CELEX: 62011TJ0637
Veřejné zakázky na služby
Zadávací řízení
Poskytování překladatelských služeb do maltštiny
Pravidla pro předávání nabídek
Odmítnutí nabídky uchazeče
Nedodržení pravidel pro předkládání, jejichž cílem je zaručit důvěrnost obsahu nabídek před otevřením
Námitka nepoužitelnosti
Přiměřenost
Rovné zacházení
Právo na obhajobu
Povinnost uvést odůvodnění
Článek 41 Listiny základních práv Evropské unie
Článek 98 odst. 1 nařízení (ES, Euratom) č. 1605/2002
Článek 143 nařízení (ES, Euratom) č. 2342/2002

Skutečnosti předcházející sporu
Dne 22. března 2011 zveřejnil Evropský parlament oznámení o zahájení zadávacího řízení MT/2011/EU (dále jen „oznámení o zahájení zadávacího řízení“), jehož předmětem bylo poskytování překladatelských služeb do maltštiny pro Parlament, Evropský účetní dvůr a Evropský hospodářský a sociální výbor a Výbor regionů Evropské unie.
Bod 2 odst. 2 oznámení o zahájení zadávacího řízení stanovil, že nabídky uchazečů mohou být zasílány poštou nebo prostřednictvím zasilatelské společnosti [bod 2 odst. 2 písm. a)] nebo osobně doručeny do podatelny Parlamentu [bod 2 odst. 2 písm. b)].
Bod 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení uváděl následující:
„Aby se zachovala důvěrnost a neporušenost nabídek, musí být nabídka doručena ve dvojí obálce. Obě obálky musejí být zapečetěny a uvádět následující údaje:
—
útvar, kterému je nabídka určena […];
—
referenční číslo zadávacího řízení […]
—
jakož i slova: ,Neotvírat v podatelně nebo jakoukoli neoprávněnou osobou.‘
V každém případě, bez ohledu na druh použitých obálek, se uchazeči vyzývají, aby věnovali zvláštní pozornost kvalitě obálek používaných pro předložení své nabídky, za tím účelem, aby se ujistili, že nedojdou roztrhané, neboť v tomto případě již nezaručují důvěrnost nebo neporušenost svého obsahu.
Použijí-li se samolepicí obálky, musejí být uzavřeny lepicí páskou, přes niž je podepsán odesílatel. Uvedený podpis musí být vlastnoruční nebo musí být uveden spolu s razítkem podniku.
Každá nabídka, která nezaručuje důvěrnost svého obsahu do otevření všech nabídek, bude bez dalšího odmítnuta.
Na vnější obálce se rovněž uvede jméno nebo obchodní firma uchazeče, jakož i přesná adresa, na které může být informován o rozhodnutí týkajícím se jeho nabídky.
Kromě požadavku týkajícího se použití dvou zapečetěných obálek musí být na vnější obálce uvedeno referenční číslo zadávacího řízení MT/2011/EU.“
Dne 12. května 2011 žalobkyně Euris Consult Ltd, překladatelská společnost se sídlem na Maltě, předložila nabídku (dále jen „nabídka“ nebo „nabídka žalobkyně“). Pro doručení této nabídky na adresu uvedenou v oznámení o zahájení zadávacího řízení využila služeb dopravce.
Nabídka sestávala z originálu a dvou kopií. Každý z těchto dokumentů byl vložen do obálky z kraftového papíru se samolepicí klopou. Klopy obálek byly zapečetěny podpisem ředitele žalobkyně, přes který byla poté umístěna samolepicí páska. Tyto obálky byly poté vloženy do vnější obálky poskytnuté dopravcem. Tato obálka z plastového materiálu obsahovala samolepicí zavírací systém. Ředitel žalobkyně se přes lepicí pásku na vnější obálce nepodepsal.
Dne 13. května 2011 došla nabídka Parlamentu, který potvrdil její přijetí. Nabídka žalobkyně, jakož i nabídky ostatních uchazečů byly uloženy v prostorách Parlamentu, v uzavřené místnosti, do níž měly přístup pouze oprávněné osoby.
Dne 16. června 2011 ve 14 hodin 30 minut přistoupil výbor pro otevírání nabídek, složený ze tří zaměstnanců generálního ředitelství (GŘ) Parlamentu pro překlady a jednoho zaměstnance Účetního dvora, k současnému otevření šesti nabídek předložených ve lhůtách, mezi něž patřila i nabídka žalobkyně. Otevření nabídek proběhlo za přítomnosti zástupců dvou z uchazečů. Zástupci žalobkyně se tohoto setkání nezúčastnili.
Výbor pro otevírání nabídek přijal pět nabídek. Nabídka žalobkyně byla naproti tomu při otevírání odmítnuta. V zápisu týkajícím se otevírání nabídek uvedený výbor uvedl ve věci nabídky žalobkyně následující:
„Vnější poštovní obálka zasilatelské společnosti byla zavřená, avšak nikoli zapečetěná. Obálky nacházející se uvnitř, které představovaly jediný obal poskytnutý uchazečem, byly značně roztrhány natolik, že byly zcela otevřené. Výbor měl za to, že důvěrnost není zaručena, a v důsledku toho nabídku odmítl.“
Parlament provedl další fáze zadání dotčené veřejné zakázky od června do září 2011. Výsledky řízení byly sděleny všem uchazečům dne 18. října 2011.
Doporučeným dopisem EP/ETU/MHH/pm/D/2011/52280 ze dne 18. října 2011 (dále jen „napadené rozhodnutí“) tak vedoucí oddělení externích překladů ředitelství A pro technologické služby a podporu pro překlad GŘ Parlamentu pro překlady informoval žalobkyni o odmítnutí její nabídky při otevírání z důvodu, že výbor pro otevírání nabídek měl za to, že důvěrnost nabídky žalobkyně nemůže být zaručena.
V napadeném rozhodnutí Parlament uvedl zjištění obsažená v zápisu vypracovaném výborem pro otevírání nabídek, jež byla zmíněna v bodě 8 výše.
V napadeném rozhodnutí byla mimoto žalobkyně obeznámena s možností získat dodatečná vysvětlení k důvodům odmítnutí její nabídky a kromě toho byla upozorněna na lhůty pro podání žaloby.
Ve dnech 27. října a 10. listopadu 2011 byli zástupci žalobkyně přijati na GŘ Parlamentu pro překlady. Mohli si prohlédnout prostory, ve kterých byly nabídky uloženy, jakož i obálky ve stavu, v jakém je výbor pro otevírání nabídek nalezl. Kromě toho mezi zástupci žalobkyně a zaměstnanci Parlamentu několikrát došlo ke korespondenci elektronickou poštou.
Rámcová smlouva byla s vybraným uchazečem uzavřena dne 21. prosince 2011.
Řízení a návrhová žádání účastníků řízení
Žalobkyně podala projednávanou žalobu návrhem zapsaným v kanceláři Tribunálu dne 15. prosince 2011.
Samostatným podáním došlým kanceláři Tribunálu dne 16. prosince 2011 podala žalobkyně návrh na vydání předběžného opatření, kterým se domáhala odkladu výkonu napadeného rozhodnutí do doby, než Tribunál rozhodne o žalobě v hlavním řízení. Tento návrh byl zamítnut usnesením předsedy Tribunálu ze dne 25. ledna 2012.
Podáním zapsaným v kanceláři Tribunálu dne 23. července 2012 požádala Evropská komise o vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastnice na podporu Parlamentu. Usnesením ze dne 4. září 2012 předseda prvního senátu Tribunálu tomuto návrhu vyhověl. Vzhledem k tomu, že návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení byl podán po uplynutí lhůty šesti týdnů stanovené v čl. 115 odst. 1 jednacího řádu Tribunálu, bylo Komisi v souladu s čl. 116 odst. 6 uvedeného řádu povoleno předložit vyjádření během ústní části řízení.
Při změně složení senátů Tribunálu byl soudce zpravodaj přidělen k šestému senátu, kterému byla tudíž tato věc přidělena.
Na základě zprávy soudce zpravodaje Tribunál (šestý senát) rozhodl o zahájení ústní části řízení.
Žalobkyně navrhuje, aby Tribunál:
—
zrušil napadené rozhodnutí;
—
určil, že si zachovává právo požadovat odškodnění za vzniklou újmu přičitatelnou napadenému rozhodnutí;
—
uložil Parlamentu náhradu nákladů řízení.
Parlament navrhuje, aby Tribunál:
—
zamítl žalobu;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na ústní otázky Tribunálu byly vyslechnuty na jednání dne 28. listopadu 2013.
Na jednání Komise navrhla zamítnout žalobu v rozsahu, v němž je založena na námitce nepoužitelnosti článku 143 nařízení Komise (ES, Euratom) č. 2342/2002 ze dne 23. prosince 2002 o prováděcích pravidlech k nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (
Úř. věst. L 357, s. 1
, Zvl. vyd. 01/04, s. 145), v posledním znění (dále jen „prováděcí pravidla“).
Na jednání žalobkyně vzala zpět druhý bod svých návrhových žádání, což Tribunál vzal na vědomí.
Právní otázky
Na podporu svého návrhu na zrušení napadeného rozhodnutí se žalobkyně dovolává pěti žalobních důvodů. V rámci prvního žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje zaprvé porušení čl. 98 odst. 1 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (
Úř. věst. L 248, s. 1
, Zvl. vyd. 01/04, s. 74), v posledním znění (dále jen „finanční nařízení“), článku 143 prováděcích pravidel, jakož i bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, a zadruhé podpůrně namítá nepoužitelnost článku 143 prováděcích pravidel, jakož i bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení. Druhý žalobní důvod vychází z porušení zásady proporcionality. V rámci svého třetího žalobního důvodu žalobkyně Parlamentu vytýká, že porušil zásadu rovného zacházení. Čtvrtý žalobní důvod vychází z porušení čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie. Ve svém pátém žalobním důvodu, který je třeba přezkoumat na prvním místě, žalobkyně uplatňuje nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí.
A –
K pátému žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí
1.
Argumenty účastníků řízení
V rámci pátého žalobního důvodu žalobkyně uplatňuje nedostatečné odůvodnění napadeného rozhodnutí. Zastává názor, že jelikož Parlament neuvedl důvody, proč byly vnitřní obálky při otevírání nabídek roztrhané, neumožnil jí posoudit opodstatněnost napadeného rozhodnutí. Vzhledem k tomu, že jí Parlament neposkytl další informace, žalobkyně je podle svého tvrzení nucena z tohoto důvodu podat projednávanou žalobu, aby Tribunálu umožnila posoudit legalitu napadeného rozhodnutí.
Navíc Parlament plně nespolupracoval a nesplnil svou povinnost poskytnout dodatečné informace. Postoj zaměstnanců Parlamentu, kteří jednali se zástupci žalobkyně, byl při dvou setkáních nepřátelský. Parlament rovněž poskytl částečné odpovědi na otázky, které mu byly několikrát zaslány elektronickou poštou. Parlament tak žalobkyni zabránil v tom, aby užitečně připravila svou žalobu.
Parlament tím porušil ustanovení článku 296 SFEU, čl. 100 odst. 2 finančního nařízení a čl. 149 odst. 3 prováděcích pravidel.
Parlament zpochybňuje argumenty žalobkyně.
2.
Závěry Tribunálu
Podle čl. 296 druhého pododstavce SFEU musejí právní akty obsahovat odůvodnění.
Podle ustálené judikatury musí být odůvodnění vyžadované čl. 296 druhým pododstavcem SFEU přizpůsobeno povaze dotčeného aktu a musejí z něho jasně a jednoznačně vyplývat úvahy unijního orgánu, jenž akt vydal, tak aby se zúčastněné osoby mohly seznámit s důvody, které vedly k přijetí opatření, a příslušný soud mohl vykonávat svůj přezkum. Požadavek odůvodnění musí být posuzován v závislosti na okolnostech případu, zejména v závislosti na obsahu aktu, povaze dovolávaných důvodů a zájmu, který mohou mít osoby, kterým je akt určen, nebo jiné osoby, kterých se akt bezprostředně a osobně dotýká, na získání těchto vysvětlení. Není požadováno, aby odůvodnění vylíčilo všechny relevantní skutkové a právní okolnosti, jelikož otázka, zda odůvodnění aktu splňuje požadavky čl. 296 druhého pododstavce SFEU, musí být posuzována s ohledem nejen na jeho znění, ale také s ohledem na jeho kontext, jakož i s ohledem na všechna právní pravidla upravující dotčenou oblast (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France,
C-367/95 P, Recueil, s. I-1719
, bod 63, a citovaná judikatura).
Rozsah tohoto požadavku uvést odůvodnění je upřesněn, pokud jde o zadávání veřejných zakázek unijními orgány, institucemi a organizacemi, v čl. 100 odst. 2 finančního nařízení, jakož i v čl. 149 odst. 3 prováděcích pravidel.
V případě uchazečů, jejichž nabídka je odmítnuta před fází soutěže, tak z čl. 100 odst. 2 finančního nařízení vyplývá, že veřejný zadavatel je povinen sdělit jim důvody odmítnutí jejich nabídky. Článek 149 odst. 3 prováděcích pravidel mimoto stanoví, že tito uchazeči mohou na základě písemné žádosti obdržet dopisem, faxem nebo e–mailem doplňující informace o důvodech odmítnutí.
V projednávaném případě je třeba konstatovat, že v napadeném rozhodnutí Parlament sdělil žalobkyni důvod odmítnutí její nabídky, a sice to, že výbor pro otevírání nabídek nebyl s to zaručit důvěrnost nabídky, zaprvé proto, že pouze jedna vrstva obálek byla zapečetěna v souladu s požadavky oznámení o zahájení zadávacího řízení, a zadruhé jelikož tyto obálky byly nalezeny roztrhané natolik, že byly zcela otevřené (viz body 8, 10 a 11 výše).
Tyto informace se ukázaly zcela dostatečnými k tomu, aby žalobkyni umožnily pochopit důvody odmítnutí její nabídky a meritorně je zpochybnit, jak to učinila v rámci prvních čtyř žalobních důvodů projednávané žaloby.
Kromě toho ze znění napadeného rozhodnutí vyplývá, že Parlament nikterak nezaložil odmítnutí nabídky žalobkyně na důvodech, pro které byly obálky, které se nacházely uvnitř vnější obálky poskytnuté dopravcem, nalezeny výborem pro otevírání nabídek roztrhané. Za těchto podmínek na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, Parlament neměl povinnost sdělit jí tyto důvody, u kterých ostatně není prokázáno, že by je znal.
Stejně tak vzhledem k tomu, že napadené rozhodnutí bylo dostatečně odůvodněno, Parlament neměl k tomu, aby splnil povinnost uvést odůvodnění, ani povinnost poskytnout podrobné odpovědi na řadu otázek, které mu byly zaslány elektronickou poštou nebo položeny při příležitosti dvou setkání, které uspořádal na žádost žalobkyně (viz bod 13 výše).
Konečně nepřátelský postoj, který podle žalobkyně zaujali zaměstnanci Parlamentu v projednávaném případě, není nijak prokázán, a v každém případě je irelevantní s ohledem na otázku, zda jí Parlament jasně a dostatečně přesně sdělil důvody odmítnutí její nabídky.
Z výše uvedeného vyplývá, že pátý žalobní důvod vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění je třeba zamítnout.
B –
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení finančního nařízení, prováděcích pravidel a oznámení o zahájení zadávacího řízení
1.
Argumenty účastníků řízení
a) Argumenty žalobkyně
První žalobní důvod vychází z toho, že jelikož byla nabídka odmítnuta při otevírání z důvodu nesplnění povinnosti důvěrnosti, napadené rozhodnutí porušilo relevantní právní předpisy, a sice čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, článek 143 prováděcích pravidel a bod 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení. Tento žalobní důvod se v podstatě skládá ze tří částí. V první části žalobkyně tvrdí, že důvěrnost nabídky byla do okamžiku otevírání nabídek výborem pro otevírání nabídek zajištěna. V druhé části žalobkyně tvrdí, že splnila povinnost doručit nabídku ve dvojí obálce. V třetí části žalobkyně zpochybňuje výtky, na základě kterých Parlament učinil v napadeném rozhodnutí závěr, že důvěrnost nabídky nemůže být zaručena. V rámci této třetí části podpůrně namítá nepoužitelnost článku 143 prováděcích pravidel, jakož i bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení v případě, že by se tato ustanovení měla vykládat tak, že mají působnost, kterou jim Parlament v napadeném rozhodnutí přiznal.
Pokud jde o dodržení důvěrnosti nabídky
Žalobkyně má v první řadě za to, že ustanovení čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, která vyžadují, aby nabídky uchazečů byly předmětem skutečné soutěže a aby utajení jejich obsahu bylo chráněno až do jejich současného otevření, byla v projednávaném případě plně dodržena. Nabídka byla tudíž v napadeném rozhodnutí odmítnuta v rozporu s těmito ustanoveními.
Podle žalobkyně měl totiž Parlament v napadeném rozhodnutí neprávem za to, že důvěrnost nabídky nebyla zaručena.
Zaprvé důvěrnost nabídky byla zaručena až do okamžiku otevření vnější obálky výborem pro otevírání nabídek, jelikož je nesporné, že tato obálka byla dokonale uzavřena až do okamžiku, kdy ji uvedený výbor otevřel.
Zadruhé mezi obdržením dopisu doručeného dopravcem a otevřením vnější obálky výborem pro otevírání nabídek byla nabídka pod stálým dohledem Parlamentu. V této souvislosti z prohlášení samotného Parlamentu vyplývá, že nabídka byla umístěna do uzavřené místnosti, do níž byl vstup všem neoprávněným osobám zakázán a která byla pod stálým dohledem.
Zatřetí je nesporné, že vnější obálka dopravce došla Parlamentu neporušena, neboť poštovní služba tohoto orgánu nepřijímá poškozené dopisy.
Začtvrté jediná skutečně důvěrná informace obsažená v nabídkách je cena. Tento prvek přitom Parlament neznal až do otevření nabídky.
Všechny tyto okolnosti ukazují, že Parlament měl v napadeném rozhodnutí neprávem za to, že důvěrnost nabídky není zaručena, a z tohoto důvodu ji odmítl bez přezkoumání.
Pokud jde o povinnost předat nabídku ve dvojí obálce a dosah povinnosti zapečetit vnější obálku
V druhé řadě žalobkyně tvrdí, že splnila povinnost doručit nabídku ve dvojí obálce, jak vyplývá z použitelné právní úpravy.
Má totiž za to, že dodržela požadavky článku 143 prováděcích pravidel a bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, jelikož nabídka a její dvě kopie byly vloženy do zapečetěných obálek v souladu s těmito ustanoveními, a že všechny tyto obálky byly vloženy do vnější obálky poskytnuté dopravcem.
Na rozdíl od toho, co uvádí Parlament v žalobní odpovědi, povinnosti uchazečů týkající se zapečetění obálek jasně nevyplývají z oznámení o zahájení zadávacího řízení, jelikož tento pojem v něm není vymezen s dostatečnou přesností.
Žalobkyně navíc uvádí, že se během roku 2011 zúčastnila jiných tří zadávacích řízení za stejných podmínek zasílání. Žádná z těchto nabídek přitom nebyla odmítnuta pro nedostatek důvěrnosti. To podporuje nepřesnost výrazu „zapečetěná obálka“ a odmítnutí její nabídky v projednávaném případě porušuje zásadu rovného zacházení.
Konkrétně z oznámení o zahájení zadávacího řízení jasně nevyplývá, že pokud se uchazeč rozhodne využít služeb soukromého dopravce, musí se vnější obálka poskytnutá tímto dopravcem považovat za samolepicí obálku ve smyslu právní úpravy a být zapečetěna podpisem pod lepicí páskou.
Pokud jde o opodstatněnost důvodů uváděných v napadeném rozhodnutí
Ve třetí řadě žalobkyně zpochybňuje opodstatněnost třech výtek, na kterých Parlament založil napadené rozhodnutí (viz body 8 a 11 výše).
– K zapečetění vnější obálky
Zaprvé Parlament neprávem uvedl, že „vnější obálka dopravce byla zavřená, avšak nikoli zapečetěná“.
Především je nesporné, že vnější obálka poskytnutá dopravcem sehrála svou roli při ochraně důvěrnosti nabídky, neboť zůstala neporušena, dokud ji výbor pro otevírání nabídek neotevřel. Cíle uvedené v čl. 98 odst. 1 finančního nařízení tedy nebyly ohroženy.
Dále vnější obálky poskytnuté dopravcem jsou z plastového materiálu a jsou zapečetěny zavíracím systémem, který zaručuje, že nemohou být otevřeny bez poškození. Nejedná se tedy o samolepicí obálky ve smyslu článku 143 prováděcích pravidel a bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, a v důsledku toho nejsou požadavky na podpis přes uzavření, a dále na dodatečnou lepicí pásku, jež stanoví tato ustanovení v případě samolepicích obálek, použitelné na obálku poskytnutou dopravcem v projednávaném případě.
Navíc i za předpokladu – který žalobkyně zpochybňuje – že by obálka poskytnutá dopravcem musela být považována za samolepicí obálku ve smyslu článku 143 prováděcích pravidel a bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, bylo by třeba připustit, že systém zavírání této obálky představuje z hlediska důvěrnosti jejího obsahu záruky, jež jsou přinejmenším rovnocenné zárukám zajištěným podpisem napříč a dodatečnou lepicí páskou umístěnou na běžné samolepicí obálce. Za těchto podmínek nepředstavuje podpis zástupce žalobkyně pod lepicí páskou žádný další přínos, co se týče důvěrnosti nabídky.
Konečně podpůrně žalobkyně na základě článku 277 SFEU namítá nepoužitelnost ustanovení článku 143 prováděcích pravidel, převzatých v bodě 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, v případě, že by tato ustanovení měla být vykládána tak, že byla v projednávaném případě porušena z důvodu chybějícího podpisu zástupce žalobkyně pod dodatečnou lepicí páskou na obálce poskytnuté dopravcem.
Na podporu této námitky žalobkyně uvádí, že takové požadavky jdou nad rámec toho, co je nezbytné k zaručení důvěrnosti nabídek. Jdou tak nad rámec toho, co je požadováno v čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, a porušují zásadu proporcionality.
V důsledku toho musí Tribunál podle názoru žalobkyně určit, že nabídka splňovala podmínky stanovené v čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, a napadené rozhodnutí zrušit.
– K povinnosti zásilky ve dvojí obálce
Zadruhé Parlament, který v napadeném rozhodnutí uvedl, že „obálky nacházející se uvnitř […] představovaly jedinou vrstvu obalu poskytnutou uchazečem“ (viz bod 11 výše), nemůže žalobkyni oprávněně vytýkat, že poskytla pouze vnitřní obálky, ve kterých byly umístěny originál a kopie nabídky. Ač totiž byla vnější obálka poskytnuta žalobkyni dopravcem, celková zásilka, složená z vnější obálky, vnitřních obálek a dokumentů obsahujících nabídku, byla Parlamentu zaslána z podnětu žalobkyně. Všechny složky tvořící zásilku musejí být z tohoto důvodu považovány za složky pocházející od žalobkyně.
– Ke stavu vnitřních obálek
Zatřetí žalobkyně zpochybňuje, že výtka, podle které „[vzhledem k tomu, že] obálky nacházející se uvnitř […] byly značně roztrhány natolik, že byly zcela otevřené, [měl] Výbor […] za to, že důvěrnost není zaručena, a v důsledku toho nabídku odmítl“ (viz bod 11 výše), odůvodňuje odmítnutí nabídky bez jejího přezkoumání.
Nejprve žalobkyně uvádí, že toto tvrzení spočívá pouze na prohlášeních Parlamentu, a ponechává rozhodnutí o pravdivosti skutkových zjištění na úvaze Tribunálu.
Dále žalobkyně tvrdí, že i kdyby byly vnitřní obálky nalezeny při otevírání nabídek roztrhané, nebylo pochyb ani o důvěrnosti ani o neporušenosti dokumentů tvořících nabídku, neboť až do té doby byly chráněny vnější obálkou, která zůstala nedotčena až do zásahu výboru pro otevírání nabídek. Žalobkyně má tudíž za to, že okolnost, že vnitřní obálky byly nalezeny roztrhané, zatímco neporušenost vnější obálky nebyla sporná, nedovolovala Parlamentu nabídku bez přezkoumání vyloučit.
b) Argumenty Parlamentu a Komise
Rada i Komise zpochybňují argumenty žalobkyně.
2.
Závěry Tribunálu
V rámci prvního žalobního důvodu projednávané žaloby žalobkyně zpochybňuje zaprvé věcnou existenci skutkových zjištění uváděných Parlamentem jako základ napadeného rozhodnutí, jakož i zadruhé posouzení, podle kterého tato skutková zjištění, za předpokladu, že by byla prokázána, odůvodňují odmítnutí její nabídky na základě čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, článku 143 prováděcích pravidel, jakož i bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení. V důsledku toho tvrdí, že tato ustanovení byla v projednávaném případě porušena.
a) Pokud jde o věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v napadeném rozhodnutí
S ohledem na dosah tohoto zpochybnění je třeba zaprvé přezkoumat otázku, zda je žalobkyně s to prokázat, že Parlament založil napadené rozhodnutí na věcně nesprávných skutkových zjištěních (v tomto smyslu viz rozsudky Soudního dvora ze dne 11. února 1999, Antillean Rice Mills a další v. Komise,
C-390/95 P, Recueil, s. I-769
, bod 29, a ze dne 27. října 2011, Autriche v. Scheucher-Fleisch a další,
C-47/10 P, Sb. rozh. s. I-10707
, body 57 a 58, a citovaná judikatura).
V této souvislosti, jak ostatně žalobkyně potvrdila na jednání, je nesporné, že nabídka žalobkyně sestávala z originálu a dvou kopií a že každý z těchto dokumentů byl vložen do samolepicí obálky z kraftového papíru, jejíž klopa byla zapečetěna podpisem ředitele žalobkyně učiněným přes tuto klopu, přes který byla umístěna dodatečná samolepicí páska. Je rovněž nesporné, že takto zapečetěné tři obálky byly vloženy do jediné vnější obálky poskytnuté poštovním dopravcem. Navíc je nesporné, že tato vnější obálka došla útvarům Parlamentu nedotčena a že tato obálka, zavřená samolepicí klopou, nebyla zapečetěna podpisem ředitele žalobkyně přes dodatečnou lepicí pásku. Všechna tato zjištění, jež nejsou ani zpochybněná žalobkyní, a ani jim neodporuje žádná písemnost ve spisu, musejí být považována za prokázaná.
Žalobkyně naproti tomu na jednání připomněla, že není s to potvrdit, že, jak uvedl Parlament v napadeném rozhodnutí, tři vnitřní obálky „byly značně roztrhány natolik, že byly zcela otevřené“, když výbor pro otevírání nabídek otevřel vnější obálku.
Tato citace napadeného rozhodnutí je výňatkem ze zápisu vyhotoveného výborem pro otevírání nabídek, složeným ze zaměstnanců Parlamentu příslušejících k různým útvarům, jakož i z jednoho zaměstnance Účetního dvora, na konci zasedání, během kterého byly za přítomnosti dvou uchazečů otevřeny všechny nabídky předložené v rámci zadávacího řízení dotčeného v projednávaném případě. Je třeba rovněž připomenout, že žalobkyně, jež měla možnost nechat se zastupovat při otevírání nabídek, se tohoto otevírání nezúčastnila.
Kromě toho je třeba konstatovat, že žalobkyně nepředkládá žádný byť alespoň neúplný důkaz, který by mohl zpochybnit pravdivost skutkových zjištění zmíněných v zápisu vyhotoveném výborem pro otevírání nabídek. Za těchto podmínek musejí být tato zjištění, jež nejsou vyvrácena žádnou písemností ve spisu, považována za prokázaná.
Je tudíž třeba ověřit, zda takto prokázaná skutková zjištění mohla odůvodnit odmítnutí nabídky žalobkyně, což vyžaduje zadruhé upřesnit působnost pravidel použitelných v projednávaném případě, jejichž jasnost a částečně legalitu žalobkyně zpochybňuje.
b) K použitelným pravidlům
K působnosti pravidel použitých v napadeném rozhodnutí
Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, povinnosti uchazečů, kteří se zúčastnili zadávacího řízení dotčeného v projednávaném případě, týkající se zaslání jejich nabídky, jasně vyplývaly z bodu 2 odst. 2 a 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení a jejich znění bylo uvedeno v bodech 2 a 3 výše.
Zaprvé si tak uchazeči mohli zvolit mezi osobním doručením své nabídky do podatelny Parlamentu a zasláním poštou nebo prostřednictvím dopravce (bod 2 odst. 2 oznámení o zahájení zadávacího řízení). Zadruhé nabídky musely být doručeny Parlamentu ve dvojí zapečetěné obálce, přičemž každá obálka musela uvádět údaje o útvaru, kterému je nabídka určena, referenčním číslu zadávacího řízení a slova „[…] neotvírat […]“ (bod 2 odst. 4 první pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení). Zatřetí v případě použití samolepicích obálek musely být tyto obálky zapečetěny, to znamená „uzavřeny lepicí páskou, přes niž je podepsán odesílatel“, přičemž podpis musí být vlastnoruční nebo musí být uveden spolu s razítkem podniku (bod 2 odst. 4 třetí pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení). Začtvrté uchazeči byli v zásadě odpovědní za stav, ve kterém byly obálky obsahující jejich nabídku doručeny, a proto vyzváni, aby věnovali „zvláštní pozornost kvalitě [používaných] obálek“ (bod 2 odst. 4 druhý pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení). Zapáté bod 2 odst. 4 čtvrtý pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení výslovně stanovil, že „každá nabídka, která nezaručuje důvěrnost svého obsahu do otevření všech nabídek, bude bez dalšího odmítnuta“.
Na rozdíl od toho, co tvrdí žalobkyně, z ustanovení oznámení o zahájení zadávacího řízení uvedených v bodě 74 výše jasně a jednoznačně vyplývá, že nabídky měly být vloženy do dvou obálek a že pokud tyto obálky byly samolepicí, měla být každá z nich zapečetěna. Pokud jde o smysl posledně uvedeného výrazu, z oznámení o zahájení zadávacího řízení zcela jasně vyplývá, že znamená, že obě obálky musejí být uzavřené a že se oprávněný zástupce uchazeče musí podepsat na každou z nich přes klopu a dodatečnou samolepicí pásku.
Za účelem splnění povinností stanovených v oznámení o zahájení zadávacího řízení tak měl uchazeč, který se rozhodl využít služeb dopravce, na výběr mezi použitím obálky dopravce, pokud to vlastnosti této obálky umožňovaly, jako druhé vnější obálky, což vyžadovalo ji zapečetit podepsáním se přes dodatečnou lepicí pásku, uvést všechny požadované údaje na obálce dopravce, a použít pak pouze jednu vnitřní obálku obsahující nabídku, nebo vložením obsahu své nabídky do dvou zapečetěných obálek s uvedením požadovaných údajů, a poté umístěním této dvojí obálky do vnější obálky dopravce, která za těchto podmínek nemusela být zapečetěná a nemusela obsahovat všechny požadované údaje.
Naproti tomu výklad žalobkyně, podle kterého měla být vnější obálka dopravce, přestože nebyla zapečetěná v právě připomenutém smyslu, považována za jednu ze dvou obálek požadovaných oznámením o zahájení zadávacího řízení, jež vyhovuje požadavkům bodu 2 odst. 4 uvedeného oznámení, nemůže být přijat. I kdyby totiž, podobně jak tvrdí žalobkyně, zavírací systém obálek poskytnutých dopravcem představoval rovnocenné záruky ve smyslu ochrany důvěrnosti jejich obsahu jako zapečetění požadované oznámením o zahájení zadávacího řízení, nic to nemění na tom, že pokud uchazeč porušil jasnou, přesnou a nepodmíněnou povinnost vyplývající z oznámení o zahájení zadávacího řízení zaslat svou nabídku ve dvojí zapečetěné obálce, musí být na něj nahlíženo tak, že nevyhověl požadavkům uloženým všem uchazečům, kteří se rozhodli předložit nabídku v rámci zadávacího řízení dotčeného v projednávaném případě.
Pouhé porušení těchto jasných požadavků oznámení o zahájení zadávacího řízení přitom Parlamentu dovolovalo odmítnout každou nabídku, která uvedené požadavky nesplňovala, a dokonce byl k tomu Parlament na základě bodu 2 odst. 4 čtvrtého pododstavce uvedeného oznámení o zahájení zadávacího řízení povinen v případě, že měl za to, že důvěrnost této nabídky nemohla být do současného otevření všech nabídek zaručena.
Z toho vyplývá, že první dvě části prvního žalobního důvodu, kterými žalobkyně tvrdí, že podmínky, za kterých zaslala svou nabídku, v každém případě představovaly záruky ve smyslu důvěrnosti rovnocenné zárukám, které vyplývají ze striktního uplatnění povinností stanovených v oznámení o zahájení zadávacího řízení, a že z důvodu nedostatečně jasných ustanovení oznámení o zahájení zadávacího řízení se musí mít za to, že zaslala svou nabídku ve dvojí zapečetěné obálce, je třeba zamítnout.
K použitelnosti článku 143 prováděcích pravidel a bodu 2 odst. 4 třetího pododstavce oznámení o zahájení zadávacího řízení v projednávaném případě
V rámci třetí části prvního žalobního důvodu žalobkyně nicméně zpochybňuje legalitu této povinnosti, a v důsledku toho použitelnost ustanovení bodu 2 odst. 4 třetího pododstavce oznámení o zahájení zadávacího řízení a článku 143 prováděcích pravidel v projednávaném případě.
V této souvislosti je třeba uvést, že ačkoli bod 2 odst. 4 třetí pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení tím, že stanoví zasílání nabídek ve dvojí zapečetěné obálce, přebírá požadavky týkající se zapečetění samolepicích obálek uvedené v čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel, aniž by se od nich odchyloval, pouze první z těchto dvou ustanovení bylo v projednávaném případě přímo použito. V odpovědi na otázku, která jí byla položena na jednání, žalobkyně nicméně potvrdila, že se námitka nepoužitelnosti, kterou uplatnila na podporu třetí části prvního žalobního důvodu, týká jak bodu 2 odst. 4 třetího pododstavce oznámení o zahájení zadávacího řízení, tak čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel.
Aniž by bylo nezbytné vyjádřit se k otázce, zda žalobkyně může na základě článku 277 SFEU užitečně namítat nepoužitelnost čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel, jenž byl v projednávaném případě použit pouze nepřímo (v tomto smyslu viz rozsudek Soudního dvora ze dne 13. července 1966, Itálie v. Rada a Komise,
32/65, Recueil, s. 563
, s. 594, a rozsudek Tribunálu ze dne 20. září 2011, Regione autonoma della Sardegna a další v. Komise,
T-394/08, T-408/08, T-453/08 a T-454/08, Sb. rozh. s. II-6255
, body 206 až 210, a citovaná judikatura), stačí konstatovat, že tato námitka, založená na tvrzené protiprávnosti těchto ustanovení s ohledem na čl. 98 odst. 1 finančního nařízení a zásadu proporcionality, je zcela neopodstatněná.
Zaprvé se totiž čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel, jakož i bod 2 odst. 4 třetí pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení omezují na uvedení podmínek, za kterých může být požadavek důvěrnosti nabídek obsažený v čl. 98 odst. 1 finančního nařízení považován za zajištěný. Jak tvrdí Parlament, článek 143 prováděcích pravidel doplňuje čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, aniž by mu odporoval. Přijmout tezi žalobkyně, podle které článek 143 prováděcích pravidel porušuje čl. 98 odst. 1 finančního nařízení, protože stanoví podmínky, které nejsou posledně uvedeným článkem stanoveny, by naproti tomu zásadně zpochybnilo legalitu všech prováděcích pravidel, neboť cílem těchto pravidel je právě upřesňovat a doplňovat základní pravidla zakotvená ve finančním nařízení.
Zadruhé čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel, jakož i bod 2 odst. 4 třetí pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení nejsou v rozporu ani s obecnou zásadou proporcionality. Podle této zásady platí, že akty unijních orgánů nesmějí překračovat meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení legitimních cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi více přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a způsobené nepříznivé následky nesmějí být nepřiměřené vzhledem ke sledovaným cílům (viz rozsudky Tribunálu ze dne11. září 2002, Pfizer Animal Health v. Rada,
T-13/99, Recueil, s. II-3305
, bod 411, a ze dne 9. září 2008, Bayer CropScience a další v. Komise,
T-75/06, Sb. rozh. s. II-2081
, bod 223 a citovaná judikatura).
Povinnost zakotvená v čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel, jakož i v bodě 2 odst. 4 třetím pododstavci oznámení o zahájení zadávacího řízení přitom umožňuje považovat důvěrnost nabídek, které výbor pro otevírání nabídek nalezne ve dvou nedotčených zapečetěných obálkách, za zaručenou. Toto pravidlo tak přispívá k právní jistotě a vylučuje jakoukoli možnost svévolného posouzení při otevírání nabídek při vynaložení zanedbatelných mezních nákladů z hlediska finančních a technických prostředků s ohledem na celkové náklady, které si příprava nabídky vyžaduje. Žalobkyně tudíž neopodstatněně tvrdí, že taková povinnost porušuje zásadu proporcionality.
Z toho vyplývá, že námitku nepoužitelnosti uplatněnou žalobkyní je třeba zamítnout.
c) K opodstatněnosti vyloučení nabídky žalobkyně
Z výše uvedeného vyplývá, že Parlament, který správně konstatoval, že žalobkyně nesplnila povinnost doručit svou nabídku ve dvojí zapečetěné obálce, ji právem odmítl.
Žádná námitka uplatněná žalobkyní v rámci třetí části prvního žalobního důvodu nemůže tento závěr vyvrátit.
Zaprvé je nesporné, jak bylo konstatováno v bodě 68 výše, že žalobkyně, na rozdíl od toho, co tvrdí, nesplnila povinnost zaslat svou nabídku ve dvojí zapečetěné obálce, jelikož relevantní právní předpisy jasně uváděly formální náležitosti, které musely být splněny, aby obálky byly zapečetěny, a jelikož vnější obálka poskytnutá dopravcem, kterou si žalobkyně zvolila a která byla samolepicí, jak vyplývá z fotografií připojených žalobkyní k její žalobě, nebyla zapečetěná.
Zadruhé výtka žalobkyně založená na tom, že Parlament uvedením, že „obálky nacházející se uvnitř […] představovaly jedinou vrstvu obalu poskytnutou uchazečem“, nemůže žalobkyni oprávněně vytýkat, že poskytla pouze vnitřní obálky, ve kterých byly umístěny originál a kopie nabídky, vychází z nesprávného výkladu napadeného rozhodnutí.
Ve sporné části uvedeného rozhodnutí totiž Parlament pouze uvedl, že při posuzování dodržení povinnosti předat nabídky ve dvojí zapečetěné obálce nemůže zohlednit vnější obálku poskytnutou dopravcem, jelikož tato vnější obálka nebyla zapečetěná. Jak bylo přitom připomenuto v bodě 76 výše, pokud žalobkyně nezapečetila obálku poskytnutou dopravcem, měla za účelem dodržení požadavku stanoveného v bodě 2 odst. 4 třetím pododstavci oznámení o zahájení zadávacího řízení umístit svou nabídku ve dvojí zapečetěné obálce do obálky dopravce.
Zatřetí, jak bylo konstatováno v bodě 71 výše, bez ohledu na pochybnosti žalobkyně v tomto ohledu je třeba považovat za prokázané, že vnitřní obálky byly v okamžiku otevírání nabídek nalezeny značně roztrhané.
Argumentace žalobkyně, podle které tato okolnost Parlamentu nedovolovala odmítnout její nabídku, musí být odmítnuta jako irelevantní, jelikož ze závěrů uvedených v bodě 77 výše vyplývá, že porušení požadavku zasílání nabídek ve dvojí zapečetěné obálce stačí k odůvodnění tohoto odmítnutí.
V každém případě konstatování Parlamentu, podle kterého přestože se vnější obálka jevila v okamžiku otevírání nabídek nedotčená, pouhá skutečnost, že vnitřní obálky byly nalezeny značně roztrhané, stačila k vyvolání pochybnosti o důvěrnosti nabídky žalobkyně, je třeba schválit. Uchazeči byli totiž vyzváni, aby věnovali pozornost tomuto zvláštnímu aspektu, v bodě 2 odst. 4 druhém pododstavci oznámení o zahájení zadávacího řízení, v němž bylo uvedeno, že neporušenost použitých obálek je považována za záruku jak důvěrnosti, tak neporušenosti obsahu nabídek.
Z výše uvedeného vyplývá, že žalobkyně nemůže oprávněně tvrdit, že její nabídka byla odmítnuta v rozporu s použitelnou právní úpravou, a že je tedy třeba první žalobní důvod zamítnout.
C –
Ke druhému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady proporcionality
1.
Argumenty účastníků řízení
Žalobkyně na podporu druhého žalobního důvodu tvrdí, že Parlament tím, že odmítl její nabídku pro nedostatek důvěrnosti, třebaže vnější obálka byla nedotčena, a tím, že nezvážil žádné alternativní opatření, které by bylo pro její zájmy méně nepříznivé, porušil zásadu proporcionality.
Parlament zpochybňuje argumenty žalobkyně.
2.
Závěry Tribunálu
Podle judikatury, jak bylo již připomenuto v bodě 84 výše, zásada proporcionality vyžaduje, aby akty unijních orgánů nepřekročily meze toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení oprávněných cílů sledovaných dotčenou právní úpravou, přičemž se rozumí, že pokud se nabízí volba mezi několika přiměřenými opatřeními, je třeba zvolit nejméně omezující opatření a že způsobené nepříznivé následky nesmí být nepřiměřené ve vztahu ke sledovaným cílům (viz rozsudky Pfizer Animal Health v. Rada, bod 84 výše, bod 411, a Bayer CropScience a další v. Komise, bod 84 výše, bod 223, a citovaná judikatura).
Nejprve je třeba připomenout, že článek 145 prováděcích pravidel brání tomu, aby byly otevřeny nabídky, které nesplňují požadavky článku 143 uvedených pravidel. Jak bylo přitom připomenuto v bodě 81 výše, bod 2 odst. 4 třetí pododstavec oznámení o zahájení zadávacího řízení, ohledně něhož bylo v rámci analýzy prvního žalobního důvodu shledáno, že v něm stanovené požadavky byly v projednávaném případě porušeny, přebírá ustanovení čl. 143 třetího pododstavce prováděcích pravidel. Z toho plyne, že Parlament nemohl nabídku žalobkyně otevřít, aniž by porušil článek 145 prováděcích pravidel.
Navíc, jak bylo konstatováno v rámci posouzení prvního žalobního důvodu v bodě 78 výše, Parlament mohl odmítnout nabídku žalobkyně, pokud konstatoval, že povinnost zaslat nabídky ve dvojí obálce nebyla dodržena, a měl dokonce povinnost tak učinit v případě, že se mu důvěrnost nabídky jevila pochybná. V bodě 94 výše bylo přitom rovněž konstatováno, že Parlament byl oprávněn pochybovat o důvěrnosti nabídky žalobkyně z důvodu stavu, v němž byly vnitřní obálky nalezeny.
Z tohoto dvojího důvodu byl tak Parlament povinen nabídku žalobkyně odmítnout. Zásada proporcionality, jejíž dosah byl připomenut v bodě 98 výše, se přitom může uplatnit pouze v případech, ve kterých má tvůrce napadeného aktu prostor pro uvážení. Jelikož tomu tak v projednávaném případě není, plyne z toho, že za okolností projednávaného případu je poukazování na tuto zásadu irelevantní.
Co se navíc týče tvrzení žalobkyně v rámci druhého žalobního důvodu, že povinnosti, které na ni byly v projednávaném případě kladeny, mají nepřiměřenou povahu, stačí připomenout, že tvrzení vycházející z údajně nepřiměřené povahy povinnosti zasílat nabídky ve dvojí zapečetěné obálce byla odmítnuta v rámci závěru ohledně opodstatněnosti námitky nepoužitelnosti týkající se bodu 2 odst. 4 třetího pododstavce oznámení o zahájení zadávacího řízení a čl. 143 odst. 3 prováděcích pravidel.
Z toho vyplývá, že druhý žalobní důvod je nutno zamítnout.
D –
Ke třetímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady rovného zacházení
1.
Argumenty účastníků řízení
a) Argumenty žalobkyně
K použití zásady rovného zacházení
V rámci třetího žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že se ke dni podání žaloby zúčastnila čtyř zadávacích řízení – mezi něž patří zadávací řízení, které tvoří rámec projednávaného sporu – za stejných podmínek zasílání a že žádná z ostatních tří předložených nabídek nebyla bez přezkoumání odmítnuta pro nedostatek důvěrnosti. Žalobkyně má za to, že odlišné zacházení s nabídkou v projednávaném případě představuje odlišné zacházení se stejnými situacemi, jež není odůvodněno žádným objektivním důvodem. V důsledku toho tvrdí, že napadené rozhodnutí porušuje zásadu rovného zacházení. Podle ní totiž v ostatních třech řízeních, kterých se zúčastnila, „nebyla učiněna žádná poznámka ohledně stavu obálek z kraftového papíru uvnitř vnější obálky dopravce“, ani ohledně vnější obálky poskytnuté dopravcem.
Návrh na organizační procesní opatření
Aby mohla prokázat totožnost situací mezi nabídkou dotčenou v projednávaném případě a dalšími třemi zadávacími řízeními, kterých se zúčastnila, žalobkyně navrhuje, aby Tribunál na základě čl. 64 odst. 3 písm. d) jednacího řádu nařídil Parlamentu předložit zápisy vypracované hodnotícími výbory v rámci zadávacích řízení GENAFF11, HR/2011/EU a TM11/MT.
b) Argumenty Parlamentu
Parlament zpochybňuje argumenty žalobkyně a nesouhlasí s návrhem na organizační procesní opatření.
2.
Závěry Tribunálu
Podle judikatury platí, že povinnost veřejných zadavatelů dodržovat zásadu rovného zacházení odpovídá samotné podstatě unijní právní úpravy v oblasti zadávání veřejných zakázek, která má za cíl především podporovat rozvoj účinné soutěže a zakotvuje kritéria pro zadávání veřejných zakázek, jež mají zajistit takovou soutěž. Pokud jde o zásadu rovného zacházení, ta vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (viz rozsudek Bayer CropScience a další v. Komise, bod 84 výše, bod 236, a citovaná judikatura; viz též obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 3. března 2005, Fabricom,
C-21/03 a C-34/03, Sb. rozh. s. I-1559
, body 26 a 27, a citovaná judikatura).
Žalobkyně v rámci svého třetího žalobního důvodu tvrdí, že Parlament nemohl její nabídku odmítnout, aniž by porušil zásadu rovného zacházení, jelikož tvrdí, že předložila jiné nabídky za stejných podmínek a poukazuje na to, že tyto jiné nabídky nebyly odmítnuty pro nezaslání ve dvojí obálce a nezapečetění každé z nich. Má tak za to, že s její nabídkou v projednávaném případě bylo zacházeno odlišně ve srovnatelné situaci, aniž by tato odlišnost mohla být objektivně odůvodněna.
Obecná zásada rovného zacházení, jejíž prováděcí pravidlo v oblasti veřejných zakázek představuje čl. 89 odst. 1 finančního nařízení, se použije mezi uchazeči účastnícími se daného zadávacího řízení. Jak přitom tvrdí Parlament, přijmout argumentaci žalobkyně by v projednávaném případě vedlo k porušení této zásady s ohledem na ostatní uchazeče, kteří předložili nabídku v zadávacím řízení dotčeném v projednávaném případě, jelikož se žalobkyní, jež nebyla v situaci srovnatelné s jejich situací z hlediska požadavku na předložení její nabídky ve dvojí obálce, z nichž každá musela být zapečetěná, by se zacházelo stejně jako s ostatními uchazeči.
Kromě toho pokud jde o žádost žalobkyně, aby s ní bylo zacházeno v projednávaném případě srovnatelně jako v případě jiných řízení, je třeba uvést, že i kdyby skutečně zaslala jiné nabídky se stejnými nesrovnalostmi jako v projednávaném případě, nemůže požadovat prospěch z protiprávnosti dovoláváním se zásady rovnosti. Z analýzy prvních dvou žalobních důvodů projednávané žaloby přitom vyplývá, že v případě, že uchazeč nesplní povinnost zaslat svou nabídku ve dvojí obálce a každou z nich zapečetit v souladu s požadavky článku 143 prováděcích pravidel, jakož i bodu 2 odst. 4 oznámení o zahájení zadávacího řízení, je veřejný zadavatel povinen ji odmítnout.
Za těchto podmínek není namístě vyhovět návrhu na organizační procesní opatření požadované žalobkyní, jehož výsledek by každopádně neměl vliv na posouzení tohoto žalobního důvodu.
Z toho vyplývá, že třetí žalobní důvod vycházející z porušení zásady rovného zacházení je třeba zamítnout.
E –
Ke čtvrtému žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv Evropské unie
1.
Argumenty účastníků řízení
V rámci svého čtvrtého žalobního důvodu žalobkyně tvrdí, že napadené rozhodnutí představuje individuální opatření, které je pro ni nepříznivé. Má tedy za to, že měla být v souladu s čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv vyslechnuta před tím, než bylo uvedené rozhodnutí přijato. Kdyby přitom podle ní výbor pro otevírání nabídek vyslechl její vysvětlení, mohla by ho přesvědčit o tom, že důvěrnost nabídky byla zachována a mohlo být rozhodnuto jinak.
Parlament zpochybňuje argumenty žalobkyně.
2.
Závěry Tribunálu
Nejprve je třeba konstatovat, že žalobkyně v rámci svého čtvrtého žalobního důvodu uplatňuje porušení práva být vyslechnut před přijetím napadeného rozhodnutí. Tvrdí totiž, že uvedené rozhodnutí představuje nepříznivé individuální opatření přijaté vůči ní ve smyslu čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv. V tomto kontextu musí být na její argumentaci nahlíženo rovněž z hlediska zásady dodržování práva na obhajobu, jež představuje obecnou zásadu unijního práva.
Podle ustálené judikatury musí být existence porušení práva na obhajobu posuzována v závislosti na specifických okolnostech každého konkrétního případu, zejména na povaze dotčeného aktu, kontextu jeho přijetí a právních pravidlech upravujících dotyčnou oblast (viz rozsudek Soudního dvora ze dne 18. července 2013, Komise v. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, bod 102 a citovaná judikatura).
Pokud jde o použitelná pravidla, je třeba připomenout, že finanční nařízení a prováděcí pravidla stanoví formy, které mohou mít kontakty mezi zadavateli a uchazeči, a že cílem těchto ustanovení je zajistit přístup účastníků k zadávacím řízením na veřejné zakázky za dodržení zásad transparentnosti a rovného zacházení mezi zájemci. Žádné ustanovení přitom nestanoví, že by měl veřejný zadavatel povinnost vyžádat si stanovisko uchazeče před odmítnutím jeho nabídky pro nesplnění formálních náležitostí stanovených v zadávací dokumentaci, jejichž dodržení je zásadní.
Pokud jde o otázku, zda právo být vyslechnut před přijetím napadeného rozhodnutí, jehož existenci žalobkyně tvrdí, může vyplývat z obecné zásady dodržování práva na obhajobu, je třeba připomenout, že dodržování této zásady musí být zajištěno, i když neexistuje žádná zvláštní právní úprava, avšak že k tomu, aby takové porušení mělo za následek zrušení, je třeba, aby v případě, že by k této nesrovnalosti nedošlo, řízení mohlo vést k jinému výsledku (rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1987, Francie v. Komise,
259/85, Recueil, s. 4393
, body 12 a 13).
V této souvislosti je třeba zaprvé uvést, že napadené rozhodnutí představuje stanovisko k nabídce zaslané z podnětu žalobkyně a že důvody pro uvedené rozhodnutí spočívají výlučně na přezkoumání, jak byly dokumenty předané žalobkyní v rámci zadávacího řízení předloženy po formální stránce, když formální požadavky, které měli uchazeči splňovat, byly přesně stanoveny v oznámení o zahájení zadávacího řízení. Napadené rozhodnutí tak není založeno na žádné skutkové či právní úvaze, o které by žalobkyně mohla oprávněně nevědět. V důsledku toho žalobkyně nemůže důvodně tvrdit, že Parlament měl povinnost vyslechnout ji před přijetím napadeného rozhodnutí.
Navíc je rovněž třeba zadruhé poukázat na to, že z důvodu, že žalobkyně nedodržela formální požadavky stanovené oznámením o zahájení zadávacího řízení, byl Parlament, jak bylo stanoveno při zkoumání prvních dvou žalobních důvodů, povinen nabídku žalobkyně odmítnout. Za těchto podmínek nemohla mít možnost, aby žalobkyně předložila své připomínky, na rozhodnutí o nabídce sebemenší vliv.
Čtvrtý žalobní důvod vycházející z porušení tvrzeného práva žalobkyně být vyslechnuta před přijetím napadeného rozhodnutí je tudíž třeba rovněž zamítnout, aniž je třeba rozhodnout o otázce, zda se lze užitečně dovolávat porušení čl. 41 odst. 2 písm. a) Listiny základních práv vůči veřejnému zadavateli v kontextu zadávacího řízení.
Z výše uvedeného tedy vyplývá, že projednávanou žalobu je třeba zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Parlament požadoval náhradu nákladů řízení a žalobkyně neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů
TRIBUNÁL (šestý senát)
rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Společnosti Euris Consult Ltd se ukládá náhrada nákladů řízení.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 30. dubna 2014.
Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.