CELEX: 62013CJ0035
Agricultură
Produse agricole și alimentare
Regulamentul (CEE) nr. 2081/92
Articolul 2
Protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine
Domeniu de aplicare material
Protecție pe teritoriul național
Lipsa unei înregistrări comunitare
Consecințe
Protecția denumirilor aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile lor și originea geografică
Condiții

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 din Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (
JO L 208, p. 1
), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 535/97 al Consiliului din 17 martie 1997 (
JO L 83, p. 3
, denumit în continuare „Regulamentul nr. 2081/92”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Assica – Associazione Industriali delle Carni e dei Salumi (denumită în continuare „Assica”) și Kraft Foods Italia SpA (denumită în continuare „Kraft Foods”), pe de o parte, și, pe de altă parte, Associazioni fra produttori per la tutela del „Salame Felino” (denumită în continuare „Associazioni fra produttori”) și, respectiv, La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei srl și Salumificio B.R.B. Snc, aceste douăsprezece societăți fiind toate membre ale Associazioni fra produttori, cu privire la condițiile în care poate fi utilizată o denumire geografică pentru a desemna un produs fabricat în afara zonei corespunzătoare în cazul în care această denumire nu este recunoscută ca denumire de origine protejată sau ca indicație geografică protejată în sensul Regulamentului nr. 2081/92.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
Al șaptelea, al nouălea și al doisprezecelea considerent ale Regulamentului nr. 2081/92 aveau următorul cuprins:
„întrucât, cu toate acestea, practicile naționale de punere în aplicare a denumirilor de origine și a indicațiilor geografice sunt în prezent disparate; întrucât ar trebui să se aibă în vedere o abordare comunitară a acestui domeniu; întrucât un cadru de norme comunitare privind protecția va permite indicațiilor geografice și denumirilor de origine să se dezvolte, întrucât, prin intermediul unei abordări mai uniforme, acest cadru va asigura o concurență loială între producătorii produselor care poartă aceste indicații și va spori credibilitatea produselor în ochii consumatorilor;
[...]
întrucât domeniul de aplicare al prezentului regulament se limitează la anumite produse agricole și alimentare în cazul cărora există o legătură între caracteristicile produsului agricol sau alimentar și originea sa geografică; întrucât acest domeniu de aplicare poate fi lărgit, dacă este necesar, pentru a cuprinde și alte produse agricole sau alimentare;
[...]
întrucât, pentru a beneficia de protecție în fiecare stat membru, indicațiile geografice și denumirile de origine trebuie să fie înregistrate la nivel comunitar; întrucât înscrierea într‑un registru trebuie totodată să furnizeze informații comercianților și consumatorilor”. [traducere neoficială]
Articolul 2 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 2081/92 prevedea:
„(1)   Protecția comunitară a denumirilor de origine și a indicațiilor geografice ale produselor agricole și alimentare se va obține în conformitate cu prezentul regulament.
(2)   În sensul prezentului regulament:
(a)
«denumire de origine» reprezintă numele unei regiuni, al unui loc specific sau, în cazuri excepționale, al unei țări, utilizat pentru descrierea unui produs agricol sau alimentar:
—
originar din această regiune, loc specific sau țară și
—
a cărui calitate sau ale cărui caracteristici sunt în mod esențial sau exclusiv datorate unui anumit mediu geografic cu factorii săi naturali și umani inerenți și a cărui producție, prelucrare și preparare au loc în aria geografică delimitată;
(b)
«indicație geografică» reprezintă numele unei regiuni, al unui loc specific sau, în cazuri excepționale, al unei țări, utilizat pentru descrierea unui produs agricol sau alimentar:
—
originar din această regiune, loc specific sau țară și
—
care posedă o calitate specifică, reputație sau alte caracteristici ce pot fi atribuite zonei geografice respective și a cărui producție și/sau prelucrare și/sau preparare au loc în zona geografică definită.” [traducere neoficială]
Potrivit articolului 13 alineatul (1) din același regulament:
„(1)   Denumirile înregistrate sunt protejate împotriva:
(a)
utilizării comerciale directe sau indirecte a unei denumiri înregistrate referitoare la produsele care nu sunt acoperite de înregistrare, în măsura în care aceste produse sunt comparabile cu cele înregistrate sub această denumire sau în măsura în care această utilizare permite exploatarea reputației denumirii înregistrate;
(b)
utilizării abuzive, imitării sau evocării, chiar dacă originea adevărată a produsului este indicată sau dacă denumirea protejată este tradusă sau însoțită de expresii precum «gen», «tip», «metodă», «stil», «imitație» sau o altă expresie similară;
(c)
oricărei indicații false sau înșelătoare privind proveniența, originea, natura sau calitățile esențiale ale produsului, care apare pe partea interioară sau exterioară a ambalajului, în materialul publicitar sau documentele aferente produsului în cauză, precum și împotriva împachetării produsului într‑un ambalaj de natură să creeze o impresie eronată cu privire la originea acestuia;
(d)
oricărei alte practici susceptibile să inducă publicul în eroare cu privire la originea adevărată a produsului.
În cazul în care o denumire înregistrată cuprinde denumirea considerată generică a unui produs agricol sau alimentar, utilizarea acestei denumiri generice nu este considerată a fi contrară dispozițiilor prevăzute la primul alineat litera (a) sau (b).” [traducere neoficială]
Regulamentul nr. 2081/92 a fost abrogat prin Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (
JO L 93, p. 12
, Ediție specială, 03/vol. 71, p. 114). Cu toate acestea, ținând seama de data faptelor din litigiul principal, acesta din urmă este reglementat de Regulamentul nr. 2081/92.
Dreptul italian
Articolul 31 alineatele 1 și 2 din Decretul legislativ nr. 198 de stabilire a unor norme pentru adaptarea legislației interne în materie de proprietate industrială la prevederile obligatorii ale Acordului privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală – Runda Uruguay (decreto legislativo n. 198 – Adeguamento della legislazione interna in materia di proprietà industriale alle prescrizioni obbligatorie dell’accordo relativo agli aspetti dei diritti di proprietà intellettuale concernenti il commercio – Uruguay Round) din 19 martie 1996 (supliment ordinar la GURI nr. 64), în vigoare la data faptelor din litigiul principal (denumit în continuare „Decretul legislativ nr. 198/1996”), prevede:
„1.   Prin indicație geografică este desemnat orice termen care identifică o țară, o regiune sau o localitate, când este utilizat pentru a descrie un produs originar din acel loc, a cărui calitate, reputație sau caracteristici se datorează în mod exclusiv ori esențial mediului geografic de origine, care include factorii naturali, umani și tradiționali.
2.   Fără a aduce atingere dispozițiilor [articolului] 2598.2 din Codul Civil și dispozițiilor speciale și sub rezerva drepturilor de marcă dobândite cu bună‑credință, constituie un act de concurență neloială, în cazul în care acest lucru este de natură să înșele publicul, utilizarea indicațiilor geografice, precum și utilizarea oricărei denumiri, la desemnarea sau la prezentarea unui produs, care indică sau sugerează că produsul provine dintr‑un alt loc decât adevăratul loc de origine sau că produsul are calitățile care sunt specifice celor care provin dintr‑un loc desemnat de o indicație geografică.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
„Salame Felino” este un salam fabricat exclusiv din carne de porc. Numele acestuia provine de la orașul Felino, municipalitate situată în provincia Parma (Italia).
La 30 ianuarie 1998, Associazioni fra produttori a chemat în judecată Kraft Jacobs Suchard SpA (denumită în continuare „Kraft Jacobs Suchard”) la Tribunale di Parma pentru concurență neloială, pentru motivul că această societate pusese în vânzare un salam denumit „Salame Felino”, în condițiile în care acesta fusese produs în afara teritoriului regiunii Parma, și anume în Lombardia, la Cremona (Italia).
La Felinese Salumi SpA, Salumificio Monpiù Srl, Salumi Boschi Fratelli SpA, Gualerzi SpA, Alinovi Tullio di Alinovi Giorgio & C. Snc, Salumificio Gastaldi di Gastaldi Franco & C. Snc, Boschi Cav. Umberto SpA, Fereoli Mario & Figlio Snc, Salumificio Ducale Snc di Morini & Tortini, Fereoli Gino & Figlio Snc, Ronchei Srl, Salumificio B.R.B. Snc au intervenit în susținerea acestei asociații.
Assica, a cărei membră este Kraft Jacobs Suchard, a intervenit în procedură în susținerea acesteia din urmă.
Prin hotărârea din 9 februarie 2001, Tribunale di Parma a apreciat că Associazioni fra produttori nu putea să invoce Regulamentul nr. 2081/92 întrucât denumirea „Salame Felino” nu constituia nici o denumire de origine protejată, nici o indicație geografică protejată în sensul regulamentului menționat. Cu toate acestea, Tribunale di Parma a admis că Associazioni fra produttori putea să invoce dispozițiile articolului 31 din Decretul legislativ nr. 198/1996. Prin urmare, întrucât a constatat că produsele comercializate de Kraft Jacobs Suchard nu proveneau de pe teritoriul regiunii Parma, în timp ce „Salame Felino” dobândise o reputație printre consumatori având în vedere caracteristicile sale, care derivă dintr‑o particularitate legată de mediul geografic, Tribunale di Parma a sancționat Kraft Jacobs Suchard pentru concurență neloială.
Kraft Jacobs Suchard, devenită Kraft Foods, și Assica au formulat apel împotriva acestei hotărâri.
Prin hotărârea din 12 ianuarie 2006, Corte d’Appello di Bologna a respins acest apel, în special pentru motivul că protecția conferită prin Decretul legislativ nr. 198/1996 nu era contrară Regulamentului nr. 2081/92 și că înregistrarea unei denumiri ca denumire de origine protejată sau ca indicație geografică protejată era necesară doar pentru a beneficia de protecția conferită de acest regulament.
Assica și Kraft Foods au declarat recurs.
În susținerea recursului, Assica și Kraft Foods apreciază că sistemul de protecție a denumirilor de origine prevăzute de Regulamentul nr. 2081/92 se opune ca o reglementare națională să poată acorda un drept de utilizare exclusivă a unei denumiri de origine care nu beneficiază de o înregistrare comunitară. În orice caz, aceștia apreciază că existența unei protecții acordate unei denumiri de origine presupune existența unei reglementări precise, care lipsește în cauza principală.
În aceste condiții, Corte suprema di cassazione a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 2 din Regulamentul nr. 2081/92 trebuie interpretat în sensul că se opune ca o asociație de producători să poată invoca dreptul de utilizare exclusivă, pe teritoriul [Uniunii], a unei denumiri de origine geografică utilizate pe teritoriul unui stat membru pentru a desemna un anumit tip de salam, fără să fi obținut în prealabil de la acest stat membru o decizie cu forță juridică obligatorie în care să se stabilească limitele ariei geografice de producție, caietul de sarcini al produsului și eventualele condiții pe care trebuie să le îndeplinească producătorii pentru a beneficia de dreptul de utilizare a denumirii menționate?
2)
Care este, în lumina Regulamentului nr. 2081/1992, regimul juridic aplicabil în cadrul pieței [Uniunii] și în cadrul pieței dintr‑un stat membru în cazul unei denumiri geografice care nu a fost înregistrată conform acestui regulament?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la admisibilitate
Associazioni fra produttori susține că cererea de decizie preliminară este inadmisibilă întrucât întrebările adresate nu răspund unei nevoi obiective pentru soluționarea litigiului principal. Astfel, în cauza principală, această asociație nu ar fi pretins niciodată că este titulara unui drept exclusiv asupra denumirii geografice „Salame Felino”, ci ar fi solicitat doar sancționarea Kraft Foods în temeiul dispozițiilor privind concurența neloială.
În această privință, reiese dintr‑o jurisprudență constantă că, în cadrul procedurii reglementate la articolul 267 TFUE, care este întemeiată pe o separație clară a funcțiilor între instanțele naționale și Curte, numai instanța națională care este sesizată cu soluționarea litigiului și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții (Hotărârea Aziz, C‑415/11,
EU:C:2013:164
, punctul 34).
Astfel, în cazul în care o cerere de decizie preliminară privește interpretarea sau validitatea dreptului Uniunii, respingerea unei asemenea întrebări de către Curte este posibilă doar atunci când este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică ori atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea Aziz,
EU:C:2013:164
, punctul 35).
Or, această situație nu se regăsește în speță. Astfel, pentru a susține că Kraft Foods a realizat un act de concurență neloială utilizând denumirea geografică „Salame Felino”, Associazioni fra produttori se întemeiază pe premisa potrivit căreia doar producătorii de salam situați în regiunea Parma, pe care îi reprezintă, dispun de dreptul exclusiv de a se prevala de această denumire. Prin urmare, în scopul verificării temeiniciei acțiunii introduse de Associazioni fra produttori, instanței de trimitere îi revine sarcina de a verifica faptul că această asociație poate invoca existența unui drept exclusiv al producătorilor care îndeplinesc anumite condiții asupra denumirii geografice „Salame Felino”.
În aceste împrejurări, nu se poate considera ca fiind evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal.
Având în vedere că nu rezultă din dosar nici că problema ar fi de natură ipotetică sau că Curtea nu ar dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care îi sunt adresate, cererea de decizie preliminară nu poate fi considerată ca fiind inadmisibilă.
Cu privire la a doua întrebare
Prin intermediul celei de a doua întrebări, care trebuie analizată în primul rând, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă Regulamentul nr. 2081/92 trebuie interpretat în sensul că conferă un regim de protecție unei denumiri geografice care nu beneficiază de o înregistrare comunitară.
În ceea ce privește, în primul rând, regimul care trebuie aplicat pe piața Uniunii unei denumiri geografice care nu a fost înregistrată, este necesar să se arate că, la data faptelor din litigiul principal, singurul regim de protecție a denumirilor geografice prevăzut de dreptul Uniunii era cel instituit prin Regulamentul nr. 2081/92.
Or, astfel cum reiese din al doisprezecelea considerent și din articolul 13 alineatul (1) din regulamentul menționat, pentru a putea beneficia de regimul de protecție prevăzut de acesta, respectivul regulament a instituit o obligație de înregistrare comunitară a denumirilor geografice (a se vedea în acest sens Hotărârea Chiciak și Fol, C‑129/97 și C‑130/97,
EU:C:1998:274
, punctele 25 și 26).
În consecință, pe piața comunitară, în cazul în care o denumire geografică nu este înregistrată, conform dispozițiilor Regulamentului nr. 2081/92, nu poate beneficia de regimul de protecție prevăzut de acesta.
În ceea ce privește, în continuare, regimul care trebuie aplicat pe piața unui stat membru, reiese din jurisprudență că, deși Regulamentul nr. 2081/92 are drept scop prevederea unui regim de protecție uniform și exhaustiv (a se vedea Hotărârea Budějovický Budvar, C‑478/07,
EU:C:2009:521
, punctul 114), totuși această exclusivitate nu se opune aplicării unui regim de protecție a denumirilor geografice care se situează în afara domeniului său de aplicare (a se vedea în acest sens Hotărârea Warsteiner Brauerei, C‑312/98,
EU:C:2000:599
, punctul 54).
În această privință, rezultă din al nouălea considerent și din articolul 2 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 2081/92 că regimul de protecție prevăzut de această dispoziție se limitează la denumirile aferente produselor pentru care există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică (a se vedea în acest sens Hotărârea Budějovický Budvar, C‑216/01,
EU:C:2003:618
, punctul 76).
Prin urmare, denumirile de proveniență geografică al căror rol este doar de a evidenția originea geografică a unui produs, independent de caracteristicile specifice ale acestuia, nu intră în domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 2081/92 (a se vedea în acest sens Hotărârea Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, punctul 44).
În consecință, regimul de protecție care poate fi aplicat, eventual, pe piața unui stat membru unei denumiri geografice care nu beneficiază de o înregistrare comunitară este cel prevăzut pentru denumirile geografice aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică.
În speță, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica dacă regimul de protecție a denumirilor geografice stabilit prin Decretul legislativ nr. 198/1996 îndeplinește această condiție.
În cazul în care instanța de trimitere ajunge la concluzia că regimul menționat are ca obiect protecția denumirilor geografice aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică, trebuie amintit că, pentru ca un astfel de regim să poată fi aplicat, acesta trebuie să fie conform cerințelor care îi sunt impuse de dreptul Uniunii. În această privință, trebuie îndeplinite două condiții, și anume, pe de o parte, aplicarea sa nu trebuie să compromită obiectivele Regulamentului nr. 2081/92 (a se vedea în acest sens Hotărârea Warsteiner Brauerei,
EU:C:2000:599
, punctul 49) și, pe de altă parte, aceasta nu trebuie să contravină liberei circulații a mărfurilor prevăzute la articolul 28 CE (a se vedea printre altele în acest sens Hotărârea Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, punctele 95-97).
În ceea ce privește prima condiție, având în vedere domeniul de aplicare al Regulamentului nr. 2081/92, pentru a nu compromite obiectivele acestuia, protecția acordată de un regim național nu trebuie să aibă ca efect faptul de a garanta consumatorilor că produsele care beneficiază de această protecție prezintă o calitate sau o caracteristică determinată, ci exclusiv faptul de a garanta că aceste produse provin efectiv din zona geografică vizată.
În ceea ce privește a doua condiție, este necesar să se arate că un regim național de protecție a denumirilor precum cel în discuție în cauza principală, chiar și atunci când se aplică atât produselor naționale, cât și celor importate pe teritoriul statului în cauză, poate să favorizeze comercializarea produselor de origine națională în detrimentul produselor importate (Hotărârea Pistre și alții, C‑321/94-C‑324/94,
EU:C:1997:229
, punctul 45).
În consecință, o astfel de reglementare trebuie considerată ca fiind o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative privind libera circulație a mărfurilor, menționată la articolul 28 CE.
Deși o astfel de restricție poate fi justificată de cerința imperativă de interes general privind protecția loialității concurenței sau de cea privind protecția consumatorilor (a se vedea în special în acest sens Hotărârea Budějovický Budvar,
EU:C:2003:618
, punctul 109), o reglementare națională dată, pentru a fi compatibilă cu dreptul Uniunii, trebuie să se aplice în mod nediscriminatoriu, să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia (Hotărârea Corporación Dermoestética, C‑500/06,
EU:C:2008:421
, punctul 35 și jurisprudența citată).
Revine instanței naționale sarcina de a verifica, pe de o parte, că aplicarea reglementării naționale în discuție nu are ca obiect sau ca efect faptul de a garanta consumatorilor că produsele care sunt comercializate sub o denumire geografică specifică prezintă o calitate sau o caracteristică determinată și, pe de altă parte, că punerea în aplicare a acestei reglementări urmărește o cerință imperativă de interes general, că este efectuată în mod nediscriminatoriu, că este de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și că nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia.
Având în vedere toate considerațiile precedente, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că Regulamentul nr. 2081/92 trebuie interpretat în sensul că nu conferă un regim de protecție unei denumiri geografice care nu are o înregistrare comunitară, dar că aceasta poate fi protejată, eventual, în temeiul unei reglementări naționale care are ca obiect denumirile geografice aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică, cu condiția însă ca, pe de o parte, punerea în aplicare a acestei reglementări să nu compromită obiectivele urmărite prin Regulamentul nr. 2081/92 și, pe de altă parte, să nu contravină liberei circulații a mărfurilor prevăzute la articolul 28 CE, aspecte a căror verificare este de competența instanței naționale.
Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 2 din Regulamentul nr. 2081/1992 trebuie interpretat în sensul că se opune ca o asociație de producători, precum cea din litigiul principal, să poată invoca dreptul de utilizare exclusivă, pe întreg teritoriul Uniunii, a unei denumiri geografice utilizate pe teritoriul unui stat membru pentru a desemna un anumit tip de salam, fără să fi obținut în prealabil de la acest stat o decizie cu forță juridică obligatorie în care să fie definite condițiile și limitele inerente protecției unei astfel de denumiri.
În această privință, având în vedere că este cert că denumirea geografică în discuție nu beneficia de o înregistrare comunitară la data faptelor în litigiu și ținând seama de răspunsul oferit la a doua întrebare, trebuie să se constate că asociația de producători din litigiul principal nu poate, în niciun caz, să invoce, în temeiul Regulamentului nr. 2081/92, dreptul de utilizare exclusivă, pe întreg teritoriul Uniunii, a unei astfel de denumiri geografice.
În aceste condiții, nu este necesar să se răspundă la prima întrebare.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:

Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 al Consiliului din 14 iulie 1992 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 535/97 al Consiliului din 17 martie 1997, trebuie interpretat în sensul că nu conferă un regim de protecție unei denumiri geografice care nu beneficiază de o înregistrare comunitară, dar că aceasta poate fi protejată, eventual, în temeiul unei reglementări naționale care are ca obiect denumirile geografice aferente produselor pentru care nu există o legătură specială între caracteristicile și originea lor geografică, cu condiția însă ca, pe de o parte, punerea în aplicare a acestei reglementări să nu compromită obiectivele urmărite prin Regulamentul nr. 2081/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 535/97, și, pe de altă parte, să nu contravină liberei circulații a mărfurilor prevăzute la articolul 28 CE, aspecte a căror verificare este de competența instanței naționale.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: italiana.