CELEX: 62010CJ0464
Verotus
Kuudes arvonlisäverodirektiivi
Direktiivin 6 artiklan 4 kohta
Vapautus arvonlisäverosta
Direktiivin 13 artiklan B kohdan f alakohta
Uhkapelit
Palvelut, jotka omissa nimissään mutta vedonlyöntitoimintaa harjoittavan komissionantajan lukuun toimiva komissionsaaja (peliasiamies) suorittaa

Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä:
yhdenmukainen määräytymisperuste – 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY (EYVL L 145, s. 1; jäljempänä
kuudes direktiivi) 6 artiklan 4 kohdan ja 13 artiklan B kohdan f alakohdan tulkintaa.
Pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Belgian valtio sekä Pierre Henfling, Raphaël Davin ja Koenraad Tanghe
Tiercé Franco-Belge SA:n (jäljempänä TFB) konkurssipesän selvittäjinä ja jossa on kyse siitä, ettei Belgian valtio vapauttanut
arvonlisäverosta vedonlyöntitoimistojen TFB:lle suorittamia palveluja.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Kuudennen direktiivin 2 artiklan 1 alakohdan mukaan arvonlisäveroa on kannettava ”verovelvollisen tässä ominaisuudessaan maan
alueella suorittamasta vastikkeellisesta tavaroiden luovutuksesta ja palvelujen suorituksesta”.
Kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan ja 4 kohdan c alakohdan mukaan tavaroiden luovutuksella tarkoitetaan ”aineellisen
omaisuuden omistajalle kuuluvan määräämisvallan siirtoa” ja ”tavaroiden siirtoa osto- tai myyntikomissiota koskevan sopimuksen
perusteella”.
Direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. ’Palvelujen suorituksella’ tarkoitetaan liiketointa, joka ei ole 5 artiklassa tarkoitettua tavaran luovutusta.
– –
4. Verovelvollisen, joka omissa nimissään mutta toisen lukuun toimien osallistuu palvelujen suoritukseen, on katsottava henkilökohtaisesti
vastaanottaneen ja suorittaneen kyseiset palvelut.
– –”
Kuudennen direktiivin 13 artiklassa, jonka otsikkona on ”Maan alueella myönnettävät vapautukset”, säädetään seuraavaa:
”– –
B.       Muut vapautukset
Jäsenvaltioiden on vapautettava verosta jäljempänä luetellut liiketoimet edellytyksillä, joita ne asettavat vapautusten oikeaksi
ja selkeäksi soveltamiseksi sekä veropetosten, veron kiertämisen ja muiden väärinkäytösten estämiseksi, edellä sanotun kuitenkaan
rajoittamatta yhteisön muiden säännösten soveltamista:
– –
f)      vedonlyönti, arvonta ja muut uhka- tai rahapelit, jollei kunkin jäsenvaltion säätämistä edellytyksistä ja rajoituksista muuta
johdu;
– –”

Kansallinen säännöstö
Arvonlisäverolain (code de la taxe sur la valeur ajoutée) 10 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tavaroiden luovutuksella tarkoitetaan tavaran omistajalle kuuluvan määräämisvallan siirtoa.
Tällä tarkoitetaan erityisesti tavaran antamista hankkijan tai luovutuksensaajan käyttöön omistusoikeuden siirtoa koskevan
sopimuksen (contrat translatif) tai oikeustilan vahvistamista koskevan sopimuksen (contrat déclaratif) perusteella.”
Arvonlisäverolain 13 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Ostotoimeksiannon saanut komissionsaaja on katsottava ostajaksi ja suhteessa komissionantajaan välityksellään ostetun tavaran
myyjäksi; myyntitoimeksiannon saanut komissionsaaja on katsottava myyjäksi ja suhteessa komissionantajaan välityksellään myydyn
tavaran ostajaksi.
2.       Komissionsaajalla ei tarkoiteta pelkästään sitä, joka toimii omissa nimissään tai yhtiön nimissä komissionantajan lukuun,
vaan myös ostotoimeksiannon saanutta välittäjää, joka saa myyjältä – tai myyntitoimeksiannon saanutta välittäjää, joka toimittaa
ostajalle – millä tahansa perusteella omissa nimissään laaditun laskun, veloitusilmoituksen tai muun vastaavan asiakirjan.”
Arvonlisäverolain 18 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Palvelujen suorituksella tarkoitetaan liiketointa, joka ei ole tässä laissa tarkoitettu tavaran luovutus.
Palvelujen suorituksella tarkoitetaan erityisesti sellaisen sopimuksen täyttämistä, joka koskee
– –
3.      toimeksiantoa;
– –”
Arvonlisäverolain 20 §:n 1 momentin ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – kun komissionsaaja tai mikä tahansa välittäjä, joka toimii 13 §:n 2 momentissa säädetyin edellytyksin, osallistuu palvelujen
suoritukseen, sen on katsottava henkilökohtaisesti vastaanottaneen ja suorittaneen kyseiset palvelut.”
Arvonlisäverolain 44 §:n 3 momentin 13 kohdan mukaan arvonlisäverosta on vapautettu ”vedonlyönti, arvonta ja muut uhka- tai
rahapelit, jollei kuninkaan säätämistä edellytyksistä ja rajoituksista muuta johdu”.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
TFB, joka asetettiin konkurssiin 27.10.2008, on Belgiassa arvonlisäverovelvolliseksi rekisteröity osakeyhtiö, jonka toimialaan
kuuluu vedonlyöntitoiminta erityisesti Belgiassa ja muissa maissa järjestettävissä hevoskilpailuissa.
Toiminnassaan TFB käyttää peliasiamiehiksi (buraliste) kutsuttujen, Belgian kuningaskunnan alueella kattavasti sijaitsevien
paikallisten toimistojen verkostoa. Peliasiamiesten tehtävänä on vastaanottaa vedonlyöjien hevoskilpailuja tai muita urheilutapahtumia
koskeviin vetoihin liittyvät panokset, rekisteröidä vedonlyönnit, antaa pelikupongit tai -tositteet vedonlyöjille ja maksaa
voitot.
Jokainen peliasiamies on sidottu TFB:hen komissiosopimukseksi kutsutulla sopimuksella.
Kyseisen sopimuksen mukaan TFB omistaa peliasiamiehelle luovutettavat liiketoiminnan välineet. TFB antaa peliasiamiehen käyttöön
tarvittavalla energiahuollolla varustetut tilat, huolehtii tilojen vakuuttamisesta sekä vastaa liikkeen nimikyltin asentamisesta
ja kunnon ylläpidosta.
Sopimuksen mukaan TFB antaa peliasiamiehen käyttöön myös atk-laitteiston, jonka avulla vedonlyönnit ja voitonmaksut on rekisteröitävä.
TFB luovuttaa peliasiamiehelle laitteiston ja asiakirjat ilmaiseksi, ja ne pysyvät yksinomaan TFB:n omistuksessa. Peliasiamies
sitoutuu käyttämään TFB:n sille antamaa laitteistoa asianmukaista huolellisuutta noudattaen ja ilmoittamaan TFB:lle kaikista
laitteiston toiminnassa esiintyvistä ongelmista, ja laitteiston korjauksen ja huollon suorittaa TFB omalla kustannuksellaan.
TFB:n kanssa tekemänsä komissiosopimuksen mukaan peliasiamiehen on lisäksi noudatettava vedonlyöntiä – erityisesti vedonlyöntien
rekisteröintiä, kirjanpitoa ja maksua – koskevia sääntöjä. Peliasiamies sitoutuu varmistamaan, että toimintaa harjoitetaan
sääntöjen mukaisesti ja että toimiston aukioloajat noudattavat TFB:n toimintaan ja tuotteisiin liittyviä tapahtumia. Sillä
on kuitenkin oikeus vapaasti päättää toimistonsa organisaatiosta, ja se voi vapaasti palkata henkilöstöä täyttääkseen velvoitteensa
mahdollisimman hyvin.
TFB sallii peliasiamiehen vastaanottaa kaikenlaisia vedonlyöntejä, johon TFB:llä on asianmukainen lupa joko lain tai valtuutuksen
nojalla, ja antaa peliasiamiehen harjoittaa myös muuta toimintaa edellyttäen, ettei toiminta ole hevoskilpailujen vedonlyöntejä
välittäviä toimistoja koskevan lain vastaista eikä sitä harjoiteta TFB:n välittömän kilpailijan lukuun.
TFB:n sääntöjen yleisten määräysten mukaan toimiston pitäjä, jolla on yksinoikeus rekisteröidä vedonlyönti, voi aina kieltäytyä
vedonlyönnin vastaanottamisesta kokonaan tai osittain, eikä sillä ole velvollisuutta perustella kieltäytymistään. Lisäksi
vedonlyönnin voittaja voi lunastaa voittonsa vain sen peliasiamiehen luona, joka on vastaanottanut hänen vedonlyöntinsä.
Peliasiamiehelle maksetaan korvauksena provisio, jonka suuruus määritellään prosenttiosuutena rekisteröityjen vedonlyöntien
panoksista takaisinmaksujen vähentämisen jälkeen. Provisio lasketaan ja maksetaan kuukausittain erikseen virallisesta vedonlyöntitoiminnasta.
Peliasiamies ei laskuta TFB:tä provisioista.
Peliasiamiesten pelaajille vedonlyöntien toteuttamiseksi antamien pelikuponkien etupuolella yläreunassa ilmoitetaan peliasiamiehen
nimi, kaupparekisterinumero ja arvonlisäverotunnus. Pelikuponkien etupuolella alareunassa on lisäksi sivusuunnassa maininnat
”Belgische Tiercé” ja ”Tiercé belge” sekä niiden yläpuolella maininta ”Tiercé Franco Belge”. Pelikuponkien kääntöpuolella
on seuraava teksti: ”Osallistumalla vedonlyöntiin vedonlyöjä vahvistaa tutustuneensa S.C. P.M.U. belgen, S.A. Tiercé Franco-belgen
ja Bingoalin sääntöihin ja hyväksyvänsä ne”.
Heinäkuussa 2000 aloitetun tarkastuksen aikana Belgian verohallinto totesi, ettei peliasiamiesten 1.1.1997–31.12.2000 saamista
provisioista ollut suoritettu arvonlisäveroa. Koska verohallinto katsoi, että peliasiamiehet toimivat TFB:n nimissä ja että
niiden toiminta oli näin ollen arvonlisäveron alaista, se määräsi marraskuussa 2001 TFB:n maksamaan kyseisistä provisioista
suorittamatta jääneen arvonlisäveron johdosta veronlisäystä virhemaksuilla ja viivästyskoroilla lisättynä.
TFB nosti tribunal de première instance de Liègessä kanteen, jossa se vaati toteamaan, että riidanalaisista provisioista ei
ole suoritettava arvonlisäveroa, ja väitti, että peliasiamiehet on arvonlisäverolainsäädäntöä sovellettaessa katsottava komissionsaajiksi,
jotka osallistuvat arvonlisäverosta vapautettujen palveluiden suorittamiseen.
Kyseinen tuomioistuin hyväksyi 20.9.2004 antamallaan tuomiolla TFB:n vaatimuksen. Belgian valtio valitti tuomiosta Cour d’appel
de Liègeen, joka pysytti sen kokonaisuudessaan 5.10.2005 antamallaan tuomiolla. Cour de cassation kumosi tuomion ja palautti
asian ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tutki ensiksi TFB:n ja peliasiamiesten välisen sopimuksen ja katsoi, että tämän sopimuksen
sisäisten ja ulkoisten tekijöiden yhdistelmästä seuraa, että peliasiamiehet olivat saaneet TFB:ltä sopimusperusteisen tehtävän
vastaanottaa ja rekisteröidä vedonlyöntejä komissiosopimuksen eivätkä toimeksiantosopimuksen rajoissa. Mainittu tuomioistuin
totesi lisäksi, että arvonlisäverolain 13 §:n 2 momentti ratkaisee täysin kysymyksen siitä, toimiko välittäjä pikemminkin
toimeksisaajana kuin komissionsaajana. Se katsoi, että peliasiamiehet osallistuivat välittömästi omissa nimissään komissiosopimuksen
nojalla sellaisten palvelujen suorittamiseen, jotka koostuvat vedonlyöntien rekisteröinnistä ja voittojen maksusta TFB:n lukuun.
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrki selvittämään, oliko TFB:n peliasiamiehille maksamat provisiot vapautettu
arvonlisäverosta. Koska Cour d’appel de Mons katsoi tässä yhteydessä pääasian ratkaisun riippuvan unionin oikeuden tulkinnasta,
se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [kuudennen direktiivin] 6 artiklan 4 kohtaa ja 13 artiklan B kohdan f alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä
sille, että sellaisen komissionsaajan, joka toimii omissa nimissään mutta sellaisen komissionantajan lukuun, joka järjestää
13 artiklan B kohdan f alakohdassa tarkoitettujen palvelujen suorittamisen, suorittamat palvelut vapautetaan verosta?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa kysymyksellään selvittää, onko kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohtaa ja
13 artiklan B kohdan f alakohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sille, että sellaisen komissionsaajan, joka toimii
omissa nimissään mutta sellaisen komissionantajan lukuun, joka järjestää 13 artiklan B kohdan f alakohdassa tarkoitettujen
palvelujen suorittamisen, suorittamat palvelut vapautetaan arvonlisäverosta. Tarkemmin sanottuna kysymyksellä tiedustellaan,
miten vedonlyöntitoimintaa harjoittavan yrityksen ja sellaisen taloudellisen toimijan, joka omissa nimissään mutta edellä
mainitun yrityksen lukuun osallistuu vedonlyöntien vastaanottamiseen, välistä suhdetta on kohdeltava arvonlisäverotuksessa.
Kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan f alakohdan mukaan vedonlyönti, arvonta ja muut uhka- tai rahapelit on vapautettu
arvonlisäverosta, jollei kunkin jäsenvaltion säätämistä edellytyksistä ja rajoituksista muuta johdu.
Vapautus johtuu käytännön syistä, koska arvonlisävero soveltuu huonosti uhkapeleihin liittyviin liiketoimiin, eikä – kuten
tiettyjen sosiaalialan yleishyödyllisten palvelujen osalta – pyrkimyksestä varmistaa se, että tätä toimintaa kohdellaan arvonlisäverotuksessa
suotuisammin (ks. asia C-89/05, United Utilities, tuomio 13.7.2006, Kok., s. I-6813, 23 kohta ja asia C-58/09, Leo-Libera,
tuomio 10.6.2010, 24 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kyseisessä säännöksessä tarkoitetulle vedonlyöntitoiminnalle on luonteenomaista, että vedonlyöjille tarjotaan voittomahdollisuus
ja että vastaavasti hyväksytään riski joutua rahoittamaan nämä voitot (em. asia United Utilities, tuomion 26 kohta).
Oikeuskäytännössä on katsottu tämän perusteella, että vedonlyöntiä puhelimitse järjestävän yrityksen hyväksi tapahtuvassa
call centre ‑palvelujen suorittamisessa, johon sisältyy se, että mainittujen palvelujen suorittajan työntekijät ottavat vastaan
vedonlyöntejä vedonlyönnin järjestäjän nimissä, ei ole kyse kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan f alakohdassa tarkoitetusta
vedonlyöntitoiminnasta eikä se näin ollen voi olla arvonlisäverosta vapautettu kyseisessä säännöksessä tarkoitetulla tavalla
(em. asia United Utilities, tuomion 29 kohta).
Pääasia eroaa kuitenkin monessa suhteessa edellä mainitusta asiasta United Utilities. Peliasiamiesten toiminta nimittäin yhtäältä
eroaa call centre -toiminnasta erityisesti siksi, että vedonlyöjät tuntevat peliasiamiehet, peliasiamiehet voivat kieltäytyä
vedonlyönnin vastaanottamisesta ilman, että niiden on perusteltava kieltäytymistään, ja siksi, että peliasiamiehet ovat myös
vastuussa voittojen maksamisesta vedonlyöjille. Toisaalta kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa oli kyse vedonlyöntien vastaanottamisesta
vedonlyönnin järjestäjän nimissä, kun pääasiassa esitetty kysymys taas koskee nimenomaan sellaisen taloudellisen toimijan
tilannetta, joka vedonlyönnin järjestäjän lukuun mutta omissa nimissään osallistuu vedonlyöntien vastaanottamiseen.
Toisin kuin edellä mainitussa asiassa United Utilities annetussa tuomiossa, tällainen omissa nimissä tapahtuva asiamiehenä
toimiminen merkitsee, kuten kyseisen tuomion 27 kohdassa on täsmennetty, että oikeussuhdetta ei synny välittömästi vedonlyöjän
ja sen yrityksen välillä, jonka lukuun asiamies toimii, vaan yhtäältä asiamiehen ja vedonlyöjän välillä sekä toisaalta asiamiehen
ja kyseisen yrityksen välillä.
Kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohdassa säädetään tällaisen asiamiehenä toimimisen arvonlisäverokohtelusta, että verovelvollisen,
joka omissa nimissään mutta toisen lukuun toimien osallistuu palvelujen suoritukseen, on katsottava henkilökohtaisesti vastaanottaneen
ja suorittaneen kyseiset palvelut.
Kyseisessä säännöksessä luodaan näin ollen oikeudellinen fiktio kahdesta peräkkäin suoritetusta identtisestä palvelusta. Fiktion
mukaan sellaisen toimijan, joka osallistuu palvelujen suorittamiseen ja joka on komissionsaajana, on katsottava ensin vastaanottaneen
kyseiset palvelut siltä toimijalta, jonka lukuun se toimii ja joka on komissionantajana, ennen kuin se toiseksi suorittaa
henkilökohtaisesti nämä palvelut asiakkaalle. Tästä seuraa, että arvonlisäverotuksessa roolit palvelujen suorittajana ja niiden
maksajana ovat komissionantajan ja -saajan välisessä oikeussuhteessa fiktiivisesti vaihtuneet.
Koska kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohta kuuluu kyseisen direktiivin V osastoon, jonka otsikkona on ”Verolliset liiketoimet”,
ja koska se on sanamuodoltaan yleinen siten, ettei sen soveltamisalaa tai ulottuvuutta ole rajoitettu, kyseisellä säännöksellä
luotu fiktio koskee myös kuudennessa direktiivissä säädettyjen arvonlisäverovapautusten soveltamista. Tästä seuraa, että jos
palvelujen suoritus, joihin komissionsaaja osallistuu, vapautetaan arvonlisäverosta, kyseistä vapautusta sovelletaan myös
komissionantajan ja -saajan välisessä oikeussuhteessa.
Tämä päätelmä pätee myös kuudennen direktiivin 13 artiklan B kohdan f alakohdassa säädettyyn vedonlyöntitoimintaa koskevaan
vapautukseen. Kyseiseen vapautukseen ei nimittäin liity muihin vapautuksiin verrattuna sellaisia erityispiirteitä, joilla
voitaisiin perustella kyseisen direktiivin 6 artiklan 4 kohdan soveltamisalan rajoittaminen ja se, että vedonlyönti suljetaan
pois soveltamisalan piiristä. Viimeksi mainittua säännöstä sovellettaessa ei myöskään ole merkitystä sillä, että välityspalveluja
ei vapauteta 13 artiklan B kohdan f alakohdassa verosta, kun taas tällaisesta vapautuksesta säädetään nimenomaisesti kuudennen
direktiivin 13 artiklan B kohdan a ja d alakohdassa.
Toisin kuin Belgian hallitus väittää, myöskään verotuksen neutraalisuuden periaate ei ole esteenä kuudennen direktiivin 13
artiklan B kohdan f alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen soveltamiselle komissionantajan ja -saajan välisessä suhteessa,
vaikka päämiehen nimissä ja lukuun toimivalle asiamiehelle maksettu provisio on arvonlisäveron alainen. Kuudennen direktiivin
6 artiklan 4 kohta itsessään nimittäin sisältää omissa nimissään mutta toisen lukuun toimivan komissionsaajan suorittamia
palveluja koskevat erityissäännöt, jotka eroavat säännöistä, jotka koskevat toisen nimissä ja toisen lukuun toimivan asiamiehen
suorittamia palveluja.
Belgian hallituksen esittämästä kysymyksestä, joka koskee siitä, toimivatko pääasiassa kyseessä olevat peliasiamiehet vedonlyöntejä
vastaanottaessaan tosiasiallisesti omissa nimissään kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohdassa tarkoitetulla tavalla, on
todettava, että esitetty kysymys, joka noudattaa kyseisen kohdan sanamuotoa, perustuu olettamaan, jonka mukaan peliasiamiehet
kuuluvat sen soveltamisalaan.
SEUT 267 artiklassa tarkoitetussa menettelyssä kansallisen tuomioistuimen, jonka käsiteltävänä on kuudennen direktiivin 6
artiklan 4 kohdan soveltamista koskeva oikeusriita, tehtävänä on tutkia kaikkien käsiteltävää asiaa koskevien tietojen ja
erityisesti kyseessä olevalla taloudellisella toimijalla asiakkaisiinsa nähden olevien sopimusvelvoitteiden luonteen perusteella,
täyttyykö tämä kyseisen säännöksen soveltamista koskeva edellytys vai ei (ks. vastaavasti kuudennen direktiivin 26 artiklan
kannalta asia C-163/91, Van Ginkel, tuomio 12.11.1992, Kok., s. I‑5723, 21 kohta ja asia C-200/04, ISt, tuomio 13.10.2005,
Kok., s. I-8691, 19 ja 20 kohta).
Unionin tuomioistuin, jolta on pyydetty kansallista tuomioistuinta hyödyttävää vastausta, voi kuitenkin kansallisen tuomioistuimen
käsiteltävänä olevan konkreettisen oikeusriidan ratkaisua helpottaakseen antaa ohjeita pääasian asiakirjojen ja sille esitettyjen
kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella (ks. asia C-438/05, International Transport Workers’ Federation ja Finnish
Seamen’s Union, tuomio 11.12.2007, Kok., s. I-10779, 85 kohta ja asia C-73/08, Bressol ym., tuomio 13.4.2010, 65 kohta, ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Pääasiassa kyseessä olevien peliasiamiesten toiminnasta on korostettava, että vaikka kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohdan
edellytystä, jonka mukaan verovelvollisen on toimittava omissa nimissään mutta toisen lukuun, on tulkittava kyseessä olevien
sopimussuhteiden perusteella, kuten tämän tuomion 40 kohdasta ilmenee, kyseisellä direktiivillä käyttöön otetun yhteisen arvonlisäverojärjestelmän
moitteeton toiminta edellyttää, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin konkreettisesti tarkistaa kaikkien käsiteltävää
asiaa koskevien tietojen perusteella, toimivatko kyseessä olevat peliasiamiehet vedonlyöntejä vastaanottaessaan tosiasiallisesti
omissa nimissään.
Tässä yhteydessä on erityisesti otettava huomioon se, edellyttääkö peliasiamiesten toiminnan harjoittaminen viranomaisten
myöntämää lupaa, se, että peliasiamiesten antamissa pelikupongeissa mainitaan TFB:n nimi, että asiakkaat hyväksyvät pelikupongeissa
olevien mainintojen mukaisesti TFB:n säännöt ja että peliasiamiehillä on oikeus käyttää yhtiön nimikylttiä, ja se, toimivatko
peliasiamiehet toimeksisaajina ennen pääasian tosiseikkojen tapahtumahetkeä. Sen sijaan sellaisen kansallisen arvonlisäverosäännöksen
mahdollista olemassaoloa, jolla ulotetaan kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohdassa säädetty oikeudellinen fiktio kyseisessä
säännöksessä asetettuja edellytyksiä pidemmälle, ei voida ottaa huomioon, kun tutkitaan, toimivatko peliasiamiehet omissa
nimissään. Jos kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohdan mukaiset edellytykset eivät nimittäin täyty, kyseisen direktiivin
13 artiklan B kohdan f alakohdassa säädettyä vedonlyöntiä koskevaa arvonlisäverovapautusta ei sovelleta pääasiassa.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että kuudennen direktiivin 6 artiklan 4 kohtaa ja
13 artiklan B kohdan f alakohtaa on tulkittava siten, että jos taloudellinen toimija osallistuu omissa nimissään mutta vedonlyöntitoimintaa
harjoittavan yrityksen lukuun sellaisten vedonlyöntien vastaanottamiseen, jotka kuuluvat 13 artiklan B kohdan f alakohdassa
säädetyn arvonlisäverovapautuksen piiriin, kyseisen yrityksen on katsottava 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti suorittaneen kyseiselle
taloudelliselle toimijalle arvonlisäverovapautuksen piiriin kuuluvan vedonlyöntipalvelun.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (seitsemäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Jäsenvaltioiden liikevaihtoverolainsäädännön yhdenmukaistamisesta – yhteinen arvonlisäverojärjestelmä: yhdenmukainen määräytymisperuste
– 17.5.1977 annetun kuudennen neuvoston direktiivin 77/388/ETY 6 artiklan 4 kohtaa ja 13 artiklan B kohdan f alakohtaa on
tulkittava siten, että jos taloudellinen toimija osallistuu omissa nimissään mutta vedonlyöntitoimintaa harjoittavan yrityksen
lukuun sellaisten vedonlyöntien vastaanottamiseen, jotka kuuluvat 13 artiklan B kohdan f alakohdassa säädetyn arvonlisäverovapautuksen
piiriin, viimeksi mainitun yrityksen on katsottava 6 artiklan 4 kohdan mukaisesti suorittaneen kyseiselle taloudelliselle
toimijalle arvonlisäverovapautuksen piiriin kuuluvan vedonlyöntipalvelun.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.