall det föreligger en skyldighet att helt eller delvis återbetala de uppburna beloppen, det felaktigt utbetalda
belopp som ska återbetalas höjas med det tillägg som föreskrivs i artikel 33 i förordning nr 3665/87 …, även om skyldigheten
till lagerbokföring ankommer på lagerhavaren, när, såsom i förevarande fall, tullagret är ett privat lager av typ C som exportören
av jordbruksprodukterna själv innehar?”

Prövning av tolkningsfrågorna

Den första frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin första fråga för att få klarhet i huruvida de unionsrättsliga bestämmelserna om
förfinansiering av exportbidrag ska tolkas så, att det räcker att lagerbokföring saknas för de produkter som ställts under
tullkontroll – vilket innebär ett åsidosättande av lagerhavarens skyldigheter enligt unionens tullagstiftning – för att frånta
exportören möjligheten att få förskottsbetalning av exportbidrag för dessa produkter.
När denna fråga besvaras finns det skäl att erinra om de i det nationella målet relevanta kännetecknen hos ordningen med förskottsbetalning
av exportbidrag.
Enligt artikel 4.1 i förordning nr 565/80 ska ett belopp som motsvarar exportbidraget betalas ut till exportören så snart
basprodukterna har ställts under tullkontroll, varigenom det säkerställs att de bearbetade produkterna kommer att exporteras
inom den fastställda tiden. Enligt artikel 25 i förordning nr 3665/87 är villkoret för att ordningen med förfinansiering av
exportbidrag ska tillämpas att exportören lämnar in en betalningsdeklaration till tullmyndigheterna som dessa godtar. Enligt
artiklarna 26 och 27 i nämnda förordning ska basprodukterna hållas under tullkontroll från den dag då betalningsdeklarationen
togs emot tills produkterna exporteras, vilket i princip ska ske inom en frist på sex månader.
Det framgår av dessa bestämmelser jämförda med varandra att en väl fungerande ordning med förfinansiering av exportbidrag
vilar på den övervakningsmekanism som ordningen med tullkontroll utgör. Tillämpningen av denna ordning ska ge behöriga nationella
myndigheter möjlighet att, när som helst och enligt ett förfarande som är enhetligt i samtliga medlemsstater, granska och
förvissa sig om att de materiella villkoren för att bevilja det begärda exportbidraget, såsom dessa definieras i tillämpliga
unionsrättsliga bestämmelser, är uppfyllda (se, för ett liknande resonemang, dom av den 18 oktober 1988 i mål 121/87, Bayernwald
Früchteverwertung, REG 1988, s. 6273, punkt 18).
Att skyldigheterna enligt ordningen för tullkontroll iakttas är således ett villkor för att få förskottsbetalning av exportbidrag
enligt förordning nr 565/80.
Bland de väsentliga skyldigheterna enligt denna ordning ingår enligt artikel 105 i tullkodexen att lagerbokföra alla varor
som hänförs till tullagerförfarandet, utom om det är fråga om ett allmänt lager som drivs av tullmyndigheterna. Det undantaget
är inte relevant i detta fall, eftersom basprodukterna lagrats i ett privat lager av typ C.
Enligt artikel 520.1 första stycket i tillämpningsförordningen för tullkodexen ska lagerbokföringen innehålla alla upplysningar
som behövs för en riktig tillämpning av tullkontrollen.
Artikel 520.1 andra stycket i nämnda förordning, i dess lydelse vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet, innehöll
en förteckning över de uppgifter som i synnerhet ska tas upp i lagerbokföringen. Att lagstiftaren angett att ”i synnerhet”*
dessa uppgifter ska anges visar att denne såg denna uppräkning som ett oundgängligt minimum. [*Resonemanget avser den franska
språkversionen. Någon motsvarande formulering finns inte i den svenska språkversionen. Övers. anm.]
Av artikel 520.3 i samma förordning framgår vidare att ”[l]agerbokföringen … alltid [ska] visa det aktuella lagret av varor
som fortfarande är hänförda till tullagerförfarandet”.
Av detta följer att när de oundgängliga minimiuppgifter som fordras enligt artikel 520 och följande artiklar i tillämpningsförordningen
för tullkodexen saknas, kan skyldigheten att lagerbokföra varorna inte anses uppfylld (se, för ett liknande resonemang, domen
i det ovannämnda målet Bayernwald Früchteverwertung, punkt 19). En väsentlig skyldighet enligt ordningen för tullkontroll
har då åsidosatts. Därmed är ett av villkoren för att kunna få förskottsbetalning av exportbidrag enligt förordning nr 565/80
inte uppfyllt.
Hänsyn måste dock tas till syftet med lagerbokföringen, vilket är att granska den exakta arten och kvantiteten av de bidragsberättigande
varorna. Om det är oklart huruvida vissa uppgifter i lagerbokföringen är korrekta, är det följaktligen möjligt att konsultera
andra, kompletterande handlingar för att skingra oklarheterna (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet
Bayernwald Früchteverwertung, punkt 19). Kvardröjande oklarheter som rör riktigheten av vissa uppgifter eller beror på smärre
motsägelser eller utelämnanden i lagerbokföringen kan således klargöras med hjälp av andra, kompletterande handlingar (se,
för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Bayernwald Früchteverwertung, punkt 20).
Den första frågan ska således besvaras på följande sätt. De unionsrättsliga bestämmelserna om förfinansiering av exportbidrag
ska tolkas så, att lagerbokföring enligt unionens tullagstiftning av de produkter som ställts under tullkontroll utgör ett
villkor för förskottsbetalning av exportbidrag för dessa produkter. Kvardröjande oklarheter som rör riktigheten av vissa uppgifter
eller beror på smärre motsägelser eller utelämnanden i lagerbokföringen kan dock klargöras med hjälp av andra, kompletterande
handlingar, förutsatt att de behöriga nationella myndigheterna finner dessa handlingar tillräckliga.

Den andra frågan
Den hänskjutande domstolen har ställt sin andra fråga, angående underlåtenhet att i enlighet med unionens tullagstiftning
lagerbokföra de produkter som ställts under tullkontroll, för att få klarhet i vad detta får för följder beträffande de belopp
som exportören uppburit i förskott som exportbidrag.
Denna fråga består av två delfrågor.
Den hänskjutande domstolen har för det första sökt klarhet i huruvida, för det fall att det är styrkt att de varor som avses
i en betalningsdeklaration faktiskt har exporterats, exportören likväl kan anses ha rätt till exportbidraget för dessa varor
och i så fall utifrån vilken bidragsnivå som bidragsbeloppet ska beräknas.
Rätten till förskottsbetalning av exportbidrag förutsätter, såsom framgår av punkterna 30–32 ovan, bland annat att det styrks
att de produkter för vilka en betalningsdeklaration har getts in har ställts och kvarstår under tullkontroll tills de exporteras.
Det ankommer på exportören att styrka att skyldigheterna enligt ordningen med tullkontroll har uppfyllts, vilket ska redovisas
i enlighet med bestämmelserna i unionens tullagstiftning såsom den tolkas i punkterna 37–39 ovan.
Syftet med att underkasta dessa produkter tullkontroll är att säkerställa att de produkter som anges i betalningsdeklarationen
är desamma som de som faktiskt exporteras. Om bestämmelserna om tullagerförfarandet inte iakttas, är det inte möjligt att
lägga fram tillräckliga bevis för att de varor som anges i betalningsdeklarationen faktiskt exporterats. På sin höjd kan då
export av varor av motsvarande mängd och art anses styrkt.
Påföljder om bestämmelserna om tullagerförfarandet inte iakttas stadgas bland annat i artikel 43 i förordning nr 3719/88 (se
dom av den 21 mars 2000 i mål C‑217/98, LFZ Nordfleisch, REG 2000, s. I‑1619, punkt 42). Enligt artikel 43.1 i nämnda förordning
ska skyldigheten att exportera inte anses fullgjord för den aktuella kvantiteten om produkterna omfattas av artikel 4 i förordning
nr 565/80 och exportören helt eller delvis återtar produkterna från tullkontroll, något som innebär att rätten till exportbidrag
går förlorad för den berörda kvantiteten.
Den situation som den hänskjutande domstolen har att bedöma, det vill säga ett åsidosättande av skyldigheten att i enlighet
med unionens tullagstiftning lagerbokföra de produkter som ställts under tullkontroll, är att jämställa med att produkterna
återtas från tullkontroll. I båda dessa fall blir följden att tullmyndigheterna inte längre kan kontrollera de berörda produkternas
väg och därmed säkerställa att villkoren för förskottsbetalning av exportbidrag är uppfyllda.
Den andra frågans första del ska följaktligen besvaras så, att när skyldigheten att upprätthålla lagerbokföring enligt unionens
tullagstiftning av de produkter som ställts under tullkontroll enligt artikel 4 i förordning nr 565/80 har åsidosatts, räcker
det inte att det är styrkt att varor av motsvarande mängd och art som de som anges i betalningsdeklarationen har exporterats
för att exportören ska anses ha rätt till det exportbidrag som avser nämnda varor.
För det andra har den hänskjutande domstolen sökt klarhet i huruvida, för det fall att exportören – till följd av åsidosättande
av skyldigheten att lagerbokföra de produkter som lagrats i tullager – är skyldig att helt eller delvis återbetala det exportbidrag
som betalats ut i förskott, detta belopp ska höjas med ett tillägg på 20 procent enligt artikel 33.1 andra stycket i förordning
nr 3665/87.
Enligt artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87 ska den nationella behöriga myndigheten, om det belopp som ska betalas
ut för den exporterade kvantiteten är mindre än förskottsbeloppet, utan dröjsmål inleda ett förfarande för att kräva den berörda
parten på mellanskillnaden plus 20 procent.
I denna bestämmelse anges förvisso inte uttryckligen vem som i förekommande fall är skyldig att betala tillägget på 20 procent.
Såsom Europeiska kommissionen har påpekat är exportören emellertid ensam om att stå i relation till de behöriga myndigheterna.
Det är exportören som för det första enligt artikel 25 i förordning nr 3665/87 ska inge en betalningsdeklaration och som,
innan ansökan bifalls av de behöriga myndigheterna, enligt artikel 31 i samma förordning ska ställa en säkerhet som garanti
för att ett belopp återbetalas som motsvarar storleken på exportbidraget såsom detta beräknas vid den tidpunkten, plus ett
tilläggsbelopp på 20 procent. Det är också exportören som, för det andra, enligt artikel 29 i förordningen ska ge in en skriftlig
ansökan till de behöriga myndigheterna, vilken är den enda grunden för de behöriga myndigheternas förskottsbetalning av exportbidraget.
Denna kompletterande formföreskrift ger bland annat exportören möjlighet att helt avstå från betalning om varornas bestämmelseort
ändras och därmed återfå hela den säkerhet som ställts (se domen i det ovannämnda målet LFZ Nordfleisch, punkterna 36 och
40).
Det framgår vidare av fyrtionde skälet i förordning nr 3665/87 att tillägget på 20 procent införts för att hindra att den
berörda exportören får en oskälig förmån. Såsom domstolen har slagit fast, skulle de ekonomiska aktörerna oskäligen åtnjuta
ett räntefritt lån om förfarandet med förfinansiering användes och det senare visade sig att bidraget inte borde ha betalats
ut (dom av den 5 februari 1987 i mål 288/85, Plange Kraftfutterwerke, REG 1987, s. 611, punkt 14).
Av detta följer att det är exportören som måste svara för följderna om skyldigheterna enligt ordningen med förfinansiering
av exportbidrag inte iakttas.
Oberoende av ansvaret för den som de behöriga myndigheterna har utsett att lagerbokföra produkter som lagrats i ett tullager,
måste exportören således svara för följderna om denna skyldighet inte iakttas. Exportören kan fritt välja sina avtalspartner,
och det ankommer på denne att vidta lämpliga åtgärder, antingen genom att införa en klausul härför i avtalen i fråga eller
genom att teckna en särskild försäkring (dom av den 11 juli 2002 i mål C‑210/00, Käserei Champignon Hofmeister, REG 2002,
s. I‑6453, punkt 80).
Det kan tilläggas att lagerbokföringen i förevarande fall, då varorna lagrats i ett privat lager av typ C, i alla händelser
enligt artikel 517.1 i tillämpningsförordningen för tullkodexen ankom på lagerhavaren, vilken enligt artikel 504.1 i samma
förordning var samma person som uppläggaren och därmed exportören.
Den andra frågans andra del ska således besvaras så, att för det fall att exportören – till följd av åsidosättande av skyldigheten
att lagerbokföra de produkter som lagrats i tullager – är skyldig att helt eller delvis återbetala det exportbidrag som betalats
ut i förskott, ska beloppet höjas med ett tillägg på 20 procent enligt artikel 33.1 andra stycket i förordning nr 3665/87.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (femte avdelningen) följande:
1)
De unionsrättsliga bestämmelserna om förfinansiering av exportbidrag ska tolkas så, att lagerbokföring enligt unionens tullagstiftning
av de produkter som ställts under tullkontroll utgör ett villkor för förskottsbetalning av exportbidrag för dessa produkter.
Kvardröjande oklarheter som rör riktigheten av vissa uppgifter eller beror på smärre motsägelser eller utelämnanden i lagerbokföringen
kan dock klargöras med hjälp av andra, kompletterande handlingar, förutsatt att de behöriga nationella myndigheterna finner
dessa handlingar tillräckliga.
2)
De unionsrättsliga bestämmelserna om förfinansiering av exportbidrag ska tolkas så, att
–
när skyldigheten att upprätthålla lagerbokföring enligt unionens tullagstiftning av de produkter som ställts under tullkontroll
har åsidosatts, räcker det inte att det är styrkt att varor av motsvarande mängd och art som de som anges i betalningsdeklarationen
har exporterats för att exportören ska anses ha rätt till det exportbidrag som avser nämnda varor, och
–
för det fall att exportören – till följd av åsidosättande av skyldigheten att lagerbokföra de produkter som lagrats i tullager
– är skyldig att helt eller delvis återbetala det exportbidrag som betalats ut i förskott, ska beloppet höjas med ett tillägg
på 20 procent enligt artikel 33.1 andra stycket i kommissionens förordning (EEG) nr 3665/87 av den 27 november 1987 om gemensamma
tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter, i dess lydelse enligt bland annat kommissionens
förordning (EEG) nr 1708/93 av den 30 juni 1993.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: franska.