CELEX: 62011TJ0637
Contracte de achiziții publice de servicii
Procedură de cerere de ofertă
Prestare de servicii de traducere în limba malteză
Norme privind modalitățile de transmitere a ofertelor
Respingerea ofertei unui ofertant
Nerespectarea normelor de prezentare prin care se urmărește păstrarea confidențialității conținutului ofertelor înainte de deschidere
Excepție de inaplicabilitate
Proporționalitate
Egalitate de tratament
Dreptul la apărare
Obligația de motivare
Articolul 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
Articolul 98 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002
Articolul 143 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002

Istoricul cauzei
La 22 martie 2011, Parlamentul European a publicat anunțul de participare MT/2011/EU (denumit în continuare „anunțul de participare”), având ca obiect prestări de servicii de traducere în limba malteză pentru Parlamentul European, pentru Curtea de Conturi Europeană, pentru Comitetul Economic și Social European și pentru Comitetul Regiunilor Uniunii Europene.
Punctul 2 alineatul (2) din anunțul de participare prevedea că ofertele ofertanților puteau fi, la alegere, transmise prin poștă sau expediate prin intermediul unei societăți de servicii de curierat [punctul 2 alineatul (2) litera (a)] sau depuse personal la serviciul poștal al Parlamentului European [punctul 2 alineatul (2) litera (b)].
Punctul 2 alineatul (4) din anunțul de participare preciza următoarele:
„Pentru a menține confidențialitatea și integritatea ofertelor, acestea trebuie să fie depuse într‑un plic sigilat, care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat. Pe cele două plicuri trebuie să fie înscrise următoarele informații:
—
departamentul destinatar […];
—
numărul de referință al cererii de ofertă […],
—
precum și mențiunea: «A nu se deschide de către serviciul poștal sau de către orice persoană neautorizată».
În orice caz, indiferent de tipul de ambalaj utilizat, ofertanții sunt invitați să acorde o atenție cu totul deosebită calității plicurilor utilizate pentru a‑și depune oferta, astfel încât să se asigure că acestea nu ajung deteriorate și astfel confidențialitatea sau integritatea conținutului lor nu mai este garantată.
În cazul în care se utilizează plicuri autoadezive, acestea trebuie sigilate cu bandă adezivă, pe care expeditorul trebuie să își aplice semnătura. Semnătura respectivă constă fie într‑o semnătură olografă, fie într‑o semnătură însoțită de ștampila întreprinderii.
Orice ofertă care nu garantează confidențialitatea conținutului său până la deschiderea tuturor ofertelor va fi automat respinsă.
Plicul exterior va avea de asemenea înscris numele sau denumirea comercială a ofertantului, precum și adresa exactă la care acesta va putea fi informat despre decizia privind oferta sa.
În plus față de cerința de utilizare a două plicuri sigilate, pe plicul exterior trebuie să figureze numărul de referință al cererii de ofertă, MT/2011/EU.”
La 12 mai 2011, reclamanta, Euris Consult Ltd, o societate de traduceri cu sediul în Malta, a prezentat o ofertă (denumită în continuare „oferta” sau „oferta reclamantei”). Pentru a o transmite la adresa indicată în anunțul de participare, aceasta a recurs la serviciile unui operator de transport.
Oferta era compusă dintr‑un original și din două copii. Fiecare dintre aceste documente a fost introdus într‑un plic de hârtie kraft cu clapă de închidere autoadezivă. Clapele de închidere ale plicurilor au fost sigilate prin aplicarea semnăturii directorului reclamantei, iar ulterior prin aplicarea unei benzi adezive peste semnătură. Plicurile au fost apoi introduse într‑un plic exterior furnizat de operatorul de transport. Acest din urmă plic, din material plastic, era dotat cu un sistem de închidere autoadeziv. Directorul reclamantei nu s‑a semnat pe o bandă adezivă aplicată pe plicul exterior.
La 13 mai 2011, oferta a ajuns la Parlamentul European, care a confirmat primirea acesteia. Oferta reclamantei, precum și cele ale celorlalți ofertanți au fost depozitate în incinta Parlamentului European, într‑o cameră închisă, în care accesul era limitat exclusiv la persoanele autorizate.
La 16 iunie 2011, la ora 14.30, comisia de deschidere a ofertelor, compusă din trei agenți ai Direcției Generale (DG) Traduceri a Parlamentului European și dintr‑un agent al Curții de Conturi, a procedat la deschiderea simultană a celor șase oferte depuse în termenul stabilit, printre care și cea a reclamantei. Deschiderea ofertelor s‑a desfășurat în prezența reprezentanților a doi ofertanți. Reprezentanții reclamantei nu au asistat la această întâlnire.
Cinci oferte au fost acceptate de comisia de deschidere a ofertelor. Oferta reclamantei a fost, în schimb, respinsă la deschidere. În procesul‑verbal referitor la deschiderea ofertelor, comisia în cauză a precizat următoarele cu privire la oferta reclamantei:
„Plicul exterior al societății de transport poștal era închis, dar nesigilat. Plicurile din interiorul acestuia, care constituiau singurul ambalaj furnizat de ofertant, erau atât de deteriorate încât erau complet deschise. Comisia a considerat că nu era garantată confidențialitatea și, în consecință, a respins oferta.”
Parlamentul European a efectuat etapele ulterioare ale atribuirii contractului în cauză între lunile iunie și septembrie 2011. Rezultatele procedurii au fost comunicate tuturor ofertanților la 18 octombrie 2011.
Astfel, prin scrisoarea recomandată EP/ETU/MHH/pm/D/2011/52280 din 18 octombrie 2011 (denumită în continuare „decizia atacată”), șeful Unității de traduceri externe din cadrul Direcției A de asistență și servicii tehnice pentru traducere a DG Traduceri a Parlamentului European a informat‑o pe reclamantă despre respingerea ofertei sale la deschidere, ca urmare a faptului că comisia de deschidere a ofertelor considerase că nu putea fi garantată confidențialitatea ofertei reclamantei.
În decizia atacată, Parlamentul European a reprodus constatările din procesul‑verbal întocmit de comisia de deschidere a ofertelor, citate la punctul 8 de mai sus.
În decizia atacată, reclamantei i se preciza în plus faptul că putea obține explicații suplimentare cu privire la motivele de respingere a ofertei sale și era, pe de altă parte, avertizată cu privire la termenele de introducere a acțiunii în justiție.
La 27 octombrie și la 10 noiembrie 2011, reprezentanții reclamantei au fost primiți la DG Traduceri a Parlamentului European. Aceștia au putut examina spațiile în care fuseseră depozitate ofertele, precum și plicurile în starea în care comisia de deschidere a ofertelor le găsise. Pe de altă parte, între reprezentanții reclamantei și agenți ai Parlamentului European au avut loc mai multe schimburi de mesaje electronice.
Contractul‑cadru a fost semnat la 21 decembrie 2011 cu câștigătorul.
Procedura și concluziile părților
Prin cererea introductivă înregistrată la grefa Tribunalului la 15 decembrie 2011, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
Prin act separat, depus la grefa Tribunalului la 16 decembrie 2011, reclamanta a formulat o cerere de măsuri provizorii vizând suspendarea executării deciziei atacate până la pronunțarea Tribunalului cu privire la prezenta acțiune. Această cerere a fost respinsă prin Ordonanța președintelui Tribunalului din data de 25 ianuarie 2012.
Prin act înregistrat la grefa Tribunalului la 23 iulie 2012, Comisia Europeană a formulat o cerere de intervenție în prezenta procedură în susținerea Parlamentului European. Prin Ordonanța din 4 septembrie 2012, președintele Camerei întâi a Tribunalului a admis această intervenție. Întrucât cererea de intervenție a fost depusă după expirarea termenului de șase săptămâni prevăzut la articolul 115 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, Comisiei i s‑a permis să își prezinte observațiile în cursul procedurii orale, în conformitate cu articolul 116 alineatul (6) din respectivul regulament.
Întrucât compunerea camerelor Tribunalului a fost modificată, judecătorul raportor a fost repartizat la Camera a șasea, căreia, în consecință, i‑a fost atribuită prezenta cauză.
Pe baza raportului judecătorului raportor, Tribunalul (Camera a șasea) a decis deschiderea procedurii orale.
Reclamanta solicită Tribunalului:
—
anularea deciziei atacate;
—
declararea faptului că reclamanta păstrează dreptul de a solicita despăgubiri pentru prejudiciul cauzat prin decizia atacată;
—
obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată.
Parlamentul European solicită Tribunalului:
—
respingerea acțiunii;
—
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
Pledoariile părților și răspunsurile acestora la întrebările orale adresate de Tribunal au fost ascultate în ședința din 28 noiembrie 2013.
În ședință, Comisia a solicitat respingerea acțiunii, întrucât aceasta este întemeiată pe o excepție de inaplicabilitate a articolului 143 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (
JO L 357, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 4, p. 3), cu modificările ulterioare (denumite în continuare „normele de aplicare”).
În ședință, reclamanta și‑a retras al doilea capăt de cerere, fapt care a fost înregistrat.
În drept
În susținerea cererii sale de anulare a deciziei atacate, reclamanta invocă cinci motive. În cadrul primului motiv, pe de o parte, reclamanta invocă încălcarea articolului 98 alineatul (1) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (
JO L 248, p. 1
, Ediție specială, 01/vol. 3, p. 198), cu modificările ulterioare (denumit în continuare „regulamentul financiar”), a articolului 143 din normele de aplicare, precum și a punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare și, pe de altă parte, în subsidiar, susține inaplicabilitatea articolului 143 din normele de aplicare, precum și a punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare. Al doilea motiv este întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității. Prin intermediul celui de al treilea motiv invocat, reclamanta reproșează Parlamentului European că nu a respectat principiul egalității de tratament. Al patrulea motiv invocat este întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Prin intermediul celui de al cincilea motiv, care trebuie analizat în primul rând, reclamanta invocă motivarea insuficientă a deciziei atacate.
A –
Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe motivarea insuficientă a deciziei atacate
1.
Argumentele părților
În cadrul celui de al cincilea motiv, reclamanta invocă motivarea insuficientă a deciziei atacate. Ea consideră că, întrucât nu a precizat motivele pentru care plicurile interioare au fost găsite deteriorate la deschiderea ofertelor, Parlamentul European nu i‑a permis să aprecieze temeinicia deciziei atacate. Având în vedere că acesta nu i‑a oferit alte informații, reclamanta consideră că a fost, în consecință, obligată să introducă prezenta acțiune pentru a permite Tribunalului să aprecieze legalitatea deciziei atacate.
În plus, Parlamentul European nu ar fi cooperat și nu și‑ar fi îndeplinit în totalitate obligația care îi revine de a furniza informații suplimentare. Astfel, atitudinea agenților Parlamentului European care au discutat cu reprezentanții reclamantei în cursul celor două întâlniri ar fi fost ostilă. În mod similar, Parlamentul European ar fi furnizat răspunsuri parțiale la întrebările care i‑au fost adresate în mai multe rânduri prin mesaje electronice. Parlamentul European ar fi împiedicat‑o astfel pe reclamantă să își pregătească în mod eficient acțiunea.
Procedând astfel, Parlamentul European ar fi încălcat dispozițiile articolului 296 TFUE, ale articolului 100 alineatul (2) din regulamentul financiar și ale articolului 149 alineatul (3) din normele de aplicare.
Parlamentul European contestă argumentele reclamantei.
2.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit articolului 296 al doilea paragraf TFUE, actele juridice se motivează.
Potrivit unei jurisprudențe constante, motivarea impusă la articolul 296 al doilea paragraf TFUE trebuie să fie adaptată naturii actului în cauză și să menționeze în mod clar și neechivoc raționamentul instituției care a emis actul, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile măsurii luate, iar instanței competente să își exercite controlul. Cerința motivării trebuie apreciată în funcție de împrejurările cauzei, în special de conținutul actului, de natura motivelor invocate și de interesul destinatarilor sau al altor persoane vizate în mod direct și individual de actul respectiv de a primi explicații. Nu este obligatoriu ca motivarea să specifice toate elementele de fapt și de drept pertinente, în măsura în care problema dacă motivarea unui act respectă condițiile impuse de articolul 296 al doilea paragraf TFUE trebuie să fie apreciată nu numai prin prisma modului de redactare a acestuia, ci și în raport cu contextul său, precum și cu ansamblul normelor juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea Hotărârea Curții din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink's France,
C-367/95 P, Rec., p. I-1719
, punctul 63 și jurisprudența citată).
Domeniul de aplicare al acestei obligații de motivare este precizat, în ceea ce privește atribuirea contractelor de achiziții publice ale instituțiilor, ale organelor și ale organismelor Uniunii, la articolul 100 alineatul (2) din regulamentul financiar, precum și la articolul 149 alineatul (3) din normele de aplicare.
Astfel, în cazul ofertanților ale căror oferte sunt respinse înainte de faza de concurență, din cuprinsul articolului 100 alineatul (2) din regulamentul financiar rezultă că autoritatea contractantă are obligația de a le aduce la cunoștință motivele pe care s‑a întemeiat respingerea ofertelor lor. Articolul 149 alineatul (3) din normele de aplicare prevede în plus că aceiași ofertanți pot obține informații suplimentare cu privire la motivele de respingere, pe baza unei solicitări scrise, prin scrisoare, prin fax sau prin poșta electronică.
În speță, trebuie să se constate că, în decizia atacată, Parlamentul European a adus la cunoștința reclamantei motivul respingerii ofertei sale, și anume imposibilitatea garantării confidențialității acesteia de către comisia de deschidere, pe de o parte, din cauza faptului că numai un rând de plicuri fusese sigilat în conformitate cu cerințele anunțului de participare și, pe de altă parte, din cauză că plicurile respective fuseseră găsite atât de deteriorate încât erau complet deschise (a se vedea punctele 8, 10 și 11 de mai sus).
Aceste informații s‑au dovedit pe deplin suficiente pentru a permite reclamantei să înțeleagă motivele respingerii ofertei sale și să le conteste pe fond, astfel cum a procedat în cadrul primelor patru motive invocate în prezenta acțiune.
Pe de altă parte, din interpretarea deciziei atacate reiese că Parlamentul European nu a întemeiat în niciun mod respingerea ofertei reclamantei pe motivele pentru care comisia de deschidere a găsit deteriorate plicurile care se aflau în interiorul plicului exterior furnizat de operatorul de transport. În aceste condiții, contrar celor susținute de reclamantă, Parlamentul European nu avea obligația de a‑i preciza aceste motive, despre care nu s‑a stabilit de altfel că acesta ar fi avut cunoștință.
În mod similar, întrucât decizia atacată era suficient motivată, Parlamentul European nu era nici obligat, pentru a‑și îndeplini obligația de motivare, să ofere răspunsuri detaliate la numeroasele întrebări care i‑au fost transmise prin poșta electronică sau adresate în cursul celor două întâlniri pe care acesta le‑a organizat la solicitarea reclamantei (a se vedea punctul 13 de mai sus).
În sfârșit, ostilitatea de care, potrivit reclamantei, ar fi dat dovadă în speță agenții Parlamentului European nu este nicidecum stabilită și, în orice caz, nu prezintă relevanță în ceea ce privește aspectul dacă Parlamentul European i‑a comunicat cu suficientă claritate și precizie motivele respingerii ofertei sale.
Din cele de mai sus rezultă că al cincilea motiv invocat, întemeiat pe încălcarea obligației de motivare, trebuie respins.
B –
Cu privire la primul motiv, întemeiat pe încălcarea regulamentului financiar, a normelor de aplicare și a anunțului de participare
1.
Argumentele părților
a) Argumentele reclamantei
Primul motiv invocat este întemeiat pe faptul că, întrucât oferta a fost respinsă de la deschidere, ca urmare a nerespectării obligației de confidențialitate, decizia atacată încalcă reglementarea relevantă, și anume articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar, articolul 143 din normele de aplicare și punctul 2 alineatul (4) din anunțul de participare. Acest motiv cuprinde, în esență, trei aspecte. În cadrul primului aspect, reclamanta susține că confidențialitatea ofertei a fost asigurată până în momentul deschiderii ofertelor de către comisia de deschidere a ofertelor. În cadrul celui de al doilea aspect, reclamanta susține că ea a respectat obligația de a depune oferta într‑un plic care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic. În cadrul celui de al treilea aspect, reclamanta contestă motivele pe care s‑a întemeiat Parlamentul European în decizia atacată pentru a aprecia că nu putea fi garantată confidențialitatea ofertei. În cadrul acestui al treilea aspect, cu titlu subsidiar, ea invocă inaplicabilitatea articolului 143 din normele de aplicare, precum și a punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare, în cazul în care aceste dispoziții ar trebui să fie interpretate ca având domeniul de aplicare stabilit de Parlamentul European în decizia atacată.
Cu privire la respectarea confidențialității ofertei
În primul rând, reclamanta consideră că dispozițiile articolului 98 alineatul (1) din regulamentul financiar, care impun ca ofertele prezentate de ofertanți să facă obiectul unei concurențe reale și confidențialitatea conținutului acestora să fie protejată până în momentul deschiderii lor simultane, au fost pe deplin respectate în speță. Prin urmare, oferta a fost respinsă în decizia atacată cu încălcarea acestor dispoziții.
Astfel, potrivit reclamantei, Parlamentul European a considerat în mod eronat în decizia atacată că nu era garantată confidențialitatea ofertei.
Primo
, confidențialitatea ofertei ar fi fost garantată până la momentul deschiderii plicului exterior de către comisia de deschidere a ofertelor, întrucât ar fi cert că acest plic a fost perfect închis până la momentul în care comisia menționată l‑a deschis.
Secundo
, între primirea coletului livrat de operatorul de transport și deschiderea plicului exterior de către comisia de deschidere a ofertelor, oferta s‑ar fi aflat în mod constant sub paza Parlamentului European. În această privință, ar rezulta chiar din declarațiile Parlamentului European că oferta a fost depusă într‑o cameră închisă, în care era interzis accesul oricărei persoane neautorizate ,și că aceasta s‑a aflat sub supraveghere constantă.
Tertio
, ar fi cert că plicul exterior al operatorului de transport a ajuns intact la Parlamentul European, întrucât serviciul poștal al acestei instituții nu acceptă plicurile deteriorate.
Quarto
, singura informație cu adevărat confidențială conținută în oferte ar fi prețul. Or, Parlamentul European nu ar fi luat la cunoștință acest element până la deschiderea ofertei.
Toate aceste împrejurări ar demonstra că în mod eronat, în decizia atacată, Parlamentul European a apreciat că confidențialitatea ofertei nu era garantată și, pentru acest motiv, a respins‑o fără să o examineze.
Cu privire la obligația de a transmite oferta într‑un plic care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic și la conținutul obligației de a sigila plicul exterior
În al doilea rând, reclamanta susține că ea a respectat obligația de a depune oferta într‑un plic care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic, după cum rezultă aceasta din reglementarea aplicabilă.
Astfel, reclamanta consideră că a respectat dispozițiile articolului 143 din normele de aplicare și pe cele ale punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare, întrucât oferta și cele două copii ale acesteia au fost introduse în plicuri sigilate în conformitate cu aceste dispoziții și toate plicurile în cauză au fost introduse într‑un plic exterior furnizat de operatorul de transport.
Contrar celor susținute de Parlamentul European în memoriul în apărare, obligațiile care revin ofertanților în privința sigilării plicurilor nu ar rezulta în mod clar din anunțul de participare, noțiunea respectivă nefiind definită cu suficientă precizie în acesta.
Reclamanta precizează că a mai participat în cursul anului 2011 la alte trei cereri de ofertă, în condiții de trimitere identice. Or, niciuna dintre aceste oferte nu ar fi fost respinsă pentru nerespectarea confidențialității. Acest lucru ar confirma lipsa de precizie a expresiei „plic sigilat”, iar respingerea ofertei sale în speță ar încălca principiul egalității de tratament.
În particular, nu ar rezulta în mod clar din anunțul de participare că, atunci când ofertantul decide să recurgă la serviciile unui operator de transport privat, plicul extern furnizat de respectivul operator de transport trebuie să fie considerat ca fiind un plic autoadeziv în sensul regulamentului și să facă obiectul unei sigilări prin aplicarea unei benzi adezive peste semnătură.
Cu privire la temeinicia motivelor reținute în decizia atacată
În al treilea rând, reclamanta contestă temeinicia celor trei motive reținute de Parlamentul European drept temei al deciziei atacate (a se vedea punctele 8 și 11 de mai sus).
– Cu privire la sigilarea plicului exterior
Primo
, Parlamentul European ar fi arătat în mod eronat că „plicul exterior al operatorului de transport era închis, dar nu sigilat”.
Mai întâi, ar fi cert că plicul exterior furnizat de operatorul de transport a avut rolul său în protejarea confidențialității ofertei, întrucât a rămas intact până când a fost deschis de comisia de deschidere a ofertelor. În consecință, obiectivele prevăzute la articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar nu ar fi fost compromise.
În continuare, plicurile exterioare furnizate de operatorul de transport ar fi din material plastic și sigilate cu un sistem de închidere care garantează faptul că acestea nu pot fi deschise fără a fi distruse. În consecință, nu ar fi vorba despre plicuri autocolante în sensul articolului 143 din normele de aplicare și al punctului 2 alineatul (4) din avizul de participare și, prin urmare, cerințele referitoare la aplicarea, pe de o parte, a unei semnături pe clapa de închidere și, pe de altă parte, a unei benzi adezive suplimentare, prevăzută de aceste dispoziții în cazul plicurilor autoadezive, nu ar fi aplicabile plicului furnizat de operatorul de transport în cauză.
În plus, chiar presupunând – fapt contestat de reclamantă – că plicul furnizat de operatorul de transport trebuie considerat ca fiind un plic autocolant în sensul articolului 143 din normele de aplicare și al punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare, ar trebui să se admită că sistemul de închidere al acestui plic prezintă, în ceea ce privește confidențialitatea conținutului său, garanții cel puțin echivalente cu cele asigurate prin aplicarea unei semnături și a unei benzi adezive suplimentare pe un plic autocolant obișnuit. În aceste condiții, aplicarea unei benzi adezive peste semnătura unui reprezentant al reclamantei nu ar fi adus niciun beneficiu suplimentar în ceea ce privește confidențialitatea ofertei.
În sfârșit, în subsidiar, în temeiul articolului 277 TFUE, reclamanta invocă inaplicabilitatea dispozițiilor articolului 143 din normele de aplicare, reluate la punctul 2 alineatul (4) din anunțul de participare, în cazul în care acestea ar trebui interpretate ca fiind încălcate în speță, ca urmare a lipsei unei benzi adezive suplimentare peste semnătura reprezentantului reclamantei de pe plicul furnizat de operatorul de transport.
În susținerea acestei excepții, reclamanta arată că asemenea cerințe ar depăși ceea ce este necesar pentru a garanta confidențialitatea ofertelor. Ele ar depăși astfel cerințele prevăzute la articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar și ar încălca principiul proporționalității.
În consecință, potrivit reclamantei, Tribunalul ar trebui să constate că oferta îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar și să anuleze decizia atacată.
– Cu privire la obligația trimiterii într‑un plic care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic
Secundo
, Parlamentul European, care a arătat în decizia atacată că „plicurile din interior […] constituiau singurul ambalaj furnizat de ofertant” (a se vedea punctul 11 de mai sus), nu ar putea să reproșeze în mod întemeiat reclamantei că a furnizat numai plicurile interne în care erau introduse originalul și copiile ofertei. Astfel, deși plicul exterior fusese pus la dispoziția reclamantei de un operator de transport, trimiterea în ansamblul său, constând în plicul exterior, în plicurile interioare și în documentele conținând oferta, a fost totuși expediată la Parlamentul European la inițiativa reclamantei. Prin urmare, ar trebui să se considere că toate elementele care constituie trimiterea provin de la reclamantă.
– Cu privire la starea plicurilor interioare
Tertio
, reclamanta contestă faptul că motivul potrivit căruia, întrucât „plicurile din interior [erau] atât de deteriorate încât erau complet deschise […], Parlamentul European a considerat că nu era garantată confidențialitatea și, în consecință, a respins oferta” (a se vedea punctul 11 de mai sus) justifică respingerea ofertei fără examinarea acesteia.
Mai întâi, reclamanta atrage atenția că această afirmație se întemeiază exclusiv pe declarațiile Parlamentului European și se bazează, pentru stabilirea faptelor, pe aprecierea Tribunalului.
În continuare, reclamanta susține că, chiar presupunând că plicurile interioare au fost găsite deteriorate la deschiderea ofertelor, nici confidențialitatea, nici integritatea documentelor care constituiau oferta nu erau compromise la momentul respectiv, întrucât acestea fuseseră protejate până atunci de plicul exterior, care a rămas intact până la intervenția comisiei de deschidere a ofertelor. În continuare, reclamanta apreciază că împrejurarea că plicurile interioare au fost găsite deteriorate, în timp ce integritatea plicului exterior nu era compromisă, nu permitea Parlamentului European să excludă oferta fără să o examineze.
b) Argumentele Parlamentului European și ale Comisiei
Parlamentul European și Comisia contestă argumentele reclamantei.
2.
Aprecierea Tribunalului
În cadrul primului motiv invocat în prezenta acțiune, reclamanta contestă, pe de o parte, existența materială a faptelor reținute de Parlamentul European drept temei al deciziei atacate, precum și, pe de altă parte, aprecierea potrivit căreia aceste fapte, presupunând că ar fi stabilite, ar justifica respingerea ofertei sale în temeiul articolului 98 alineatul (1) din regulamentul financiar, a articolului 143 din normele de aplicare, precum și a punctului 2 alineatul (4) din anunțul de participare. Ea susține, în consecință, că aceste dispoziții nu au fost respectate în speță.
a) Cu privire la veridicitatea faptelor reținute în decizia atacată
Având în vedere domeniul de aplicare al acestui litigiu, trebuie, în primul rând, să se examineze aspectul dacă reclamanta este în măsură să stabilească faptul că Parlamentul European a întemeiat decizia atacată pe fapte inexacte din punct de vedere material (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 11 februarie 1999, Antillean Rice Mills și alții/Comisia,
C-390/95 P, Rec., p. I-769
, punctul 29, și Hotărârea Curții din 27 octombrie 2011, Austria/Scheucher‑Fleisch și alții,
C-47/10 P, Rep., p. I-10707
, punctele 57 și 58 și jurisprudența citată).
În această privință, astfel cum reclamanta a confirmat de altfel în ședință, este cert că oferta reclamantei era compusă dintr‑un exemplar original și din două copii și că fiecare dintre aceste documente a fost introdus într‑un plic autoadeziv din hârtie kraft, a cărui clapă de închidere a fost sigilată prin aplicarea pe aceasta a semnăturii directorului reclamantei, acoperită cu o bandă autoadezivă suplimentară. Este de asemenea cert că cele trei plicuri astfel sigilate au fost introduse într‑un singur plic exterior, furnizat de un operator de servicii de curierat. În plus, este cert că acest plic exterior a ajuns intact în serviciile Parlamentului European și că plicul respectiv, închis cu o clapă de închidere autoadezivă, nu a fost sigilat prin aplicarea semnăturii directorului reclamantei pe o bandă autoadezivă suplimentară. Toate aceste fapte, care nu sunt nici contestate de reclamantă, nici contrazise de niciunul dintre înscrisurile din dosar, trebuie să fie considerate stabilite.
În schimb, reclamanta a amintit în ședință că nu era în măsură să confirme că, astfel cum a precizat Parlamentul European în decizia atacată, cele trei plicuri interioare „erau atât de deteriorate încât erau complet deschise” atunci când plicul exterior a fost deschis de comisia de deschidere.
Această mențiune din decizia atacată constituie reproducerea procesului‑verbal întocmit de comisia de deschidere, compusă din agenți ai Parlamentului European care aparțin unor servicii diferite, precum și un agent al Curții de Conturi, la sfârșitul ședinței în cursul căreia, în prezența a doi ofertanți, toate ofertele depuse în cadrul procedurii de achiziție în cauză în speță au fost deschise. De asemenea, trebuie amintit faptul că reclamanta, care avea posibilitatea de a trimite un reprezentant la deschiderea ofertelor, nu a asistat la aceasta.
Pe de altă parte, este necesar să se constate că reclamanta nu invocă niciun element de probă de natură să pună la îndoială veridicitatea constatărilor de fapt menționate în procesul‑verbal întocmit de comisia de deschidere. În aceste condiții, constatările menționate, care nu sunt dezmințite de niciunul dintre înscrisurile din dosar, trebuie să fie considerate stabilite.
În consecință, este necesar să se verifice dacă situația de fapt, astfel cum a fost stabilită, era de natură să justifice respingerea ofertei reclamantei, fapt care impune, în al doilea rând, să se precizeze domeniul de aplicare al normelor aplicabile în speță, a căror claritate și, în parte, legalitate sunt contestate de reclamantă.
b) Cu privire la normele aplicabile
Cu privire la normele aplicate în decizia atacată
Contrar celor susținute de reclamantă, obligațiile privind expedierea ofertelor care reveneau ofertanților participanți la procedura de atribuire în cauză în speță rezultau în mod clar din cuprinsul punctului 2 alineatele (2) și (4) din anunțul de participare, ale cărui dispoziții au fost reproduse la punctele 2 și 3 de mai sus.
Astfel,
primo
, ofertanții puteau alege să își depună ei înșiși ofertele la serviciul poștal al Parlamentului European sau să le trimită prin poștă sau prin intermediul unui operator de transport [punctul 2 alineatul (2) din anunțul de participare].
Secundo
, ofertele trebuiau să ajungă la Parlamentul European într‑un plic sigilat, care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat, pe fiecare plic fiind necesar să fie înscrise denumirea departamentului destinatar, numărul de referință al cererii de ofertă și mențiunea „[…] a nu se deschide […]” [punctul 2 alineatul (4) primul paragraf din anunțul de participare].
Tertio
, în cazul în care se utilizau plicuri autoadezive, acestea trebuiau să fie sigilate, adică „închise cu ajutorul unor benzi adezive pe care să fie aplicată semnătura expeditorului”, aceasta trebuind să fie olografă sau să fie însoțită de ștampila întreprinderii [punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare].
Quarto
, ofertanții erau în principiu considerați responsabili de starea în care ajungeau plicurile care conțineau ofertele lor și erau, în consecință, invitați să acorde „o atenție cu totul deosebită calității plicurilor utilizate” [punctul 2 alineatul (4) al doilea paragraf din anunțul de participare].
Quinto
, punctul 2 alineatul (4) al patrulea paragraf din anunțul de participare prevedea în mod expres că „orice ofertă care nu ar garanta confidențialitatea conținutului său până la deschiderea tuturor ofertelor ar fi automat respinsă”.
Contrar celor susținute de reclamantă, rezultă în mod clar și fără echivoc din dispozițiile anunțului de participare reproduse la punctul 74 de mai sus că ofertele trebuiau să fie introduse în două plicuri și că, în cazul în care acestea erau autoadezive, fiecare trebuia să fie sigilat. În ceea ce privește sensul acestei din urmă expresii, rezultă la fel de clar din anunțul de participare că acest lucru presupunea ca ambele plicuri să fie închise și ca semnătura unui reprezentant calificat al ofertantului să fie aplicată, pe fiecare dintre ele, pe clapa de închidere și pe o bandă adezivă suplimentară.
Astfel, pentru a‑și îndeplini obligațiile prevăzute în anunțul de participare, un ofertant care decidea să recurgă la serviciile unui operator de transport putea alege, sau, în cazul în care caracteristicile plicului operatorului de transport permiteau acest lucru, să îl utilizeze pe acesta ca al doilea plic exterior, ceea ce presupunea sigilarea lui prin aplicarea unei semnături pe o bandă adezivă suplimentară, înscrierea tuturor informațiilor cerute pe plicul operatorului de transport și utilizarea în acest caz a unui singur plic interior care să conțină oferta, sau putea să pună conținutul ofertei sale în două plicuri sigilate pe care să fie înscrise informațiile cerute, apoi să introducă acest plic în plicul exterior al transportatorului, care, în aceste condiții, putea să nu fie sigilat și să nu aibă înscrise toate informațiile cerute.
În schimb, interpretarea reclamantei potrivit căreia plicul exterior al operatorului de transport, deși nu este sigilat în sensul menționat anterior, trebuia să fie considerat ca fiind unul dintre cele două plicuri cerute în anunțul de participare și ca îndeplinind cerințele prevăzute la punctul 2 alineatul (4) din anunțul amintit nu poate fi acceptată. Astfel, chiar presupunând, urmând exemplul reclamantei, că sistemul de închidere al plicurilor furnizate de un operator de transport prezintă garanții echivalente în materie de protecție a confidențialității conținutului lor cu cele oferite de sigiliul cerut în anunțul de participare, nu este mai puțin adevărat că, din moment ce un ofertant a încălcat obligația clară, precisă și necondiționată care rezultă din anunțul de participare de a‑și prezenta oferta într‑un plic sigilat care să fie introdus la rândul său într‑un al doilea plic sigilat, trebuie să se considere că acesta nu a respectat cerințele impuse tuturor ofertanților care au decis să prezinte o ofertă în cadrul procedurii de achiziție în cauză în speță.
Or, fie și numai încălcarea acestor cerințe clare din anunțul de participare permitea Parlamentului European să respingă orice ofertă neconformă și chiar îl obliga să facă acest lucru, în temeiul punctului 2 alineatul (4) al patrulea paragraf din respectivul anunț de participare, în cazul în care, mai mult, acesta ar fi apreciat că nu putea fi garantată confidențialitatea ofertei în cauză până la deschiderea simultană a tuturor ofertelor.
Rezultă că primele două aspecte ale primului motiv, prin intermediul cărora reclamanta susține că, în orice caz, condițiile în care ea și‑a expediat oferta prezentau garanții echivalente în materie de confidențialitate cu cele care ar fi rezultat din aplicarea strictă a obligațiilor prevăzute în anunțul de participare și, respectiv, că, din cauza lipsei de claritate a dispozițiilor anunțului de participare, trebuie să se considere că ea a efectuat o trimitere într‑un plic sigilat care era introdus la rândul său într‑un al doilea plic sigilat, trebuie respinse.
Cu privire la aplicabilitatea în speță a articolului 143 din normele de aplicare și a punctului 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare
Cu toate acestea, în cadrul celui de al treilea aspect al primului motiv, reclamanta contestă legalitatea obligației menționate și, în consecință, aplicabilitatea în speță a dispozițiilor punctului 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare și a articolului 143 din normele de aplicare.
În această privință, trebuie observat că, deși punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare, care prevede trimiterea ofertelor într‑un plic sigilat care să fie introdus la rândul său într‑un al doilea plic sigilat, reia, fără a se îndepărta de la acestea, cerințele referitoare la sigilarea plicurilor autocolante prevăzute la articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare, numai prima dintre aceste două dispoziții a fost aplicată în mod direct în speță. Cu toate acestea, ca răspuns la o întrebare care i‑a fost adresată în ședință, reclamanta a confirmat că excepția de inaplicabilitate pe care a invocat‑o în susținerea celui de al treilea aspect al primului motiv privea atât punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare, cât și articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare.
Fără a fi necesară pronunțarea cu privire la problema dacă reclamanta poate invoca în mod util, în temeiul articolului 277 TFUE, inaplicabilitatea articolului 143 alineatul (3) din normele de aplicare, care a fost aplicat numai în mod indirect în speță (a se vedea în acest sens Hotărârea Curții din 13 iulie 1966, Italia/Consiliul și Comisia,
32/65, Rec., p. 563
, p. 594, și Hotărârea Tribunalului din 20 septembrie 2011, Regione autonoma della Sardegna și alții/Comisia,
T-394/08, T-408/08, T-453/08 și T-454/08, Rep., p. II-6255
, punctele 206-210 și jurisprudența citată), este suficient să se constate că această excepție, întemeiată pe pretinsa nelegalitate a dispozițiilor menționate în lumina articolului 98 alineatul (1) din regulamentul financiar și a principiului proporționalității, este în totalitate lipsită de temei.
Astfel, în primul rând, articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare, precum și punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare se limitează să precizeze condițiile în care cerința de confidențialitate a ofertelor prevăzută la articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar poate fi considerată asigurată. După cum susține Parlamentul European, articolul 143 din normele de aplicare completează articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar, fără a‑l contrazice. În schimb, admiterea tezei reclamantei, potrivit căreia articolul 143 din normele de aplicare încalcă articolul 98 alineatul (1) din regulamentul financiar, deoarece impune condiții care nu sunt prevăzute la acest din urmă articol, ar însemna să se conteste în principiu legalitatea tuturor normelor de aplicare, întrucât acestea au ca obiect tocmai clarificarea și completarea normelor de bază prevăzute în regulamentul financiar.
În al doilea rând, articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare, precum și punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare nu sunt contrare nici principiului general al proporționalității. Potrivit acestui principiu, actele instituțiilor Uniunii nu trebuie să depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru a atinge obiectivele urmărite în mod legitim prin reglementarea în cauză, având în vedere că, atunci când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (a se vedea Hotărârea Tribunalului din 11 septembrie 2002, Pfizer Animal Health/Consiliul,
T-13/99, Rec., p. II-3305
, punctul 411, și Hotărârea Tribunalului din 9 septembrie 2008, Bayer CropScience și alții/Comisia,
T-75/06, Rep., p. II-2081
, punctul 223 și jurisprudența citată).
Or, obligația prevăzută la articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare, precum și la punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare permite să se considere garantată confidențialitatea ofertelor pe care comisia de deschidere a ofertelor le găsește în două plicuri sigilate intacte. Această regulă contribuie astfel la securitatea juridică, prin eliminarea oricărui risc de apreciere arbitrară la deschiderea ofertelor, pentru un cost marginal neglijabil din punctul de vedere al mijloacelor financiare și tehnice, având în vedere toate costurile determinate de pregătirea unei oferte. Prin urmare, este neîntemeiată susținerea reclamantei că o asemenea obligație încalcă principiul proporționalității.
Rezultă că excepția de inaplicabilitate invocată de reclamantă trebuie respinsă.
c) Cu privire la temeinicia excluderii ofertei reclamantei
Din cele de mai sus rezultă că în mod întemeiat Parlamentul European, constatând în mod corect că reclamanta nu respectase obligația de a transmite oferta sa într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat, a respins această ofertă.
Niciuna dintre obiecțiile formulate de reclamantă în cadrul celui de al treilea aspect al primului motiv nu este de natură să infirme această apreciere.
În primul rând, este cert, astfel cum s‑a constatat la punctul 68 de mai sus, că reclamanta, contrar celor pretinse de aceasta, nu a respectat obligația de a expedia oferta sa într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat, întrucât, pe de o parte, reglementarea relevantă preciza clar formalitățile care trebuiau îndeplinite în vederea sigilării plicurilor și întrucât, pe de altă parte, plicul exterior furnizat de operatorul de transport ales de reclamantă fiind un plic autoadeziv, astfel cum rezultă din fotografiile anexate de reclamantă la cererea sa introductivă, nu a fost sigilat.
În al doilea rând, critica reclamantei întemeiată pe faptul că Parlamentul European, precizând că „plicurile din interior […] constituiau singurul ambalaj furnizat de ofertant”, nu putea să îi reproșeze în mod întemeiat că furnizase numai plicurile interne în care erau introduse originalul și copiile ofertei rezultă dintr‑o interpretare eronată a deciziei atacate.
Astfel, în fragmentul în litigiu din decizia menționată, Parlamentul European doar a precizat că nu putea să țină seama de plicul exterior furnizat de operatorul de transport pentru a aprecia respectarea obligației de transmitere a ofertelor într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat, din moment ce plicul exterior în cauză nu era sigilat. Or, astfel cum s‑a amintit la punctul 76 de mai sus, reclamanta, întrucât nu a sigilat plicul furnizat de operatorul de transport, ar fi trebuit, pentru a respecta cerința prevăzută la punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare, să introducă oferta sa într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat pe care să îl introducă în plicul operatorului de transport.
În al treilea rând, astfel cum s‑a constatat la punctul 71 de mai sus, trebuie să se considere ca fiind stabilit, indiferent de îndoielile reclamantei în această privință, că plicurile interioare au fost găsite foarte deteriorate la momentul deschiderii ofertelor.
Argumentația reclamantei potrivit căreia această împrejurare nu permitea Parlamentului European să respingă oferta sa trebuie respinsă ca inoperantă, din moment ce rezultă din aprecierile enunțate la punctul 77 de mai sus că încălcarea cerinței privind trimiterea ofertelor într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat era suficientă pentru a justifica această respingere.
În orice caz, constatarea Parlamentului European potrivit căreia, deși plicul exterior părea intact la momentul deschiderii ofertelor, simplul fapt că plicurile interioare au fost găsite foarte deteriorate era suficient pentru a pune la îndoială confidențialitatea ofertei reclamantei trebuie acceptată. Astfel, ofertanților li se atrăsese atenția asupra acestui aspect particular la punctul 2 alineatul (4) al doilea paragraf din anunțul de participare, unde se preciza că integritatea plicurilor utilizate va fi considerată ca fiind o garanție atât a confidențialității, cât și a integrității conținutului ofertelor.
Din cele de mai sus rezultă că este neîntemeiată susținerea reclamantei potrivit căreia oferta sa a fost respinsă cu încălcarea reglementării aplicabile și că, în consecință, primul motiv invocat trebuie respins.
C –
Cu privire la al doilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
1.
Argumentele părților
Reclamanta susține, în sprijinul celui de al doilea motiv invocat, că, prin respingerea ofertei sale pentru nerespectarea confidențialității, în timp ce plicul exterior era intact, și prin neluarea în considerare a niciunei alte măsuri alternative mai puțin nefavorabile pentru interesele reclamantei, Parlamentul European a încălcat principiul proporționalității.
Parlamentul European contestă argumentele invocate de reclamantă.
2.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit jurisprudenței, astfel cum s‑a amintit deja la punctul 84 de mai sus, principiul proporționalității impune ca actele instituțiilor Uniunii să nu depășească limitele a ceea ce este adecvat și necesar pentru realizarea obiectivelor legitime urmărite de reglementarea în cauză, fiind stabilit că, atunci când este posibilă alegerea între mai multe măsuri adecvate, trebuie să se recurgă la cea mai puțin constrângătoare și că inconvenientele cauzate nu trebuie să fie disproporționate în raport cu scopurile vizate (a se vedea Hotărârea Pfizer Animal Health/Consiliul, punctul 84 de mai sus, punctul 411, și Hotărârea Bayer CropScience și alții/Comisia, punctul 84 de mai sus, punctul 223 și jurisprudența citată).
Mai întâi, trebuie să se constate că articolul 145 din normele de aplicare se opune deschiderii ofertelor care nu respectă dispozițiile articolului 143 din normele menționate. Or, astfel cum s‑a amintit la punctul 81 de mai sus, punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare, cu privire la care s‑a constatat, în cadrul analizei primului motiv, că dispozițiile acestuia au fost încălcate în speță, reproduce dispozițiile articolului 143 al treilea paragraf din normele de aplicare. Rezultă că Parlamentul European nu putea să deschidă oferta reclamantei fără a încălca articolul 145 din normele de aplicare.
În plus, după cum s‑a constatat, în cadrul aprecierii primului motiv, la punctul 78 de mai sus, Parlamentul European putea să respingă oferta reclamantei întrucât constatase că obligația de trimitere a ofertelor într‑un plic care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic nu fusese respectată și era chiar obligat să procedeze astfel în cazul în care confidențialitatea ofertei i s‑ar fi părut îndoielnică. Or, s‑a constatat de asemenea, la punctul 94 de mai sus, că îndoielile Parlamentului European cu privire la confidențialitatea ofertei reclamantei erau întemeiate ca urmare a stării în care au fost găsite plicurile interioare.
Pentru acest dublu motiv, Parlamentul European era astfel obligat să respingă oferta reclamantei. Or, principiul proporționalității, al cărui conținut este amintit la punctul 98 de mai sus, nu poate fi aplicat decât în cazurile în care autorul actului contestat dispune de o marjă de apreciere. Întrucât nu aceasta era situația în speță, rezultă că, în împrejurările cauzei, invocarea principiului menționat este inoperantă.
Mai mult, în măsura în care, în cadrul celui de al doilea motiv, reclamanta ar susține că obligațiile care au fost reținute în sarcina sa în speță ar avea un caracter disproporționat, este suficient să amintim că susținerile întemeiate pe caracterul pretins disproporționat al obligației de trimitere a ofertelor într‑un plic sigilat care la rândul său să fie introdus într‑un al doilea plic sigilat au fost respinse în cadrul aprecierii referitoare la temeinicia excepției de inaplicabilitate privind punctul 2 alineatul (4) al treilea paragraf din anunțul de participare și articolul 143 alineatul (3) din normele de aplicare.
Rezultă că al doilea motiv trebuie respins.
D –
Cu privire la al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament
1.
Argumentele părților
a) Argumentele reclamantei
Cu privire la aplicarea principiului egalității de tratament
În cadrul celui de al treilea motiv invocat, reclamanta susține că, la data introducerii acțiunii, ea participase la patru cereri de ofertă – printre care cea care constituie cadrul prezentului litigiu – în condiții de trimitere identice și că niciuna dintre celelalte trei oferte pe care le‑a prezentat nu a fost respinsă fără a fi examinată pentru nerespectarea confidențialității. Reclamanta consideră că tratamentul diferit aplicat ofertei în speță caracterizează o diferență de tratament între situații identice pe care niciun motiv obiectiv nu o justifică. În consecință, reclamanta susține că decizia atacată încalcă principiul egalității de tratament. Astfel, potrivit acesteia, în celelalte trei proceduri la care a participat, „nicio observație nu a fost formulată în ceea ce privește starea plicurilor de hârtie kraft din interiorul plicului exterior al operatorului de transport” și nici în privința plicului exterior furnizat de operatorul de transport.
Cerere de măsuri de organizare a procedurii
Pentru a‑i permite să stabilească identitatea de situații între oferta în discuție în speță și celelalte trei cereri de ofertă la care a participat, reclamanta solicită Tribunalului să oblige Parlamentul European, în temeiul articolului 64 alineatul (3) litera (d) din Regulamentul de procedură, să prezinte procesele‑verbale întocmite de comisiile de deschidere care au intervenit în cererile de ofertă GENAFF11, HR/2011/EU și TM11/MT.
b) Argumentele Parlamentului European
Parlamentul European contestă argumentele reclamantei și se opune cererii de măsuri de organizare a procedurii
2.
Aprecierea Tribunalului
Potrivit jurisprudenței, obligația autorităților contractante de a respecta principiul egalității de tratament corespunde înseși esenței reglementării Uniunii în domeniul achizițiilor publice, care urmărește în special să favorizeze dezvoltarea unei concurențe efective și stabilește criterii de atribuire a contractelor care să garanteze o astfel de concurență. În ceea ce privește principiul egalității de tratament, acesta impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv (a se vedea Hotărârea Bayer CropScience și alții/Comisia, punctul 84 de mai sus, punctul 236 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea, prin analogie, Hotărârea Curții din 3 martie 2005, Fabricom,
C-21/03 și C-34/03, Rec., p. I-1559
, punctele 26 și 27 și jurisprudența citată).
Prin intermediul celui de al treilea motiv invocat, reclamanta susține că Parlamentul European nu putea să respingă oferta sa fără a încălca principiul egalității de tratament, din moment ce aceasta pretinde că a depus alte oferte în condiții identice și susține că celelalte oferte nu au fost respinse pentru netrimiterea în două plicuri, fiecare fiind sigilat. Astfel, reclamanta consideră că, în speță, a făcut obiectul unui tratament diferit într‑o situație comparabilă fără ca această diferență să poată fi justificată în mod obiectiv.
Principiul general al egalității de tratament, pentru care articolul 89 alineatul (1) din regulamentul financiar constituie o modalitate de aplicare în domeniul achizițiilor publice, are vocația de a se aplica ofertanților care participă la o anumită procedură de achiziție. Or, astfel cum susține Parlamentul European, admiterea argumentației reclamantei ar conduce în speță la încălcarea acestui principiu în privința celorlalți ofertanți care au depus o ofertă în cadrul procedurii de achiziție în discuție în speță, întrucât reclamanta, care nu era într‑o situație comparabilă cu a lor în ceea ce privește cerința referitoare la prezentarea ofertei în două plicuri, fiecare fiind sigilat, ar beneficia de același tratament ca și aceștia.
Pe de altă parte, în ceea ce privește solicitarea reclamantei de a fi tratată în speță comparabil cu modul în care a fost tratată în alte proceduri, trebuie să se observe că, chiar presupunând că aceasta a depus efectiv alte oferte în condiții la fel de neregulamentare precum în speță, ea nu poate, prin invocarea principiului egalității, să revendice beneficiul obținut în urma unei nelegalități. Or, din analiza primelor două motive invocate în prezenta cauză rezultă că, în cazul în care un ofertant nu respectă obligația de a‑și depune oferta în două plicuri, fiecare fiind sigilat, în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 143 din normele de aplicare, precum și la punctul 2 alineatul (4) din anunțul de participare, autoritatea contractantă este obligată să respingă oferta respectivă.
În aceste condiții, nu poate fi admisă cererea de măsuri de organizare a procedurii solicitată de reclamantă, al cărei rezultat ar rămâne, în orice caz, fără efect asupra aprecierii prezentului motiv.
Rezultă că al treilea motiv, întemeiat pe încălcarea principiului egalității de tratament, trebuie respins.
E –
Cu privire la al patrulea motiv, întemeiat pe încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene
1.
Argumentele părților
Prin intermediul celui de al patrulea motiv invocat, reclamanta susține că decizia atacată constituite o măsură individuală care îi aduce atingere. Prin urmare, aceasta consideră că ar fi trebuit să fie ascultată, în conformitate cu articolul 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale, înainte de adoptarea deciziei menționate. Or, potrivit reclamantei, în cazul în care comisia de deschidere a ofertelor ar fi ascultat explicațiile sale, ea ar fi putut să o convingă de faptul că confidențialitatea ofertei fusese păstrată și ar fi fost posibil ca aceasta să hotărască altfel.
Parlamentul European contestă argumentele reclamantei.
2.
Aprecierea Tribunalului
Mai întâi, trebuie să se constate că reclamanta, în cadrul celui de al patrulea motiv, invocă încălcarea dreptului de a fi ascultat înainte de adoptarea deciziei atacate. Aceasta susține astfel că decizia în cauză constituie o măsură individuală care îi aduce atingere în sensul articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale. În această măsură, argumentația reclamantei trebuie să fie de asemenea analizată din perspectiva principiului respectării dreptului la apărare, care este un principiu general al dreptului Uniunii.
Potrivit unei jurisprudențe constante, existența unei încălcări a dreptului la apărare trebuie apreciată în funcție de împrejurările specifice fiecărei spețe, în special de natura actului în cauză, de contextul adoptării sale și de normele juridice care reglementează materia respectivă (a se vedea Hotărârea Curții din 18 iulie 2013, Comisia/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P și C‑595/10 P, punctul 102 și jurisprudența citată).
În ceea ce privește normele aplicabile, trebuie amintit că regulamentul financiar și normele de aplicare prevăd formele pe care le pot lua contactele dintre autoritățile contractante și ofertanți și că aceste dispoziții au ca obiect asigurarea accesului participanților la procedurile de atribuire a contractelor de achiziții publice cu respectarea principiilor transparenței și egalității de tratament între candidați. Or, nicio dispoziție nu prevede că autoritatea contractantă este obligată să solicite punctul de vedere al unui ofertant înainte de a respinge oferta acestuia pentru neconformitate cu cerințele de formă prevăzute de documentația procedurii de achiziție a cărei respectare are un caracter substanțial.
În ceea ce privește problema dacă dreptul de a fi ascultat înainte de adoptarea deciziei atacate, invocat de reclamantă, ar putea decurge din principiul general al respectării dreptului la apărare, trebuie amintit că respectarea acestui principiu trebuie asigurată chiar și în absența unei reglementări specifice, dar că, pentru ca o astfel de încălcare să determine o anulare, trebuie ca, în lipsa acestei neregularități, procedura să fi putut conduce la un rezultat diferit (Hotărârea Curții din 11 noiembrie 1987, Franța/Comisia,
259/85, Rec., p. 4393
, punctele 12 și 13).
În această privință, trebuie să se constate, în primul rând, că decizia atacată constituie o luare de poziție cu privire la o ofertă prezentată la inițiativa reclamantei și că motivele adoptării deciziei menționate se regăsesc exclusiv în examinarea prezentării sub aspectul formei a documentelor transmise de reclamantă în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă, în timp ce condițiile de formă pe care trebuiau să le respecte ofertanții erau în mod clar precizate în anunțul de participare. Astfel, decizia atacată nu se întemeiază pe nicio considerație de fapt sau de drept pe care reclamanta putea să o ignore în mod legitim. Prin urmare, susținerea reclamantei potrivit căreia Parlamentul European era obligat să o asculte înainte de a adopta decizia atacată nu este întemeiată.
Mai mult decât atât, trebuie de asemenea arătat, în al doilea rând, că, din cauza nerespectării de către reclamantă a cerințelor de formă prevăzute în anunțul de participare, Parlamentul European, astfel cum s‑a stabilit cu ocazia examinării primelor două motive de recurs, a fost obligat să respingă oferta reclamantei. În aceste condiții, posibilitatea reclamantei de a prezenta observații nu era susceptibilă să aibă nici cea mai mică influență asupra deciziei adoptate cu privire la oferta sa.
Prin urmare, al patrulea motiv invocat, întemeiat pe încălcarea pretinsului drept al reclamantei de a fi ascultată înainte de adoptarea deciziei atacate, trebuie de asemenea respins, fără a fi necesară pronunțarea cu privire la aspectul dacă încălcarea articolului 41 alineatul (2) litera (a) din Carta drepturilor fundamentale poate fi invocată în mod util împotriva autorității contractante în contextul unei proceduri de achiziție publică.
Prin urmare, din toate cele de mai sus rezultă că prezenta acțiune trebuie respinsă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 87 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată, conform concluziilor Parlamentului European.

Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a șasea)
declară și hotărăște:

1)
Respinge acțiunea.

2)
Obligă Euris Consult Ltd la plata cheltuielilor de judecată.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Pronunțată astfel în ședință publică la Luxemburg, la 30 aprilie 2014.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.