CELEX: 62010CJ0553
Odvolanie
Koncentrácia podnikov na trhu s vydávaním kníh
Zrušenie rozhodnutia týkajúceho sa schválenia investičného podniku ako nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív
Dosah prípadného nedostatku nezávislosti mandatára

Svojimi odvolaniami sa Európska komisia a Lagardère SCA (ďalej len „Lagardère“) domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 13. septembra 2010, Éditions Jacob/Komisia (
T-452/04, Zb. s. II-4713
, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie Komisie (2004) D/203365 z 30. júla 2004 týkajúce sa schválenia Wendel Investissement SA ako nadobúdateľa aktív prevedených v súlade s rozhodnutím Komisie 2004/422/EHS zo 7. januára 2004, ktorým sa koncentrácia vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom a s fungovaním Dohody o Európskom hospodárskom priestore (vec COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP) (
Ú. v. EÚ L 125, s. 54
, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Sporným rozhodnutím Komisia rozhodla o schválení spoločnosti Wendel Investissement SA (ďalej len „Wendel Investissement“) ako nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív v súlade s odsekom 14 záväzkov pripojených k rozhodnutiu 2004/422 uverejneného vo forme zhrnutia v
Úradnom vestníku Európskej únie z
28. apríla 2004, ktorý bol prijatý na základe článku 8 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 4064/89 z 21. decembra 1989 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (
Ú. v. ES L 395, s. 1
; Mim. vyd. 08/001, s. 31), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1310/97 z 30. júna 1997 (
Ú. v. ES L 180, s. 1
; Mim. vyd. 08/001, s. 164, ďalej len „nariadenie č. 4064/89“) vo veci COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP.
Obe tieto spojené veci patria do zoznamu vecí, v prípade ktorých boli podané odvolania zo strany rôznych účastníkov predaja aktív vydavateľstva, ktoré v Európe vlastnila spoločnosť Vivendi Universal Publishing SA (ďalej len „VUP“) a ktoré boli prevedené na spoločnosti Lagardère a Wendel Investissement, medzi ktoré patrí vec, ktorá viedla k vydaniu rozsudku z 28. júna 2012, Komisia/Éditions Odile Jacob (C-404/10 P), týkajúca sa prístupu k dokumentom v priebehu tohto konania o koncentrácii, a vec, ktorá viedla k vydaniu rozsudku z toho istého dňa, Éditions Odile Jacob/Komisia (C-551/10 P), týkajúca sa zákonnosti samotnej koncentrácie.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Skutkové okolnosti tohto sporu, ako sú uvedené v bodoch 1 až 47 napadnutého rozsudku, možno zhrnúť v nasledujúcich bodoch:
„1
Dňa 25. septembra 2002 sa spoločnosť Vivendi Universal SA… rozhodla previesť aktíva vydavateľstva, ktoré držala v Európe, prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti [VUP].
[Lagardère] sa uchádzala o nadobudnutie týchto aktív vytvorených podielmi a riadiacimi aktívami spoločnosti VUP (ďalej len ‚cieľové aktíva‘).
…
Dňa 29. októbra 2002 schválila [Vivendi Universal SA] prevod cieľových aktív v prospech spoločnosti Lagardère.
Dňa 3. decembra 2002 spoločnosť Investima 10 SAS [(ďalej len ‚Investima 10‘)], ktorá je dcérskou spoločnosťou Ecrinvest 4 SA [(ďalej len ‚Ecrinvest 4‘)], ktorá v nej má 100 % účasť, a ktorá je sama dcérskou spoločnosťou Segex Sarl [(ďalej len ‚Segex‘)], ktorá v nej má 100 % účasť, a ktorá je 100 % ovládaná [Natexis Banques Populaire SA (ďalej len ‚NBP‘)], podpísala v prospech spoločnosti VUP prísľub nadobudnutia cieľových aktív.
V ten istý deň uzavreli spoločnosti Segex a Ecrinvest 4 so spoločnosťou Lagardère zmluvu o prevode…, ktorá umožňovala spoločnosti Lagardère (prostredníctvom spoločnosti Ecrinvest 4) po tom, ako Komisia povolí zamýšľanú koncentráciu, nadobudnúť celé základné imanie spoločnosti Investima 10, ktorá držala cieľové aktíva, pokiaľ VUP vykoná prísľub nadobudnutia uvedený vyššie. Cenu za nadobudnutie týchto cenných papierov zaplatila spoločnosť Lagardère spoločnosti Segex, ktorá vlastnila všetky akcie tvoriace základné imanie spoločnosti Ecrinvest 4, vopred.
Dňa 20. decembra 2002 spoločnosť VUP vykonala prísľub nadobudnutia spoločnosti Investima 10 a spoločnosť Investima 10 uzavrela v ten istý deň so spoločnosťou VUP zmluvu o nadobudnutí cieľových aktív.
V ten istý deň uverejnila spoločnosť NBP nasledujúcu tlačovú správu:
‚Spoločnosť NBP nadobúda všetky prevádzané aktíva s cieľom predať ich spoločnosti [Lagardère] bezprostredne po získaní súhlasu orgánov hospodárskej súťaže.
Od tohto dňa drží aktíva spoločnosti VUP spoločnosť Investima 10, ktorej 100 % nepriamym vlastníkom je spoločnosť NBP.
Táto akciová spoločnosť s predstavenstvom a dozornou radou sa stane materskou spoločnosťou spoločností, ktoré vytvárajú prevádzaný majetok.
…‘
…
Dňa 20. decembra 2002 bolo vytvorené predstavenstvo spoločnosti Investima 10 a pán B., predseda kancelárie S, bol vymenovaný za člena predstavenstva v postavení ‚nezávislej tretej osoby‘ v zmysle článku 4 ods. 1 bodu ii) písm. e) zmluvy o prevode [ktorú spoločnosti Segex a Ecrinvest 4 uzavreli so spoločnosťou Lagardère].
Prvý pododsek ods. 2 článku 2 zmluvy podpísanej medzi spoločnosťou Ecrinvest 4 a kanceláriou S. 19. decembra 2002 spresňuje, že v rámci svojho spoločenského mandátu bude pán B. konať v záujme spoločnosti Investima 10 a cieľových aktív, a síce konkrétnejšie so zreteľom na udržanie ich rentability, ekonomickej hodnoty a konkurencieschopnosti.
…
Dňa 14. apríla 2003 vykonala spoločnosť Lagardère v súlade s článkom 4 ods. 1 nariadenia [č. 4064/89] oznámenie svojho akvizičného projektu cieľových aktív spoločnosti VUP Komisii.
Rozhodnutím z 5. júna 2003 Komisia konštatovala, že oznámený projekt koncentrácie vzbudzuje vážne obavy, pokiaľ ide o zlučiteľnosť so spoločným trhom, a začala hĺbkovú kontrolu tejto operácie na základe článku 6 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 4064/89.
Z písomností účastníkov konania vyplýva, že spoločnosť Investima 10 sa 14. októbra 2003 stala spoločnosťou Éditis SA [(ďalej len ‚Éditis‘)].
Dňa 27. októbra 2003 zaslala Komisia spoločnosti Lagardère oznámenie o výhradách, v ktorom jej vysvetlila problémy s hospodárskou súťažou vyvolané touto oznámenou koncentráciou, na ktoré spoločnosť Lagardère odpovedala 17. novembra 2003.
V dôsledku toho spoločnosť Lagardère oznámila 2. decembra 2003 Komisii viacero nápravných opatrení vo forme záväzkov spätného prevodu cieľových aktív.
Rozhodnutie [2004/422] prijaté na základe článku 8 ods. 2 nariadenia č. 4064/89 stanovuje:
‚Článok 1
Oznámená operácia, zmenená a doplnená balíkom záväzkov z 21. decembra 2003, prostredníctvom ktorej získava Lagardère výhradnú kontrolu nad [cieľovými aktívami] VUP, teraz spoločnosť Editis, sa vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom a Dohodou o Európskom hospodárskom priestore [z 2. mája 1992 (
Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3
)].
Článok 2
Článok 1 sa uplatňuje pod podmienkou, že spoločnosť Lagardère úplne dodrží všetky záväzky uvedené v prílohe II.
Článok 3
Toto rozhodnutie sa vydáva pod podmienkou, že spoločnosť Lagardère dodrží všetky ďalšie záväzky opísané v prílohe II.‘
Podľa odseku 1 týchto záväzkov uvedených v prílohe II je spoločnosť Lagardère povinná spätne previesť všetky aktíva spoločnosti Éditis (ďalej len ‚spätne prevádzané aktíva‘), s výnimkou aktív taxatívne vymenovaných v tomto odseku (ďalej len ‚uchované aktíva‘).
Spätne prevádzané aktíva predstavovali približne 60 až 70 % svetového obratu spoločnosti VUP a 70 až 80 % obratu dosiahnutého spoločnosťou VUP na frankofónnych vydavateľských trhoch, ktorých sa týkala povolená koncentrácia…
Odsek 2 záväzkov spoločnosti Lagardère spresňuje, že konkrétne sú uchované aktíva uvedené v prílohe 1 uvedených záväzkov.
Podľa odseku 3 týchto záväzkov sa spoločnosť Lagardère zaväzuje uzavrieť nevypovedateľné dohody o spätnom prevode v lehote, ktorá je dôverná a začína plynúť od doručenia rozhodnutia o podmienenom povolení a pristúpiť k skutočnému spätnému prevodu v lehote, ktorá je dôverná a začína plynúť od uzavretia dohody.
Spoločnosť Lagardère mala možnosť zvoliť si nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív podľa výberových kritérií definovaných v odseku 10 svojich záväzkov takto:
‚S cieľom chrániť efektívnu hospodársku súťaž na dotknutých trhoch sa oznamujúca strana zaväzuje previesť prevádzané aktíva na jedného alebo viacerých nadobúdateľov, ktorí nebudú závislí od oznamujúcej strany a budú spĺňať nasledujúce kritériá:
…‘
Odsek 14 záväzkov spoločnosti Lagardère spresňuje, že voľba nadobúdateľa či nadobúdateľov podlieha schváleniu Komisiou a že návrh na schválenie dotknutých osôb obsahuje potrebné informácie, aby mohla Komisia overiť súlad ich ponuky s podmienkami vymedzenými odsekom 10 citovaným v bode 27 vyššie.
Spoločnosť Lagardère mala povinnosť určiť mandatára spĺňajúceho podmienky stanovené odsekom 15 jej záväzkov, ktorých znenie bolo nasledujúce:
‚Oznamujúca strana určí mandatára, aby plnil úlohy definované ďalej. Mandatár musí byť nezávislý od spoločností Lagardère a Editis, musí mať potrebnú kvalifikáciu na výkon svojho mandátu, napríklad ako bankový poradca, konzultant alebo audítor, a nesmie byť vystavený konfliktu záujmov. Mandatára bude odmeňovať spoločnosť Lagardère spôsobom, ktorý nezasahuje do riadneho výkonu jeho mandátu, ani do jeho nezávislosti.‘
Odsek 9 záväzkov spoločnosti Lagardère upravuje určenie správcu oddelených aktív (‚Hold Separate Manager‘) takto:
‚Oznamujúca strana určí [správcu oddelených aktív] zodpovedného za správu prevádzaných aktív pod dohľadom mandatára. [Správca oddelených aktív] je pri správe prevádzaných aktív nezávislý a spravuje ich spôsobom bežným v obchodnom styku, aby zaručil zachovanie ich rentability, obchodovateľnosti, konkurencieschopnosti a oddelenej povahy od uchovaných aktív a iných činností spoločnosti Lagardère. V prípade, že riaditeľ spoločnosti, ktorá je dcérskou spoločnosťou spoločnosti Éditis a ktorá je predmetom záväzku prevodu, ukončí výkon svojej funkcie, má [správca oddelených aktív] právomoc určiť jeho nástupcu pod dohľadom mandatára.‘
Úloha mandatára je definovaná v záväzkoch spoločnosti Lagardère takto:
‚20.
Úlohou zásahu mandatára je zaistiť plnenie týchto záväzkov. Komisia zašle mandatárovi, buď
ex offo
alebo na žiadosť mandatára alebo oznamujúcej strany akýkoľvek pokyn smerujúci k zaisteniu plnenia týchto záväzkov.
…‘
Odsek 24 záväzkov okrem toho uvádza nasledujúce:
‚V prípade sporu medzi spoločnosťami Lagardère a Éditis o reštrukturalizačných opatreniach nevyhnutných na vykonanie týchto záväzkov môže každá zo strán o tom informovať mandatára doporučeným listom, ktorého kópia musí byť zaslaná druhej strane. Mandatár potom bez zbytočného odkladu po vypočutí strán v súlade so zásadou kontradiktórnosti navrhne rozsah nevyhnutných reštrukturalizačných opatrení. Mandatár zašle Komisii správu, v ktorej ju informuje o svojom odporúčaní. V prípade, že spor medzi spoločnosťami Lagardère a Éditis pokračuje, môže každá zo strán požiadať Komisiu, aby po vypočutí strán v súlade so zásadou kontradiktórnosti stanovila rozsah nevyhnutných reštrukturalizačných opatrení.‘
Napokon záväzky spoločnosti Lagardère, ktoré patria do oddielu ‚Zmena právnej formy spoločnosti Éditis‘, stanovujú:
‚30.
Po schválení nových stanov Komisiou zmení oznamujúca strana právnu formu spoločnosti Editis na zjednodušenú akciovú spoločnosť. Po tejto zmene právnej formy budú orgány spoločnosti Editis zahŕňať… predsedu generálneho riaditeľa, ktorý bude vykonávať funkciu [správcu oddelených aktív] a… akcionársky výbor zložený z troch… zástupcov mandatára uvedeného v odseku 15 vyššie a z dvoch… zástupcov spoločnosti Lagardère.
31.
Zjednodušená akciová spoločnosť bude usporiadaná podľa nasledujúcich zásad:
…
32.
V období od prijatia rozhodnutia o povolení oznámenej koncentrácie do zmeny právnej formy spoločnosti Éditis na zjednodušenú akciovú spoločnosť budú spoločnosť Éditis aj naďalej riadiť súčasné orgány spoločnosti spoločne s mandatárom. V tomto období má spoločnosť Lagardère ako akcionár spoločnosti Éditis právo na všetky informácie týkajúce sa zachovania aktív. Pokiaľ ide o prevádzané aktíva, mandatár sa uistí o tom, že spoločnosť Lagardère má k dispozícii všetky informácie uvedené v odseku 31 písm. c) vyššie.‘
Dňa 5. februára 2004 Komisia:
—
schválila správcu oddelených aktív, pána A. K., a schválila návrh jeho poverovacej listiny predložený 30. januára 2004,
—
schválila ako mandatára kanceláriu S., zastúpenú jej predsedom, pánom B., a schválila návrh jej mandátu predložený 30. januára 2004.
Dňa 9. februára 2004 spoločnosť Lagardère vymenovala kanceláriu S. za mandatára.
Dňa 25. marca 2004 sa zmenila právna forma spoločnosti Editis podľa odseku 30 záväzkov spoločnosti Lagardère na zjednodušenú akciovú spoločnosť, ktorej orgánmi aj naďalej ostali, okrem predsedu generálneho riaditeľa vykonávajúceho funkciu správcu oddelených aktív, akcionársky výbor zložený z troch zástupcov mandatára a dvoch zástupcov spoločnosti Lagardère.
Spoločnosť Lagardère spolupracovala s niekoľkými podnikmi, vrátane [Éditions Odile Jacob SAS (ďalej len ‚Odile Jacob‘)], ktoré by mohli odkúpiť spätne prevádzané aktíva.
[Odile Jacob] vyjadrila svoj záujem o túto operáciu. Svoju ponuku prevzatia oznámila spoločnosti Lagardère faxom z 28. apríla 2004.
V oznámení z 19. mája 2004 oznámila spoločnosť Lagardère, že prijíma ponuky na odkúpenie od piatich potenciálnych nadobúdateľov, vrátane [Odile Jacob], a že jednému z nich, [Wendel Investissement], priznáva výhradné právo až do polnoci 25. mája 2004.
Dňa 28. mája 2004 dospeli spoločnosti Lagardère a [Wendel Investissement] k návrhu dohody o odkúpení spätne prevádzaných aktív.
Listom zo 4. júna 2004 požiadala spoločnosť Lagardère Komisiu o schválenie spoločnosti [Wendel Investissement] ako nadobúdateľa týchto aktív.
Dňa 5. júla 2004 predložila kancelária S. Komisii svoju súhrnnú správu, v ktorej dospela k záveru, že ponuka spoločnosti [Wendel Investissement] je v súlade so schvaľovacími kritériami určenými v odseku 10 záväzkov spoločnosti Lagardère.
[Sporným rozhodnutím] Komisia schválila spoločnosť [Wendel Investissement] ako nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív po tom, ako konštatovala, že táto spoločnosť spĺňa schvaľovacie kritériá stanovené v odseku 10 záväzkov spoločnosti Lagardère.
Uvedené rozhodnutie bolo prijaté v súlade s odsekom 14 záväzkov spoločnosti Lagardère a na základe už uvedenej žiadosti o schválenie, návrhu dohody o prevode, ktorá bola k tejto žiadosti pripojená, správy kancelárie S., písomných odpovedí spoločností Lagardère a [Wendel Investissement] na žiadosť Komisie o informácie, informácií poskytnutých spoločnosťou Wendel na stretnutiach s útvarmi Komisie, ako aj výmeny názorov na ponuku spoločnosti [Wendel Investissement] s organizáciami zastupujúcimi zamestnancov spoločnosti Éditis a dotknuté tretie osoby.
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. júla 2004 podala [Odile Jacob] žalobu o neplatnosť smerujúcu proti rozhodnutiu [2004/422] (vec T-279/04).
Komisia zaslala spoločnosti [Odile Jacob] na jej žiadosť faxom z 27. augusta 2004 [sporné] rozhodnutie.
K prevodu vlastníckeho práva k týmto aktívam nazvaným ‚Nouvel Éditis‘ na spoločnosť [Wendel Investissement] došlo 30. septembra 2004.“
Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
Návrhom doručeným 8. novembra 2004 podala Odile Jacob žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia na základe článku 230 ES.
Odile Jacob uviedla štyri žalobné dôvody založené na tom, že Komisia si po prvé nesplnila povinnosť dohľadu nad výberom uchádzačov na prevzatie spätne prevádzaných aktív, po druhé schválila spoločnosť Wendel Investissement na základe správy vypracovanej mandatárom, ktorý nebol nezávislý od spoločností Éditis, Lagardère a Wendel Investissement, po tretie porušila povinnosť odôvodnenia, ktorá jej prináležala, a po štvrté sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia súladu ponuky spoločnosti Wendel Investissement s podmienkami schválenia nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív stanovenými v odseku 10 písm. b) záväzkov spoločnosti Lagardère.
V odpovedi na druhý žalobný dôvod, ktorý Všeobecný súd preskúmal prednostne, tento súd uviedol, že 20. decembra 2002 spoločnosť Investima 10, z ktorej sa stala spoločnosť Éditis, vymenovala pána B., ktorý bol predsedom kancelárie S., za člena svojho predstavenstva ako nezávislú tretiu osobu, pričom spoločnosť Lagardère okrem toho určila 9. februára 2004 tú istú kanceláriu S. ako mandatára povereného podľa odseku 21 písm. g) záväzkov uvedených v prílohe II rozhodnutia 2004/422 „dohľadom nad uspokojivým plnením“ záväzkov prevedenia spätne prevádzaných aktív. Tento mandatár bol v tomto postavení odmeňovaný spoločnosťou Lagardère.
Kancelária S. tak bola určená mandatárom v zmysle odseku 15 záväzkov spoločnosti Lagardère a jej predseda, pán B., vykonával k tomuto dátumu úlohy súvisiace s touto funkciou, hoci bol členom predstavenstva spoločnosti Investima 10, z ktorej sa stala spoločnosť Éditis. Pán B. navyše vykonával funkciu člena predstavenstva spoločnosti Éditis a mandatára súčasne, a to od 9. februára 2004, dátumu vymenovania kancelárie S., až do 25. marca 2004, dátumu zmeny právnej formy spoločnosti Éditis na zjednodušenú akciovú spoločnosť.
V tejto súvislosti Všeobecný súd zastával názor, že pán B. sa nachádzal vo vzťahu závislosti od spoločnosti Éditis, ktorý by mohol vzbudiť pochybnosť o neutralite, ktorú táto osoba ako člen predstavenstva spoločnosti Investima 10, z ktorej sa stala spoločnosť Éditis, mala preukázať v rámci výkonu úloh kancelárie, ktorej bola predsedom, a ktorá bola určená za mandatára. V dôsledku toho úloha mandatára, ktorá spočívala v zabezpečení uspokojivého plnenia záväzkov spoločnosti Lagardère, medzi ktoré patrí prevedenie spätne prevádzaných aktív, a v tejto súvislosti vo vypracovaní odporúčaní týkajúcich sa nevyhnutných reštrukturalizačných opatrení a správy informujúcej Komisiu o týchto odporúčaniach, nebola zabezpečená úplne nezávisle. Výkon funkcie člena predstavenstva spoločnosti, ktorá vlastní všetky aktíva spoločnosti Éditis, zo strany pána B. mohol ovplyvniť nezávislosť, ktorú mal pán B. ako predseda kancelárie S. preukázať pri vypracovaní odporúčaní týkajúcich sa nevyhnutných reštrukturalizačných opatrení a správy informujúcej Komisiu o týchto odporúčaniach.
Súdny dvor uviedol, že požiadal kanceláriu S. ako mandatára o to, aby Komisii predložila správu hodnotiacu ponuku spoločnosti Wendel Investissement ako nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív z hľadiska schvaľovacích kritérií stanovených v odseku 10 záväzkov spoločnosti Lagardère pripojených k rozhodnutiu 2004/442.
Všeobecný súd dospel v bode 107 napadnutého rozsudku k záveru, že táto správa o hodnotení ponuky spoločnosti Wendel Investissement bola vypracovaná mandatárom, ktorý nespĺňal podmienku nezávislosti od spoločnosti Éditis, požadovanú v odseku 15 záväzkov spoločnosti Lagardère vymedzených v prílohe II rozhodnutia 2004/422.
Sporné rozhodnutie však bolo založené najmä na správe mandatára, ktorá podľa názoru Všeobecného súdu vyjadreného v bode 110 napadnutého rozsudku mala na uvedené rozhodnutie„rozhodujúci vplyv“.
Všeobecný súd preto v bodoch 118 a 119 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že nedostatok nezávislosti mandatára, ktorý vyhotovil uvedenú správu, predstavoval nezákonnosť, ktorá bola spôsobilá narušiť zákonnosť sporného rozhodnutia a tak toto rozhodnutie zrušil bez toho, aby preskúmal ostatné žalobné dôvody, ktoré spoločnosť Odile Jacob uplatnila na podporu svojich návrhov smerujúcich k zrušeniu.
Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania
Uznesením z 29. marca 2011 predseda Súdneho dvora rozhodol o spojení vecí C-553/10 P a C-554/10 na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.
Komisia vo svojom odvolaní vo veci C-553/10 P navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušuje sporné rozhodnutie,
—
v prípade potreby s konečnou platnosťou rozhodol o otázkach, ktoré sú predmetom tohto odvolania, a zamietol žalobu o neplatnosť a
—
zaviazal Odile Jacob na náhradu trov konania na obidvoch stupňoch konania.
Lagardère podporuje odvolanie, ktoré podala Komisia.
Wendel Investissement navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušuje sporné rozhodnutie,
—
subsidiárne s konečnou platnosťou rozhodol o otázkach, ktoré sú predmetom tohto odvolania, a zamietol žalobu o neplatnosť spoločnosti Odile Jacob a
—
zaviazal Odile Jacob na náhradu trov konania.
Odile Jacob navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol odvolanie,
—
subsidiárne, ak by sa odvolaniu vyhovelo a stav konania by dovoľoval vydať konečný rozsudok, zrušil sporné rozhodnutie a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Svojím odvolaním vo veci C-554/10 P Lagardère navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušuje sporné rozhodnutie,
—
zamietol žalobu, ktorú Odile Jacob podala na Všeobecný súd proti tomuto rozhodnutiu, a
—
zaviazal Odile Jacob na náhradu všetkých trov konania spojených s týmto konaním tak na prvom stupni, ako aj v rámci tohto odvolania.
Vo svojich vyjadreniach k odvolaniu Komisia a Wendel Investissement navrhujú, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušuje sporné rozhodnutie,
—
zamietol žalobu o neplatnosť, ktorú proti tomuto rozhodnutiu podala Odile Jacob, a
—
zaviazal Odile Jacob na náhradu všetkých trov konania spojených s týmto konaním tak na prvom stupni, ako aj v rámci tohto odvolania.
Odile Jacob navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol odvolanie,
—
subsidiárne, ak by sa odvolaniu vyhovelo a stav konania by dovoľoval vydať konečný rozsudok, zrušil sporné rozhodnutie a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
O odvolaniach
Vo svojom odvolaní vo veci C-553/10 P Komisia uvádza tri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení v dôsledku toho, že Všeobecný súd opomenul preskúmať dôsledky prípadného nedostatku nezávislosti mandatára voči spoločnosti Éditis na jeho povinnosti vo vzťahu k spoločnosti Wendel Investissement. Vo svojom druhom odvolacom dôvode Komisia tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, rozpornosti dôvodov a skreslenia skutkového stavu tým, že dospel k záveru, že správa mandatára mala rozhodujúci vplyv na sporné rozhodnutie. Tretí odvolací dôvod, ktorý je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o uznanie relevantnosti žalobného dôvodu a porušenia povinnosti odôvodnenia v tejto súvislosti, sa delí na dve časti. Prvá časť tohto odvolacieho dôvodu sa týka nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa Všeobecný súd dopustil tým, že sporné rozhodnutie zrušil na základe žalobného dôvodu, ktorý sa mal považovať za irelevantný. Druhá časť toho istého odvolacieho dôvodu sa týka porušenia povinnosti odôvodnenia z dôvodu, že Všeobecný súd opomenul uviesť dôvody, o ktoré sa opieral, keď zastával názor, že sporné rozhodnutie mohlo byť v prípade, ak by nedostatok nezávislosti mandatára neexistoval, odlišné.
Vo svojom odvolaní vo veci C-554/10 P Lagardère uvádza dva odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení z dôvodu, že Všeobecný súd uplatnil námietku nezákonnosti voči rozhodnutiu o schválení mandatára, aby odôvodnil zrušenie sporného rozhodnutia. Vo svojom druhom odvolacom dôvode spoločnosť Lagardère tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nesprávne rozhodol, že prítomnosť mandatára v predstavenstve spoločnosti Éditis ako nezávislej tretej osoby môže odôvodniť zrušenie sporného rozhodnutia. Tento odvolací dôvod, ktorý obsahuje štyri časti, v podstate preberá prvý odvolací dôvod vo veci C-553/10 P.
Keďže sa prvé tri odvolacie dôvody vo veci C-553/10 P a druhý odvolací dôvod vo veci C-554/10 P prekrývajú, treba ich preskúmať spoločne.
O prvých troch odvolacích dôvodoch vo veci C-553/10 P a druhom odvolacom dôvode vo veci C-554/10 P
Argumentácia účastníkov konania
Podľa Komisie sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nepreskúmal, ako tento nedostatok nezávislosti mandatára mohol ovplyvniť posúdenie tohto mandatára týkajúce sa vlastností spoločnosti Wendel Investissement ako nadobúdateľa aktív spoločnosti Éditis, ani ako mohol tento mandatár vyvolať podozrenie, že vyhotovil správu, ktorá mohla v čase prijatia sporného rozhodnutia uviesť Komisiu do omylu. Takýto postoj je v rozpore s judikatúrou Všeobecného súdu, podľa ktorej má nedostatok nezávislosti osoby poverenej hodnotením uchádzača právny dosah iba v prípade, ak sa preukáže, že táto osoba pri svojom hodnotení zohľadnila iný záujem než je riadny výkon svojej úlohy. Všeobecný súd nepreskúmal, či nedostatok nezávislosti voči spoločnosti Éditis mohol ovplyvniť objektívnosť obsahu správy tohto mandatára, a teda posúdenie spoločnosti Wendel Investissement ako nadobúdateľa. Všeobecný súd tak na účely zrušenia sporného rozhodnutia vyhovel irelevantnému žalobnému dôvodu.
Komisia uvádza, že v rámci koncentrácie konečné rozhodnutie o schválení nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív vždy prináleží Komisii, ktorá nevychádza len zo správy mandatára, ale zhromažďuje informácie z vlastného podnetu.
Na podporu Komisie sa spoločnosť Wendel Investissement stotožňuje s výhradami formulovanými proti napadnutému rozsudku, pričom zdôrazňuje, že Všeobecný súd nepreukázal, ako väzba medzi spoločnosťou Éditis a mandatárom mohla mať vplyv na obsah správy hodnotiacej ponuku spoločnosti Wendel Investissement.
Podľa spoločnosti Odile Jacob nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že odkazoval na francúzsky zákon s cieľom overiť, či skutočnosť, že pán B. vykonával funkciu člena predstavenstva spoločnosti Éditis a súčasne bol ako predseda kancelárie S. mandatárom, bola zlučiteľná s kritériom nezávislosti vo vzťahu k tejto spoločnosti, keďže ide len o uplatnenie
lex societatis
a zásady určujúcej právo uplatniteľné na spoločnosť v súlade so zásadami medzinárodného práva súkromného, zakotvenými najmä v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (Rím I) (
Ú. v. EÚ L 177, s. 6
).
V prípade spoločnosti Lagardère Všeobecný súd nemohol dospieť k záveru, že automaticky existuje nedostatok nezávislosti mandatára, keďže pán B. má väzby so spoločnosťou Éditis, avšak mal posúdiť, či mandát pána B. v spoločnosti, bránil mandatárovi, aby si plnil svoje úlohy nezávisle a transparentne. Naopak, zďaleka nejde o konflikt záujmov, ak by mandát pána B. v spoločnosti a úloha vykonávaná mandatárom mali za cieľ nezávislosť spoločnosti Éditis a predstavovali by tak doplnkové úlohy.
Pokiaľ ide o dosah nedostatku nezávislosti mandatára, spoločnosť Odile Jacob zastáva názor, že tvrdenie Komisie je irelevantné, keďže nezákonnosť, ktorú konštatoval Všeobecný súd, spadá pod porušenie podstatného zmluvného záväzku, ktorý rozhodnutím Komisie 2004/422 nadobudol záväznosť, čo automaticky spôsobuje neplatnosť celého rozhodovacieho procesu týkajúceho sa predaja uloženého záväzkami spoločnosti Lagardère.
Vo svojom druhom odvolacom dôvode sa Komisia domnieva, že napadnutý rozsudok je poznamenaný nesprávnym právnym posúdením, rozpornosťou dôvodov a skreslením skutkového stavu, keďže Všeobecný súd zastával názor, že správa mandatára mala na sporné rozhodnutie rozhodujúci vplyv. Komisia tvrdí, že vyvodením tohto záveru Všeobecný súd nerešpektoval rozdelenie úloh medzi ňou samotnou a mandatárom. Rozhodnúť o schválení budúceho nadobúdateľa totiž prislúcha len Komisii. Aj keď hodnotenie obsiahnuté v správe mandatára Komisia na účely vypracovania svojho konečného rozhodnutia zohľadní, nie je v nijakom prípade viazaná názorom mandatára, ktorý nemôže nahradiť jej vlastné hodnotenie. Komisia zostáva povinná vykonať nevyhnutné šetrenie, získať informácie zo svojej vlastnej iniciatívy, pričom môže využiť svoje vlastné útvary a rôzne žiadosti o informácie adresované dotknutým podnikom, v prejednávanej veci spoločností Lagardère a Wendel Investissement.
Z určitých podobností medzi správou mandatára a sporným rozhodnutím nemožno vyvodiť, že predmetná správa mala „rozhodujúci vplyv“ na uvedené rozhodnutie, ako v bode 110 napadnutého rozsudku uviedol Všeobecný súd. Podľa Komisie ide len o prevzatie objektívnych a zistiteľných skutočností, ktoré neobsahujú subjektívne hodnotenia.
Wendel Investissement sa pripája k argumentácii Komisie.
Spoločnosť Odile Jacob zastáva názor, že Všeobecný súd nerešpektoval rozdelenie úloh medzi Komisiou a mandatárom. Nedostatok nezávislosti schváleného mandatára spôsobilo neplatnosť celého rozhodovacieho procesu. V spornom rozhodnutí Komisia správu mandatára skutočne zohľadnila.
Všeobecný súd, ktorý v bodoch 112 až 116 napadnutého rozsudku porovnal správu mandatára a sporného rozhodnutia vo vzťahu k štyrom podmienkam stanoveným v odseku 10 záväzkov spoločnosti Lagardère, pokiaľ ide o vlastnosti budúceho nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív, správne uviedol, že posúdenia Komisie boli totožné s posúdeniami obsiahnutými v správe mandatára. Spoločnosť Odile Jacob sa tak domnieva, že Všeobecný súd správne zastával názor, že táto správa mala na sporné rozhodnutie rozhodujúci vplyv.
Pokiaľ ide o tretí odvolací dôvod vo veci C-553/10 P, spoločnosť Odile Jacob uvádza, že nedostatok nezávislosti mandatára nepredstavuje len nezrovnalosť, ale porušenie podstatných formálnych náležitostí správneho konania, ktoré musí viesť k zrušeniu sporného rozhodnutia bez toho, aby bolo potrebné preukázať, že toto rozhodnutie mohlo mať v prípade, ak by táto nezrovnalosť neexistovala, odlišný obsah. Podmienka nezávislosti mandatára je základnou podmienkou stanovenou v záväzkoch spoločnosti Lagardère, ktorým rozhodnutie 2004/422 priznalo záväznosť. Požiadavka nezávislosti mandatára sa nemá overiť
ex post
, ale
ex ante
, aby sa tak predišlo kontrole subjektívnych odôvodnení, ktoré by mohli mandatára usmerniť pri plnení jeho úloh, ako to vyplýva z odporúčania Komisie zo 16. mája 2002 s názvom „Nezávislosť štatutárnych audítorov v EÚ: Súbor základných zásad“ [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 191, s. 22
). Táto požiadavka nezávislosti spája požiadavku nezávislosti s požiadavkou nezávislosti súdu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Odvolateľky v podstate tvrdia, že Všeobecný súd sa viackrát dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že opomenul analyzovať dôsledky prípadného nedostatku nezávislosti mandatára voči spoločnosti Éditis na hodnotenie ponuky spoločnosti Wendel Investissement ako nadobúdateľa aktív spoločnosti Éditis, a spochybňujú, že správa mandatára mohla Komisiu uviesť do omylu pri plnení jej úlohy spočívajúcej v posúdení ponuky spoločnosti Wendel Investissement, aby túto spoločnosť schválila ako nadobúdateľa spätne prevádzaných aktív.
Na základe článku 1 rozhodnutia 2004/422 sa oznámená operácia, prostredníctvom ktorej spoločnosť Lagardère získava výhradnú kontrolu nad cieľovými aktívami spoločnosti VUP, teraz spoločnosť s obchodným menom Éditis, vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom a s fungovaním Dohody o Európskom hospodárskom priestore pod podmienkou, že spoločnosť Lagardère dodrží záväzky uvedené v prílohe II uvedeného rozhodnutia.
Podľa odsekov 15 a 21 prílohy II rozhodnutia 2004/422 oznamujúca strana určí mandatára, aby vykonával osobitné a všeobecné úlohy, ktoré sú mu zverené, čiže najmä, aby zabezpečil uspokojivé splnenie záväzkov, ku ktorým sa spoločnosť Lagardère zaviazala, ako aj aby zabezpečil, že spätne prevádzané aktíva sú udržiavané a spravované v rámci samostatnej štruktúry, oddelene a nezávisle od uchovaných aktív a iných činností spoločnosti Lagardère, a to až do dátumu skutočného prevodu spätne prevádzaných aktív.
V prípade sporu medzi spoločnosťami Lagardère a Éditis o reštrukturalizačných opatreniach nevyhnutných na plnenie týchto záväzkov sa možno obrátiť na mandatára. Prostredníctvom odporúčania tento mandatár rozhodne o dosahu týchto opatrení v súlade s odsekom 24 týchto záväzkov. Mandatár o tom bude informovať Komisiu, ktorá bude môcť sama stanoviť dosah nevyhnutných reštrukturalizačných opatrení.
Na účely výkonu týchto úloh sa v odseku 15 uvedených záväzkov predovšetkým spresňuje, že mandatár musí byť nezávislý od spoločností Lagardère a Éditis, a nesmie byť vystavený konfliktu záujmov. Mandatára bude odmeňovať spoločnosť Lagardère spôsobom, ktorý nezasahuje do riadneho výkonu jeho mandátu, ani do jeho nezávislosti.
Táto nezávislosť je súčasťou záväzkov, ku ktorým sa spoločnosť Lagardère zaviazala a ktoré treba v plnom rozsahu rešpektovať. Táto nezávislosť bola stanovená
ex ante
a vzťahuje sa na celkovú činnosť mandatára.
Z bodov 85 a 87 napadnutého rozsudku vyplýva, že pán B., predseda kancelárie S., bol 20. decembra 2002 vymenovaný za člena predstavenstva spoločnosti Investima 10, z ktorej sa stala spoločnosť Éditis, a že 9. februára 2004 bola kancelária S. určená za mandatára. V bode 89 napadnutého rozsudku sa konštatuje, že pán B. vykonával funkciu člena predstavenstva spoločnosti Éditis a mandatára súčasne, a to od 9. februára 2004 do 25. marca 2004, t. j. dátumu zmeny právnej formy spoločnosti Éditis na zjednodušenú akciovú spoločnosť. Po zmene právnej formy spoločnosti Éditis udržiaval pán B. úzke väzby so spoločnosťou Éditis, keďže mandatár mal troch zástupcov v akcionárskom výbore.
Za týchto podmienok Všeobecný súd v bode 104 napadnutého rozsudku dospel správne k záveru, že skutočnosť, že pán B. vykonával funkciu člena predstavenstva spoločnosti Investima 10, z ktorej sa stala spoločnosť Éditis, mohla ovplyvniť nezávislosť mandatára a že táto situácia neumožňovala zaisťovať výkon právomocí nezávislého mandatára uvedených v odseku 15 záväzkov spoločnosti Lagardère úplne nezávisle.
Rovnako Všeobecný súd v bode 107 napadnutého rozsudku správne rozhodol, že správa, ktorá hodnotila ponuku spoločnosti Wendel Investissement na odkúpenie spätne prevádzaných aktív, bola vypracovaná mandatárom, ktorý nespĺňal podmienku nezávislosti od spoločnosti Éditis.
Komisia nespochybňuje konštatovania Všeobecného súdu týkajúce sa nedostatku nezávislosti mandatára z dôvodu, že ide o otázku skutkového stavu. Naopak Všeobecnému súdu vytýka, že opomenul preskúmať, či tento nedostatok nezávislosti mal
in concreto
vplyv na sporné rozhodnutie, alebo či v prípade neexistencie tejto nezrovnalosti mohlo mať sporné rozhodnutie iný obsah. Podľa Komisie situácia mandatára nemala vplyv na objektívnosť posúdenia, ktoré sformuloval vo svojej správe o nadobúdateľovi aktív spoločnosti Éditis a v dôsledku toho na zákonnosť sporného rozhodnutia.
Toto tvrdenie Komisie sa musí zamietnuť.
V prejednávanej veci totiž mandatár poverený „dohľadom nad uspokojivým plnením“ záväzkov oznamujúcej strany plnil úlohy, ktoré mu nepriamo zverila Komisia. Ide o úlohy, ktoré mohla vykonávať samotná Komisia, ak by disponovala postačujúcimi personálnymi zdrojmi.
To jasne vyplýva z bodov 52, 53, 55 a 56 oznámenia Komisie o nápravných opatreniach akceptovateľných v zmysle nariadenia Rady (EHS) č. 4064/89 a nariadenia Komisie (ES) č. 447/98 (
Ú. v. ES C 68, 2001, s. 3;
Mim. vyd. 08/002, s. 89). Konkrétne v bode 56 tohto oznámenia sa uvádza, že „správca bude mať špecifické povinnosti, cieľom ktorých je zabezpečiť v dobrej viere súlad so záväzkami v mene Komisie“.
Treba pripomenúť, že odsek 15 záväzkov uložil spoločnosti Lagardère povinnosť, aby určila mandatára, ktorý okrem iných podmienok musel „byť nezávislý od spoločností Lagardère a Éditis“.
Je teda nesporné, že takýto mandatár musí byť v prvom rade nezávislý od strán a navyše vo vzťahu k nim konať nezávisle, takže nedostatok nezávislosti postačuje na zrušenie takého rozhodnutia Komisie, ako je sporné rozhodnutie. Otázka, či tento mandatár konal nezávisle, vzniká len vtedy, ak sa najprv konštatovalo, že bol od strán skutočne nezávislý.
Keďže Všeobecný súd správne konštatoval, že mandatár nebol nezávislý od strán, nebol povinný preskúmať, či tento mandatár konal
in concreto
spôsobom, ktorý by tento nedostatok nezávislosti potvrdil.
Z prechádzajúceho vyplýva, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zrušil sporné rozhodnutie z dôvodu nedostatku nezávislosti mandatára. Tri odvolacie dôvody, ktoré uviedla Komisia, ako aj druhý odvolací dôvod, ktorý podporila spoločnosť Lagardère, sú preto nedôvodné a musia sa zamietnuť.
O prvom odvolacom dôvode vo veci C-554/10 P týkajúcom sa námietky nezákonnosti
Argumentácia účastníkov konania
Lagardère tvrdí, že Všeobecný súd nemohol použiť nezákonnosť rozhodnutia o schválení mandatára, aby odôvodnil nezákonnosť sporného rozhodnutia, keďže na mechanizmus námietky nezákonnosti sa nemožno odvolávať, pokiaľ sú predmetom sporu dve individuálne rozhodnutia. Spoločnosť Odile Jacob tým, že nepodala žalobu proti rozhodnutiu o schválení mandatára v stanovených lehotách, nemohla na podporu svojho návrhu na zrušenie sporného rozhodnutia vzniesť námietku nezákonnosti tohto rozhodnutia o schválení, pretože toto rozhodnutie nadobudlo voči nej právoplatnosť.
Podľa spoločností Lagardère a Wendel Investissement odôvodnenie Všeobecného súdu smeruje k dovolávaniu sa nezákonnosti rozhodnutia o schválení mandatára, ktoré je individuálnym rozhodnutím, a to prostredníctvom námietky. Všeobecný súd priamo neskúmal dôvody, ktoré viedli k spornému rozhodnutiu, ale dôvody, ktoré viedli k ustanoveniu mandatára, a ktoré sa vyskytovali pred prijatím sporného rozhodnutia.
Spoločnosť Lagardère tvrdí, že rozhodnutie o schválení mandatára bolo stranám oznámené 15. februára 2005 a od tohto dňa spôsobovalo ujmu spoločnosti Odile Jacob a predstavovalo napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ. Toto rozhodnutie tak malo byť v príslušnej lehote napadnuté žalobou odlišnou od žaloby, ktorá bola podaná proti spornému rozhodnutiu. Všeobecný súd preto nemohol s odkazom na nezákonnosť ustanovenia mandatára odôvodnene zrušiť sporné rozhodnutie.
Spoločnosť Odile Jacob odmieta tvrdenia spoločností Lagardère a Wendel Investissement, pričom uvádza, že rozhodnutie o schválení mandatára sa nesmie považovať za izolované rozhodnutie, ale za rozhodnutie, ktoré je súčasťou série aktov, ktoré viedli k prijatiu sporného rozhodnutia.
Spoločnosť Odile Jacob navyše uvádza, že jej v zmysle článku 263 ZFEÚ a judikatúry nebolo určené rozhodnutie o schválení mandatára a že v dôsledku toho bolo pre ňu ťažké napadnúť ho samostatnou žalobou.
Posúdenie Súdnym dvorom
Treba poznamenať, že rozhodnutie o schválení mandatára bolo spoločnosti Odile Jacob oznámené až 17. februára 2005.
Spoločnosť Odile Jacob podala 8. novembra 2004 na Súd prvého stupňa žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, pričom napadla aj podmienky schválenia mandatára. Treba však uviesť, že k tomuto dátumu nebolo ešte spoločnosti Odile Jacob oznámené rozhodnutie o schválení mandatára. Nemožno jej tak vytýkať, že vo svojej žalobe smerujúcej proti spornému rozhodnutiu spochybnila zákonnosť rozhodnutia o schválení mandatára bez toho, aby vopred požiadala o jeho zrušenie, pričom uvedené rozhodnutie bolo súčasťou tej istej série aktov ako sporné rozhodnutie.
Išlo by o bezvýznamný a zbytočný formalizmus, ak by sa od spoločnosti Odile Jacob vyžadovalo, aby na spochybnenie individuálneho rozhodnutia, ktoré jej bolo oznámené po tom, čo podala žalobu vo veci samej, ktoré je súčasťou tej istej série aktov a ktoré je v každom prípade spochybnené touto žalobou vo veci samej, podala inú žalobu.
Tento odvolací dôvod sa tak musí zamietnuť.
Keďže nijaký z odvolacích dôvodov uvedených odvolateľkami neuspel, odvolania vo veciach C-553/10 P a C-554/10 P sa musia zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 rokovacieho poriadku, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 a 2 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 184 ods. 1 a článku 190 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia a Lagardère nemali úspech vo svojich dôvodoch a Odile Jacob navrhla zaviazať ich na náhradu trov konania, je opodstatnené zaviazať Komisiu a Lagardère, aby okrem svojich vlastných trov konania znášali aj trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Odile Jacob v rámci týchto odvolacích konaní.
Keďže Odile Jacob nenavrhla zaviazať na náhradu trov konania spoločnosť Wendel Investissement, táto spoločnosť znáša len svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Odvolania sa zamietajú.

2.
Európska komisia a Lagardère SCA znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Éditions Odile Jacob SAS.

3.
Wendel Investissement SA znáša svoje vlastné trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.