CELEX: 62013CJ0410
Преюдициално запитване
Структурни фондове
Икономическо, социално и териториално сближаване
Регламент (ЕО) № 1260/1999
Член 38
Регламент (ЕО) № 2792/1999
Член 19
Рибарство
Съдебен спор на национално равнище
Задължение на държавата членка да приеме необходимите мерки за гарантиране правилното изпълнение на решението за отпускане на помощ след приключването на съдебното производство

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 38 от Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 година относно определянето на общи разпоредби за структурните фондове (
ОВ L 161, стр. 1
), на член 19 от Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета от 17 декември 1999 година за установяване на подробни правила и условия относно структурната помощ на Общността за сектор рибарство (
ОВ L 337, стр. 10
), както и на раздели 6 и 7 от Насоките относно приключване на подпомагането по линия на структурните фондове за периода 2000—2006 г., приети с Решение на Комисията COM(2006) 3424 окончателен от 1 август 2006 г. (наричани по-нататък „Насоките на Комисията“).
Запитването е отправено в рамките на спор между „Baltlanta“ UAB, дружество с ограничена отговорност по литовското право (наричано по-нататък „Baltlanta“), и Lietuvos valstybė (литовската държава) по повод на искане на това дружество за обезщетяване на имуществените и неимуществените вреди, които е претърпяло, поради факта че е било лишено от възможност да се ползва от финансова помощ от структурните фондове на Европейския съюз.
Правна уредба
Правото на Съюза
Регламент № 1260/1999
Съображение 52 от Регламент № 1260/1999 е гласяло:
„като има предвид, че е необходимо да се предвиди отговорността на държавите членки в областта на преследването и коригирането на нередностите и нарушенията, както и тази на Комисията в случай на неизпълнение на задълженията от страна на държавите членки“ [неофициален превод].
Член 8, параграфи 3 и 4 от този регламент е съдържал следното:
„3.   В приложение на принципа за субсидиарност, изпълнението на помощта е отговорност на държавите членки на съответното териториално ниво, в зависимост от специфичните характеристики на всяка държава членка, без да се засягат компетенциите на Комисията, в частност по отношение изпълнението на общия бюджет на Европейските общности.
4.   Държавите членки сътрудничат с Комисията за осигуряване използване на фондовете на Общността съобразно с принципа за добро финансово управление“ [неофициален превод].
Член 9 от посочения регламент е определял понятията „план за развитие“ и „операция“ по следния начин:
„За целите на настоящия регламент:
[…]
б)
„план за развитие“ (наричан по-нататък „планът“) означава анализ на ситуацията, направен от съответната държава членка, в светлината на целите, посочени в член 1 и приоритетните нужди, за постигане тези цели, както и стратегията и предвидените приоритети за дейността, специфични цели и примерните финансови средства, свързани с тях;
[…]
к)
„операция“ означава всеки проект или дейност, реализирани от крайните бенефициери на помощта“ [неофициален превод].
Съгласно член 30, параграфи 1, 2 и 4 от същия регламент:
„1.   Разходите, свързани с операции, са допустими за участието на Фондовете само ако тези операции се интегрират в съответната помощ.
2.   Разход не може да се счита за допустим за участието на Фондовете, ако е бил действително изплатен от крайния бенефициер преди датата, на която Комисията е получила заявлението за помощ. Тази дата представлява изходна точка за допустимостта на разходите.
Крайната дата за допустимост на разходите се определя в решението за участие на Фондовете. Тя се отнася до извършените плащания от крайните бенефициери. Тя може да се продължи от Комисията по надлежно обоснована молба от държавата членка, съгласно разпоредбите на членове 14 и 15.
[…]
4.   Държавите членки се уверяват, че участието на Фондовете остава придобито за дадена операция единствено ако тя не претърпява, в срок от пет години, считано от решението на националния компетентен орган или на органа за управление на участието на фондовете, значителна промяна:
а)
засягаща естеството или условията за изпълнение на проекта или даваща на дадена фирма или обществен орган незаконно преимущество;
и
б)
която произтича от промяната на собствеността на инфраструктура или от спирането или преместването на местоположението на производствена дейност.
Държавите членки информират Комисията за всяка промяна от този вид; ако има такава промяна, разпоредбите на член 39 се прилагат“ [неофициален превод].
Член 38 от Регламент № 1260/1999 е предвиждал:
„1.   Без да се засяга отговорността на Комисията за изпълнението на общия бюджет на Европейския съюз, отговорност за финансовия контрол на помощите носят на първо място държавите членки. За тази цел те вземат в частност следните мерки:
а)
проверяват, че системи за управление и контрол са създадени и се задействат по начин да осигурят ефикасно и правомерно използване на фондовете на Общностите;
[…]
д)
превенция, разкриване и отстраняване на нередностите; в съответствие с действащата правна уредба те уведомяват Комисията за тези нередности и я информират за развитието на административни и съдебни производства;
[…]
з)
възстановяват сумите, загубени вследствие на констатирани нередности, като при необходимост налагат мораторни лихви.
[…]
3.   На основата на двустранни административни споразумения Комисията и държавите членки сътрудничат, за да координират плановете, методологията и осъществяването на контрола с цел да максимизират ползата от извършените проверки. Те си обменят своевременно резултатите от извършените проверки.
Най-малко веднъж годишно и във всеки случай преди годишното преразглеждане, предвидено в член 34, параграф 2, елементите, отбелязани по-нататък, се разглеждат и оценяват:
[…]
в)
финансовото отражение на констатираните нередности, вече взетите или все още необходими мерки за тяхното коригиране и евентуалните промени в системите за управление и контрол.
4.   След това разглеждане и оценка и без да накърнява мерките, които трябва да бъдат взети незабавно от държавата членка по настоящия член и по член 39, Комисията може да формулира забележки, по-конкретно върху финансовото отражение на евентуално констатираните нередности. Тези забележки се адресират до държавата членка и до органа за управление на съответната помощ. Към тях евентуално се прикрепят искания за коригиращи мерки, целящи да се отстранят недостатъците в управлението и да се коригират откритите нередности, които не са били вече коригирани. Държавата членка има възможността да коментира тези забележки.
[…]
5.   Без да се засяга настоящият член, Комисията след надлежна проверка, според изискванията, може да спре изцяло или част от междинните плащания, ако констатира, че въпросните разходи са свързани със сериозна нередност, която не е била коригирана, и че трябва да се действа незабавно. Тя информира съответната държава членка за взетите мерки и за основанията за тях. Ако след пет месеца основанията за спирането все още съществуват или ако съответната държава членка не е уведомила Комисията за взетите мерки за коригиране на сериозната нередност, се прилага член 39.
[…]“ [неофициален превод].
Съгласно член 39, параграф 1 от този регламент:
„На първо място, държавите членки носят отговорността да разследват нередностите и да предприемат действия, когато се констатира важна промяна, която засяга същността или условията за осъществяване и контрол на помощта, и да извършат необходимите финансови корекции.
Държавите членки извършват финансовите корекции, необходими във връзка с единична или систематическа нередност. Тези корекции, към които пристъпват държавите членки, се състоят в пълно или частично прекратяване на участието на Общността. Така освободените фондове на Общността могат да се преразпределят от държавата членка към съответната помощ, при спазването на условия, които се определят по силата на член 53, параграф 2“ [неофициален превод].
Регламент № 1260/1999 е отменен с действие от 1 януари 2007 г. в приложение на член 107 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1260/1999 (
ОВ L 210, стр. 25
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 2, стр. 64 и поправка в
ОВ L 301, 2008 г., стр. 40
). Член 105, параграф 1 от Регламент № 1083/2006 уточнява:
„Настоящият регламент не засяга продължаването, нито изменението, включително общото или частично анулиране на помощта, съвместно финансирана от структурните фондове или на проект, съфинансиран от Кохезионния фонд, одобрен от Комисията въз основа на [Регламент № 1260/1999] или на всяко друго законодателство, което се прилага към тази помощ на 31 декември 2006 г., която се прилага след това за тази помощ или съответните проекти до приключването им“.
Регламент (ЕО) № 438/2001
Член 4, първа алинея от Регламент (ЕО) № 438/2001 на Комисията от 2 март 2001 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (EО) № 1260/1999 на Съвета по отношение на системите за управление и контрол на помощта, отпускана по структурните фондове (
ОВ L 63, стр. 21
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 39), е предвиждал:
„Системите за управление и контрол включват процедури за проверка на предаването на съвместно финансираните продукти и услуги и действителността на декларираните разходи, както и за осигуряване на спазването на условията от съответното решение на Комисията съгласно член 28 от [Регламент № 1260/1999], като са в сила националните правила и правилата на Общността, отнасящи се по-специално до допустимостта на разходите, които се покриват от структурните фондове в рамките на съответната помощ, обществените поръчки, държавните помощи (включително правилата за натрупване на помощи), опазването на околната среда и равните възможности“.
Регламент № 438/2001 е отменен, считано от 16 януари 2007 г., в приложение на членове 54 и 55 от Регламент (ЕО) № 1828/2006 на Комисията от 8 декември 2006 година относно реда и начина на изпълнение на Регламент (ЕО) № 1083/2006 и на Регламент (ЕО) № 1080/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно Европейския фонд за регионално развитие (
ОВ L 371, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 3, стр. 17). В член 54, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1828/2006 се уточнява, че:
„[…]
[Разпоредбите на Регламент № 438/2001] продължават да се прилагат по отношение на помощта, одобрена съгласно Регламент [№ 1260/1999]“.
Регламент № 2792/1999
Член 19 от Регламент № 2792/1999, озаглавен „Уведомяване за схемите за подпомагане“, в първоначалната му редакция е имал следното съдържание:
„1.   Държавите членки уведомяват Комисията за схемите за подпомагане, предвидени в плановете, посочени в член 3, параграф 3 и определени в член 9, буква б) от [Регламент № 1260/1999], съгласно членове 87—89 от Договора.
2.   В рамките на приложното поле на настоящия регламент, държавите членки могат да въвеждат допълнителни мерки за подпомагане, съобразени с условия или правила, които са различни от установените в настоящия регламент, или покриващи сума, надхвърляща максималния размер, посочен в приложение IV, при условие че тези допълнителни мерки са съобразени с членове 87—89 от Договора“ [неофициален превод].
Регламент № 2792/1999 е изменен по-специално с Регламент № 2369/2002 на Съвета от 20 декември 2002 г. (
ОВ L 358, стр. 49
), влязъл в сила на 1 януари 2003 г.
Съображение 11 от Регламент № 2369/2002 гласи:
„Членове 87, 88 и 89 от Договора трябва да се прилагат за помощите, отпускани от държавите членки за сектор рибарство и аквакултури. Въпреки това, с оглед да се ускори възстановяването от Комисията на средствата, отпуснати от държавите членки, следва да се предвиди изключение от предходния принцип за задължителните финансови участия на държавите членки за мерките, съфинансирани от Общността и предвидени в рамките на плановете за развитие, определени в Регламент [№ 1260/1999]“ [неофициален превод].
Член 1, точка 3), буква б) от Регламент № 2369/2002 е предвиждал, че член 3, параграф 3 от Регламент № 2792/1999 се заменя със следния текст:
„Плановете за развитие, определени в член 9, буква б) от Регламент [№ 1260/1999], показват, че публичните помощи са необходими от гледна точка на преследваните цели, и по-специално че без публични помощи съответните риболовни кораби не могат да бъдат модернизирани и че предвидените мерки не вредят на устойчивостта на риболова.
[…]“.
Член 1, точка 15 от Регламент № 2369/2002 е предвиждал, че член 19 от Регламент № 2792/1999 трябва да се замени със следния текст:
„Задължително финансово участие и държавни помощи
1.   Без да се засяга параграф 2, членове 87, 88 и 89 от Договора се прилагат за помощите, отпуснати от държавите членки за сектор рибарство и аквакултури.
2.   Членове 87, 88 и 89 от Договора не се прилагат за задължителните финансови помощи от държавите членки за мерките, съфинансирани с Общността и предвидени в рамките на плановете за развитие, посочени в член 3, параграф 3 от настоящия регламент, и определени в член 9, буква б) от [Регламент № 1260/1999] или в член 5 от Регламент (ЕО) № 2370/2002 от 20 декември 2002 г. за установяване на спешна общностна мярка за бракуване на риболовни кораби [
ОВ L 358, стр. 57
].
3.   Мерките, които предвиждат държавно финансиране над определеното в разпоредбите на настоящия регламент или на Регламент [№ 2370/2002] за задължителните финансови помощи, посочени в параграф 2, се разглеждат в тяхната цялост въз основа на разпоредбите на параграф 1“ [неофициален превод].
Регламент № 2792/1999 е отменен, считано от 1 януари 2007 г., в приложение на член 104, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1198/2006 на Съвета от 27 юли 2006 година за Европейския фонд за рибарство (
ОВ L 223, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 9, стр. 224). В член 103, параграф 1 от Регламент № 1198/2006 се уточнява:
„Настоящият регламент не оказва влияние върху продължаването или изменението, включително общо или частично анулиране, на помощта, одобрена на базата на [Регламент № 2792/99] или всяко друго законодателство, което се прилага към такава помощ на 31 декември 2006 г., което следователно се прилага впоследствие към тази помощ до нейното приключване“.
Насоките на Комисията
Раздели 6 и 7 от Насоките на Комисията имат следното съдържание:
„6.
Проекти, които не са завършени и не са оперативни към датата на приключването
„Управителният орган, междинният орган, разплащателният орган и държавата членка са длъжни да осигурят предоставянето на съфинансирани продукти и услуги и да гарантират истинността и верността на заявените разходи в съответствие с принципите на доброто финансово управление.
В окончателния доклад държавата членка трябва да посочи списък на операциите по мерки, които не са завършени или не са оперативни към момента на приключването, като вземе предвид заявените цели на операцията, решението за отпускане на помощ за операцията и всички условия, свързани с операцията […]. Този списък следва да посочва:
—
операции, които няма да бъдат съфинансирани със средства на Общността през следващия програмен период
: държавата членка следва за своя сметка да се задължи да завърши или да задейства всички незавършени или недействащи операции не по-късно от две години след крайния срок за представяне на окончателния доклад. В края на този двугодишен период държавата членка следва да уведоми Комисията дали всеки от тези проекти е бил завършен или е станал оперативен. За проекти, които не са завършени или станали оперативни до края на този период, Комисията предприема необходимите мерки за възстановяване на средствата на Общността;
—
операции, предвидени за съфинансиране със средства на Общността през следващия програмен период
: за всеки програмен период органите на държавата членка следва да изготвят отделно, подробно и ясно описание на операциите. Операцията следва да бъде разделена най-малко на два отчетливи, разграничими финансови и физически етапа или етапа на развитие, съответстващи на двете „форми на подпомагане“. Това се прави с цел гарантиране на прозрачно изпълнение и мониторинг и улесняване на контрола. Когато първата част на операцията не е завършена или не е действаща през първия програмен период, разходите, свързани с нейното завършване или стартиране, могат да бъдат приети през втория програмен период, при условие че са изпълнени изискванията за съфинансиране и допустимост (включване във втората програма; финансов и правен ангажимент с решение на отговорния орган). В такива случаи държавата членка гарантира, че една и съща дейност няма да бъде финансирана два пъти със средства на Общността.
7.
Спрени операции поради съдебни или административни производства
„За всяка операция, предмет на съдебно производство или административно обжалване със спиране на изпълнението, държавата членка решава, преди изтичането на крайния срок за представяне на сертифицираната декларация за окончателните разходи, заедно със заявка за окончателно плащане, и на окончателния доклад за изпълнението на програмата, дали операцията да бъде изцяло или частично:
—
изтеглена от програмата и/или заменена с друга операция (евентуално при свръхпрограмиране) преди крайния срок; след уведомяването на Комисията за изтеглянето или замяната държавата членка продължава да носи отговорност за всички последици от изтеглените или заменени операции, като финансови последици или дължими суми, които не могат да бъдат възстановени; или
—
запазена в програмата. След представяне на сертифицираната декларация за окончателните разходи по дадена програма, операция, предмет на съдебно производство или административно обжалване със спиране на изпълнението, не може да бъде заменяна дори и с друга операция, включена при свръхпрограмирането, която може да е завършена преди крайния срок за допустимост на разходите.
Заместващите операции трябва да бъдат подбрани в съответствие с член 9, параграф 2, буква б), подточка ii) от [Регламент № 438/2001]. Държавите членки трябва да се уверят, че заместващите операции са съобразени с всички приложими подзаконови европейски и национални разпоредби, включително, но не единствено правилата относно системите на управление и контрол, относно допустимостта, информацията и оповестяването, както и правилата за възлагане на обществени поръчки, правилата за конкуренцията и правилата за опазване на околната среда.
[…]“ [неофициален превод].
Литовското право
Точка 16 от Насоките за кандидатите, представящи проекти за подпомагане през 2007 г. с цел да се ползват от финансова помощ в рамките на мярка „Действия, свързани с риболовния флот“, област на интервенция „Окончателно изтегляне на риболовни съдове от риболовна дейност“ по приоритетна ос „Развитие на селските райони и рибарството“ от Единния програмен документ (ЕПД) на Литва за 2004—2006 г. [Gairės pareiškėjams, teikiantiems projektus paramai gauti 2007 metais pagal Lietuvos 2004‑2006 metų bendrojo programavimo dokumento (BPD) Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės „Veikla, susijusi su žvejybos laivynu“ veiklos sritį „Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“], одобрени с Наредба № 3D-96 от 28 февруари 2007 г. на министъра на земеделието на (наричани по-нататък „Насоките на Министерство на земеделието“), гласи:
„[з]за тази покана за представяне на заявления по мярката от ЕПД „Окончателно изтегляне на риболовни съдове от риболовна дейност“ в област на интервенция „Действия, свързани с риболовния флот“ са предвидени 8000000 LTL (осем милиона литовски литас)“.
Точка 23.4.5 от Насоките на Министерството на земеделието има следното съдържание:
„Кораб е извършил риболовна дейност в море (тоест е бил в море с цел риболов) най-малко 75 дни през всеки от двата последни 12-месечни периода, предшестващи деня на подаването на заявление (тези периоди започват да текат от деня, предшестващ датата на завеждането на заявление в агенцията), или е бил в море с цел риболов най-малко 80 % от дните, за които този кораб има разрешение в съответствие с националното законодателство“.
Точка 114 от Правилника за управление и финансиране на мерки от Единния програмен документ на Литва за периода 2004—2006 г. и проекти, финансирани по тези мерки (Lietuvos 2004—2006 m. bendrojo programavimo dokumento priemonių ir projektų, finansuojamų įgyvendinant šias priemones, administravimo ir finansavimo taisyklės), приет с Наредба № 1K-033 на министъра на финансите от 28 януари 2004 г., предвижда, че „[м]еждинният орган и изпълнителният орган сключват договор за помощ с кандидатите, за чиито проекти ще бъде отпусната помощ“.
Фактите по главното производство и преюдициалните въпроси
След публикуването на покана за представяне на заявления със срок от 9 до 30 март 2007 г. в област на интервенция „Окончателно изтегляне на риболовни съдове от риболовна дейност“ на мярката „Действия, свързани с риболовния флот“ по приоритетна ос „Развитие на селските райони и рибарството“ от ЕПД са представени три заявления, сред които това на Baltlanta.
На 15 март 2007 г. Baltlanta подава заявление за финансова помощ 8000000 LTL за проекта „Окончателно изтегляне на риболовен кораб
Kiras-1
от риболовна дейност“.
Заявленията за финансова помощ е трябвало да бъдат подадени в съответствие с Насоките на Министерството на земеделието.
С Решение от 3 август 2007 г. Nacionalinė mokėjimo agentura (Национална разплащателна агенция към Министерството на земеделието, наричана по-нататък „Агенцията“) отхвърля заявлението на Baltlanta, на основание че представеният проект не отговаря на изискването за допустимост, залегнало в точка 23.4.5 от Насоките на Министерството на земеделието, тъй като съгласно материалите от досъдебно наказателно разследване ставало ясно, че предоставената от Baltlanta информация относно риболовната дейност на кораба
Kiras-1
е невярна.
Доколкото и другите две заявления, подадени в рамките на поканата за представяне на заявления със срок от 9 до 30 март 2007 г., не отговаряли на критериите за допустимост, неразпределената помощ в размер на 8000000 LTL е разпределена за периода септември 2007 г.—юли 2008 г. за заявления, подадени по други покани.
Baltlanta обжалва решението на Агенцията от 3 август 2007 г. пред Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд Вилнюс), който установява, че корабът
Kiras-1
отговаря на изискването по точка 23.4.5 от Насоките на Министерство на земеделието и уважава жалбата. С решение от 27 декември 2007 г. този съд отменя решението на Агенцията.
С решение от 14 май 2012 г. Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховният административен съд на Литва) потвърждава решението от 27 декември 2007 г., което от тази дата придобива сила на пресъдено нещо.
В изпълнение на посочените съдебни решения Агенцията преразглежда заявлението на Baltlanta и приема, че проектът на това дружество отговаря на условията за отпускане на помощ в размер на 8000000 LTL по мярката от ЕПД.
С писмо от 17 януари 2013 г. Министерството на земеделието обаче уведомява Baltlanta, че заявлението му не може да бъде придвижено, тъй като, първо, договорите за помощ по мярката от ЕПД са можели да бъдат сключени само до 1 юли 2008 г., второ, срокът за допускане на финансиране на разходи по ЕПД е изтекъл на 30 юни 2009 г., и трето, до тази дата дейността по проекта „Окончателно изтегляне на риболовен кораб
Kiras-1
от риболовна дейност“ не е била финансирана със средства по ЕПД и не е било счетено за необходимо нейното деклариране пред Комисията.
На 20 февруари 2013 г. Baltlanta предявява пред Vilniaus apygardos administracinis teismas иск за търсене на отговорност от Литовската държава, с който търси обезщетение за имуществени вреди в размер на 8000000 LTL и за неимуществени вреди в размер на 2000000 LTL. Baltlanta твърди, че със своето бездействие Министерството на земеделието неправомерно му е попречило да получи финансова помощ. Според Baltlanta Министерството на земеделието не е предприело своевременно всички възможни мерки, не е уведомило Комисията, че въпросът за допустимостта на заявлението за подпомагане на ищеца е предмет на съдебно производство, не е утвърдило схема за помощта и не е предвидило средства за финансиране за периода след решаването на спора за отпускане на финансовата помощ. Тези негови бездействия му нанесли вреди.
От своя страна Министерството на земеделието, което представлява литовската държава в главното производство, твърди, на първо място, че член 19 от Регламент № 2792/1999 не задължава държавите членки да финансират мерки по ЕПД над размера на финансирането, предвидено в Регламента. На второ място, невъзможността на Baltlanta да получи финансово подпомагане не се дължи на твърдените незаконосъобразни бездействия на Министерството на земеделието, а на това, че срокът за изпълнението на ЕПД е изтекъл, докато е траело съдебното производство по решението на Агенцията от 3 август 2007 г. Министерството на земеделието подчертава, на трето място, че подаването на заявление за даден проект само по себе си не означава, че исканата сума за подпомагане на този проект ще бъде безусловно изплатена на заявителя. То напомня, че възстановяването под формата на еднократно плащане се предоставя на бенефициера само в случай, че последният изпълни условията на договора за помощ и на Насоките на Министерството на земеделието в рамките на срока, предвиден в договора за помощ.
Министерството на финансите, встъпило в подкрепа на Литовската държава, уточнява, че с Baltlanta не е сключен договор за помощ и че следователно съгласно член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999 Република Литва не е била длъжна да уведомява Комисията за съдебното производство, свързано с това заявление. Освен това то твърди, че Министерството на земеделието не разполагало с правна възможност да запазва средства за финансиране на проекти, които са предмет на съдебни производства.
При тези обстоятелства Vilniaus apygardos administracinis teismas решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Следва ли разпоредбите на член 38 от Регламент № 1260/1999, които предвиждат задължение за държавата членка да уведомява Комисията за хода на административните и съдебните производства и да сътрудничи с Комисията, да се тълкуват в смисъл, че държавата членка е длъжна да уведомява Комисията за всички съдебни спорове относно действия или бездействия на изпълнителния, междинния, управляващия или разплащателния орган във връзка с оценяването на заявления, подбора, вземането на решение за отпускане на помощта или изпълнението на проекта?
2)
Следва ли член 19 от Регламент № 2792/1999 да се тълкува в смисъл, че държавата членка е длъжна да въведе схеми за помощ и да осигури средства, със съгласието на Комисията, за случаите, при които съдилищата разглеждат съдебни спорове относно действия или бездействия на изпълнителния, междинния, управляващия или разплащателния орган във връзка с оценяването на заявления, подбора, вземането на решение за отпускане на помощта или изпълнението на проекта?
3)
Следва ли разпоредбите на раздели 6 и 7 от [Насоките на Комисията] да се тълкуват в смисъл, че държавата членка е длъжна да уведомява Комисията за всички съдебни спорове относно действия или бездействия на изпълнителния, междинния, управляващия или разплащателния орган във връзка с оценяването на заявления, подбора, вземането на решение за отпускане на помощта или изпълнението на проекта, и да вземе решение дали операцията следва да бъде изцяло или частично изтеглена от програмата и/или заменена с друга операция и т.н., дали следва да бъде запазена в програмата или да предприеме други действия за гарантиране на правилното изпълнение на решението относно отпускането на помощта след приключването на съдебното производство?
4)
Съвместим ли е със задължението на държавата членка по член 38 от Регламент № 1260/1999 да уведомява Комисията за хода на административните и съдебните производства и да сътрудничи на Комисията, с член 19 от Регламент № 2792/1999 и с изискванията на раздели 6 и 7 от [Насоките на Комисията] фактът, че приложимото към настоящото дело национално законодателство не съдържа конкретни разпоредби, уреждащи функциите на съответните държавни органи при съдебни спорове относно действия или бездействия на изпълнителния, междинния, управляващия или разплащателния орган във връзка с оценяването на заявления, подбора, вземането на решение за отпускане на помощта или изпълнението на проекта, тоест че липсва разпоредба, задължаваща съответните държавни органи да уведомяват Комисията за образуваните съдебни производства и да предприемат мерки, с които да се гарантира запазването на средствата за помощта, предмет на спора, докато въпросът за отпускането на помощта не бъде окончателно решен?“.
По преюдициалните въпроси
В самото начало следва да се отбележи, че в първоначалната си редакция член 19 от Регламент № 2792/1999, чието тълкуване се иска от запитващата юрисдикция, не се прилага ratione temporis към спора по главното производство, доколкото, както става ясно от представените на Съда материали по делото, Baltlanta е представило своето заявление за финансова помощ в рамките на подпомагане, което е било одобрено след 1 януари 2003 г., когато е влязъл в сила на Регламент № 2369/2002, член 1, точка 15 от който изменя член 19 от Регламент № 2792/1999.
Поради това следва да се разгледат преюдициалните въпроси относно тълкуването на член 19 от Регламент № 2792/1999, след изменението му с Регламент № 2369/2002.
Следва да се приеме, че със своите преюдициални въпроси, които трябва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, член 19 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, както и раздели 6 и 7 от Насоките на Комисията трябва да се тълкуват в смисъл, че задължават съответните държавни органи да информират Комисията за наличието на съдебен спор по административно решение във връзка с допустимостта на заявление за финансова помощ, като разглежданото в главното производство, и да предприемат необходимите мерки, с които да се гарантира запазването на средствата за съответната помощ, чието отпускане е предмет на този съдебен спор, докато въпросът за отпускането на помощта не бъде окончателно решен.
На първо място, що се отнася до член 38, параграф 1 от Регламент № 1260/1999, той предвижда, че без да се засяга отговорността на Комисията за изпълнението на общия бюджет на Съюза, отговорност за финансовия контрол на помощите носят на първо място държавите членки. Посоченият член съдържа неизчерпателен списък на мерките, които държавите членки трябва да вземат в тази връзка.
Една от тези мерки е предвидената в член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, който гласи, че държавите членки извършват превенция, разкриване и отстраняване на нередностите. В съответствие с правилата те уведомяват Комисията за тях и я информират за развитието на административните и съдебни производства.
За изясняване на положенията, посочени в член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, следва да се отбележи, че в Регламента няма определение на посоченото в този член понятие „нередност“.
Ето защо при липсата на каквото и да е определение в Регламент № 1260/1999 на понятието „нередност“, съгласно утвърдената практика на Съда определянето на значението и обхвата на това понятие следва да се осъществява в съответствие с обичайното му значение в говоримия език, като се държи сметка за контекста, в който то се използва, и за целите, преследвани от правната уредба, от която то е част (вж. решение Diakité, C‑285/12,
EU:C:2014:39
, т. 27 и цитираната съдебна практика).
В говоримия език обичайното значение на понятието „нередност“ обхваща положение, при което е извършено нарушение на правото, като в случая това е правото на Съюза.
Колкото до преследваната с Регламент № 1260/1999 цел, важно е да се отбележи, че този регламент гласи в член 8, параграф 3, че в приложение на принципа за субсидиарност и без да се засягат компетенциите на Комисията, в частност по отношение изпълнението на общия бюджет на Съюза, за изпълнението на подпомагането са отговорни главно държавите членки на съответното териториално равнище, в зависимост от специфичните характеристики на всяка държава членка. Този принцип е прогласен в член 38, параграф 1 от посочения регламент.
Извършвайки подобен финансов контрол, съответната държава членка първа носи отговорността за ефикасното използване на средствата на Съюза, което, без да засяга компетенциите на Комисията, спомага за доброто изпълнение на общия бюджет на Съюза.
Така член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999 има за цел защитата на общия бюджет на Съюза срещу всяко действие или бездействие, които би могло да му навреди.
Що се отнася до нормативния контекст, в който се вписва член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, важно е да се отбележи, че член 38, параграфи 3 и 4 от този регламент предвижда, че съответната държава членка уведомява Комисията за финансовото отражение на констатираните нередности, като последната може да формулира забележки. Освен това член 38, параграф 5 от същия регламент гласи, че Комисията може да спре изцяло или част от междинните плащания, ако констатира, че въпросните разходи са свързани със сериозна нередност, която не е била коригирана, и че трябва да се действа незабавно.
Освен това е важно да се напомни, че в точка 44 от решение Comune di Ancona (C‑388/12,
EU:C:2013:734
) Съдът е приел, че съгласно предвидените в член 38, параграф 1, букви д) и з) от Регламент № 1260/199 задължения съответната държава членка трябва да провери дали изменение, което не попада в приложното поле на член 30, параграф 4 от този регламент, не представлява нередност по смисъла на членове 38 и 39 от същия регламент, по отношение на която би трябвало впоследствие да се направят необходимите финансови корекции и да се изиска връщане на съответните загубени средства заедно с евентуално дължимите лихви за забава.
От общата структура на член 38 от Регламент № 1260/1999 следва, че понятието „нередност“ е свързано с неправомерно използване на средства на Съюза.
С оглед на предходните разсъждения понятието „нередност“ по член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999 трябва да се тълкува като отнасящо се до всяко нарушение на правото на Съюза, произтичащо от действие или бездействие, което би могло да нанесе вреди на общия бюджет на Съюза.
С оглед на посоченото определение за нередност следва член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999 да се тълкува в смисъл, че задължава държавите членки да извършват превенция, разкриване и отстраняване на нарушенията на правото на Съюза, произтичащи от действия или бездействия, които биха могли да нанесат вреди на общия бюджет на Съюза, да съобщават на Комисията за подобни нередности и я информират за развитието на административните и съдебни производства, свързани с тях.
Впрочем следва да се отбележи, че член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999 определя понятието „операция“ като „всеки проект или дейност, реализирани от крайните бенефициери на помощта“. Следователно включването на проект или дейност в съответната помощ е съставен елемент на това понятие.
В съответствие с член 30, параграф 1 от Регламент № 1260/1999 „[р]азходите, свързани с операции, са допустими за участието на Фондовете, само ако тези операции се интегрират в съответната помощ“. От текста на тази разпоредба следва, че единствено „операции“ по смисъла на член 9, буква к) от този регламент са допустими за участие в посочените фондове.
Следва, че единствено нередностите, свързани с „операции“ по смисъла на член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999, могат да нанесат вреди на общия бюджет на Съюза.
Ето защо следва да се провери дали проект като представения от Baltlanta в рамките на спора по главното производство спада към понятието „операция“ по смисъла на член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999.
Съгласно член 38, параграф 1, буква а) от Регламент № 1260/1999 държавите членки проверяват дали са създадени и действат системи за управление и контрол, което да гарантира ефикасно и правомерно използване на фондовете на Съюза. Член 4 от Регламент № 438/2001 уточнява, че посочените системи включват процедури за гарантиране на спазването на действащите национални правила и правила на Съюза, отнасящи се по-специално до допустимостта на разходите, които се покриват от структурните фондове в рамките на съответната помощ.
Освен това е важно да се напомни, че системата на субсидии, въведена с правната уредба на Съюза, се основава по-специално на изпълнението от страна на бенефициера на редица задължения, което му дава право да получи предвидената финансова помощ (вж. Решение Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening и др., C‑383/06—C‑385/06,
EU:C:2008:165
, т. 56 и цитираната съдебна практика).
Следователно в рамките на процедурите, предвидени в националните системи за управление и контрол, компетентните национални органи са длъжни да се уверят, че бенефициерът се ангажира да изпълни задълженията, които му дават право да получи предвидената финансова помощ.
За тази цел е позволено на компетентните национални органи да изискват от заявителя, на който е била предоставена финансова помощ за осъществяването на неговия проект, да поеме подобен ангажимент, преди посоченият проект да бъде интегриран в съответната помощ.
Това е така в разглежданата по главното производство процедура, въведена с литовското право, която предвижда, че със заявителя, на който е била предоставена финансова помощ, трябва да се сключи договор за помощ.
Следва, че ако липсва подобен договор, проект като представения от Baltlanta не може да бъде интегриран в съответната помощ и поради това не би могъл да се квалифицира като „операция“ по смисъла на член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999.
Така, доколкото не е допусната никаква „нередност“, свързана с „операции“ по смисъла на член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999, член 38, параграф 1, буква д) от този регламент не е приложим към спора по главното производство.
На второ място, що се отнася до член 19 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, следва да се отбележи, че в тази разпоредба е предвидена дерогация от задължението за уведомяване, предвидено в член 108 ДФЕС, съгласно който държавите членки не трябва да уведомяват Комисията за схемите за помощи, предвидени в плановете, посочени в член 3, параграф 3 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, и определени в член 9, буква б) от Регламент № 1260/1999. Обратно, за другите помощи, отпуснати от държавите членки в сектора на риболова, Комисията трябва да задължително да бъде уведомена.
Вследствие на това член 19 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, по никакъв начин не задължава съответната държава членка да въвежда схема за помощи, която да има за цел финансиране на проект, който е бил неправомерно лишен от възможността да се ползва от финансова помощ.
На трето място, що се отнася до раздели 6 и 7 от Насоките на Комисията, следва да се отбележи, от една страна, че дори тези препоръки да не пораждат задължителни правни последици, националните съдилища са длъжни да ги вземат предвид при разрешаването на разглежданите от тях спорове, по-конкретно когато те изясняват тълкуванието на национални разпоредби, приети с оглед на изпълнението им, или когато имат за цел да допълнят разпоредби на правото на Съюза с обвързващ характер (вж. по аналогия решения Grimaldi, C‑322/88,
EU:C:1989:646
, т. 18 и Altair Chimica, C‑207/01,
EU:C:2003:451
, т. 41).
От друга страна, следва да се отбележи, че тези насоки трябва да се тълкуват в съответствие със задължителните разпоредби на правото на Съюза, които те имат за цел да допълнят, тоест в съответствие с Регламент № 1260/1999.
В това отношение раздели 6 и 7 от посочените насоки се позовават съответно на „проекти, които не са завършени и не са оперативни към датата на приключването“ и на „спрени операции поради съдебни или административни производства“. Следва, че понятието „операция“ по смисъла на Насоките на Комисията трябва да се тълкува в съответствие с понятието „операция“ по член 9, буква к) от Регламент № 1260/1999.
След като приложното поле на Насоките на Комисията се свежда до „операции, които се интегрират в съответната помощ“, трябва да се установи, че тези насоки също не са приложими към спора по главното производство.
Следва, че заявител на финансова помощ като Baltlanta не би могъл да се позове нито на член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, нито на член 19 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, нито на раздели 6 и 7 от Насоките на Комисията в рамките на производство по иск за отговорност, предявен срещу държавата, като това, което е предмет на спора по главното производство.
При все това следва да се отбележи, че посочените разпоредби на правото на Съюза не засягат правото на иск за търсене на отговорност от държавата, предявен въз основа на твърдяно нарушение на националното право.
С оглед на горепосочените съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 38, параграф 1, буква д) от Регламент № 1260/1999, член 19 от Регламент № 2792/1999, изменен с Регламент № 2369/2002, както и раздели 6 и 7 от Насоките на Комисията трябва да се тълкуват в смисъл, че не задължават съответните държавни органи да информират Комисията за наличието на съдебен спор относно административно решение по допустимостта на заявление за финансова помощ като разглежданото в главното производство, нито да предприемат необходимите мерки, гарантиращи запазването на средствата за помощта, предмет на спора, докато въпросът за нейното отпускане не бъде окончателно решен.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

Член 38, параграф 1, буква д) от Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Съвета от 21 юни 1999 година относно определянето на общи разпоредби за структурните фондове, член 19 от Регламент (ЕО) № 2792/1999 на Съвета от 17 декември 1999 година за установяване на подробни правила и условия относно структурната помощ на Общността за сектор рибарство, изменен с Регламент (ЕО) № 2369/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година, както и раздели 6 и 7 от Насоките относно приключване на подпомагането по линия на структурните фондове за периода 2000—2006 г., приети от Комисията с Решение COM(2006) 3424 окончателен от 1 август 2006 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че не задължават съответните държавни органи да информират Европейската комисия за наличието на съдебен спор относно административно решение по допустимостта на заявление за финансова помощ като разглежданото в главното производство, нито да предприемат необходимите мерки, гарантиращи запазването на средствата за помощта, предмет на спора, докато въпросът за нейното отпускане не бъде окончателно решен.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: литовски.