CELEX: 62009CJ0331
Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru
Ajutor de stat
Ajutor acordat de Republica Polonă în favoarea grupului Technologie Buczek
Decizie a Comisiei prin care se constată incompatibilitatea ajutorului cu piața comună și prin care se dispune recuperarea acestuia
Neexecutare în termenul stabilit

Prin cererea introductivă, Comisia Comunităților Europene solicită Curții să constate că, prin neîndeplinirea obligațiilor
care îi revin în temeiul Deciziei 2008/344/CE a Comisiei din 23 octombrie 2007 privind ajutorul de stat C 23/06 (ex NN 35/06)
acordat de Polonia producătorului de oțel Technologie Buczek Group (JO 2008, L 116, p. 26), Republica Polonă a încălcat dispozițiile
articolului 249 al patrulea paragraf CE, precum și ale articolelor 3, 4 și 5 din decizia menționată.

Cadrul juridic
Considerentul (13) al Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare
a articolului [88] din Tratatul CE (JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41) are următorul cuprins:
„întrucât, în cazul ajutoarelor ilegale care nu sunt compatibile cu piața comună, trebuie restabilită concurența efectivă;
întrucât, în acest scop, este necesară recuperarea fără întârziere a ajutorului, inclusiv a dobânzii; întrucât este necesar
ca recuperarea să se realizeze în conformitate cu procedurile de drept național; întrucât aplicarea acestor proceduri nu trebuie
să ridice obstacole în calea restabilirii concurenției nedenaturate, prin împiedicarea executării imediate și efective a deciziei
Comisiei; întrucât, pentru a obține acest rezultat, statele membre trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a asigura
efectul util al deciziei Comisiei”.
Articolul 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999 prevede:
„Fără a aduce atingere unui ordin emis de Curtea de Justiție a Comunităților Europene în temeiul articolului [242] din tratat,
recuperarea se efectuează fără întârziere și în conformitate cu procedurile legislației naționale a statului membru în cauză,
cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei Comisiei. În acest scop și în eventualitatea
unei proceduri derulate în fața instanțelor naționale, statele membre în cauză parcurg toate etapele necesare permise de legislațiile
naționale respective, inclusiv măsuri provizorii, fără a aduce atingere dreptului comunitar.”
Potrivit articolului 23 alineatul (1) din același regulament:
„Atunci când statul membru în cauză nu respectă deciziile condiționale sau negative, mai ales în situațiile prevăzute la articolul
14, Comisia poate sesiza direct Curtea de Justiție a Comunităților Europene, în conformitate cu articolul [88] alineatul (2)
din tratat.”

Istoricul cauzei
Prin articolul 1 din Decizia 2008/344, notificată Republicii Polone la 24 octombrie 2007, Comisia a declarat că măsurile adoptate
de Republica Polonă în favoarea grupului Technologie Buczek (denumit în continuare „GTB”) constituie un ajutor de stat incompatibil
cu piața comună (denumit în continuare „ajutorul în cauză”).
La data faptelor care stau la baza prezentului litigiu, GTB își desfășura activitatea în sectorul producției de oțel, ca fabricant
de tuburi, și era constituit din Technologie Buczek SA (denumită în continuare „TB”), care deținea mai multe filiale dintre
care două beneficiau, potrivit Comisiei, de asemenea de ajutorul în cauză, și anume Buczek Automotive sp. z o.o. (denumită
în continuare „BA”) și Huta Buczek sp. z o.o. (denumită în continuare „HB”).
Ajutorul în cauză în favoarea GTB consta în neexecutarea forțată a datoriilor publice deținute de mai mulți creditori publici,
în special instituția de asigurări sociale, municipalitatea din Sosnowiec, unde avea sediul GTB, și Fondul de Stat pentru
Reabilitarea Persoanelor cu Handicap.
Primele cinci articole din dispozitivul Deciziei 2008/344 au următorul cuprins:
„
Articolul 1
Ajutorul de stat în valoare de 20 761 643 PLN, acordat ilegal de Polonia [în favoarea GTB], contravine dispozițiilor articolului
88 alineatul (3) din tratat și este incompatibil cu piața comună.
Articolul 2
Ajutorul de stat acordat de Polonia [în favoarea GTB] în perioada 1997-2003, în valoare de 1 369 186 PLN, nu a fost utilizat
în conformitate cu condițiile stipulate în protocolul nr. 8 la tratatul de aderare și, prin urmare, este incompatibil cu piața
comună.
Articolul 3
(1)      Polonia ia toate măsurile necesare pentru a recupera ajutorul prevăzut la articolul 1, acordat ilegal [în favoarea GTB], în
special de la filialele [HB] și [BA], în funcție de avantajele de care a beneficiat fiecare. Astfel, Polonia recuperează 13 578 115 PLN
de la [HB] și 7 183 528 PLN de la [BA].
(2)      Polonia ia măsurile necesare pentru a recupera de la [TB] ajutorul folosit în mod necorespunzător, prevăzut la articolul 2,
acordat [în favoarea GTB].
(3)      Sumele care trebuie recuperate vor include dobânda calculată pe o perioadă cuprinsă între data la care aceste sume au fost
puse la dispoziția beneficiarului și data recuperării efective a acestora.
(4)      Dobânda se va calcula pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei de
punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88]
din Tratatul CE […].
Articolul 4
(1)      Recuperarea ajutorului, prevăzută la articolul 1 și articolul 2, este imediată și efectivă.
(2)      Polonia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 5
(1)      În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Polonia furnizează Comisiei următoarele informații:
(a)      suma totală (credit și dobânzi) care va fi recuperată de la beneficiari;
(b)      o descriere detaliată a măsurilor deja întreprinse și prevăzute în vederea aplicării prezentei decizii;
(c)      documente care să ateste faptul că beneficiarilor li s‑a solicitat rambursarea ajutorului.
(2)      Polonia informează în mod regulat Comisia cu privire la derularea măsurilor luate la nivel național în vederea aplicării prezentei
decizii, până la recuperarea integrală a ajutorului, prevăzută la articolul 1 și articolul 2. La cererea Comisiei, Polonia
furnizează imediat informații privind măsurile deja întreprinse sau planificate pentru aplicarea prezentei decizii. De asemenea,
Polonia furnizează informații prevăzute [a se citi «detaliate»] privind valoarea ajutorului și dobânda deja recuperate de
la beneficiari.”
La data adoptării Deciziei 2008/344, TB făcea obiectul unei proceduri de faliment, declararea stării de insolvență intervenind
la 16 august 2006. În schimb, declararea stării de insolvență a filialelor BA și HB a intervenit la 25 iunie 2008 și, respectiv,
la 29 aprilie 2009, așadar după expirarea termenului prevăzut la articolul 4 din decizia menționată.
La 8 ianuarie 2008, TB, BA și HB au introdus acțiuni la Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene pentru a obține
anularea Deciziei 2008/344 înregistrate cu numerele T‑465/07, T‑1/08 și, respectiv, T‑440/07. În paralel cu acțiunile formulate,
HB și BA l‑au sesizat pe președintele Tribunalului cu o cerere de suspendare a executării deciziei menționate. La 13 februarie
2008, președintele Tribunalului a dispus suspendarea executării acesteia în așteptarea pronunțării unei decizii definitive
cu privire la măsurile provizorii. Prin două Ordonanțe din 14 martie 2008, Buczek Automotive/Comisia (T‑1/08 R) și Huta Buczek/Comisia
(T‑440/07 R), președintele Tribunalului a respins cererile de măsuri provizorii formulate de BA și, respectiv, de HB.
Republica Polonă a intervenit, la 18 martie 2008, în susținerea concluziilor formulate de HB și de BA și a solicitat Tribunalului
anularea Deciziei 2008/344.
În ceea ce privește măsurile de executare adoptate de autoritățile poloneze în temeiul deciziei menționate, prin scrisoarea
din 25 ianuarie 2008, Republica Polonă a indicat Comisiei câteva organisme care trebuiau să efectueze recuperarea ajutorului
în cauză de la beneficiari, fără să precizeze totuși cuantumurile din acest ajutor care ar fi putut fi recuperate de la HB
și de la BA. Prevalându‑se de dificultățile cauzate de faptul că acest ajutor fusese pus la dispoziția beneficiarilor înainte
de aderarea la Uniunea Europeană a statului membru vizat, acesta din urmă a invocat, printre altele, nevoia de a i se acorda
un termen suplimentar pentru recuperarea ajutorului în cauză, ca urmare a necesității de a căuta și, eventual, de a prezenta
din nou documentele pertinente. Pe de altă parte, în aceeași scrisoare, autoritățile menționate au întrebat dacă, în temeiul
Deciziei 2008/344, era posibil ca cea mai mare parte din acest ajutor să fie recuperată de la TB în cursul procedurii de faliment
și ca filialelor HB și BA să li se solicite numai rambursarea sumei restante.
În răspunsul din 13 februarie 2008 la scrisoarea respectivă, Comisia s‑a opus acestei modalități de recuperare a ajutorului
în cauză, întrucât nu era conformă cu conținutul Deciziei 2008/344.
Prin scrisoarea din 22 februarie 2008, autoritățile poloneze au invocat din nou grave dificultăți de ordin juridic și practic
în recuperarea ajutorului în cauză și au solicitat prelungirea până la 30 iunie 2008 a termenului de executare a deciziei
respective.
În această privință, autoritățile amintite au invocat, în scrisoarea din 7 martie 2008, dificultăți tehnice legate de căutarea
documentelor originale care stăteau la baza acordării ajutorului în cauză. Din punct de vedere juridic, acestea menționau
riscul unei „duble rambursări” a ajutorului de către TB și filialele sale. Potrivit Republicii Polone, un astfel de risc își
are originea în lipsa unui temei juridic care să permită renunțarea organismelor administrative la creanțele avute împotriva
TB, lichidatorul acestei societăți fiind obligat să efectueze rambursarea datoriilor sale, inclusiv a sumelor care ar trebui
să fie recuperate de la filialele societății TB care erau în realitate beneficiarele ajutorului în cauză. În plus, în cazul
unei rambursări a acestor datorii, nu ar mai exista, potrivit legislației poloneze privind insolvența, vreun temei juridic
care să permită societății TB să poată introduce o acțiune în regres împotriva filialelor sale pentru a recupera sumele plătite
de ea însăși.
În răspunsul din 4 aprilie 2008, Comisia, regretând că autoritățile poloneze nu au propus nicio soluție la problema „dublei
rambursări”, a sugerat o aplicare provizorie a Deciziei 2008/344 prin intermediul deschiderii unui cont bancar blocat în care
beneficiarii efectivi ai ajutorului în cauză să vireze sumele indicate în această decizie, majorate cu dobânzile aplicabile,
dar a supus această posibilitate condiției ca autoritățile poloneze să asigure exercitarea de către lichidatorul societății
TB a unei acțiuni în regres împotriva HB.
Prin scrisoarea din 13 iunie 2008, autoritățile poloneze au informat Comisia că, în cursul lunii aprilie 2008, lichidatorul
însărcinat cu lichidarea societății TB efectuase o distribuire a anumitor active, suma totală recuperată la acea dată de la
această societate apropiindu‑se de 13 milioane PLN, subliniind încă o dată că obligația de rambursare a ajutorului de care
beneficiase TB ar avea ca temei legislația poloneză privind insolvența. În plus, Comisia a fost informată cu privire la cuantumurile
suplimentare pe care anumiți creditori publici ar trebui să le recupereze de la HB și de la BA.
Prin scrisoarea din 18 iulie 2008, Comisia a solicitat un raport detaliat cu privire la stadiul recuperării efective a ajutorului
în cauză, adresând o serie de întrebări precise referitoare la sumele solicitate de diferiții creditori. În ceea ce privește
problema „dublei rambursări”, Comisia a insistat asupra faptului că, indiferent de soluția propusă de autoritățile poloneze,
Republica Polonă nu trebuia să își încalce obligațiile prevăzute în mod clar de Decizia 2008/344 și a avertizat‑o că, dacă
nu execută această decizie, Comisia ar putea deschide o procedură în temeiul articolului 88 alineatul (2) CE.
Prin scrisoarea din 5 septembrie 2008, autoritățile poloneze au informat Comisia cu privire la faptul că procedura de faliment
deschisă față de TB era suspendată ca urmare a formulării unei acțiuni împotriva planului de distribuire. În ceea ce privește
filialele societății TB, un singur organism ar fi inițiat o acțiune în justiție împotriva lor, această cerere de învestire
cu titlu executoriu neîndeplinind totuși condițiile de formă, astfel încât nu s‑ar fi putut pronunța nicio decizie în această
privință. În plus, în scrisoarea respectivă, Republica Polonă solicita o întâlnire directă între reprezentanții săi și cei
ai Comisiei.
În răspunsul din 29 octombrie 2008, Comisia a amintit din nou statului membru menționat posibilitatea de a deschide o procedură
în temeiul articolului 88 alineatul (2) CE. Aceasta a adresat noi întrebări și a condiționat totodată posibilitatea realizării
unei astfel de întâlniri de prezentarea în prealabil de către acest stat membru a unei propuneri de soluționare a problemei
„dublei rambursări”.
Prin scrisoarea din 22 decembrie 2008, autoritățile poloneze au informat Comisia că valoarea ajutorului care trebuia recuperat
de la TB se dovedise superioară celei comunicate Comisiei la momentul elaborării Deciziei 2008/344 și că acestea urmau să
efectueze recuperarea acestei sume mai mari. Pe de altă parte, autoritățile respective au comunicat acestei instituții că
o instanță poloneză pronunțase o hotărâre cu privire la falimentul BA. Autoritățile menționate au anunțat, pe de o parte,
organizarea unei reuniuni cu diferitele organisme care au acordat ajutoare pentru a discuta problema „dublei rambursări” și,
pe de altă parte, comunicarea unor informații suplimentare în această privință. Anexând o copie a declarațiilor de creanțe
ale tuturor creditorilor la masa credală a societății TB, acestea au anunțat comunicarea unei propuneri în luna ianuarie 2009.
Prin scrisoarea din 30 ianuarie 2009, autoritățile poloneze au propus rambursarea datoriilor societății TB existente la 31
decembrie 2004 față de organismele publice, inclusiv a dobânzilor care au curs până la 15 august 2006, ziua anterioară declarării
falimentului societății TB, din activele de faliment ale acestei societăți, în conformitate cu dispozițiile naționale în materie
de amânare a plății datoriilor contractate față de organisme publice. În schimb, nici HB, nici BA nu ar fi debitoarele datoriilor
sus‑menționate, ci acestea din urmă ar rambursa avantajul economic obținut din nerecuperarea datoriilor, altfel spus „echivalentul‑ajutor”,
care corespunde diferenței dintre dobânzile plătite în mod real de aceste societăți și dobânzile pe care ar fi trebuit să
le achite în condițiile pieței, având în vedere în special situația dificilă a acestora. Pe lângă „echivalentul‑ajutor” propriu‑zis,
HB și BA ar plăti dobânzile aferente acestui echivalent, calculate, în cazul BA, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie
2005 și 24 iunie 2008, care este ziua anterioară declarării falimentului său, și, în cazul HB, până la data plății.
Această propunere prevedea astfel, potrivit autorităților poloneze, recuperarea unei sume de 22 130 829 PLN, inclusiv dobânzi
de întârziere, din care suma de 13 491 124,77 PLN fusese deja rambursată, astfel încât mai rămânea să se recupereze suma de
7 789 272,01 PLN, ceea ce, având în vedere sumele datorate de HB și de BA, depășea cuantumul indicat în Decizia 2008/344 al
sumelor care trebuiau recuperate.
Comisia a contestat acest calcul și a arătat că, în opinia sa, suma totală care trebuia recuperată de la TB se ridica la 14 570 608,06 PLN.
În ceea ce privește celelalte două societăți, de la HB și de la BA trebuia recuperată o sumă de 180 678,22 PLN, din care 118 163,55 PLN
de la HB și 62 514,67 PLN de la BA, toate aceste sume trebuind să fie majorate cu dobânzi.
În consecință, prin scrisoarea din 27 februarie 2009, serviciile Comisiei au amintit din nou Republicii Polone că aceste măsuri
erau contrare dispozițiilor Deciziei 2008/344, în măsura în care obligația principală de rambursare a ajutorului în cauză
ar reveni în continuare societății TB, iar nu, astfel cum prevede această decizie, filialelor HB și BA. În aceeași scrisoare,
Comisia sublinia în plus că respinsese deja posibilitatea unei recuperări parțiale de la TB a ajutorului care trebuia recuperat
de la HB și de la BA, astfel încât ar fi adoptate măsuri pentru a deschide o procedură în temeiul articolului 88 alineatul
(2) CE.
La 26 octombrie 2009, autoritățile poloneze au trimis Comisiei o scrisoare prin care o informau cu privire la deschiderea
procedurii de insolvență față de HB și la declarațiile de creanțe efectuate de toți creditorii, în conformitate cu Decizia
2008/344, în scopul de a le permite acestora să fie despăgubiți în cadrul procedurilor de insolvență deschise față de HB și
de BA.
În urma acestui schimb de scrisori și a unor diverse alte atenționări, considerând că Republica Polonă încă nu efectuase executarea
corectă a Deciziei 2008/344, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.

Cu privire la acțiune

Argumentele părților
Comisia își întemeiază acțiunea pe neexecutarea imediată și efectivă a Deciziei 2008/344, în conformitate cu articolele 3
și 4 din aceasta, care prevede un termen de patru luni de la data notificării sale pentru a efectua recuperarea ajutorului
în cauză. În această privință, Comisia arată că la mai mult de 21 de luni de la data primirii de către Republica Polonă a
respectivei decizii, HB și BA nu au restituit niciun ajutor și că, în orice caz, Comisia nu a fost informată, în conformitate
cu articolul 5 din aceeași decizie, cu privire la măsurile adoptate de acest stat membru. În subsidiar, Comisia invocă faptul
că TB a restituit numai o parte din suma totală exigibilă datorată de GTB. În sfârșit, aceasta arată că Republica Polonă nu
a invocat împrejurări excepționale care ar fi împiedicat‑o să execute în mod corect decizia menționată.
În ceea ce privește neexecutarea imediată și efectivă a Deciziei 2008/344, Comisia subliniază că, la mai mult de 21 de luni
de la primirea de către Republica Polonă a Deciziei 2008/344, ajutorul acordat filialelor BA și HB nu fusese încă recuperat,
astfel încât aceasta din urmă continuă să beneficieze de avantajul conferit de acest ajutor. Pentru ca avantajul acordat în
favoarea BA să fie considerat de Comisie drept desființat, conform unei jurisprudențe constante, precum și punctului 64 din
Comunicarea Comisiei din 15 noiembrie 2007, intitulată „Pentru o punere în aplicare eficientă a deciziilor Comisiei de obligare
a statelor membre să recupereze ajutorul de stat ilegal și incompatibil” (JO C 272, p. 4, denumită în continuare „Comunicarea
din 2007”), ar trebui ca ajutorul de stat care trebuie rambursat de BA să fie înregistrat în procedura falimentului acestei
societăți, ceea ce, potrivit informațiilor de care dispune Comisia, nu se întâmplă în speță.
Pe de altă parte, Comisia susține că anumite cuantumuri par să rămână nedeterminate, deși sumele care trebuie recuperate de
la toți beneficiarii sunt indicate în mod clar în Decizia 2008/344, iar cuantumul acestora a fost stabilit pe baza informațiilor
transmise chiar de autoritățile poloneze. Întrucât nu a primit decât într‑un singur caz o informație cu privire la vreo tentativă
de recuperare directă de către creditori a ajutorului de la HB și de la BA, nu ar fi fost respectată obligația de recuperare
de la acestea din urmă a cuantumurilor stabilite în decizia menționată. În plus, serviciile Comisiei ar fi primit informații
contradictorii în ceea ce privește cuantumul creanțelor susceptibile de a fi înregistrate în procedura de faliment deschisă
față de TB.
În sfârșit, Comisia amintește că, întrucât formularea unei acțiuni în anulare în temeiul articolului 230 al doilea paragraf
CE nu are efect suspensiv în raport cu obligația de a executa Decizia 2008/344 și, așadar, de a obține rambursarea ajutorului
declarat ilegal și incompatibil, această decizie trebuie executată în pofida existenței acțiunii menționate, în lipsa unei
decizii a Tribunalului, pronunțată în temeiul articolului 242 CE, prin care să se fi dispus suspendarea executării deciziei
prin care s‑a prevăzut recuperarea ajutorului în cauză.
În ceea ce privește executarea efectivă a Deciziei 2008/344, invocând în special Hotărârea din 9 martie 1978, Simmenthal (106/77,
Rec., p. 629, punctele 17, 18 și 21-24), precum și Hotărârea din 18 iulie 2007, Lucchini (C‑119/05, Rep., p. I‑6199, punctele
60-62), Comisia arată că dispozițiile legislației poloneze privind insolvența au cauzat întârzierea substanțială în recuperarea
ajutorului în cauză și au împiedicat, așadar, executarea imediată a acestei decizii. Deși este adevărat că autoritățile poloneze
au ridicat problema „dublei rambursări” în corespondența acestora cu Comisia într‑un stadiu incipient al procedurii, ele nu
ar fi propus totuși vreo soluție la această problemă care să fi permis să se asigure executarea efectivă a deciziei menționate.
Propunerile făcute de aceste autorități ar avea ca efect faptul că sarcina rambursării ar reveni în principal societății TB,
iar nu filialelor HB și BA, ceea ce ar fi contrar dispozițiilor Deciziei 2008/344 care privesc entitatea ce trebuie să suporte
sarcina economică a recuperării ajutorului în cauză și nu ar avea ca efect restabilirea condițiilor normale de concurență.
Comisia arată de asemenea că autoritățile poloneze nu au efectuat nici executarea provizorie a deciziei prin oferirea posibilității
ca beneficiarii ajutorului să plătească sumele corespunzătoare într‑un cont bancar blocat, astfel cum aceasta propusese. În
consecință, chiar dacă Republica Polonă a întâmpinat dificultăți în executarea Deciziei 2008/344, nu este mai puțin adevărat
că aceasta nu și‑a îndeplinit obligația de a propune soluții alternative rezonabile, că nu a urmat sugestia de a executa în
mod provizoriu această decizie și că nu a recunoscut faptul că a fost respinsă în mod clar de Comisie posibilitatea recuperării
de la TB a cuantumurilor ajutorului în cauză care trebuiau să fie rambursate de filialele acesteia din urmă.
În ceea ce privește motivul întemeiat pe lipsa unor împrejurări excepționale care să împiedice Republica Polonă să execute
în mod corect Decizia 2008/344, Comisia amintește că, pentru a justifica neexecutarea unei decizii prin care se dispune rambursarea
unui ajutor, statul membru vizat poate invoca numai argumente care să demonstreze imposibilitatea absolută de executare a
acestei decizii. Dacă un stat membru întâmpină dificultăți neprevăzute sau de neprevăzut cu ocazia executării unei astfel
de decizii sau observă consecințe pe care Comisia le‑a scăpat din vedere, acesta ar fi obligat, conform punctului 28 din Comunicarea
din 2007, să înainteze respectivele probleme acestei instituții spre analiză, împreună cu propuneri de modificări adecvate
ale deciziei în cauză. Într‑un astfel de caz, Comisia și statul membru în cauză ar trebui ca, în temeiul principiului cooperării
loiale care stă, între altele, la baza articolului 10 CE, să conlucreze cu bună‑credință pentru a depăși dificultățile, respectând
în totalitate dispozițiile tratatului și în special pe cele cu privire la ajutoare.
Făcând referire, pe de o parte, la jurisprudența constantă a Curții și, pe de altă parte, la punctul 29 din Comunicarea din
2007, Comisia arată că, deși este adevărat că autoritățile poloneze au întâmpinat dificultăți de natură tehnică și juridică,
acestea nu au invocat totuși „imposibilitatea absolută” de a executa Decizia 2008/344. Criteriul imposibilității absolute
nu ar fi îndeplinit în cazul în care statul membru invocă împrejurări juridice, politice sau practice care îl împiedică să
execute decizia în cauză fără ca, pe de altă parte, să fi încercat să recupereze ajutorul sau să fi prezentat Comisiei soluții
alternative rezonabile pentru executarea acestei decizii și care să permită depășirea dificultăților. Or, în speță, autoritățile
poloneze nu ar fi propus nicio soluție satisfăcătoare pentru a rezolva problema „dublei rambursări”.
Republica Polonă arată mai întâi că, la momentul redactării memoriului în apărare, toți debitorii ajutorului în cauză, și
anume TB, HB și BA, făceau obiectul unei proceduri de insolvență și că toți creditorii care aveau creanțe vizate de ajutorul
de stat definit în Decizia 2008/344 își declaraseră creanțele în scopul de a fi despăgubiți în cadrul acestor diferite proceduri.
Acest stat membru susține că a comunicat Comisiei toate informațiile necesare referitoare la procedurile de insolvență menționate,
astfel încât s‑ar putea susține în mod legitim că decizia respectivă a fost deja executată integral în conformitate cu conținutul
său.
Republica Polonă susține că această concluzie nu este cu nimic afectată de faptul că suma indicată în Decizia 2008/344 nu
a fost recuperată în integralitate, având în vedere că toate creanțele au fost declarate la masa credală a tuturor debitorilor
menționați de Comisie și care fac obiectul unei proceduri de insolvență, continuarea rambursării ajutorului în cauză trebuind
să se efectueze în conformitate cu legislația națională în cadrul procedurilor de insolvență în curs. Acest argument ar fi
întemeiat pe textul articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/1999, potrivit căruia recuperarea se efectuează
în conformitate cu procedurile legislației naționale a statului membru în cauză.
Autoritățile poloneze arată în plus că, chiar dacă plățile efectuate deja până la acel moment nu ar fi considerate o rambursare
a ajutorului în cauză, acest lucru nu ar trebui să aibă vreun efect asupra concluziei potrivit căreia Decizia 2008/344 a fost
executată prin declarațiile creditorilor în cadrul diferitelor proceduri de insolvență în curs, concluzie care este susținută
de punctul 64 din Comunicarea din 2007.
Republica Polonă contestă de asemenea poziția Comisiei în ceea ce privește „dubla rambursare”, subliniind că a prezentat problemele
legate de executarea Deciziei 2008/344 nu în sensul că făceau imposibilă recuperarea ajutorului în cauză, ci în sensul că
presupuneau ca acesta să fie rambursat de două ori, ceea ce ar putea avea drept consecință deschiderea unei proceduri de insolvență
față de întreprinderile care au achitat prețul pieței pentru activele achiziționate și nu au obținut, așadar, niciun avantaj
din ajutorul de stat pus la dispoziția TB. Această problemă ar corespunde obiectului litigiului aflat pe rolul Tribunalului,
în cadrul căruia Republica Polonă a prezentat în detaliu motivul pentru care, în opinia sa, Comisia a săvârșit o eroare prin
faptul că a extins răspunderea pentru rambursarea ajutorului la terți, respectiv la HB și la BA.
Potrivit Republicii Polone, propunerea adresată Comisiei la 25 ianuarie 2008 avea drept obiectiv evitarea unei situații în
care, pe de o parte, lichidatorul masei activelor aparținând societății TB, dispunând de resurse suficiente pentru a satisface
toate creanțele declarate, nu ar putea refuza plata creanțelor care i‑au fost declarate în cadrul procedurii de insolvență
deschise față de această societate, în timp ce, pe de altă parte, această plată nu ar avea niciun efect asupra obligației
de a recupera aceleași sume de la HB și de la BA. Acest stat membru se întemeiază în această privință pe Ordonanța Huta Buczek/Comisia,
citată anterior, care ar confirma înainte de toate posibilitatea ca, în raport cu dreptul Uniunii, Decizia 2008/344 să fie
executată în conformitate cu propunerea menționată a autorităților poloneze.
În plus, Republica Polonă consideră neîntemeiat motivul invocat de Comisie cu privire la neexecutarea Deciziei 2008/344 în
termenul prevăzut la articolul 4 alineatul (2) din aceasta, în măsura în care Comisia nu ar fi stabilit o dată limită pentru
executarea acestei decizii. Astfel, nu se poate considera că expirarea termenului de patru luni, calculat de la adoptarea
deciziei menționate, constituie o dată limită pentru executarea acesteia. Termenul respectiv, menționat la punctul 42 din
Comunicarea din 2007, indică în mod cert necesitatea de a executa cât mai rapid posibil o astfel de decizie a Comisiei, dar
nu poate fi obligatoriu. Comisia ar fi trebuit, având în vedere împrejurările particulare ale prezentei cauze, să stabilească
un alt termen care ar putea fi considerat obligatoriu, ceea ce aceasta nu a făcut.
Ca răspuns la aceste argumente, Comisia menține în integralitate, în replică, argumentarea prezentată în cererea introductivă.
În plus, aceasta arată că orice document prezentat Curții sau Comisiei după introducerea acțiunii, și anume la 17 august 2009,
trebuie considerat în orice caz lipsit de pertinență în raport cu aprecierea nerespectării obligațiilor care revin Republicii
Polone.
Pe de altă parte, Comisia contestă argumentul invocat de Republica Polonă potrivit căruia aceasta nu ar fi stabilit o dată
limită pentru executarea Deciziei 2008/344. Întemeindu‑se pe punctul 53 din Hotărârea din 14 decembrie 2006, Comisia/Spania
(C‑485/03-C‑490/03, Rec., p. I‑11887), Comisia susține că termenele rezultă cu claritate din această decizie și că acestea
erau adecvate pentru aprecierea neîndeplinirii obligațiilor.
În plus, Comisia apreciază că Republica Polonă face referire la informații și la evenimente ulterioare în raport cu introducerea
acțiunii, care, în definitiv, demonstrează numai declararea creanțelor la masa credală a TB, iar nu și recuperarea acestora.
În sfârșit, această instituție arată că, potrivit unei practici constante întemeiate pe punctele 66 și 67 din Comunicarea
din 2007, în cazul recuperării ajutorului de la beneficiarul intrat în faliment, autoritățile naționale responsabile cu executarea
deciziei de recuperare trebuie să atace orice decizie a lichidatorului sau a instanței specializate în faliment de a permite
o continuare a activității beneficiarului insolvabil dincolo de limitele de timp stabilite în decizia prin care s‑a dispus
această recuperare. Într‑o astfel de situație, instanțele naționale ar trebui să ia în considerare necesitatea de a garanta
executarea imediată și efectivă a deciziei în cauză. În consecință, Comisia consideră că acestea din urmă nu trebuie să permită
beneficiarilor insolvabili să își continue activitatea în lipsa rambursării integrale a ajutorului în cauză. În plus, în cazul
în care comitetului creditorilor îi este propus un plan de continuare a activității beneficiarului, autoritățile menționate
ar putea să susțină acest plan numai dacă este conceput în așa fel încât să garanteze că ajutorul este rambursat în întregime
în termenul prevăzut în decizia prin care s‑a dispus recuperarea.
În memoriul în duplică, Republica Polonă își menține în esență argumentarea prin care solicită respingerea în totalitate a
acțiunii formulate de Comisie.
În plus, acest stat membru reiterează faptul că a furnizat Comisiei toate informațiile necesare, chiar dacă a făcut acest
lucru prin intermediul memoriului în apărare. Întrucât în replică nu a arătat că anumite informații, printre care ar figura
declararea stării de insolvență a HB, ar fi scos la iveală împrejurări sau fapte noi care nu ar fi fost cunoscute anterior,
afirmația Comisiei potrivit căreia informațiile comunicate nu sunt pertinente în vederea soluționării prezentei cauze, pentru
motivul că această comunicare a fost efectuată după data introducerii acțiunii, nu ar fi întemeiată, întrucât respectivele
informații ar fi fost cunoscute de Comisie la această dată.
Pe de altă parte, statul membru menționat arată că data de 17 august 2009, indicată de Comisie ca fiind cea a expirării termenului
acordat acestuia din urmă pentru executarea Deciziei 2008/344, nu ține seama în niciun caz de împrejurările particulare legate
de executarea acesteia, o astfel de dată trebuind să fie considerată mai degrabă cea la care Comisia a finalizat elaborarea
cererii introductive.

Aprecierea Curții
Cu privire la încălcarea articolelor 3 și 4 din Decizia 2008/344
În opinia Republicii Polone, Comisia nu a stabilit o dată limită pentru executarea Deciziei 2008/344. Având în vedere faptul
că termenul de patru luni calculat de la data notificării acesteia nu poate fi obligatoriu, expirarea unui astfel de termen
nu poate fi considerată o dată limită pentru executarea deciziei menționate.
În această privință, trebuie amintit că data relevantă pentru aprecierea unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor
formulate în temeiul articolului 88 alineatul (2) al doilea paragraf CE nu poate fi, contrar afirmațiilor Republicii Polone
și ca urmare a faptului că, spre deosebire de articolul 226 CE, această dispoziție nu prevede o fază precontencioasă și că,
în consecință, Comisia nu emite un aviz motivat prin care să impună statelor membre un termen pentru a se conforma deciziei
sale, decât cea care a fost prevăzută de decizia a cărei neexecutare este contestată sau, dacă este cazul, cea pe care Comisia
a stabilit‑o ulterior (Hotărârea din 3 iulie 2001, Comisia/Belgia, C‑378/98, Rec., p. I‑5107, punctul 26, Hotărârea din 2
iulie 2002, Comisia/Spania, C‑499/99, Rec., p. I‑6031, punctul 28, Hotărârea din 1 iunie 2006, Comisia/Italia, C‑207/05, punctul
31, și Hotărârea din 5 octombrie 2006, Comisia/Franța, C‑232/05, Rec., p. I‑10071, punctul 32.
În speță, articolul 4 alineatul (2) din Decizia 2008/344 impune un termen de patru luni de la data notificării acesteia pentru
a permite Republicii Polone să adopte măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului în cauză. Acest termen trebuie considerat,
așadar, în lipsa unui nou termen stabilit de Comisie, drept pertinent pentru aprecierea neîndeplinirii imputate a obligațiilor.
Cu toate acestea, prin Ordonanțele din 13 februarie 2008, președintele Tribunalului a suspendat, la cererea BA și a HB, executarea
Deciziei 2008/344 până la adoptarea ordonanțelor prin care se pune capăt procedurilor privind măsurile provizorii. Prin cele
două ordonanțe citate anterior, Buczek Automotive/Comisia și Huta Buczek/Comisia, președintele Tribunalului a respins cererile
de măsuri provizorii formulate de BA și de HB, ceea ce a permis prelungirea termenului prevăzut la articolul 4 alineatul (2)
din Decizia 2008/344 în ceea ce privește BA și HB.
Odată făcute aceste precizări, trebuie totuși să se constate că, la expirarea termenului menționat, acțiunile întreprinse
de autoritățile poloneze nu conduseseră la recuperarea ajutorului în cauză de la beneficiarii acestuia.
În această privință, astfel cum a precizat Comisia, trebuie amintit că desființarea unui ajutor ilegal prin recuperarea acestuia
este consecința logică a constatării caracterului său ilegal și că această consecință nu poate depinde de forma în care a
fost acordat ajutorul (a se vedea în special Hotărârea din 10 iunie 1993, Comisia/Grecia, C‑183/91, Rec., p. I‑3131, punctul
16, Hotărârea din 27 iunie 2000, Comisia/Portugalia, C‑404/97, Rec., p. I‑4897, punctul 38, și Hotărârea din 22 decembrie
2010, Comisia/Slovacia, C‑507/08, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 42).
În consecință, statul membru destinatar al unei decizii prin care este obligat să recupereze ajutoare ilegale trebuie ca,
în temeiul articolului 249 CE, să ia toate măsurile necesare pentru a asigura executarea deciziei amintite (a se vedea Hotărârea
din 12 decembrie 2002, Comisia/Germania, C‑209/00, Rec., p. I‑11695, punctul 31, Hotărârea din 26 iunie 2003, Comisia/Spania,
C‑404/00, Rec., p. I‑6695, punctul 21, și Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, punctul 42). Acesta trebuie să obțină
o recuperare efectivă a sumelor datorate (a se vedea în special Hotărârea din 12 mai 2005, Comisia/Grecia, C‑415/03, Rec.,
p. I‑3875, punctul 44, și Hotărârea Comisia/Franța, citată anterior, punctul 42).
În plus, potrivit unei jurisprudențe constante, obligația statului membru de a desființa un ajutor considerat de Comisie drept
incompatibil cu piața comună vizează restabilirea situației anterioare pe piața Uniunii (Hotărârea din 4 aprilie 1995, Comisia/Italia,
C‑350/93, Rec., p. I‑699, punctul 21, precum și Hotărârea din 17 iunie 1999, Belgia/Comisia, C‑75/97, Rec., p. I‑3671, punctul
64). Atât timp cât ajutorul nu este recuperat, beneficiarul acestuia poate păstra fonduri care provin din ajutorul declarat
incompatibil și poate beneficia de avantajul concurențial necuvenit care rezultă din acesta (Hotărârea Comisia/Franța, citată
anterior, punctul 47).
Astfel, un stat membru care, în temeiul unei asemenea decizii a Comisiei, se vede obligat să recupereze ajutoare ilegale este
liber să aleagă mijloacele prin care va executa această obligație, cu condiția ca măsurile alese să nu afecteze domeniul de
aplicare și nici eficacitatea dreptului Uniunii (Hotărârea Comisia/Germania, citată anterior, punctul 34, Hotărârea din 20
mai 2010, Scott și Kimberly Clark, C‑210/09, Rep., p. I‑4613, punctul 21, precum și Hotărârea Comisia/Slovacia, citată anterior,
punctul 51).
Curtea a statuat de asemenea că un stat membru nu poate îndeplini o asemenea obligație de recuperare decât dacă măsurile pe
care le adoptă sunt de natură a restabili condițiile normale de concurență care au fost denaturate prin acordarea ajutorului
ilegal a cărui recuperare se dispune în temeiul unei decizii a Comisiei (Hotărârile citate anterior Comisia/Germania, punctul
35, și Scott și Kimberly Clark, punctul 22).
Pe de altă parte, potrivit articolului 14 alineatul (3) din Regulamentul nr. 659/99, recuperarea unui ajutor ilegal impusă
de o decizie a Comisiei trebuie efectuată fără întârziere și în conformitate cu procedurile legislației naționale a statului
membru în cauză, cu condiția ca acestea să permită executarea imediată și efectivă a deciziei respective.
În schimb, trebuie amintit că, potrivit jurisprudenței cu privire la întreprinderile beneficiare ale unor ajutoare declarate
incompatibile cu piața comună și care au intrat în faliment, restabilirea situației anterioare și eliminarea denaturării concurenței
care rezultă din ajutoarele plătite în mod ilegal pot fi îndeplinite, în principiu, prin înscrierea în tabelul creanțelor
a aceleia corespunzătoare restituirii ajutoarelor vizate (Hotărârea din 15 ianuarie 1986, Comisia/Belgia, 52/84, Rec., p. 89,
punctul 14, Hotărârea din 21 martie 1990, Belgia/Comisia, cunoscută sub numele „Tubemeuse”, C‑142/87, Rec., p. I‑959, punctele
60-62, și Hotărârea din 29 aprilie 2004, Germania/Comisia, C‑277/00, Rec., p. I‑3925, punctul 85).
Acestea sunt principiile în lumina cărora trebuie apreciată argumentarea Republicii Polone.
În primul rând, statul membru menționat arată că toți debitorii ajutorului în cauză făceau obiectul unei proceduri de insolvență
și că toți creditorii care au creanțe vizate de ajutorul respectiv le‑au declarat pentru a fi despăgubiți în cadrul acestor
diferite proceduri. Comisia ar fi fost informată de autoritățile poloneze cu privire la declararea stării de insolvență a
acestor debitori și cu privire la declarațiile de creanțe aferente acestora, astfel încât Decizia 2008/344 ar fi fost executată
integral în conformitate cu conținutul său.
În această privință, trebuie să se constate că, în ceea ce privește procedurile de insolvență, la data expirării termenului
prevăzut la articolul 4 alineatul (2) din Decizia 2008/344 și ținând seama de prelungirea acestui termen prin suspendarea,
dispusă de președintele Tribunalului, a executării deciziei menționate, numai TB făcea obiectul unei proceduri de faliment,
declararea stării de insolvență intervenind la 16 august 2006. Declararea stării de insolvență a filialelor BA și HB a intervenit
la 25 iunie 2008 și, respectiv, la 29 aprilie 2009, așadar după expirarea termenului menționat.
Rezultă că Republica Polonă nu furnizase, la expirarea termenului respectiv, documente care să permită Comisiei să concluzioneze
că GTB se afla în stare de insolvență și într‑o situație de încetare a activității care erau atât de definitive și de complete
încât simpla înscriere a creanțelor referitoare la recuperarea ajutoarelor în tabelul creanțelor referitoare la societățile
acestui grup putea fi suficientă pentru a se conforma Deciziei 2008/344.
Prin urmare, în ceea ce privește BA și HB, jurisprudența cu privire la beneficiarii unor ajutoare declarați în faliment nu
poate fi aplicată, astfel încât înscrierea respectivelor creanțe după expirarea termenului sus‑menționat nu constituie o executare
corectă a obligațiilor care revin Republicii Polone în temeiul articolelor 4 și 5 din Decizia 2008/344.
În ceea ce privește TB, trebuie să se constate că, prin scrisoarea din 13 iunie 2008, Republica Polonă a informat Comisia
că, în luna aprilie 2008, fusese recuperată de la TB o sumă de aproximativ 13 milioane PLN, o astfel de recuperare fiind efectuată
în executarea Deciziei 2008/344.
În această privință, presupunând chiar că această sumă poate fi considerată drept o recuperare a ajutorului în cauză în executarea
Deciziei 2008/344, nu este mai puțin adevărat că aceasta nu corespunde cuantumurilor care trebuie recuperate astfel cum au
fost stabilite de această decizie.
În al doilea rând, în ceea ce privește împrejurările pe care le invocă Republica Polonă pentru a justifica neexecutarea Deciziei
2008/344 și, prin urmare, nerecuperarea ajutorului în cauză acordat în favoarea GTB, statul membru menționat arată că întârzierea
în recuperarea ajutorului este cauzată, în esență, de aplicarea coroborată atât a dispozițiilor de drept procedural polonez
referitoare la insolvență, cât și a celor prevăzute de această decizie, ceea ce ar fi determinat un risc de recuperare dublă
a creanțelor. În plus, Republica Polonă menționează alte dificultăți juridice, politice și practice pe care le prezintă punerea
în aplicare a deciziei respective.
În această privință, trebuie amintită jurisprudența constantă potrivit căreia singurul mijloc de apărare care ar putea fi
invocat de un stat membru în cadrul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, introdusă de Comisie în temeiul
articolului 88 alineatul (2) CE, este acela întemeiat pe imposibilitatea absolută de a executa corect decizia de recuperare
(a se vedea Hotărârea din 13 noiembrie 2008, Comisia/Franța, C‑214/07, Rep., p. I‑8357, punctul 44, precum și Hotărârea Comisia/Slovacia,
citată anterior, punctul 43).
Or, potrivit aceleiași jurisprudențe, condiția unei imposibilități absolute de executare nu este îndeplinită atunci când statul
membru pârât se limitează să comunice Comisiei dificultăți juridice, politice sau practice pe care le prezintă punerea în
aplicare a deciziei, fără a realiza demersuri efective pe lângă întreprinderile în cauză în vederea recuperării ajutorului
și fără a propune Comisiei modalități alternative de punere în aplicare a deciziei, care să permită depășirea dificultăților
(a se vedea în special Hotărârile citate anterior din 14 decembrie 2006, Comisia/Spania, punctul 74, și din 13 noiembrie 2008,
Comisia/Franța, punctul 46).
În prezentul litigiu, trebuie să se constate că, deși Republica Polonă invocă „dificultăți grave”, „probleme” și „obstacole
majore” întâmpinate cu ocazia executării Deciziei 2008/344, ea însăși a explicat, în observațiile scrise, că nu consideră
problemele existente de natură să facă imposibilă recuperarea ajutorului în cauză.
În plus, în ceea ce privește argumentul statului membru menționat întemeiat pe potențiala existență a unui risc de rambursare
dublă, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe consacrate a Curții, teama de dificultăți interne, în cadrul aplicării
unei decizii în materie de recuperare a unui ajutor de stat declarat incompatibil cu piața comună, nu poate justifica nerespectarea
de către un stat membru a obligațiilor care îi revin în temeiul dreptului Uniunii (a se vedea în acest sens, în special, Hotărârea
din 7 decembrie 1995, Comisia/Franța, C‑52/95, Rec., p. I‑4443, punctul 38, Hotărârea din 9 decembrie 1997, Comisia/Franța,
C‑265/95, Rec., p. I‑6959, punctul 55, Hotărârea din 29 ianuarie 1998, Comisia/Italia, C‑280/95, Rec., p. I‑259, punctul 16,
și Hotărârea din 18 octombrie 2007, Comisia/Franța, C‑441/06, Rep., p. I‑8887, punctul 43).
Din considerațiile de mai sus rezultă că trebuie să se constate că, la expirarea termenului stabilit la articolul 4 alineatul
(2) din Decizia 2008/344 și, în ceea ce privește BA și HB, ținând seama de prelungirea acestui termen ca urmare a suspendării
executării deciziei menționate de către președintele Tribunalului în cadrul procedurii privind măsurile provizorii, acțiunile
întreprinse de autoritățile poloneze nu conduseseră la o recuperare efectivă a ajutorului în cauză și că, în consecință, condițiile
normale de concurență nu fuseseră restabilite în acest termen.
Cu privire la încălcarea articolului 5 din Decizia 2008/344
Nu este necesară analizarea de către Curte a capătului de cerere întemeiat pe articolul 5 din Decizia 2008/344 și care vizează
condamnarea Republicii Polone pentru neinformarea Comisiei cu privire la măsurile adoptate și preconizate pentru executarea
acestei decizii, având în vedere că respectivul stat membru chiar nu a executat aceste obligații în termenul prevăzut (a se
vedea în special Hotărârea din 20 septembrie 2007, Comisia/Spania, C‑177/06, Rep., p. I‑7689, punctul 54, și Hotărârea din
13 noiembrie 2008, Comisia/Franța, citată anterior, punctul 67).
În consecință, trebuie să se constate că, prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare pentru a asigura
executarea Deciziei 2008/344, Republica Polonă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 249 al
patrulea paragraf CE, precum și al articolelor 3 și 4 din decizia menționată.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Potrivit articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere,
la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât Comisia a solicitat obligarea Republicii Polone la plata cheltuielilor de judecată,
iar Republica Polonă a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la plata cheltuielilor de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară și hotărăște:
1)
Prin neadoptarea, în termenul stabilit, a tuturor măsurilor necesare pentru a asigura executarea Deciziei 2008/344/CE a Comisiei
din 23 octombrie 2007 privind ajutorul de stat C 23/06 (ex NN 35/06) acordat de Polonia producătorului de oțel Technologie
Buczek Group, Republica Polonă nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 249 al patrulea paragraf
CE, precum și al articolelor 3 și 4 din decizia menționată.
2)
Obligă Republica Polonă la plata cheltuielilor de judecată.
Semnături
*
Limba de procedură: polona.