CELEX: 62007TJ0385
Televíziós műsorszolgáltatás
A 89/552/EGK irányelv 3a. cikke
A Belga Királyság által elfogadott, a belga társadalom számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkozó intézkedések
Labdarúgó-világbajnokság
Az intézkedéseket a közösségi joggal összeegyeztethetőnek nyilvánító határozat
Indokolás
EK 43. és EK 49. cikk
A tulajdonhoz való jog

Jogi háttér
Az EK 43. cikk előírja:
„Az alábbiakban megállapított rendelkezéseknek megfelelően tilos a valamely tagállam állampolgárainak egy másik tagállam területén
történő szabad letelepedésére vonatkozó minden korlátozás. Ezt a rendelkezést azokra a korlátozásokra is alkalmazni kell,
amelyek képviseletnek, fióktelepnek vagy leányvállalatnak egy tagállam valamely tagállamban letelepedett állampolgára által
történő alapítására vonatkoznak.
A szabad letelepedés magában foglalja a jogot gazdasági tevékenység önálló vállalkozóként történő megkezdésére és folytatására,
vállalkozások, így különösen a 48. cikk második bekezdése szerinti társaságok alapítására és irányítására, a letelepedés országának
joga által a saját állampolgáraira előírt feltételek szerint, figyelemmel a tőkére vonatkozó fejezet rendelkezéseire is.”
Az EK 49. cikk első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az alábbiakban megállapított rendelkezéseknek megfelelően tilos a Közösségen belüli szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó
minden korlátozás a tagállamok olyan állampolgárai tekintetében, akik a Közösségnek nem abban a tagállamában letelepedettek,
mint a szolgáltatást igénybe vevő személy.”
A [89/552] irányelv módosításáról szóló, 1997. június 30‑i 97/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 202.,
60. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet 2. kötet 321. o.) kiegészített, a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási
intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról
szóló, 1989. október 3‑i 89/552/EGK tanácsi irányelv (HL L 298., 23. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet 1. kötet 224. o.;
helyesbítés: HL L 227., 62. o.) 3a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Minden tagállam hozhat intézkedést a közösségi jog szerint annak biztosítására, hogy a joghatósága alá tartozó műsorszolgáltatások
[helyesen: televíziós műsorszolgáltatók] kizárólagos alapon ne közvetíthessenek az adott tagállam társadalma számára kiemelten
jelentős eseményeket oly módon, hogy az adott tagállamban a közönség jelentős részét kizárják az ilyen események követésének
lehetőségéből élő vagy későbbi közvetítés útján az ingyenes televíziós szolgáltatásban [helyesen: megfosztják attól a lehetőségtől,
hogy élőben vagy későbbi, ingyenes televíziós szolgáltatás révén történő közvetítés során kövessék az ilyen eseményeket].
Amennyiben így jár el, az érintett tagállam jegyzéket készít azokról a meghatározott nemzeti vagy nem nemzeti eseményekről,
amelyeket a társadalom számára kiemelkedő jelentőségűnek tart. Ezt világos és átlátható módon teszi meg a szükséges és hatékony
időhatáron belül. Ennek az eljárásnak a keretében az érintett tagállam azt is meghatározza, hogy az ilyen események teljes
vagy részleges élő közvetítésben kerüljenek műsorra, vagy ahol a közérdeknek megfelelően szükséges vagy alkalmas, objektív
okoknál fogva teljes vagy részleges későbbi közvetítésre kerüljön sor.
(2)      A tagállamok haladéktalanul értesítik a Bizottságot minden olyan intézkedésről, amelyet az (1) bekezdéssel kapcsolatban hoznak
[helyesen: hoznak vagy terveznek]. Az értesítéstől számított három hónapon belül a Bizottság köteles igazolni [helyesen: ellenőrizni],
hogy az ilyen intézkedések megfelelnek a közösségi jognak, és erről tájékoztatják a további tagállamokat [helyesen: tájékoztatja
a többi tagállamot]. A Bizottság kikéri a 23a. cikk alapján létrehozott bizottság állásfoglalását. A Bizottság továbbá haladéktalanul
megjeleníti [helyesen: közzéteszi] a meghozott intézkedéseket az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjában
, és legalább évente egyszer kiadja a tagállamok által hozott intézkedések összesített jegyzékét.
(3)      A tagállamok kötelesek biztosítani megfelelő eszközökkel jogrendszerük keretein belül, hogy a joghatóságuk alá tartozó műsorszolgáltatók
ezen irányelv közzétételének napját követően az említett műsorszolgáltatók által vásárolt kizárólagos jogokat nem gyakorolják
oly módon, hogy egy másik tagállamban a közönség jelentős részét megfosztják attól a lehetőségtől, hogy kövessék azokat az
eseményeket, amelyeket az adott másik tagállam az előző bekezdések szerint megjelölt, teljes körű vagy részleges élő közvetítés
vagy ahol a közérdekű objektív okoknál fogva szükséges vagy megfelelő, teljes körű vagy részleges közvetítés útján az ingyenes
televízióban, amint azt az (1) bekezdés szerint a másik tagállam meghatározta.”
A 97/36 irányelv (18)–(22) preambulumbekezdése értelmében:
„(18)      mivel lényeges, hogy a tagállamok intézkedéseket hozhassanak az információhoz való jog védelmére és a társadalom számára kiemelten
jelentős nemzeti, illetve nem nemzeti események televíziós közvetítéséhez való széles körű nyilvános hozzáférés biztosítására,
mint például az olimpiai játékok, a labdarúgó‑világbajnokság és a labdarúgó Európa‑bajnokság; [helyesen: labdarúgó‑Európa‑bajnokság]
ebből a célból a tagállamok jogában áll a közösségi joggal összhangban lévő intézkedések meghozatala, melyek célja a joghatóságuk
alá tartozó, az ilyen események kizárólagos műsorközvetítési jogaival rendelkező műsorszolgáltatók gyakorlatának szabályozása;
(19)      mivel a közösségi keretekben szükséges intézkedéseket hozni a lehetséges jogi bizonytalanság és piaci torzulások elkerülésére,
és a televíziós szolgáltatások szabad forgalmazásának egyeztetésére azzal a szükséglettel, hogy megakadályozzák a jogos közérdekeket
védő nemzeti intézkedések megkerülésének lehetőségét;
(20)      mivel különösen helyénvaló ebben az irányelvben olyan előírások megfogalmazása, amelyek a műsorszolgáltatók részéről kizárólagos
közvetítési jogok gyakorlására vonatkoznak, amelyeket a műsorszolgáltatók felett joghatósággal rendelkező tagállam helyett
más tagállamokban a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkoznak […];
(21)      mivel ezen irányelv alkalmazásában a társadalom számára a kiemelten jelentős eseményeknek bizonyos feltételeknek kell eleget
tenniük, azaz olyan kiemelkedő eseményeknek kell lenniük, amelyek az Európai Unióban vagy egy adott tagállamban, illetve egy
adott tagállam területén a közvélemény számára érdekesek, és amelyeket előzetesen megszervez egy olyan eseményszervező, aki
jogosult az adott eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére;
(22)      mivel ennek az irányelvnek az alkalmazásában a »szabadon igénybe vehető televízió«‑s műsorszolgáltatás egy közszolgálati vagy
kereskedelmi műsorcsatornán, amely fizetés nélkül a közönség rendelkezésére áll a műsorközvetítés olyan finanszírozási módjain
túlmenően, amelyek széles körben alkalmazottak az egyes tagállamokban (például engedélydíj és/vagy alapszintű előfizetési
díj egy kábelhálózatban)”.

A jogvita előzményei és a megtámadott határozat
A felperes, a Nemzetközi Labdarúgó-szövetség (FIFA), 208 nemzeti labdarúgó-szövetségből álló egyesület, és a labdarúgás világszintű
végrehajtó szerve. Céljai közé tartozik különösen a labdarúgás globális előmozdítása és nemzetközi versenyeinek megszervezése.
A „világbajnokság” (a továbbiakban: világbajnokság) – amelynek megszervezését biztosítja – utolsó szakasza televíziós közvetítési
jogainak értékesítése képezi fő bevételi forrását.
Belgiumban a flamand és a francia közösség rendelkezik hatáskörrel a 89/552 irányelv 3a. cikke szerinti intézkedések elfogadására.
Ily módon az egyes közösségek hatóságai különböző intézkedéseket fogadtak el, amelyeket ezt követően a belga szövetségi hatóságok
közöltek az Európai Közösségek Bizottságával.
A flamand kormány által 1995. május 30‑án elfogadott, 1995. január 25‑én egységes szerkezetbe foglalt, a rádiós és televíziós
közvetítésre vonatkozó rendeletek (
Moniteur belge,
1995. május 30., 15092. o.) 76. cikkének 1. §‑a értelmében „[a] flamand kormány jegyzéket állít össze a kiemelten jelentősnek
minősülő eseményekről, amelyekről tehát tilos oly módon kizárólagos közvetítést adni, hogy ezáltal a flamand közösség közönségének
jelentős része ne nézhesse az események [helyesen: szabad hozzáférésű] egyenes adásban vagy felvételről történő közvetítését.”
2004. május 28‑i rendeletében (
Moniteur belge,
2004. augusztus 19., 62207. o.) a flamand kormány megállapította a kiemelt társadalmi jelentőségű események jegyzékét, amelyben
a Világbajnokság is szerepelt. Ahhoz, hogy valamely esemény a jegyzékbe kerülhessen, a következő kritériumok közül legalább
kettőnek meg kell felelnie:
–        az esemény nagy aktualitással bír, és jelentős közérdeklődésnek örvend;
–        az eseményre egy jelentős nemzetközi verseny vagy olyan verseny keretében kerül sor, amelyen a nemzeti csapat, egy belga egyesület
csapata, illetőleg egy vagy több belga atléta [helyesen: sportoló] is részt vesz;
–        az esemény fontos sportághoz kapcsolódik, és a flamand közösség jelentős kulturális értéket tulajdonít neki;
–        hagyomány, hogy az eseményről szabad hozzáférésű televíziós közvetítést adnak, amelynek nézettsége saját kategóriájában magasnak
számít.
A 2004. május 28‑i határozat 1. cikke értelmében a jegyzékben szereplő bizonyos eseményeket, köztük a világbajnokság utolsó
fordulóját, egyenes adásban és teljes terjedelemben kell közvetíteni. Ugyanezen határozat 2. cikke értelmében a jegyzékben
szereplő eseményeken fennálló kizárólagos jogok nem gyakorolhatóak oly módon, hogy az akadályozza a lakosság jelentős részét
abban, hogy szabad hozzáférésű televíziós adásban figyelemmel kísérhesse ezeket az eseményeket. Továbbá, ugyanezen rendelkezés
második bekezdése szerint a flamand közösség lakosságának széles köre akkor tud szabad hozzáférésű televíziós adásban követni
egy kiemelt társadalmi jelentőségű eseményt, ha azt holland nyelven sugárzó televízióállomás közvetíti, és a lakosságnak legalább
90%‑a fogni tudja, anélkül hogy – a televíziós műsorterjesztés előfizetési díján kívül – további díjat kellene fizetnie.
A 2004. május 28‑i határozat 3. cikke értelmében azok a televízióállomások, amelyek nem teljesítik a 2. cikk követelményeit,
és amelyek a holland nyelvű régióban és Brüsszel Főváros kétnyelvű régióban kizárólagos közvetítési jogokra tesznek szert
a jegyzékben szereplő eseményekre, e jogaikat kizárólag akkor gyakorolhatják, ha szerződésekkel igazolni tudják, hogy a lakosság
széles körének módja nyílik arra, hogy szabad hozzáférésű televíziós adásban figyelemmel kísérje ezen eseményeket. E tekintetben
a kizárólagos közvetítési joggal rendelkező televízióállomások ésszerű piaci áron alhasznosítási engedélyeket adhatnak ki
az e feltételeket teljesítő televízióállomásoknak. Ha azonban a szóban forgó feltételeknek megfelelő egyetlen televízióállomás
sem kíván alhasznosítási engedélyt szerezni, a kizárólagos jogokat megszerző televízióállomás gyakorolhatja e jogokat.
A francia közösség parlamentje által elfogadott 2003. február 27‑i rendelet (
Moniteur belge,
2003. április 17., 19637. o.) 4. cikkének 1. §‑a értelmében a Conseil Supérieur de l’Audiovisuel (Audiovizuális Legfelsőbb
Tanács) véleményének kikérése után a francia közösség kormánya határozhat a francia közösség közönsége szempontjából kiemelten
jelentős események jegyzékéről. Ezen események vonatkozásában a televíziós műsorszolgáltatóknak és az RTBF‑nek tilos oly módon
kizárólagos jogokat gyakorolnia, hogy ezzel a szóban forgó közösség közönségének jelentős részét megfossza az események szabad
hozzáférésű televíziós közvetítéséhez való hozzáféréstől.
A 2003. február 27‑i rendelet 4. cikkének 2. §‑a értelmében egy esemény akkor tekintendő a francia közösség szempontjából
kiemelten jelentősnek, ha a következő kritériumok közül legalább kettőnek megfelel:
–        az esemény különös népszerűségnek örvend a francia közösség nézőközönségénél, nemcsak az ilyen eseményeket egyébként figyelemmel
kísérők körében, hanem általában;
–        az esemény a francia közösség körében általánosan elismert kulturális jelentőséggel bír, és a szóban forgó közösség kulturális
önazonosságának részét képezi;
–        a szóban forgó eseményen, amelyre egy nemzetközi jelentőségű verseny vagy esemény keretében kerül sor, belga személy vagy
csapat is részt vesz;
–        hagyomány, hogy a francia közösség szabadon hozzáférhető televíziós közvetítést kap az eseményről, és az széles körű nézettségnek
örvend.
Ugyanezen rendelet 4. cikkének 3. §‑a értelmében a televíziós műsorszolgáltatás akkor minősül szabad hozzáférésűnek, ha a
műsort francia nyelven közvetítik, továbbá ha a francia nyelvű régióban és a kétnyelvű Brüsszel Főváros régióban a televíziós
vevőberendezéssel rendelkező háztartások legalább 90%‑a által fogható. A műsor vételének nem lehet előfeltétele, hogy – a
műszaki költségektől eltekintve – a kábelszolgáltatási alapcsomag előfizetési díján kívül más díjat is befizessenek.
A francia közösség kormánya által elfogadott 2004. június 8‑i rendelet (
Moniteur belge,
2004. szeptember 6., 65247. o.) 2. cikke értelmében „ha a francia közösség illetékességi körében egy televíziós műsorszolgáltató
olyan kizárólagos közvetítési jogot kíván gyakorolni, amely kiemelten jelentős eseményre vonatkozik, szabadon hozzáférhető
televíziós közvetítést kell adnia róla e rendelet mellékletének megfelelően”.
A 2004. június 8‑i rendelet melléklete, valamint a Belga Királyság tekintetében kiemelten jelentős események egységes szerkezetbe
foglalt jegyzéke tartalmazza a világbajnokság egyenes adásban történő teljes közvetítését.
2001. január 15‑i és 2002. május 16‑i leveleiben a FIFA megküldte a flamand közösség minisztériumának a világbajnokságnak
a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történő felvételére vonatkozó észrevételeit, és nem értett
egyet azzal, hogy e jegyzékben e verseny valamennyi mérkőzése szerepeljen.
2003. december 10‑i levelében a Belga Királyság értesítette a Bizottságot a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében elfogadott
intézkedésekről.
A szóban forgó intézkedések alkotják a 89/552 tanácsi irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése alapján a Belg[a Királyság] által
hozott intézkedéseknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről szóló, 2007. június 25‑i 2007/479/EK bizottsági határozat
(HL L 180., 24. o.; a továbbiakban: megtámadott határozat) tárgyát.
A megtámadott határozat rendelkező része kimondja:
„
1. cikk
A [89/552] irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése szerinti intézkedések, amelyekről [a Belga Királyság] 2003. december 10‑én
értesítette a Bizottságot, és amelyeket az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjának
2005. június 29‑i C 158. számában tettek közzé, összeegyeztethetők a közösségi joggal.
2. cikk
A Belg[a Királyság] által ténylegesen meghozott, e határozat mellékletében leírt intézkedéseket a [89/552] irányelv 3a. cikkének
(2) bekezdésével összhangban közzé kell tenni a Hivatalos Lapban.”
A megtámadott határozatot többek között a következő preambulumbekezdések indokolják:
„(4)      A [Belga Királyság] által bejelentett intézkedésekben szereplő kiemelt társadalmi fontosságú események jegyzékét egyértelmű
és átlátható módon állították össze, és ezt széles körű konzultáció előzte meg Belgiumban.
(5)      A Bizottság elégedetten nyugtázta, hogy a [Belga Királyság] intézkedéseiben felsorolt események legalább kettőnek megfelelnek
az események társadalmi fontosságát megbízhatóan jelző következő kritériumok közül: i. az esemény a tagállamban széles körben
különös visszhangot kelt, nem csupán az adott sport, illetve tevékenység szokásos közönségének fontos; ii. az eseménynek általánosan
elismert egyedi kulturális jelentősége van a tagállam lakossága számára, különösen a kulturális önazonosság erősítésében;
iii. az ország csapata résztvevője az eseménynek, amely egy nemzetközi jelentőségű verseny vagy bajnokság keretében zajlik;
valamint iv. hagyomány, hogy az eseményről ingyenes televíziós közvetítést adnak, amely nagy nézettségnek örvend.
(6)      A belga intézkedésekben felsorolt események között nagy számban szerepelnek olyanok – beleértve a nyári és a téli olimpiai
játékokat, valamint a [(férfi)] labdarúgó-világbajnokság és a labdarúgó-Európa-bajnokság döntő szakaszát –, amelyeknek a hagyományosan
elismert kiemelt társadalmi jelentőségét kifejezetten említi a [97/36] irányelv (18) preambulumbekezdése. Ezek az események
Belgiumban széles körben különös visszhangot keltenek, mivel általában különösen közkedveltek, nem pedig csupán a sportesemények
szokásos közönségének körében.
[…]
(8)      Az említett labdarúgó‑események, amelyeken nemzeti csapatok vesznek részt, széles körben különös visszhangot keltenek Belgiumban,
mivel a belga csapatoknak alkalmat adnak a belga labdarúgás nemzetközi hírének növelésére.
[…]
(16)      Hagyomány, hogy a felsorolt eseményekről – köztük azokról is, amelyek teljes egységet alkotnak, nem pedig események sorozatából
állnak – ingyenes televíziós közvetítést adnak, amely nagy nézettségnek örvend. […]
(17)      A belga intézkedések arányosnak tekinthetők, ha tekintetbe vesszük, hogy a szolgáltatásnyújtásnak az EK‑Szerződés szerinti
alapszabadságától való eltérést azon felsőbb közérdek teszi indokolttá, hogy a különös társadalmi fontosságú események közvetítéséhez
a közönség széles körben hozzáférhessen.
(18)      A belga intézkedések összeegyeztethetők az Európai Közösség versenyszabályaival, mivel a felsorolt események közvetítésére
feljogosított műsorszolgáltatók körét objektív kritériumok alapján jelölik ki, így az események közvetítési jogának megszerzéséért
tényleges, illetve potenciális verseny alakulhat ki. A jegyzék továbbá nem tartalmaz olyan aránytalanul sok eseményt, hogy
ez torzítaná a versenyt az ingyenes és a térítéses televíziós műsorszolgáltatás downstream piacain.
[…]
(22)      A Törvényszéknek a T‑33/01. sz., Infront WM kontra Bizottság ügyben [2005. december 15‑én] hozott ítéletéből [EBHT 2005.,
II‑5897. o.] következik, hogy a [89/552] irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése alapján tett intézkedéseknek a közösségi joggal
való összeegyeztethetőségéről tett megállapítás az EK‑Szerződés 249. cikke szerinti határozatnak minősül, ezért azt a Bizottságnak
kell elfogadnia. Ennek megfelelően e határozatban ki kell jelenteni, hogy a Belg[a Királyság] által bejelentett intézkedések
összeegyeztethetők a közösségi joggal. A Belg[a Királyság] által ténylegesen meghozott, e határozat mellékletében leírt intézkedéseket
a [89/552] irányelv 3a. cikkének (2) bekezdésével összhangban helyénvaló közzétenni [helyesen: közzé kell tenni] a Hivatalos
Lapban.”

Eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2007. október 4‑én érkezett keresetlevelével a FIFA benyújtotta a jelen keresetet.
A Törvényszék Hivatalához 2007. október 11‑én benyújtott külön beadványában a FIFA azt kérte, hogy a Törvényszék a pervezető
intézkedések keretében hívja fel a Bizottságot több olyan irat benyújtására, amelyek szerinte lényegesek jogainak gyakorlása,
valamint a Törvényszék hatáskörébe tartozó bírósági felülvizsgálat tekintetében.
A Törvényszék Hivatalához 2008. január 25‑én és 29‑én benyújtott beadványaikban a Belga Királyság, a Németországi Szövetségi
Köztársaság, valamint Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága a Bizottság kérelmeinek támogatása céljából a jelen
eljárásba való beavatkozását kérte. 2008. március 31‑i végzésében a Törvényszék hetedik tanácsának elnöke engedélyezte a beavatkozást.
A beavatkozók beadványaikat, a FIFA pedig észrevételeit a kitűzött határidőn belül nyújtotta be.
A Törvényszék Hivatalához 2008. február 26‑án érkezett levelében a FIFA azt kérte, hogy a Törvényszék a pervezető intézkedések
keretében hívja fel a Bizottságot az általa benyújtott ellenkérelemben hivatkozott bizonyos iratok benyújtására.
2008. május 26‑i határozatában a Törvényszék hetedik tanácsának elnöke úgy döntött, hogy az eljárás e szakaszában nem ad helyt
a FIFA által benyújtott, pervezető intézkedésekre vonatkozó kérelemnek.
A 2009. december 15‑én hozott végzés a szóbeli szakasz lefolytatása céljából elrendelte a jelen ügynek a T‑68/08. sz., FIFA
kontra Bizottság üggyel történő egyesítését.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék úgy döntött, hogy megnyitja a szóbeli szakaszt, és a pervezető intézkedések
keretében bizonyos kérdéseket intézett a FIFA‑hoz és a Bizottsághoz. A kérdésekre a felek a megszabott határidőn belül válaszoltak.
A FIFA azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot egészében, illetve a Világbajnokságra vonatkozó részében;
–        kötelezze a Bizottságot, a Belga Királyságot, a Németországi Szövetségi Köztársaságot és az Egyesült Királyságot a költségek
viselésére.
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        utasítsa el a keresetet;
–        kötelezze a FIFA‑t a költségek viselésére.
A Belga Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság és az Egyesült Királyság a kereset elutasítását kéri a Törvényszéktől.
A Belga Királyság és a Németországi Szövetségi Köztársaság a FIFA‑nak a költségek viselésére történő kötelezését is kéri.

A jogkérdésről

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
A kereset elfogadhatóságára vonatkozó kérdéseket illetően a Bizottság a tárgyalás során úgy nyilatkozott, a Bíróságnak a C‑125/06. P. sz.,
Bizottság kontra Infront WM ügyben 2008. március 13‑án hozott ítélete (EBHT 2008., I‑1451. o.) alapján visszavonja az ellenkérelmében
hivatkozott, a kereset elfogadhatatlanságára vonatkozó érvelését.
A Belga Királyság azt állítja, hogy a kereset azon okból elfogadhatatlan, hogy sem személyében, sem pedig közvetlenül nem
érinti a FIFA‑t. Továbbá, a FIFA a belga bíróságokhoz nem nyújtott be keresetet a nemzeti intézkedésekkel szemben, és bár
keresetét a Törvényszékhez határidőn túl nyújtotta be, a megtámadott határozat esetleges megsemmisítése nem érintené a szóban
forgó nemzeti intézkedések érvényességét. Ebből következik, hogy a FIFA‑nak nem fűződik érdeke a megtámadott határozattal
szembeni eljáráshoz.
A Németországi Szövetségi Köztársaság arra hivatkozik, hogy a FIFA‑nak nem fűződik érdeke a megtámadott határozattal szembeni
eljáráshoz, mivel ennek elfogadása időpontjában a FIFA már átengedte a 2006., a 2010. és a 2014. évi Világbajnokság mérkőzései
közvetítésének jogát. Ily módon a megtámadott határozat nem érinti a FIFA helyzetét annak lehetősége tekintetében, hogy e
versenyek mérkőzéseinek a közvetítési jogait a választása szerinti műsorszolgáltatóknak engedje át. Továbbá, a FIFA‑nak nem
fűződik érdeke a megtámadott határozattal szembeni eljáráshoz a 2014‑et követően szervezett versenyeket illetően, mivel, először
is, e versenyek közvetítésének jogait még nem értékesíthették, másodsorban pedig a Bizottság a belga intézkedéseknek a közösségi
joggal való összeegyeztethetőségének vizsgálatát a különösen fontos események, és nem a Világbajnokság valamennyi, jövőbeli
utolsó szakaszának tekintetében végezte. A megtámadott határozat megsemmisítése tehát kizárólag a Belgiumon kívül letelepedett,
a Világbajnokság mérkőzéseit ezen országban közvetíteni szándékozó műsorszolgáltatók számára járna előnyökkel. Továbbá, a
FIFA‑t nem érinti közvetlenül a megtámadott határozat.
A FIFA úgy ítéli meg, hogy a megtámadott határozat joghatásokkal jár, sőt őt közvetlenül és személyében is érinti.
A Törvényszék álláspontja
A Belga Királyság és a Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott elfogadhatatlansági kifogások a közrendre vonatkoznak,
tekintettel arra, hogy ezek keretében a FIFA eljáráshoz fűződő érdekét és kereshetőségi jogát vitatják, valamint a kereset
benyújtása határidejének tiszteletben tartását. A Törvényszéknek tehát hivatalból kell megvizsgálnia ezen elfogadhatatlansági
kifogásokat, jóllehet a szóban forgó beavatkozók nem rendelkeznek jogosultsággal ahhoz, hogy ezekre hivatkozzanak a Bíróság
alapokmánya 40. cikkének negyedik bekezdése és a Törvényszék eljárási szabályzata 116. cikkének 3. §‑a értelmében, mivel a
Bizottság már nem vitatja a kereset elfogadhatóságát (ebben az értelemben és analógia útján lásd a C‑313/90. sz., CIRFS és
társai kontra Bizottság ügyben 1993. március 24‑én hozott ítélet [EBHT 1993., I‑1125. o.] 21–23. pontját).
A FIFA közvetlen érintettségét illetően emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 230. cikk
negyedik bekezdésében előírt feltétel, miszerint a kereset tárgyát képező határozatnak közvetlenül kell érintenie a természetes
vagy jogi személyt, azt kívánja meg, hogy a kifogásolt közösségi intézkedés közvetlen hatást gyakoroljon a jogalany jogi helyzetére,
és ne hagyjon mérlegelési lehetőséget az intézkedés végrehajtásával megbízott címzettek számára, mert az ilyen végrehajtás
tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül a közösségi szabályozás alapján történik (lásd
a fenti 31. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront WM ügyben hozott ítélet 47. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot).
E tekintetben a 2004. május 28‑i rendelet 1. cikke és 3. cikkének 1. §‑a értelmében (lásd a fenti 9. és 10. pontot) azok a
televízióállomások, amelyek nem teljesítik ugyanezen rendelet 2. cikke 2. §‑ának követelményeit, a holland nyelvű régióban
és Brüsszel Főváros kétnyelvű régióban csak akkor gyakorolhatják a világbajnokság kizárólagos közvetítési jogait, ha megkötött
szerződésekkel igazolni tudják, hogy teljesítik a szóban forgó feltételeket. Hasonlóképpen, a 2004. június 8‑i rendelet 2. cikkéből
és mellékletéből (láasd fentebb, 14. pont) az következik, hogy a Világbajnokság mérkőzései kizárólagos közvetítési jogait
gyakorolni szándékozó, a francia közösséghez tartozó televízióállomások ezeket a fenti 13. pontban felsorolt feltételeknek
megfelelő műsorszolgáltató segítségével kötelesek közvetíteni.
E szabályozásból az következik, hogy a Világbajnokság – amelynek a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében a FIFA
a szervezője – közvetítése kizárólagos jogainak átengedése a Belga Királyság joghatósága alá tartozó, és a fenti 9. és 13. pontban
hivatkozott feltételeket nem teljesítő televíziós műsorszolgáltatók számára nem jár az ilyen kizárólagosság által általában
keletkeztetett joghatásokkal. Az e tagállam flamand és francia közössége által megállapított szabályok szerint ugyanis e jogok
megszerzésének keretében az ilyen televíziós műsorszolgáltatóknak a világbajnokság mérkőzései közvetítésének céljából egy
olyan műsorszolgáltató szolgáltatásait kell igénybe venniük, amely megfelel e feltételeknek, úgy, hogy az általa kötött kizárólagossági
záradék feleslegessé válik.
Amennyiben a jogi következmények a belga szabályozásból, és nem a megtámadott határozatból erednek, az ez utóbbi által megállapított
kölcsönös elismerési mechanizmus a 89/552 irányelv 3a. cikke (3) bekezdésének megfelelően arra kötelezi a tagállamokat, hogy
tiszteletben tartsák e következményeket. A tagállamoknak különösen azt kell biztosítaniuk, hogy a joghatóságuk alá tartozó
televíziós műsorszolgáltatók tiszteletben tartsák a megtámadott határozat mellékletében szereplő, egységes szerkezetbe foglalt
jegyzékre felvett események Belgiumban történő közvetítésének azon feltételeit, amelyeket a Belga Királyság határozott meg
az
Európai Unió Hivatalos Lapjában
közzétett intézkedéseiben. Márpedig ezen eredmény elérésének kötelezettsége közvetlenül érinti a Belga Királyságtól eltérő
tagállamok joghatósága alá tartozó műsorszolgáltatókat, amelyek a Belgiumban történő közvetítésnek az eredetileg a FIFA által
birtokolt jogait szándékoznak megvásárolni (lásd ebben az értelemben a fenti 31. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront
WM ügyben hozott ítélet 62. és 63. pontját).
Következésképpen, a megtámadott határozatban megállapított kölcsönös elismerési mechanizmus arra kötelezi a tagállamokat,
hogy kizárják a Világbajnokság mérkőzéseinek a joghatóságuk alá tartozó és a fenti 9. és 13. pontban felsorolt feltételeknek
meg nem felelő műsorszolgáltatók általi kizárólagos közvetítési joga gyakorlását, ily módon a FIFA által eredetileg birtokolt
jogok is érintettek, amennyiben ezeket nem a Belga Királyság, hanem egy másik tagállam joghatósága alá tartozó műsorszolgáltató
számára ajánlják fel nyilvános formában.
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat közvetlen joghatásokat gyakorol a FIFA jogi helyzetére az általa eredetileg
birtokolt jogokat illetően, és nem biztosít semmiféle mérlegelési lehetőséget a tagállamok számára az elérni kívánt, automatikus
jellegű és egyedül a közösségi szabályozásból eredő eredmény tekintetében, függetlenül az ezen eredmény elérése céljából a
nemzeti hatóságok által előírt egyedi mechanizmusok tartalmától (lásd a fenti 31. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront
WM ügyben hozott ítélet 60. és 61. pontját).
A FIFA‑t tehát a megtámadott határozat közvetlenül érinti.
Azt a kérdést illetően, hogy a FIFA‑t személyében érinti‑e a megtámadott határozat, emlékeztetni kell arra, hogy azon alanyok,
akik nem címzettjei egy határozatnak, csak akkor állíthatják, hogy személyükben érintettek, ha ez a határozat sajátos jellemzőik
vagy egy őket minden más személytől megkülönböztető ténybeli helyzet folytán vonatkozik rájuk, és ezáltal a határozat címzettjéhez
hasonló módon egyéníti őket (lásd a fenti 31. pontban hivatkozott Bizottság kontra Infront WM ügyben hozott ítélet 70. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
A jelen ügyben nem vitatott, hogy – függetlenül jogi jellegétől és közvetítési jogainak forrásától – a Világbajnokság a 97/36
irányelv (21) preambulumbekezdése szerinti eseménynek minősül, abban az értelemben, hogy egy olyan eseményszervező szervezi
meg előzetesen, aki jogosult az adott eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére, és a FIFA a szóban forgó szervező. Mivel
ez volt a helyzet a megtámadott határozat elfogadásának időpontjában is, a FIFA tökéletesen azonosítható volt ezen időpontban.
Következésképpen, a FIFA‑t személyében érinti a megtámadott határozat.
A Belga Királyságnak azon alapuló érvelését illetően, hogy a FIFA nem vitatta a belga intézkedéseket a nemzeti bíróságok előtt,
elegendő arra rámutatni, hogy keresetében a FIFA elsősorban a megtámadott határozat 1. cikkének jogszerűségét vitatja, amely
szerint a szóban forgó intézkedések összeegyeztethetők a közösségi joggal.
Ebből következik, hogy az a felülvizsgálat, amelynek elvégzésére a jelen ügyben a Törvényszéket kérik, e megállapítás jogszerűségére
vonatkozik, anélkül hogy a belga intézkedéseknek a nemzeti bíróságok előtt történő megtámadásának hiánya bármely módon érintené
a kereset elfogadhatóságát, amelyet azt az EK 230. cikkben előírt határidőn belül nyújtották be (lásd ebben az értelemben
a Törvényszék Infront WM kontra Bizottság ügyben 2005. december 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑5897. o.] 109. pontját).
A Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott, azon alapuló érvelést illetően, miszerint a megtámadott határozat
elfogadásának időpontjában a FIFA már átengedte a 2006., a 2010. és a 2016. évi világbajnokság közvetítésének jogait, elegendő
arra rámutatni, hogy a Bizottság a közösségi joggal összeegyeztethetőnek minősítette a Belga Királyság által elfogadott, a
megtámadott határozat mellékletében idézett intézkedéseket. Márpedig ezek az intézkedések a világbajnokságra vonatkoznak,
időbeli korlátozások nélkül, így ezekre addig vonatkozik a megtámadott határozat, ameddig hatályban vannak. Következésképpen
nem vitatható a FIFA‑nak az eljáráshoz fűződő érdeke a Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott indok alapján.
Következésképpen, a Belga Királyság és a Németországi Szövetségi Köztársaság által hivatkozott, a kereset elfogadhatatlanságára
vonatkozó érveléseket el kell utasítani.

Az ügy érdeméről
A FIFA hat jogalapra hivatkozik, amelyek a következőkön alapulnak: először is, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének
megsértése azon okból, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők
az EK 49. cikkel, másodszor, az EK 49. cikk megsértése, harmadszor, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének megsértése
azon okból, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők az EK 43. cikkel,
negyedszer, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének megsértése azon okból, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre,
hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők a FIFA tulajdonra vonatkozó jogával, ötödször, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének
megsértése azon okból, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések elfogadásához vezető
eljárás egyértelmű és átlátható volt, hatodszor pedig az indokolási kötelezettség megsértése.
A FIFA által hivatkozott jogalapok vizsgálata előtt néhány olyan általános jellegű megállapítást kell tenni, amelyeket a jogalapok
megalapozottsága értékelése során figyelembe kell venni.
Először is meg kell állapítani, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése konkréttá tette a tagállamok azon lehetőségét,
hogy kényszerítő közérdekű indokok alapján a műsorszolgáltatás területén korlátozhatják az elsődleges közösségi jog által
előírt alapvető szabadságokat.
Ugyanis, még ha a tagállamok által a 89/552 irányelv 3a. cikke (1) bekezdésének keretében elfogadott intézkedéseket megkülönböztetésmentesen
alkalmazzák is mind a nemzeti területen letelepedett vállalkozásokkal, mind pedig a más tagállamokban letelepedett vállalkozásokkal
szemben, ahhoz, hogy valamely szabályozás az EK 49. cikk szerinti szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősüljön,
elegendő, ha ezen intézkedések a nemzeti területen letelepedett egyes vállalkozásoknak kedveznek (lásd ebben az értelemben
a Bíróság C‑398/95. sz. SETTG‑ügyben 1997. június 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1997., I‑3091. o.] 16. pontját és a C‑250/06. sz.,
United Pan-Europe Communications Belgium és társai ügyben 2007. december 13‑án hozott ítéletének [EBHT 2007., I‑11135. o.]
37. és 38. pontját). Hasonlóképpen, ezen intézkedések korlátozhatják a letelepedés szabadságát is, amennyiben alkalmasak arra,
hogy olyan a más tagállamban letelepedett vállalkozásokat az ezen intézkedéseket elfogadó tagállam vállalkozásaihoz viszonyítva
hátrányosabb ténybeli vagy jogi helyzetbe hozzák (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑255/97. sz. Pfeiffer‑ügyben 1999. május
11‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑2835. o.] 19. pontját).
Márpedig, a Szerződés által biztosított ezen alapvető szabadságok ilyen korlátozásai igazolhatók, mivel e korlátozások kényszerítő
közérdekű indokoknak felelnek meg, amennyiben az általuk követett célkitűzések megvalósítására irányulnak, és nem lépik túl
az ennek eléréséhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben a fenti 53. pontban hivatkozott Pfeiffer‑ügyben hozott ítélet
19. pontját és a fenti 53. pontban hivatkozott United Pan-Europe Communications Belgium és társai ügyben hozott ítélet 39. pontját
és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a szólásszabadság védelme, amint azt az emberi jogok és alapvető szabadságjogok
védelméről szóló, Rómában 1950. november 4‑én aláírt Európai Egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 10. cikke is védeni rendeli,
a közösségi jogrend által biztosított alapvető jogok között szerepel és olyan közérdeken alapuló kényszerítő oknak minősül,
amely igazolhatja e korlátozásokat (lásd ebben az értelemben a fenti 53. pontban hivatkozott United Pan-Europe Communications
Belgium és társai ügyben hozott ítélet 41. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Továbbá, az EJEE 10. cikkének
(1) bekezdése értelmében a szólásszabadság az információkhoz való hozzáférés szabadságát is magában foglalja.
A jelen ügyben, amint az a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése is kiemeli, a Belga Királyság által elfogadott intézkedések
a szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősülnek. Ugyanakkor, amint az a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdéséből
következik, a 89/552 irányelv 3a. cikkében előírt intézkedések az információhoz való jog védelmére, valamint arra irányulnak,
hogy biztosítsák a társadalom számára kiemelten jelentős nemzeti, illetve nem nemzeti események televíziós közvetítéséhez
való széles körű nyilvános hozzáférést. A 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében a társadalom számára kiemelten
jelentős események olyan kiemelkedő események, amelyek az Európai Unióban vagy egy adott tagállamban, illetve egy adott tagállam
területén a közvélemény számára érdekesek, és amelyeket előzetesen megszervez egy olyan eseményszervező, aki jogosult az adott
eseménnyel kapcsolatos jogok értékesítésére.
Ebből következik, hogy mivel ezek a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekre vonatkoznak, a 89/552 irányelv 3a. cikkének
(1) bekezdésében előírt intézkedéseket kényszerítő közérdekű indokok igazolják, amit egyébként a FIFA nem vitatott.
Továbbá, amint az a fenti 54. pontban is megállapításra került, a szóban forgó intézkedéseknek alkalmasnak kell lenniük az
általuk követett célkitűzések megvalósításának biztosítására, és nem léphetik túl az ennek eléréséhez szükséges mértéket.
Végül, a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésének terjedelmét illetően meg kell állapítani, hogy, először is, a 89/552 irányelv
3a. cikke, amelyre e preambulumbekezdés utal, nem hangolja össze azokat az egyedi eseményeket, amelyeket a tagállamok a társadalom
számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek. Ugyanis, e cikknek a 97/36 irányelv elfogadására irányuló tanácsi közös
állásfoglalásról szóló európai parlamenti határozatban (HL 1996. C 362., 5. o.) szereplő változatával ellentétben, és mivel
a nyári és téli olimpiai játékokra, valamint a labdarúgó-Európa-bajnokságokra és a labdarúgó-világbajnokságokra utal kifejezetten,
e rendelkezés nem hivatkozik olyan egyedi eseményekre, amelyek alkalmasak arra, hogy a nemzeti jegyzékeken szerepeljenek.
Ebből következik, amint azt egyébként a Bizottság is állítja, hogy a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése nem értelmezhető
úgy, hogy ebből az következik, hogy a Világbajnokság felvétele a társadalom számára kiemelten jelentős események nemzeti jegyzékébe
automatikusan összeegyeztethető lesz a közösségi joggal. Sőt, e preambulumbekezdés úgy sem értelmezhető, hogy előírja azt,
hogy a Világbajnokság minden esetben érvényesen bekerülhet a maga egészében ezekre a jegyzékekre, függetlenül attól, hogy
e verseny mérkőzései mekkora érdeklődést keltenek az érintett tagállamban.
Ezzel szemben, a fenti 52–57. pontban tett megállapításokra figyelemmel, e preambulumbekezdésből az következik, hogy ha valamely
tagállam az általa elkészítendő jegyzékbe felveszi a Világbajnokság mérkőzéseit, nincs szükség arra, hogy a Bizottságnak címzett
közleményében egyedileg indokolja, hogy e mérkőzések jelegüknél fogva a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek
minősülnek.
E megfontolások fényében kell értékelni a FIFA által hivatkozott jogalapok megalapozottságát.
Végül, mivel a FIFA a válaszában említett hatodik jogalapja keretében az indokolási kötelezettség megsértésére hivatkozik
a Bizottság azon értékelését illetően, hogy milyen jelentőséggel bír a világbajnokság mérkőzéseinek összessége a belga társadalom
számára, a Törvényszék az ezen értékelés megalapozottságát vitató első jogalapot megelőzően vizsgálja e jogalapot.
Az indokolási kötelezettség megsértésén alapuló hatodik jogalapról
–       A felek érvei
A FIFA azt állítja, hogy a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésében semmi nem teszi lehetővé azt, hogy a világbajnokságra
történő utalást úgy lehessen tekinteni, mint amely automatikusan e verseny 64 mérkőzésének összességére mint a társadalom
számára kiemelkedő jelentőségű eseményre vonatkozik. Épp ellenkezőleg, a szóban forgó verseny mérkőzéseinek felosztása egyfelől
a középdöntőket, a döntőt és a vonatkozó nemzeti csapat, a jelen ügyben a belga válogatott mérkőzéseit magában foglaló kiemelt
mérkőzésekre és másfelől minden egyéb mérkőzést magában foglaló „nem kiemelt mérkőzés” részre, mindenképpen helytálló, és
megfelel az azon más tagállamok által követett módszernek, amelyek intézkedéseiket a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének
megfelelően közölték. A Bizottság a 89/552 irányelv 3a. cikkének alkalmazásáról szóló CC TVSF(97) munkadokumentumában maga
is elismerte a mérkőzések e csoportosítását. A 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése tehát nem mentesíti a Bizottságot azon
kötelezettsége alól, hogy ki kell fejtenie azokat az indokokat, amelyek alapján jóváhagyta a világbajnokság felvételét az
e tagállam társadalma számára kiemelkedő jelentőségű események jegyzékébe.
Márpedig, a Bizottságnak a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében szereplő értékelései nem tartalmaznak
semmiféle bizonyítékot, ily módon ezek nem minősíthetők úgy, mintha a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése szerinti, a
társadalom számára kiemelkedő jelentőségű esemény meghatározása tekintetében megfelelő indokolást alkotnának. A megtámadott
határozat ugyanis nem tartalmaz olyan elemeket, amelyek azt bizonyítanák, hogy a világbajnokság mérkőzéseinek összessége megfelel
a Bizottság által meghatározott kritériumoknak.
Továbbá, a megtámadott határozat nem tartalmaz semmiféle utalást a belga audiovizuális választék vonatkozásában, amelyet e
határozat (3) preambulumbekezdése értelmében a Bizottság figyelembe vett, sem pedig azon információk vonatkozásában, amelyek
ezen intézmény állítása szerint a rendelkezésére álltak, mint például a nézettségi mutatók. E körülmények között a FIFA számára
lehetetlen volt kifejteni álláspontját azon elemek jellegét és relevanciáját illetően, amelyek a Bizottságot annak megállapításához
vezették, hogy a világbajnokság mérkőzéseinek összessége kiemelkedő jelentőségű a belga társadalom számára, a Törvényszék
számára pedig az, hogy éljen a rá bízott felülvizsgálati hatáskörrel, ezért a megtámadott határozatot meg kell semmisíteni.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság e jogalap megalapozottságát vitatja.
–       A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy az indokolás hiánya vagy elégtelensége az EK 230. cikk értelmében vett lényeges eljárási szabályok
megsértését jelenti, és olyan imperatív jogalapot képez, amelyet a közösségi bíróság hivatalból figyelembe vehet, illetve
kell vennie (lásd a Bíróság C‑89/08. P. sz., Bizottság kontra Írország és társai ügyben 2009. december 2‑án hozott ítéletének
[az EBHT‑ban még nem tették közzé] 34. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Az a tény, hogy erre a jogalapra
először a válaszbeadványban hivatkoztak először, nem akadályozza meg a Törvényszéket abban, hogy megvizsgálja megalapozottságát.
Továbbá, az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében az EK 235. cikk által megkövetelt indokolást a szóban forgó aktus jellegéhez
kell igazítani, világosan és egyértelműen kell tartalmaznia a jogi aktust kibocsátó intézmény érvelését, oly módon, hogy lehetővé
tegye egyrészt az érdekeltek számára a meghozott intézkedés indokainak megismerését, másrész az illetékes bíróság számára
felülvizsgálati hatásköre gyakorlását. Az indokolási kötelezettséget az eset összes körülményeire, így különösen a jogi aktus
tartalmára, a felhívott indokok jellegére és a címzettek vagy a jogi aktus által közvetlenül és személyükben érintett egyéb
személyek magyarázathoz fűződő érdekére tekintettel kell vizsgálni. Nem követelmény, hogy az indokolás az összes releváns
ténybeli és jogi elemet tartalmazza, minthogy azt a kérdést, hogy a jogi aktus indokolása megfelel‑e az EK 253. cikk követelményeinek,
nemcsak szövegére, hanem körülményeire, valamint az adott tárgyra vonatkozó jogszabályok összességére is figyelemmel kell
vizsgálni (a Bíróság C‑265/97. P. sz., VBA kontra Florimex ügyben 2000. március 30‑án hozott ítéletének [EBHT 2000., I‑2061. o.]
93. pontja).
A FIFA azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem indokolta azon következtetését, miszerint a világbajnokság mérkőzéseinek összessége
kiemelkedő jelentőségű a belga társadalom számára. Hangsúlyozni kell egyébként, hogy a Törvényszéknek a pervezető intézkedések
keretében feltett kérdésre (lásd a fenti 27. pontot) adott írásbeli válaszában a FIFA kifejezetten megerősítette azt, ami
iratainak számos pontjából közvetetten következett, nevezetesen azt, hogy úgy ítéli meg, hogy a középdöntőket, a döntőt és
a belga válogatott mérkőzéseit magában foglaló „kiemelt mérkőzések” felvétele a belga jegyzékbe azzal a feltétellel összeegyeztethető
a közösségi joggal, ha tiszteletben tartják az egyértelmű és átlátható eljárás követelményeit is.
Márpedig, jóllehet a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése nem foglal állást azon központi kérdés tekintetében, hogy a világbajnokság
mérkőzéseinek összessége vagy egy része vehető‑e fel a társadalom számára kiemelkedő jelentőségű események jegyzékébe, egyetlen
érvényes megfontolás sem enged arra következtetni, hogy főszabály szerint kizárólag a kiemelt mérkőzéseket lehet ilyennek
minősíteni, és e tényből következően csak ezek szerepelhetnek az ilyen jegyzékben.
A világbajnokság ugyanis olyan verseny, amely ésszerűen egységes eseménynek tekinthető, mintsem „kiemelt mérkőzésekre” és
„nem kiemelt mérkőzésekre” osztott eseményekből álló összeállításnak. E tekintetben közismert, hogy a világbajnokság keretében
a nem kiemelt mérkőzések eredményei határozzák meg a csapatok sorsát, tehát ezektől függ az, hogy a vonatkozó nemzeti csapatok
részt vehetnek‑e a kiemelt mérkőzéseken. Ily módon a nem kiemelt mérkőzések határozzák meg a vonatkozó nemzeti csapat ellenfeleit
a verseny további fordulóiban. Továbbá, a nem kiemelt mérkőzések eredményei azt is meghatározhatják, hogy e nemzeti csapat
a verseny további fordulójában részt vehet‑e, vagy sem.
E körülményekre tekintettel, amelyek lehetővé teszik, hogy a világbajnokságot egységes eseménynek lehessen tekinteni, amint
azt a megtámadott határozat (16) preambulumbekezdése hangsúlyozza, a Bizottságnak nem kellett részletesebben indokolnia a
nem kiemelt mérkőzésekre vonatkozó értékelését, különösen azért, mert releváns statisztikai adatok nem támasztják alá azt,
hogy e mérkőzések elhanyagolható számú nézőt vonzanak (lásd az alábbi 101–109. pontot). E körülmények tették lehetővé a Bizottság
számára, hogy határozatát a világbajnokság által Belgiumban keltett különös visszhang vonatkozásában abban az értelemben indokolja,
hogy különösen közkedvelt eseményről van szó, nem csupán a labdarúgás szokásos közönségének körében, amint azt a megtámadott
határozat (6) preambulumbekezdése megállapítja.
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében foglalt indokolás (lásd a fenti 20. pontot)
lehetővé teszi a FIFA számára, hogy azonosítsa azokat az indokokat, amelyek alapján a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a világbajnokság
mérkőzéseinek összessége érvényesen felvehető a belga társadalom számára kiemelkedően fontos események jegyzékébe, a Törvényszék
számára pedig azt, hogy gyakorolja felülvizsgálati hatáskörét ezen értékelés megalapozottsága vonatkozásában, ily módon a
megtámadott határozat e tekintetben megfelel az EK 253. cikk feltételeinek.
Következésképpen, a hatodik jogalapot el kell utasítani.
Az első, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők az EK 49. cikkel
–       A felek érvei
A FIFA azt állítja, hogy – amire egyébként a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdése is rámutat – a belga jegyzék a
szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozásának minősül, mivel korlátozza azon műsorszolgáltatók számát, amelyek érintettek
lehetnek a világbajnokság mérkőzései belgiumi közvetítése jogainak megszerzésében. Azon jelentőség tekintetében ugyanis, amelyet
a kizárólagosság ölt magára e jogok megszerzésének keretében, egyetlen, Belgiumtól eltérő tagállamokban letelepedett és a
fenti 9–13. pontban felsorolt feltételeket nem teljesítő műsorszolgáltató sem érintett a nem kizárólagos közvetítési jogok
megszerzésében, azon tény ellenére, hogy ezek felajánlhatják szolgáltatásaikat ezen ország közösségei számára.
Teljes egészében elfogadva annak lehetőségét, hogy korlátozható valamely, a Szerződésben rögzített alapvető szabadság gyakorlása
kényszerítő közérdekű olyan okokból, mint a közönség hozzáférése a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekhez a 97/36
irányelv (21) preambulumbekezdésének értelmében, a FIFA arra hivatkozik, hogy a Bizottságnak teljes körű ellenőrzést kell
végeznie a tekintetben, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke alapján elfogadott vagy tervezett intézkedések összeegyeztethetők‑e
a közösségi joggal, mivel ezen intézkedések kivételt képeznek, tekintettel arra, hogy ezeket megszorítóan kell értelmezni.
Az érintett tagállamnak kell bizonyítania, hogy a szóban forgó korlátozások igazoltak, szükségesek és arányosak, a jelen eljárás
keretében pedig a Bizottságnak kell bizonyítania, hogy e tekintetben megszerezte a szükséges adatokat.
E tekintetben a FIFA hangsúlyozza, hogy a kiemelt mérkőzéseket jogszerűen lehet úgy minősíteni, mint amelyek a társadalom
számára kiemelten jelentősek e rendelkezés értelmében, ami egyébként saját politikájának felel meg. E politika értelmében
a középdöntőket, a döntőt, a vonatkozó nemzeti csapatok mérkőzéseit és a világbajnokság nyitómérkőzését kell élő adásban közvetíteni
egy szabadon igénybe vehető televíziós csatornán.
Márpedig a Bizottság iratainak számos pontjából az következik, hogy nem végezte megfelelően a belga jegyzéknek a közösségi
joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó vizsgálatát, mivel e jegyzékben a világbajnokság mérkőzéseinek összessége szerepel,
azzal az indokkal, hogy a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése feleslegessé teszi az ilyen ellenőrzést. A FIFA szerint
e körülmény indokolttá teszi a megtámadott határozat megsemmisítését.
A FIFA továbbá hangsúlyozza, hogy a vitatott intézkedések nincsenek összhangban kinyilvánított céljukkal, azaz a belga társadalom
számára kiemelten jelentős eseményekhez való hozzáférés biztosításával, mivel ezek azzal a következménnyel járnak, hogy hosszú
távon „elszegényítik” a jegyzékben szereplő sporteseményeket, mivel csökkenik az ezekből származó bevételeket, és ily módon
károsan befolyásolnák ezen eseményeknek a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekként történő „megőrzését”.
A nem kiemelt mérkőzéseknek a belga társadalom számára való jelentőségét illetően a FIFA először is azt állítja, hogy e mérkőzések
csak a labdarúgás rajongóinak körében találnak visszhangra, másodsorban pedig e mérkőzéseket hagyományosan nem közvetítik
a nem fizetős televíziós csatornák, és nem vonzanak sok nézőt. Ebből az következik, hogy a nem kiemelt mérkőzések nem felelnek
meg a Bizottság által a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében meghatározott két kritériumnak, a Bizottság
tehát e tekintetben hibát követett el.
Az azon visszhangra vonatkozó kritériumot illetően, amelyet a világbajnokság kelt a belga társadalomban, a FIFA arra hivatkozik,
hogy e verseny mérkőzései összességének felvétele a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe a követett
célkitűzéshez viszonyítva aránytalan intézkedés. A világbajnokság nem kiemelt mérkőzései ugyanis a kiemelt mérkőzések iránt
érdeklődő nézőknek, valamint a más közvetítések iránt érdeklődő nézőknek csak egy töredékét vonzza, így ezek népszerűségét
meglehetősen korlátozottnak lehet minősíteni. Ezen aránytalan jelleget továbbá az a tény bizonyítja, hogy maguk a műsorszolgáltatók
sem közvetítik valamennyi mérkőzést élő adásban.
E következtetések megfelelnek a Bizottság határozathozatali gyakorlatának és az ítélkezési gyakorlatnak, és ezeket megerősítik
bizonyos nem kiemelt mérkőzések különösen alacsony nézettségi mutatói, amelyek 27 000 és 33 000 nézőt vonzottak Vallóniában.
Egy belga közvélemény-kutató társaság adatbázisának elemein alapuló tanulmányból az következik, hogy azon, nem a labdarúgás
iránt rajongók, akik legalább 30 egymást követő percig nézték az 1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os világbajnokság valamennyi
nem kiemelt mérkőzését, a flamand közösség teljes nézettségének csupán 2,5, 0,8, illetve 2,5%‑át, a francia közönség teljes
nézettségének pedig 1,4, 1,2, illetve 1,4%‑át képviselték. Ezzel szemben a labdarúgás iránt rajongók 17,6, 9,5, illetve 10%‑a
nézte az 1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os világbajnokság valamennyi kiemelt mérkőzését legalább 30 egymást követő percig a
flamand közösségben, ezek a számok a francia közösségben 10,9, 9, illetve 12,5%‑ot tesznek ki.
Ily módon a megtámadott határozatban szereplő, a világbajnokság mérkőzéseinek a belgiumi közönség széles rétegeiben keltett
különös visszhangjára vonatkozó egyéb bizonyíték hiányában, még inkább ezen verseny „nem kiemelt mérkőzéseinek” tekintetében
a Bizottság tévedett, amikor arra a következtetésre jutott, hogy e verseny mérkőzéseinek összessége a belga társadalom számára
kiemelkedő jelentőséggel bír.
Nem lehet továbbá azt állítani, hogy a nem kiemelt mérkőzések kiemelkedő jelentőségűek a belga társadalom számára, amikor
is a belga szabályozás nem kötelezi a műsorszolgáltatókat ezek közvetítésére, míg e kötelezettségek fennállnak az egyéb események
tekintetében.
A belga nemzeti csapat részvételére vonatkozó, a megtámadott határozat (8) preambulumbekezdésében szereplő kritériumát illetően
a FIFA arra hivatkozik, hogy ez
per definitionem
nem teljesül a nem kiemelt mérkőzések vonatkozásában.
A világbajnokság hagyományosan nem fizető televíziós csatornákon történő közvetítésére és a számos néző „vonzására” vonatkozó
kritériumot illetően a FIFA először is azt állítja, hogy e kritérium nem megfelelő, mivel számtalan műsor, például a filmek
és a vígjátékok megfelelnek e kritériumnak, anélkül hogy egyébként szerepelnének a belga társadalom számára kiemelkedő jelentőségű
események jegyzékében. Ezt követően a FIFA hangsúlyozza, hogy e kritérium tiszteletben tartása csak egy olyan mutatója az
esemény jelentőségének, amely lehetővé teszi a jegyzékbe történő felvétel megfontolását. Sőt, tekintve hogy a megtámadott
határozat (16) preambulumbekezdése semmiféle ellenkező értelmű elemet nem tartalmaz, a Bizottság nem juthat érvényesen arra
a következtetésre, hogy e kritérium teljesül, és hogy a világbajnokság mérkőzései összességének felvétele a társadalom számára
kiemelkedő jelentőségű események jegyzékébe arányos intézkedésnek minősül.
A FIFA újfent kiemeli, hogy a világbajnokság nem kiemelt mérkőzései gyakran olyan csekély érdeklődést keltenek, hogy nem kerülnek
élő adásban közvetítésre valamely nem fizető televíziós csatornán, és – amikor ez a helyzet – nem vonzanak számos nézőt. Ily
módon, az 1998‑as, 2002‑es és 2006‑os világbajnokságot illetően, összességében 24 mérkőzés nem került élő adásban közvetítésre
a vitatott intézkedéseket elfogadó egyik közösségben, vagy a két belga közösségben sem, míg e mérkőzések közül az a 8, amelyet
nem élő adásban közvetítettek Vallóniában, csak igen korlátozott számú nézőt vonzott. A FIFA kiemeli továbbá, hogy két mérkőzés
egyidejű lefolyása nem olyan körülmény, amely igazolhatná ezek egyike közvetítésének hiányát, mivel ezek különböző csatornákon
közvetíthetők, míg e sajátos esetben alhasznosítási szerződések is igénybe vehetők.
A 2006‑os világbajnokság nem kiemelt mérkőzései tehát csak 326 000 és 279 000 nézőt vonzottak Flandriában, illetve Vallóniában,
szemben az e verseny kiemelt mérkőzései által átlagosan vonzott 722 000, illetve 583 000 nézővel, és hasonló tendenciák figyelhetők
meg az 1998‑as és a 2002‑es világbajnokság tekintetében is. A Bizottság tehát akkor is tévedett, amikor megállapította, hogy
a világbajnokság mérkőzéseinek összessége mindig számos nézőt vonzott Belgiumban, megsértette tehát a 89/552 irányelv 3a. cikkében
előírt követelményeket.
Továbbá, a FIFA hangsúlyozza, hogy a közönség hozzáférését a világbajnokság mérkőzéseihez olyan kevésbé korlátozó intézkedésekkel
is biztosítani lehetett volna, mint a fizetős műsorszolgáltatók igénybevétele, amelyek adásait a belga népesség legalább 90%‑a
tudja fogni, összefoglalók vagy egész mérkőzések késleltetett adásban történő közvetítése olyan műsorszolgáltatók által, amelyek
megfelelnek a fenti 9–13. pontban szereplő feltételeknek, illetve a rádió útján történő közvetítés élő vagy késleltetett adásban.
Ily módon kizárólag a kiemelt mérkőzések közvetítését lehetett volna fenntartani az e feltételeknek megfelelő műsorszolgáltatók
számára. Márpedig azzal, hogy elmulasztotta e lehetőségek megvizsgálását, a Bizottság nem juthatott érvényesen arra a következtetésre,
hogy a világbajnokság mérkőzései összességének a kiemelkedő jelentőségű események belga jegyzékébe történő felvétele szükséges,
és az általa követett célkitűzéssel arányos intézkedés.
A FIFA továbbá arra hivatkozik, hogy ha – érvelésével ellentétben – az irányelv 3a. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni,
hogy a világbajnokságot a maga összességében kell a társadalom számára kiemelten jelentős eseménynek minősíteni a 97/36 irányelv
(18) preambulumbekezdésében előírtak okán, akkor meg kell állapítani, hogy e rendelkezés ellen a keresetlevélben, illetve
mindenesetre a válaszbedványban közvetetten az EK 241. cikk szerinti kifogás felhozására került sor. E kifogás keretében a
FIFA az annak bizonyítására irányuló érvelések összességére hivatkozik, hogy – szerinte – semmi nem igazolja, hogy a világbajnokságot
a maga egészében a társadalom számára kiemelkedő jelentőségű, egységes eseménynek minősítsék.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke, annak elrendelésével, hogy a tagállamok feladata a 97/36
irányelv (21) preambulumbekezdése szerinti, a társadalom számára kiemelten jelentős események meghatározása, e tekintetben
a tagállamok széles mérlegelési mozgásterét ismeri el.
Másodsorban, azon tény ellenére, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke nem hangolja össze azokat az egyedi eseményeket, amelyeket
a tagállamok a társadalom számára kiemelten jelentős eseményeknek minősíthetnek (lásd a fenti 59. és 60. pontot), a világbajnokságnak
a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdésében történő megemlítéséből az következik, hogy a Bizottság nem minősítheti a közösségi
joggal ellentétesnek e verseny mérkőzéseinek egy eseményeket tartalmazó jegyzékbe történő felvételét, azon okból, hogy az
érintett tagállam nem közölte vele azokat az egyedi indokokat, amelyek igazolják a társadalom számára kiemelten jelentős esemény
jellegüket (lásd a fenti 61. pontot). Mindenesetre a Bizottság azon következtetése, miszerint a világbajnokság egészének felvétele
a valamely tagállam társadalma számára kiemelten jelentős események jegyzékére azon okból összeegyeztethető a közösségi joggal,
hogy e verseny – jellemzői okán – érvényesen tekinthető egyedi eseménynek, azon sajátos elemek alapján vitatható, amelyek
azt bizonyítják, hogy a nem kiemelt mérkőzések nem bírnak ilyen jelentőséggel e tagállam társadalma számára.
Amint ugyanis az a fenti 59. és 60. pontban is megállapításra került, sem a 97/36 irányelv (18) preambulumbekezdése, sem pedig
a 89/552 irányelv 3a. cikke nem érinti azt a kérdést, hogy a világbajnokság a maga egészében szerepelhet‑e érvényesen a társadalom
számára kiemelten jelentős események jegyzékén, függetlenül az e mérkőzések, és különösen a nem kiemelt mérkőzések iránti
érdeklődéstől az érintett tagállamban.
Következésképpen, azon vitáknak, amelyek a 97/36 irányelv jogszerűségére vonatkoznak abban a tekintetben, hogy a világbajnokságot
a maga egészében kell‑e a társadalom számára kiemelten jelentős események minősíteni, mintsem kizárólag a kiemelt mérkőzéseket
(lásd a fenti 92. pontot), nincs tárgyuk, mivel az irányelv (18) preambulumbekezdése nem érinti e kérdést. Ily módon nem kell
arról a kérdésről határozni, hogy a FIFA érvényesen terjeszthette‑e elő az EK 241. cikk szerinti kifogását e tekintetben válaszbeadványában,
vagy ezt a kifogást úgy kell minősíteni, mint amelyet közvetetten a keresetlevél szakaszában terjesztett elő.
Harmadsorban, amint az a fenti 71. és 72. pontban is megállapításra került, a világbajnokság ésszerűen inkább egyedi eseménynek
tekinthető, mintsem „kiemelt mérkőzésekre” és nem kiemelt mérkőzésekre osztott eseményekből álló összeállításnak, tehát a
belga hatóságok megközelítése nem lépi túl mérlegelési mozgásterük határait.
A nem kiemelt mérkőzések jelentősége egyébiránt abból a puszta tényből is következik, hogy ezek e verseny részét alkotják,
akárcsak más sportversenyek esetében, amelyek iránt a szokásosan csekély érdeklődés emelkedik, ha ezek az olimpiai játékok
keretében folynak.
Ebből következik, hogy – nem cáfolva azt az álláspontot, miszerint a világbajnokságnak a belga társadalom számára való jelentőségére
vonatkozó értékelés tekintetében nem kell különbséget tenni a „kiemelt mérkőzések” és „nem kiemelt mérkőzések” között, hanem
e versenyt a maga egészében kell tekinteni, és nem önálló események sorozatának (a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdése;
lásd a fenti 20. pontot) – a Bizottság semmiféle hibát nem követett el.
A FIFA‑nak e tárgyban a jelen jogalap keretében hivatkozott érvelései nincsenek hatással a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében
szereplő értékelésekre.
Az a körülmény ugyanis, miszerint azon labdarúgás iránti rajongók száma, akik 30 egymást követő percen keresztül nézték az
1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os világbajnokság valamennyi nem kiemelt mérkőzését, nagyon alacsony százalékos értékeknek felel
meg (lásd a fenti 84. pontot), nem meghatározó, mivel nem szükségszerű, hogy valamennyi „nem kiemelt mérkőzés” a belga társadalom
számára kiemelten jelentősnek minősüljön a célból, hogy a világbajnokság a maga egészében érvényesen bekerüljön az ilyen események
belga jegyzékébe. Éppen ellenkezőleg, elegendő az, hogy a fenti 72. pontban leírt jellemző csak bizonyos „nem kiemelt mérkőzésekre”
vonatkozzon, amelyeknek sem a száma, sem pedig a résztvevői nem határozhatók meg a jegyzék összeállításakor vagy a közvetítési
jogok megszerzésekor, annak igazolása céljából, hogy nem kell különbséget tenni az „kiemelt mérkőzések” és „nem kiemelt mérkőzések”
között ezeknek a társadalom számára való jelentőségét illetően. Ebből következik, hogy az e vizsgálat keretében végzett közvélemény-kutatások
céljából alkalmazott kritérium kivételesen megszorító jellegű volt, következésképpen alkalmatlan mind a világbajnokság szerkezete,
mind pedig azon jellemzők tekintetében, amelyeknek ez a verseny meg kell, hogy feleljen ahhoz, hogy összességében a társadalom
számára kiemelten jelentős eseménynek minősülhessen.
E megállapítás a FIFA‑nak az azon alapuló érvelését is érvényteleníti, hogy az 1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os világbajnokság
bizonyos nem kiemelt mérkőzéseit nem közvetítették élő adásban, vagy egyáltalán nem közvetítették, különösen – két kivételtől
eltekintve – a más, szintén nem kiemelt mérkőzésekkel egy időben zajló mérkőzéseket, amelyek a FIFA által benyújtott, „A világbajnokság
nézettségi mutatói Belgiumban 1998 és 2006 között” című dokumentum szerint 125 000 és 697 000 közötti nézőt vonzottak Flandriában,
illetve 152 000 és 381 000 közötti nézőt Vallóniában. Következésképpen, egy korlátozott számú nem kiemelt mérkőzés közvetítésének
hiánya, vagy késleltetett közvetítése nem szükségszerűen vezet arra a megállapításra, hogy jellemzőik ellenére (lásd a fenti
72. és 99. pontot) ezek a mérkőzések a maguk összességében nem kiemelten jelentősek a belga társadalom számára, különösen
akkor, ha e megoldásokat objektív indokok alapján fogadták el, mint például két mérkőzés egyidejű lefolyása. E tekintetben
meg kell továbbá állapítani, hogy a világbajnokság más mérkőzéseivel egy időben zajló mérkőzések közvetítésének teljes hiánya
csak Flandriában észlelhető. Továbbá, a FIFA állításával ellentétben, a megtámadott határozat (16) preambulumbekezdése (lásd
a fenti 20. pontot) nem a mindig élő adásban közvetített mérkőzésekre vonatkozik, hanem azokra a mérkőzésekre, amelyeket mindig
ingyenes televíziós csatornákon közvetítettek, ami megfelel az ugyanezen határozat (5) preambulumbekezdésében meghatározott
kritériumnak. Az azon alapuló érvelést illetően, miszerint a „nem kiemelt mérkőzéseken”
per definitionem
nem vesz részt a belga nemzeti csapat, elegendő arra emlékeztetni, hogy először is, amint az már megállapításra került, a
világbajnokságot érvényesen lehet a belga társadalom számára kiemelten jelentős egyedi eseménynek tekinteni, és, másodsorban,
a Bizottság kizárólag azt állapította meg, hogy a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésébe foglalt első és negyedik
kritérium teljesült, anélkül hogy a harmadik kritériumról kifejezetten nyilatkozott volna.
Az 1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os világbajnokság bizonyos nem kiemelt mérkőzéseinek nézettségi mutatóira vonatkozó érvelések
(lásd a fenti 90. pontot) sem fogadhatók el.
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy – a FIFA állításával ellentétben – a „nem kiemelt mérkőzésekre” vonatkozó nézettségi
mutatók az „kiemelt mérkőzések” nézettségi mutatóihoz viszonyítva nem bizonyítják, hogy az előbbiek nem vonzanak számos nézőt.
A „világbajnokság nézettségi mutatói Belgiumban 1998 és 2006 között” című dokumentum szerint ugyanis a nem kiemelt mérkőzések
átlagosan az kiemelt mérkőzéseket követő nézők 32%‑át vonzották az 1998‑as világbajnokság esetében, e százalékos arány 31%‑ot,
illetve 46%‑ot tesz ki a 2002‑es, illetve a 2006‑os világbajnokság esetében. Bár e számok alacsonyabbak, mint az kiemelt mérkőzésekre
vonatkozó számok, ugyanakkor a nem kiemelt mérkőzéseknek a társadalom számára kiemelten jelentős események nemzeti jegyzékébe
való felvétele nem követeli meg, hogy ezek ugyanannyi számú nézőt vonzzanak, mint a „kiemelt mérkőzések”. A jelen ügyben e
számok nem értelmezhetők úgy, mint amelyek azon nézők számát tükrözik, akiket Belgiumban azok a mérkőzések vonzanak, amelyek
nem egy fontosabb, nemzetközi labdarúgótorna keretében zajlanak a nemzeti csapatok szintjén, és ezekben nem szerepel a belga
nemzeti csapat.
E vonatkozásban ki kell emelni, hogy „A világbajnokság nézettségi mutatói Belgiumban 1998 és 2006 között” című dokumentum
szerint a világbajnokság nem kiemelt mérkőzései közül tizenkettő 1 és 1,345 millió közötti nézőt vonzottak, míg ezek közül
nyolc 799 000 és 976 000 közötti nézőt. A 2002‑es világbajnokságot illetően ugyanezen dokumentumból az következik, hogy a
nem kiemelt mérkőzések közül tizenöt 624 000 és 915 000 közötti nézőt vonzottak, hét pedig 511 000 és 589 000 közötti nézőt.
A 2006‑os világbajnokságot illetően a szóban forgó dokumentum rámutat, hogy a nem kiemelt mérkőzések közül tíz 808 000 és
1,185 millió nézőt vonzott, tizennégy pedig 649 000 és 768 000 nézőt.
Márpedig, „A világbajnokság nézettségi mutatói Belgiumban 1998 és 2006 között” című dokumentum szerint a „kiemelt mérkőzések”
e tagállamban átlagosan 2,172 millió, 1,418 millió, illetve 1,305 millió nézőt vonzottak az 1998‑as, a 2002‑es és a 2006‑os
versenyek tekintetében. Ezen átlagértékekkel összehasonlítva a fenti 106. pontban hivatkozott számok azt bizonyítják, hogy
a nem kiemelt mérkőzések Belgiumban nagyon széles körben nézettek, ami nem magyarázható másképp, mint azzal, hogy e mérkőzések
bekerültek a világbajnokság programjába. Ezek tehát alátámasztják a fenti 71., 72. és 99. pontban szereplő értékeléseket,
és megerősítik a megtámadott határozat (16) preambulumbekezdésében szereplő azon álláspontot, miszerint a világbajnokság mérkőzései,
a nem kiemelt mérkőzéseket is beleértve hagyományosan számos nézőt vonzanak.
Ezt az elemzést nem cáfolják meg a FIFA által a bizonyos nem kiemelt mérkőzéseket illetően hivatkozott, vélhetően jóval alacsonyabb
nézettségi mutatók (lásd a fenti 83. pontot). E tekintetben ki kell emelni, hogy azon három mérkőzés közül, amelyekre a FIFA
hivatkozik, belga idő szerint kettő 8 óra 30 perckor kezdődött, egy pedig 13 óra  30 perckor, és ugyanazon időben zajlottak,
mint három másik nem kiemelt mérkőzés, amelyek Vallóniában 221 000, 290 000, illetve 163 000 nézőt vonzottak. Azt a tényt,
hogy a szóban forgó mérkőzések időpontjával összefüggő időeltolódás volt az oka ennek a megfigyelt jelenségnek, a sem túl
kora reggel, sem a munkaidőben közvetített nem kiemelt mérkőzésekre vonatkozó jóval jelentősebb nézettségi mutatók bizonyítják
a 2002. évi verseny tekintetében, amint az a fenti 106. pontban megállapításra került. Továbbá, a viszonválaszhoz csatolt
sajtóközleményben a FIFA maga is kiemeli az időeltolódás jelentőségét, amely meghatározza a mérkőzések időpontját az egyes
országokban, mivel e körülményt olyan tényezőnek ismerik el, amely befolyásolta a nézettséget Ázsiában és Európában a 2002‑es
és a 2006‑os világbajnokság során.
Következésképpen, a „nem kiemelt mérkőzésekre” vonatkozó nézettségi mutatók nemhogy érvénytelenítik, hanem megerősítik a fenti
100. pontban szereplő értékelést.
Továbbá, a fenti 107. pontban szereplő megállapítás nem ellentétes az [EK] 81. cikk szerinti eljárásról szóló, 2000. május
10‑i 2000/400/EK bizottsági határozat (IV/32.150 – Eurovision sz. ügy, HL L 151., 18. o.) (40) preambulumbekezdésében szereplő,
a FIFA által hivatkozott megállapítással (lásd a fenti 83. pontot). E preambulumbekezdés értelmében a nemzetközi események
általában vonzóbbak egy adott ország közönsége számára, mint a nemzeti események, amennyiben ezeken a nemzeti csapat vagy
valamely országos bajnok vesz részt, míg azok a nemzetközi események, amelyeken egyetlen nemzeti csapat vagy országos bajnok
sem vesz részt, csak csekély érdeklődést keltenek. Márpedig a világbajnokság gyakran a belga nemzeti csapat részvételével
zajlik. Továbbá, még ha éppen nem is ez a helyzet, e csapat részvételének hiánya szokásosan csak a társadalom számára kiemelten
jelentős események belga jegyzékének összeállítása után állapítható meg, illetve az érintett évre vonatkozó televíziós közvetítés
jogainak átengedését követően is.
A nem kiemelt mérkőzések közvetítése kötelezettségének hiányán alapuló érvelést illetően (lásd a fenti 86. pontot) elegendő
arra rámutatni, hogy az a választás, hogy valamely műsorszolgáltató nem köteles valamely esemény közvetítésére, egyáltalán
nem jelenti azt, hogy ez az esemény nem kiemelt jelentőségű a társadalom számára a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében, még
akkor sem, ha e kötelezettségek előírása általában szerepel a nemzeti jogalkotók által követett gyakorlatban. Az arányosság
elvének tiszteletben tartása mellett ugyanis a hivatkozott cikk célja annak megakadályozása, hogy a kizárólagos televíziós
közvetítések okán valamely tagállam közönsége többségének ne legyen lehetősége bizonyos eseményeknek szabad hozzáférésű televíziós
csatornán történő követésére. Tehát nem az a célja, hogy arra kényszerítse az ilyen védelmet bevezetni kívánó tagállamokat,
hogy valamely szabad hozzáférésű műsorszolgáltató számára kötelezővé tegyék ezen események televíziós közvetítését. Márpedig,
ha abból a célból, hogy valamely eseményt a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe érvényesen felvegyenek,
a tagállamoknak kötelezniük kellene valamely szabad felhasználású műsorszolgáltatót ezen esemény közvetítésére, a szóban forgó
rendelkezés olyan joghatásokkal járna, amelyek túllépnek célkitűzésén.
Tekintve, hogy a FIFA azon alapuló érvelését, hogy a belga hatóságok azon értékelését megerősítve, miszerint a világbajnokság
a maga egészében a belga társadalom számára kiemelten jelentős eseménynek minősül, a Bizottság tévedett, el kell utasítani,
az az érvelés sem fogadható el, miszerint ezen intézmény nem vizsgálta meg megfelelően a nem kiemelt mérkőzések jelentőségét
a belga társadalom tekintetében (lásd a fenti 79. pontot).
Az azon alapuló érvelést illetően, hogy más közvetítések megfelelnek a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében előírt
negyedik kritériumnak, először is meg kell állapítani, hogy a FIFA által hivatkozott műsorok nem minősülnek a 97/36 irányelv
(21) preambulumbekezdése szerinti eseményeknek.
Hangsúlyozni kell továbbá, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikke nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy elkészítsék a társadalom
számára kiemelten jelentős események jegyzékét, és arra sem, hogy – amennyiben már van ilyen jegyzék – erre valamely eseményt
felvegyenek, még akkor sem, ha ezen esemény e jegyzékbe érvényesen felvehető lenne. Ugyanis, túl azon a tényen, hogy e rendelkezés
szerint minden tagállam „hozhat” intézkedést az előírt célok elérése tekintetében, e rendelkezés konkrétan megfogalmazza a
tagállamoknak a Szerződés bizonyos rendelkezéseitől, mint például a szolgáltatásnyújtás szabadságától való eltérése lehetőségeit.
Márpedig a 97/36 irányelv szerinti, a társadalom számára kiemelten jelentős konkrét események közötti választást illetően
nem írható elő sem közvetetten, sem közvetlenül a tagállamok számára, hogy jegyzékeikbe más eseményeket is felvegyenek, mint
amelyeket e jegyzékbe fel kívánnak venni, és hogy a Szerződés szabályaitól az általuk kívántnál nagyobb mértékben térjenek
el. E tekintetben meg kell továbbá állapítani, hogy a Bizottságnak a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdése keretében
végzett, a társadalom számára kiemelten jelentősként a jegyzékbe felvett eseményekre vonatkozó vizsgálata ezek saját jellemzőire
tekintettel történik, és nem más, a jegyzékben nem szereplő eseményekhez viszonyítva.
Következésképpen, amennyiben valamely esemény valamely tagállam társadalma számára kiemelten jelentős, a Bizottság nem követ
el jogban való tévedést a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdése értelmében végzett ellenőrzése keretében, ha nem helyezkedik
szemben azzal, hogy az esemény a szóban forgó tagállam által elkészített jegyzékbe belekerüljön azon az alapon, hogy egy másik,
az e társadalom számára még kiemelkedőbben jelentős esemény nem szerepel e jegyzékben.
Azt feltételezve tehát, hogy a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése értelmében a belga társadalom számára vannak még inkább
kiemelt jelentős események, mint a világbajnokság, de ezek nem szerepelnek a belga hatóságok által elkészített jegyzékben,
a Bizottság nem sértette meg az egyenlő bánásmód elvét, amikor elfogadta, hogy e verseny bekerüljön a vitatott jegyzékbe.
A világbajnokság mérkőzéseinek összességét a társadalom számára kiemelten jelentős események belga listájára történő felvételének
arányosságát vitató érveléseket illetően meg kell állapítani, hogy ezek, a fenti 82. pontban hivatkozott érvelések összetévesztik
egy eseménynek a társadalom számára való kiemelt jelentőségét – az első kritérium, amelynek meg kell felelni, és amely a Szerződés
által biztosított valamely alapvető szabadságának korlátozását indokoló közérdeknek minősül (lásd a fenti 52–57. pontot) –
és a szóban forgó korlátozás arányosságát, amely a második olyan kritérium, amelynek az ilyen szabadságot korlátozó nemzeti
szabályozásnak meg kell felelnie ahhoz, hogy összeegyeztethető legyen a közösségi joggal (lásd a fenti 58. pontot). E tekintetben
elegendő arra emlékeztetni, hogy – amint az a jelen jogalap tekintetében végzett elelemzésből is következik – a világbajnokság
a belga társadalom számára kiemelten jelentős egységes eseménynek tekinthető, mivel a nem kiemelt mérkőzésekre vonatkozó nézettségi
mutatók nemhogy érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében szereplő értékelést.
Meg kell tehát állapítani, hogy az azon alapuló kifogás, hogy a szóban forgó mérkőzések a társadalom számára nem kiemelt jelentőségűek,
és a belga intézkedések aránytalanok, mindenesetre téves előfeltevésen alapul. Következésképpen e kifogás nem teszi érvénytelenné
a Bizottságnak azon következtetését, amely a világbajnokság mérkőzései összességének a belga társadalom számára kiemelten
jelentős események listájára történő felvétele megfelelő és arányos jellegére vonatkoznak, tekintettel e verseny egységes
jellegére.
Az arányosság elvének megsértésén alapuló, a fenti 91. pontban hivatkozott érvelést illetően is elegendő annak megállapítása,
hogy a FIFA által javasolt lehetőségek nem összeegyeztethetők a szabad hozzáférésű televíziós csatornának a 97/36 irányelv
(22) preambulumbekezdésében szereplő fogalmával, amely fogalmat a FIFA válaszában kifejezetten elismert. Ebből következik,
hogy a Bizottságnak nem kellett megvizsgálnia ezeket a lehetőségeket, mielőtt elfogadta volna a világbajnokság egészének a
belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történő felvétele arányosságára vonatkozó megállapítását.
Ebből következik, hogy azzal, hogy a világbajnokság mérkőzései összességének a belga társadalom számára kiemelten jelentős
események jegyzékébe történő felvételét a közösségi joggal összeegyeztethetőnek minősítette, a Bizottság nem sértette meg
a 89/552 irányelv 3a. cikkének (2) bekezdését, ily módon az első jogalapot el kell utasítani.
A második és harmadik, az EK 49. cikk, illetve a 89/552. irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén
alapuló jogalapról, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők az
EK 49. cikkel, illetve az EK 43. cikkel
–       A felek érvei
A FIFA keresetlevelében arra hivatkozik, hogy az első jogalap alátámasztására előadott érvelése is bizonyítja, hogy azzal,
hogy a közösségi joggal összeegyeztethetőnek minősítette a világbajnokság mérkőzései összességének a belga társadalom számára
kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvételét, a Bizottság megsértette az EK 49. cikket.
Válaszbeadványában a FIFA először is arra hivatkozik, hogy a belga szabályozás, még ha megkülönböztetésmentesen kell is ezt
alkalmazni a nemzeti és a külföldi műsorszolgáltatók tekintetében, megakadályozza abban, hogy a világbajnokság valamennyi
mérkőzése közvetítésének kizárólagos jogait a fenti 9. és 13. pontban szereplő feltételeknek meg nem felelő műsorszolgáltatók
számára értékesítse, és, másodsorban, a megtámadott határozatban megállapított kölcsönös elismerési mechanizmusm értelmében
a más tagállamokban letelepedett műsorszolgáltatók nem közvetíthetik kizárólagos joggal a világbajnokság valamennyi mérkőzését
Belgiumban, mivel nem felelnek meg a hivatkozott feltételeknek. Még ha a flamand közösség által elfogadott szabályozás meghagyja
a szóban forgó műsorszolgáltatók számára annak lehetőségét, hogy kizárólagos joggal közvetítsék a világbajnokság mérkőzéseit
abban az esetben, ha a fenti 9. pontban hivatkozott feltételeknek megfelelő műsorszolgáltatók egyike sem nyilatkozik úgy,
hogy kész velük alhasznosítási szerződést kötni, ez a lehetőség pusztán elméleti. Márpedig annak a lehetőségnek a megszüntetése,
hogy kizárólagossággal meg lehessen szerezni a Belgiumban történő közvetítés ilyen jogait, megszünteti a más tagállamban letelepedett
műsorszolgáltatók e jogok megszerzésére irányuló érdekeit, és megakadályozza ezeket abban, hogy a világbajnokság valamennyi
mérkőzését közvetítsék ebben az országban.
A Belgiumtól eltérő tagállamokban letelepedett műsorszolgáltatók általi szolgáltatásnyújtás szabadsága korlátozó hatásait
arányos szintre lehetett volna mérsékelni, ha a kiemelten jelentős események jegyzékébe a világbajnokságnak csak azon mérkőzései
kerültek volna felvételre, amelyek valóban ilyen jelentőséggel bírnak a belga társadalom számára, nevezetesen a kiemelt mérkőzések,
amelyekhez a FIFA mindig hozzászámította a nyitómérkőzés és a nyitóünnepséget. Ezzel szemben az olyan belga intézkedések,
mint amilyeneket a Bizottság hagyott jóvá a megtámadott határozatban, az általuk követett célkitűzéshez viszonyítva aránytalanul
és nem igazoltan korlátozzák a szolgáltatásnyújtás szabadságát.
A letelepedés jogának megsértésén alapuló jogalap keretében a FIFA keresetlevelében arra hivatkozik, hogy a világbajnokság
mérkőzései összességének felvétele a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe megakadályozza a Belgiumban
letelepedni és ennek következtében fizetős televíziós szolgáltatásokat nyújtani szándékozó műsorszolgáltatókat abban, hogy
megszerezzék a világbajnokság mérkőzései közvetítésének kizárólagos jogait ebben az országban. Márpedig a közvetítés nem kizárólagos
jogának megszerzése nem teszi lehetővé a kisméretű műsorszolgáltatók számára, hogy megszerezzék a Belgiumban történő letelepedéshez
szükséges bevételeket, előfizetéseket és megbecsülést, ily módon a Bizottság hibát követett el, amikor megállapította, hogy
a világbajnokság mérkőzései összességének a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvétele
nem sérti az EK 43. cikket.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalapok megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Nem vitatott, hogy – amint egyébiránt a megtámadott határozat (17) preambulumbekezdésében is elismerésre került – a kölcsönös
elismerésnek a megtámadott határozatban a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében megállapított mechanizmusa azzal a hatással
jár, hogy korlátozza a szolgáltatásnyújtásnak az EK 49. cikkben megállapított szabadságát a közös piacon.
Továbbá, amint azt a FIFA állítja, a belga intézkedések alkalmasak arra, hogy a más tagállamokban letelepedett műsorszolgáltatókat
a Belgiumban letelepedett műsorszolgáltatókhoz viszonyítva hátrányosabb ténybeli vagy jogi helyzetbe hozza. E tekintetben,
azon tény ellenére, hogy a fenti 7–15. pontban hivatkozott szabályozás megkülönböztetésmentesen alkalmazandó a nemzeti és
a külföldi műsorszolgáltatókra, ténybelileg jóval kevésbé valószínű, hogy a fenti 9. és 13. pontban szereplő feltételeknek
megfelelő, minden bizonnyal Belgiumban letelepedett egyetlen műsorszolgáltató sem érdekelt a világbajnokság közvetítésében,
így valamely, Belgiumban letelepedni kívánó műsorszolgáltatónak adja át ezen esemény kizárólagos továbbközvetítésének lehetőségét,
mint ennek az ellenkezője. Továbbá, ezen lehetőség a belga szabályozás szerint kizárólag a flamand közösség tekintetében áll
fenn (lásd a fenti 10. pontot). Ebből következik, hogy a belga intézkedések ténylegesen korlátozzák a letelepedésnek az EK 43. cikkben
rögzített szabadságát.
Mindazonáltal, a szolgáltatásnyújtás szabadságának és a letelepedés szabadságának e korlátozásai igazolhatók, amennyiben ezek
az információhoz való jog védelmére és a társadalom számára kiemelten jelentős nemzeti és nem nemzeti események televíziós
közvetítéséhez való széles körű hozzáférés biztosítására irányulnak, azon kiegészítő feltételek mellett, hogy ezek alkalmasak
legyenek az általuk követett célkitűzés megvalósítására, és ne lépjék túl az ennek eléréséhez szükséges mértéket (lásd a fenti
52–58. pontot).
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a FIFA vitatja a megtámadott határozat jogszerűségét a Szerződésnek a szolgáltatásnyújtás
és a letelepedés szabadságára vonatkozó rendelkezéseinek vonatkozásában, amennyiben a Bizottság jóváhagyta a nem kiemelt mérkőzéseknek
a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvételét. A FIFA szerint e mérkőzések nem felelnek
meg e minősítésnek, ily módon a szolgáltatásnyújtás és a letelepedés szabadságának korlátozása aránytalan.
Márpedig, akárcsak a fenti 117. pontban vizsgált érvelés, az EK 49. cikk megsértésén alapuló jogalap alátámasztására hivatkozott
indokok is ugyanúgy összetévesztik egy eseménynek a társadalom számára való kiemelt jelentőségét – az első kritérium, amelynek
meg kell felelni, és amely a Szerződés által biztosított valamely alapvető szabadságának korlátozását indokoló közérdeknek
minősül (lásd a fenti 52–57. pontot) – és a szóban forgó korlátozás arányosságát, amely a második olyan kritérium, amelynek
az ilyen szabadságot korlátozó nemzeti szabályozásnak meg kell felelnie ahhoz, hogy összeegyeztethető legyen a közösségi joggal
(lásd a fenti 58. pontot). E tekintetben elegendő arra emlékeztetni, hogy – amint az az első jogalap tekintetében végzett
elemzésből is következik – a világbajnokság a belga társadalom számára kiemelten jelentős egyedi eseménynek tekinthető, mivel
a nem kiemelt mérkőzésekre vonatkozó nézettségi mutatók nemhogy érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat
(6) és (16) preambulumbekezdésében szereplő értékelést. Meg kell tehát állapítani, hogy az azon alapuló kifogás, hogy ahhoz,
hogy aránysonak minősüljön, a vitatott jegyzéknek csak a kiemelt mérkőzések felvételére kellett volna szorítkoznia, mivel
csak ez utóbbiak rendelkeznek a társadalom számára kiemelt jelentőséggel, mindenesetre téves előfeltevésen alapul. Következésképpen
e kifogás nem teszi érvénytelenné a Bizottságnak azon következtetését, amely a világbajnokság mérkőzései összességének a belga
társadalom számára kiemelten jelentős események listájára történő felvétele arányos jellegére vonatkozik.
A letelepedés szabadságát illetően a fenti 127. és 129. pontban szereplő megfontolások alapján a FIFA e tekintetben hivatkozott
érvelését is el kell utasítani.
A második és harmadik jogalapot következésképpen el kell utasítani.
A negyedik, a 89/552. irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők voltak a FIFA tulajdonhoz fűződő jogával
–       A felek érvei
A FIFA előadja, hogy a világbajnokság bármely mérkőzése kizárólagos közvetítési jogai átengedésének tilalma a fenti 9. és
13. pontban hivatkozott feltételeknek meg nem felelő műsorszolgáltatók számára a lényegétől fosztja meg a tulajdonhoz való
jogát, mindenesetre aránytalanul és igazolatlanul korlátozza azt. Annak lehetősége, hogy e jogokat ajánlattételi felhíváson
alapuló eljárásban engedje át, amelyen több gazdasági szereplő is részt vehet, e jogok értékének legmeghatározóbb tényezője,
amelyből a FIFA bevételeinek döntő része származik. Az EJEE első kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke és a közösségi jog által
oltalmazott tulajdonhoz való jog megsértése megállapításának elmulasztásával tehát a Bizottság jogi hibát követett el.
Továbbá, a flamand szabályozás által a világbajnokság mérkőzései közvetítésének az e feltételeknek meg nem felelő műsorszolgáltatók
számára megnyitott lehetősége pusztán elméleti jellegű (lásd a fenti 121. pontot), míg e lehetőséget nem ajánlották fel Vallóniában.
Márpedig, a közönségnek a belga társadalom számára kiemelten jelentős eseményekhez való hozzáférésének célkitűzése sérülhet,
ha az ilyen események jegyzékére csak a világbajnokság e társadalom számára valóban ilyen jelentőséggel bíró mérkőzései, nevezetesen
a kiemelt mérkőzések kerülnek fel.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a felek között nem vitatott – a FIFA a világbajnokságnak a 97/36 irányelv (21) preambulumbekezdése
szerinti szervezője, ily módon minden személy, aki ezen esemény televíziós közvetítésének jogait kívánja gyakorolni, e jogokat
a FIFA‑tól kell megszereznie, vagy egy olyan személytől, aki e jogokat a FIFA‑tól szerezte.
Ilyeténképpen, mivel e jog értékét érinthetik a megtámadott határozat keltette joghatások (lásd a fenti 37–41. pontot), a
FIFA tulajdonhoz való joga is érintett.
Továbbá, az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy amennyiben valamely tagállam a szolgáltatásnyújtás vagy a letelepedés
szabadsága gyakorlásának korlátozására alkalmas szabályozás igazolása céljából olyan rendelkezésekre hivatkozik, mint az EK 49.
és EK 55. cikk, a közösségi jog által előírt ezen igazolást az általános jogelvek, és különösen az alapvető jogelvek fényében
kell értelmezni. Ily módon, a szóban forgó nemzeti szabályozásra csak abban az esetben vonatkoznak az e rendelkezésekben előírt
kivételek, ha ezek összeegyeztethetők azon alapvető jogokkal, amelyek tiszteletben tartását a közösségi bíróságok biztosítják
(lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑260/89. sz. ERT‑ügyben 1991. június 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1991., I‑2925. o.]
43. pontját). Hasonlóképpen, nem fogadható el, hogy valamely az alapvető jogokkal, mint például a tulajdonhoz való jog, össze
nem egyeztethető nemzeti intézkedésre (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑20/00. és C‑64/00. sz., Booker Aquaculture és
Hydro Seafood egyesített ügyekben 2003. július 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑7411. o.] 67. pontját) azon tény okán
vonatkozhassanak az elismert kivételek, hogy e szabályozás olyan közérdekű kényszerítő indokoknak felel meg, mint a széles
körű televíziós hozzáférés a társadalom számára kiemelten jelentős eseményekhez.
Mindazonáltal, a tulajdonhoz való alapvető jog védelmének elve a közösségi jog keretében nem korlátlan jogosultságként ölt
testet, hanem a társadalomban betöltött szerepe függvényében kell értékelni. Következésképpen a tulajdonhoz való jog gyakorlása
korlátozásnak vethető alá, azzal a feltétellel, hogy ezen korlátozások ténylegesen a közérdekű céloknak felelnek meg, és a
kitűzött cél vonatkozásában nem jelentenek aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást, amely épp az ily módon biztosított
jog tartalmát veszélyeztetné (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑347/03. sz., Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia és
ERSA ügyben 2005. május 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑3785. o.] 119. pontját, valamint C‑154/04. és C‑155/04. sz.,
Alliance for Natural Health és társai egyesített ügyekben 2005. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., I‑6451. o.] 126. pontját).
E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy a fenti 98–119. pontban szereplő indokok alapján és a FIFA állításával ellentétben
a világbajnokság a belga társadalom számára kiemelten jelentős egyedi eseménynek tekinthető, mivel a nem kiemelt mérkőzésekre
vonatkozó nézettségi mutatók nemhogy érvénytelenítik, hanem megerősítik a megtámadott határozat (6) és (16) preambulumbekezdésében
szereplő értékelést. E körülmények között, amint az a fenti 117. pontban is megállapításra került, a világbajnokság mint esemény
egységes jellegéből következik, hogy a Bizottság nem tévedett, amikor úgy ítélte meg, hogy mérkőzései összességének a belga
jegyzékbe történt felvétele arányos intézkedés.
Meg kell állapítani, hogy az a kifogás, miszerint a nem kiemelt mérkőzések felvétele a belga társadalom számára kiemelten
jelentős események jegyzékébe aránytalan és elviselhetetlen beavatkozást jelent a FIFA tulajdonhoz való jogába azon okból,
hogy e mérkőzések nem minősülnek ilyen eseményeknek, téves előfeltételezésen alapul.
Továbbá, ha a szóban forgó szabályozás alkalmas arra, hogy befolyásolja azt az árat, amelyet a FIFA kap a világbajnokság belgiumi
továbbközvetítési jogainak átengedéséért, e szabályozás nem semmisíti meg e jogok kereskedelmi értékét, mivel, először is,
nem kötelezi a FIFA‑t e jogok bármilyen feltételekkel történő átengedésére, másodszor pedig ez utóbbi mind a közösségi, mind
pedig a nemzeti versenyjog által védett a jogsértő vagy visszaélésszerű gyakorlatokkal szemben. Ebből következik, hogy a Bizottság
nem tévedett, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a belga intézkedések arányosak.
Következésképpen a negyedik jogalapot el kell utasítani.
Az ötödik, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések elfogadásához vezető eljárás egyértelmű és átlátható volt
–       A felek érvei
A FIFA előadja, hogy a belga hatóságok önkényesen jártak el, és nem szolgáltattak magyarázatot a társadalom számára kiemelten
jelentős események jegyzéke vonatkozásában. A flamand médiatanács elutasíttotta, hogy a szóban forgó jegyzék önkényes módon
került elkészítésre, de nem ismerte el ennek hosszúságát és azt sem, hogy hiányoztak az események kiválasztására vonatkozó
magyarázatok.
Továbbá, a flamand hatóságok a célból, hogy kiválasszák a jegyzékbe kerülő eseményeket, a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében
szereplőktől eltérő kritériumokat alkalmaztak.
Ilyeténképpen, először is, az a kritérium, miszerint az eseménynek nagy aktualitással kell bírnia, és jelentős közérdeklődésnek
kell örvendenie (lásd a fenti 8. pont első francia bekezdését) lényegesen eltér a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésébe
foglalt első kritériumtól (lásd fentebb, 20. pont), mivel ez nem hív fel annak ellenőrzésére, hogy az esemény a tagállamban
széles körben különös visszhangot kelt‑e, és nem csupán az adott sport, illetve tevékenység szokásos közönségének fontos,
hanem megelégszik az aktualitás értékével és a közérdeklődéssel.
Másodsorban, az a kritérium, miszerint az eseményre egy jelentős nemzetközi verseny vagy olyan verseny keretében kell, hogy
sor kerüljön, amelyen a nemzeti csapat, egy belga egyesület csapata, illetőleg egy vagy több belga sportoló is részt vesz,
lényegesen eltér a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében foglalt harmadik kritériumtól, mivel ez utóbbi előírja
egy vagy több belga sportoló részvételét is, továbbá azt, hogy az eseményre egy nemzetközi verseny keretében kerüljön sor.
Végül, a FIFA arra hivatkozik, hogy a belga hatóságok semmiféle magyarázatot nem adtak a világbajnokság mérkőzései összességének
a belga társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvételét illetően, ily módon a Bizottság nem
juthatott érvényesen arra a következtetésre, hogy a szóban forgó jegyzékét egyértelmű és átlátható módon állították össze,
amint azt a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése megköveteli.
A beavatkozó felek által támogatott Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát.
–       A Törvényszék álláspontja
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy a 89/552 irányelv 3a. cikkének (1) bekezdése nem sorolja fel azokat a sajátos elemeket,
amelyeknek a nemzeti szinten a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékének összeállítása céljából indított
eljárásokat kell jellemezniük. E rendelkezés mérlegelési mozgásteret biztosít a tagállamok számára a szóban forgó eljárások
megszervezése tekintetében ezek szakaszait, az érintett személyekkel történő esetleges konzultációt, illetve a közigazgatási
hatáskörök odaítélését illetően, előírva, hogy ezeket az eljárásokat összességében az egyértelműség és az átláthatóság kell,
hogy jellemezze.
A Szerződés által biztosított alapvető szabadságok gyakorlása kényszerítő közérdekű indokokkal igazolt nemzeti intézkedések
útján történő korlátozásának ugyanis alkalmasnak kell lennie az általuk követett célkitűzés megvalósításának biztosítására,
és arra, hogy ne lépjék túl az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket (lásd a fenti 54. pontot).
Az arányosság megőrzése és az igazolatlan hátrányos megkülönböztetések elkerülése érdekében kell a tagállamok által a társadalom
számára kiemelten jelentős események jegyzékének elfogadása céljából lefolytatott eljárásoknak egyértelműnek és átláthatónak
lenniük, abban az értelemben, hogy olyan, az érintett személyek által előzetesen ismert objektív kritériumokon kell alapulniuk,
hogy el lehessen kerülni azt, hogy a tagállamok önkényes módon gyakorolják mérlegelési jogkörüket azon a jegyzékeikre kerülő
egyedi eseményekre vonatkozó döntésük során (lásd ebben az értelemben a fenti 53. pontban hivatkozott United Pan-Europe Communications
Belgium és társai ügyben hozott ítélet 46. pontját). Amennyiben ugyanis valamely eseménynek a jegyzékbe történő felvétele
a 89/552 irányelv 3a. cikke értelmében megköveteli, hogy ez a társadalom számára kiemelten jelentős legyen, akkor az azon
sajátos kritériumok előzetes meghatározása, amelyek tekintetében e jelentőség értékelésre kerül, lényegi elemnek minősül annak
vonatkozásában, hogy a nemzeti döntéseket átlátható módon azon mérlegelési mozgástéren belül fogadják el, amellyel a tagállamok
e tekintetben rendelkeznek (lásd a fenti 94. pontot).
E körülményekre figyelemmel, amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy valamely tagállamnak a társadalom számára kiemelten
jelentős eseményekre vonatkozó jegyzéke összeállítására irányuló eljárása megfelel az egyértelműség és az átláthatóság követelményeinek,
különösen a határozatában foglalt egyes kritériumok alkalmazására figyelemmel, e kritériumoknak tükrözniük kell az érintett
nemzeti szabályozásban előírt kritériumok lényegét.
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a 2004. május 28‑i határozatban megállapított első kritérium nem tér el lényegében
a megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében foglalt első kritériumtól. A FIFA állításával ellentétben ugyanis a „jelentős
közérdeklődés” kritériuma
per definitionem
nem teljesül, ha a szóban forgó sportesemény csak azok körében kelt érdeklődést, akik szokásosan figyelemmel kísérik a szóban
forgó sportágat.
A megtámadott határozat (5) preambulumbekezdésében foglalt harmadik kritériumot illetően elegendő annak megállapítása, hogy
a Bizottság nem ítélte meg úgy, hogy ez teljesült a világbajnokság vonatkozásában. E tekintetben a megtámadott határozat (6)
és (16) preambulumbekezdéséből az következik, hogy a világbajnokságot illetően a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a megtámadott
határozat (5) preambulumbekezdésében foglalt első és negyedik kritérium teljesült. Ezzel szemben a megtámadott határozat (8) preambulumbekezdése,
amely az (5) preambulumbekezdésében foglalt harmadik kritériumot alkalmazza, nem a világbajnokságra, hanem a labdarúgóklubok
szintjén zajló olyan nemzetközi versenyekre vonatkozik, mint például a Bajnokok Ligája, az UEFA-kupa, amelyeknek a belga klubok
részvételével zajló mérkőzései szintén a vitatott jegyzék részét képezik.
A flamand Médiatanács észrevételét illetően meg kell állapítani, hogy ez semmiféle olyan elemet nem tartalmaz, amely alkalmas
lenne e tanácsnak a flamand közösség jegyzéke összeállítására vonatkozó eljárás feltételezetten önkényes jellegére vonatkozó
megállapítása igazolására, amelyet egyébként 1999‑ben tett, tehát jó néhány évvel a jogszabályi eszközök és a vitatott jegyzék
elfogadását megelőzően. A szóban forgó jegyzék hosszúságára vonatkozó hivatkozást illetően ebben az értékelésben nincs semmi,
ami a nemzeti eljárás egyértelműségét vagy átláthatóságát érintené.
Azon hivatkozást illetően, miszerint a belga hatóságok semmiféle igazolást nem terjesztettek elő a világbajnokság mérkőzései
összességének a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvétele vonatkozásában, először is arra
kell emlékeztetni, hogy a nem kiemelt mérkőzések szerepe, amint az a fenti 72. pontban megállapításra került, közismert, és
a FIFA, a szóban forgó verseny szervezője számára kétségtelenül ismert elemnek minősül. Másodsorban a FIFA nem vitatja, hogy
a kiemelt mérkőzések teljesítik a belga társadalom számára kiemelten jelentősnek történő minősítés kritériumait. E körülmények
között tehát nyilvánvaló, hogy ha a belga hatóságok, amennyiben a társadalom számára kiemelten jelentős események jegyzékébe
felveszik a nem kiemelt mérkőzéseket is, azt azon okból teszik, mivel e mérkőzések ugyanazon kritériumokat teljesítik, mint
e verseny kiemelt mérkőzései. Meg kell állapítani, hogy a FIFA olyan helyzetben volt, hogy megismerhette azokat az okokat,
amelyek miatt a belga hatóságok a világbajnokság egészét felvették a társadalom számára kiemelten jelentős események általuk
elfogadott jegyzékébe, és vitathatta volna e döntést a nemzeti bíróságok előtt, valamennyi olyan elemre hivatkozva, amelyek
szerinte vitathatóvá teszik a nem kiemelt mérkőzéseknek a belga társadalom számára való jelentőségére vonatkozó értékelést,
amint azt a jelen kereset keretében is tette.
Ebből következik, hogy az ötödik jogalapot el kell utasítani.
A FIFA által benyújtott, pervezető intézkedések iránti kérelemről
A FIFA által hivatkozott jogalapok keretében tett értékelések következményeképpen nem szükséges elfogadni a FIFA által kérelmezett
pervezető intézkedéseket (lásd a fenti 22. és 24. pontot).
E tekintetben ki kell emelni, hogy a FIFA szerint kérelme arra irányul, hogy lehetővé váljon számára és a Törvényszék számára
annak megvizsgálása, hogy – először is – a Bizottság rendelkezett‑e elegendő elemmel azon következtetés levonásához, hogy
a belga jegyzék összeegyeztethető a közösségi joggal, és – másodsorban – a szóban forgó jegyzék összeállítása egyértelmű és
átlátható módon történt‑e. A FIFA elsősorban arra hivatkozik, hogy a Bizottság és a belga hatóságok által a szóban forgó nemzeti
intézkedések értékelésére irányuló eljárás során tett észrevételei egészének ismerete nélkülözhetetlen annak megvizsgálásához,
hogy e hatóságok teljes egészében megfeleltek‑e a Bizottság felhívásainak, és hogy a több sportágra vonatkozó nézettségi mutatókat
koherens módon vették‑e figyelembe, tekintve hogy más versenyeket illetően a vitatott jegyzékbe csak bizonyos mérkőzések kerültek
felvételre.
Meg kell állapítani, hogy – amint az a FIFA által hivatkozott jogalapok vizsgálata keretében is kiemelésre került – a Bizottság
nem tévedett, amikor arra a következtetésre jutott, hogy a világbajnokság mérkőzései összességének a belga társadalom számára
kiemelten jelentős események jegyzékébe történt felvétele összeegyeztethető a közösségi joggal, a rendelkezésére álló olyan
elemek alapján, mint például a belga hatóságoknak a megtámadott határozat (1) preambulumbekezdésében és a válaszbeadvány mellékletében
hivatkozott 2003. december 10‑i értesítése. Ugyanezen értesítés lehetővé tette a Bizottság számára azon következtetés levonását,
hogy a Belgiumban folytatott eljárás egyértelmű és átlátható volt, mivel az ezen értékeléssel szemben az ötödik jogalap keretében
hivatkozott érvelések elutasításra kerültek.
Továbbá, a Bizottságnak a 89/552 irányelv 3a. cikke alapján elfogadott intézkedéseknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéről
szóló határozatát azon változatában kell értékelni, amelyben ezt véglegesen jóváhagyták. Ily módon az esetleges korábbi változatok,
a Bizottság észrevételei vagy azok az észrevételek, amelyeket a nemzeti hatóságok fogalmazhattak meg ezen intézkedések értékelésének
keretében, e tekintetben jellegüknél fogva nem relevánsak.
A több verseny közötti, abban az értelemben esetlegesen megkülönböztető bánásmódot illetően, hogy egyesek a maguk egészében
bekerültek a vitatott jegyzékbe, míg más versenyeknek kizárólag néhány mérkőzése, elegendő annak megállapítása, hogy semmi
nem akadályozta meg a FIFA‑t abban, hogy ezen, magából a jegyzékből következő körülményre a megtámadott határozat megsemmisítésére
irányuló jogalapként hivatkozzon, még ha nem is ismerte a Bizottsággal közölt, a szóban forgó versenyekre vonatkozó nézettségi
mutatókat.
E körülményekre figyelemmel a pervezető intézkedések elfogadására irányuló kérelmet, valamint a keresetet a maga összességében
el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte. Mivel a FIFA pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 4. §‑ával összhangban a Belga Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság és az Egyesült
Királyság maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hetedik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A Fédération internationale de football association (FIFA) maga viseli saját költségeit, valamint az Európai Bizottságnál
felmerült költségeket.
3)
A Belga Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság és Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága maguk viselik
saját költségeiket.
Forwood
Truchot
Schwarcz
Kihirdetve Luxembourgban, a 2011. február 17‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
Jogi háttérII – 2
A jogvita előzményei és a megtámadott határozatII – 5
Eljárás és a felek kérelmeiII – 9
A jogkérdésrőlII – 10
Az elfogadhatóságrólII – 10
A felek érveiII – 10
A Törvényszék álláspontjaII – 11
Az ügy érdemérőlII – 14
Az indokolási kötelezettség megsértésén alapuló hatodik jogalaprólII – 17
– A felek érveiII – 17
– A Törvényszék álláspontjaII – 18
Az első, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők az EK 49. cikkelII – 20
– A felek érveiII – 20
– A Törvényszék álláspontjaII – 23
A második és harmadik, az EK 49. cikk, illetve a 89/552. irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén
alapuló jogalapról, hogy a Bizottság tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők az
EK 49. cikkel, illetve az EK 43. cikkelII – 30
– A felek érveiII – 30
– A Törvényszék álláspontjaII – 31
A negyedik, a 89/552. irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések összeegyeztethetők voltak a FIFA tulajdonhoz fűződő jogávalII – 33
– A felek érveiII – 33
– A Törvényszék álláspontjaII – 33
Az ötödik, a 89/552 irányelv 3a. cikke (2) bekezdésének azon okból történt megsértésén alapuló jogalapról, hogy a Bizottság
tévesen jutott arra a következtetésre, hogy a belga intézkedések elfogadásához vezető eljárás egyértelmű és átlátható voltII – 35
– A felek érveiII – 35
– A Törvényszék álláspontjaII – 36
A FIFA által benyújtott, pervezető intézkedések iránti kérelemrőlII – 38
A költségekrőlII – 39
*
Az eljárás nyelve: angol.