CELEX: 62012CJ0556
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos
Direktyva 2002/19/EB
2 straipsnio a punktas
Prieiga prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir jų naudojimas
5, 8, 12 ir 13 straipsniai
Nacionalinių reguliavimo institucijų kompetencija
Įpareigojimas dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir jų naudojimo
Didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinti įmonė
Atšakinis kabelis, jungiantis prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose
Įpareigojimo tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis proporcingumas
Direktyva 2002/21/EB
8 straipsnis
Bendrieji tikslai, susiję su nacionalinių reguliavimo institucijų užduočių vykdymu

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva) (
OL L 108, p. 7
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 323), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB (
OL L 337, p. 37
, toliau – Prieigos direktyva), 2, 8 ir 12 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas sprendžiant telekomunikacijų operatoriaus TDC A/S (toliau – TDC) ir
Teleklagenævnet
(Skundų telekomunikacijų klausimais nagrinėjimo komisija) ginčą dėl įpareigojimo kito elektroninių ryšių operatoriaus prašymu nutiesti atšakinius kabelius, leidžiančius galutiniams paslaugų gavėjams prisijungti prie šviesolaidinio tinklo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Prieigos direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Pagal [2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos] Direktyvą 2002/21/EB [dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos] (Pagrindų direktyvą) [(
OL L 108, p. 33
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349), iš dalies pakeistą Direktyva 2009/140 (toliau – Pagrindų direktyva),] ši direktyva derina būdus, kuriais valstybės narės reguliuoja elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimą ir prieigą prie jų. Tikslas – pagal vidaus rinkos principus nustatyti tinklų ir paslaugų teikėjų tarpusavio santykių reguliavimo sistemą, kuri sukurtų subalansuotą [tvarią] konkurenciją, elektroninių ryšių paslaugų sąveiką ir teiktų vartotojams naudą.“
Prieigos direktyvos 2 straipsnio a ir b punktuose numatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamos sąvokos, pateiktos [Pagrindų direktyvos] 2 straipsnyje.
Taip pat vartojamos šios sąvokos:
a)
„panauda“ [„prieiga“] – įmonės teisė naudotis kitos įmonės įrenginiais ir (arba) paslaugomis apibrėžtomis sąlygomis išskirtiniu ar neišskirtiniu pagrindu [išimtinėmis ar neišimtinėmis teisėmis] elektroninių ryšių paslaugoms, informacinės visuomenės paslaugoms teikti [elektroninių ryšių paslaugoms teikti], be kita ko, tais atvejais, kai jomis naudojamasi siekiant teikti informacinės visuomenės paslaugas arba transliacijų turinio paslaugas. Ji apima,
inter alia
, teisę naudotis tinklo elementais ir susijusiais įrenginiais, kurie gali sujungti įrangą fiksuoto ir nefiksuoto ryšio priemonėmis (pirmiausia – tai teisė naudotis vietos linija ir įrenginiais bei paslaugomis, būtinomis elektroninių ryšių paslaugoms vietos linija teikti); teisę naudotis fizine infrastruktūra, įskaitant pastatus, kabelių kanalus ir stiebus; teisę naudotis atitinkamomis programinės įrangos sistemomis, įskaitant veiklos palaikymo sistemas; teisę naudotis informacijos sistemomis ar duomenų bazėmis, skirtomis išankstinių užsakymų, teikimo, užsakymo, priežiūros ir remonto prašymų bei sąskaitų rengimui; teisę naudotis numerių susiejimo ar lygiavertes funkcijas atliekančiomis sistemomis; teisę naudotis fiksuotojo ir judriojo ryšio tinklais, visų pirma tarptinklinio ryšio paslaugoms teikti; teisę naudotis kontroliuojamo prisijungimo sistemomis skaitmeninės televizijos paslaugoms teikti ir teisę naudotis virtualaus tinklo paslaugomis;
b)
„sujungimas“ – fizinis ar [ir] loginis viešųjų ryšių tinklų, naudojamų tos pačios ar kitos įmonės, sujungimas, kad vienos įmonės paslaugų gavėjai galėtų naudotis tarpusavio ryšiu ar ryšiu su kitos įmonės paslaugų gavėjais arba kitos įmonės teikiamomis prieigos paslaugomis. Paslaugas gali teikti tos pačios dalyvaujančios šalys ar kitos šalys, turinčios prieigą prie tinklo. Sujungimas yra speciali prieigos rūšis[, įgyvendinama] tarp viešųjų tinklų operatorių.“
Prieigos direktyvos 5 straipsnyje „Nacionalinių reguliavimo institucijų galios ir pareigos, susijusios su prieiga ir sujungimu“ nustatyta:
„1.   Nacionalinės reguliavimo institucijos [toliau – NRI], siekdamos [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje išdėstytų tikslų, skatina ir atitinkamais atvejais užtikrina pagal šios direktyvos nuostatas pakankamą panaudą [prieigą] ir sujungimą bei paslaugų sąveiką, vykdydamos savo pareigas taip, kad būtų skatinamas veiklos efektyvumas, tvari konkurencija, veiksmingos investicijos ir inovacijos ir kuo didesnė nauda galutiniams paslaugų gavėjams.
Svarbiausia, nepažeisdamos priemonių, kurios pagal 8 straipsnį gali būti taikomos įmonėms, turinčioms didelę įtaką rinkoje, [NRI] turi galėti taikyti:
a)
tokiu mastu, koks būtinas užtikrinti ryšį tarp galutinių paslaugų gavėjų, įpareigojimus įmonėms, kurios kontroliuoja prieigą prie galutinių paslaugų gavėjų, įskaitant pateisinamais atvejais įpareigojimą sujungti savo tinklus, jei tai dar nepadaryta;
<...>“
Prieigos direktyvos 8 straipsnyje „Įpareigojimų nustatymas, keitimas ar panaikinimas“ nurodyta:
„1.   Valstybės narės užtikrina, kad [NRI] turėtų įgaliojimus nustatyti 9–13a straipsniuose nurodytus įpareigojimus.
2.   Kai, atlikus rinkos analizę pagal [Pagrindų direktyvos] 16 straipsnį, nustatoma, kad operatorius turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, [NRI] atitinkamai skiria [nustato] šios direktyvos 9–13 straipsniuose nurodytus įpareigojimus.
<...>
4.   Pagal šį straipsnį nustatyti įpareigojimai turi būti pagrįsti nustatytos problemos pobūdžiu, turi būti proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje nustatytus tikslus. <...>
<...>“
Prieigos direktyvos 12 straipsnyje „Įpareigojimas dėl prieigos prie konkrečių tinklo priemonių ir jų naudojimo“ numatyta:
„1.   [NRI] pagal 8 straipsnio nuostatas gali nustatyti reikalavimus operatoriams, kad jie tenkintų pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių bei jų naudojimo,
inter alia
, tokiomis aplinkybėmis, kai [NRI] mano, kad tokio prašymo atmetimas ar panašų poveikį turintis nepagrįstų sąlygų taikymas trukdytų atsirasti subalansuotos [tvarios] konkurencijos mažmeninei rinkai arba prieštarautų galutinio paslaugų gavėjo interesams.
<...>
2.   Kai [NRI] svarsto 1 dalyje nurodytus įpareigojimus, ypač kai jos vertina, kaip tokius įpareigojimus nustatyti proporcingai [Pagrindų direktyvos] 8 straipsnyje nustatytiems tikslams, jos visų pirma atsižvelgia į šiuos veiksnius:
a)
techninį ir ekonominį tikslingumą naudoti ar įrengti alternatyvias priemones atsižvelgiant į rinkos plėtrą ir konkretaus sujungimo ir (arba) panaudos [prieigos] pobūdį ir tipą, be kita ko, į kitų pirminės panaudos [prieigos] produktų, pavyzdžiui, kanalų panaudos [prieigos prie kanalų], patikimumą;
b)
esamų pajėgumų galimybes teikti prašomą prieigą [galimybes suteikti prašomą prieigą, atsižvelgiant į pajėgumus];
c)
pradines įrenginio savininko investicijas, atsižvelgiant į bet kokias padarytas viešąsias investicijas ir riziką, susijusią su investicinių projektų vykdymu;
d)
ilgalaikės konkurencijos apsaugos poreikį, ypatingą dėmesį skiriant infrastruktūrų konkurencijos ekonominio naudingumo požiūriu skatinimui [ekonominiu požiūriu veiksmingai, infrastruktūra pagrįstai konkurencijai];
<...>“
Prieigos direktyvos 13 straipsnyje „Kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimas“ nustatyta:
„1.   [NRI] pagal 8 straipsnio nuostatas gali nustatyti įpareigojimus, susijusius su sąnaudų padengimu ir kainų kontrole, įskaitant reikalavimus, kad kainos būtų pagrįstos sąnaudomis, ir reikalavimus dėl sąnaudų apskaitos sistemų, reikalavimus, susijusius su konkreč[ia] sujungimo ir (arba) panaudos [prieigos] rūšimi, kai rinkos analizė rodo, kad veiksmingos konkurencijos nebuvimas reiškia, jog atitinkamas operatorius gali išlaikyti pernelyg dideles kainas ar daryti kainų spaudimą, tuo darant žalą galutiniams paslaugų gavėjams. Siekiant skatinti operatorių investuoti į naujos kartos tinklus, [NRI] atsižvelgia į operatoriaus investicijas, kad jis galėtų gauti tam tikrą pagrįstą panaudoto kapitalo grąžos normą, atsižvelgiant į bet kokią konkrečią tam tikram naujų investicijų į tinklus projektui būdingą riziką.
<...>“
Pagrindų direktyvos 2 straipsnio da punkte tinklo galinis taškas (NTP) apibrėžiamas kaip „fizinis taškas, kuriame abonento įranga prijungiama prie viešojo ryšių tinklo“.
Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad, vykdydamos šioje Direktyvoje ir specifinėse [specialiose] direktyvose nurodytas reguliavimo užduotis, [NRI] imtųsi visų reikiamų priemonių, skirtų šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nurodytiems tikslams pasiekti. Tokios priemonės turi būti proporcingos tiems tikslams.
<...>“
Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„[NRI] skatina konkurenciją elektroninių ryšių tinklų, elektroninių ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų teikimo srityje,
inter alia
:
<...>
b)
užtikrindamos, kad elektroninių ryšių sektoriuje, pirmiausia perduodant turinį, konkurencija nebūtų iškraipoma ar ribojama;
<...>“
Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 5 dalyje nurodyta:
„Siekdamos 2, 3 ir 4 dalyse nurodytų politikos tikslų, [NRI] taiko objektyvius, skaidrius, nediskriminacinius ir proporcingus reguliavimo principus,
inter alia
:
<...>
d)
skatindamos [skatinti] veiksmingas investicijas į naujas bei pagerintas infrastruktūras ir inovacijas, be kita ko, užtikrintų [užtikrinant], kad nustatydamos bet kokias prieigos sąlygas jos tinkamai atsižvelgia [nustatant bet kokį prieigos įpareigojimą būtų tinkamai atsižvelgta] į investuojančioms įmonėms tenkančią riziką, ir leistų [leidžiant] investuotojams ir norintiesiems turėti prieigą sudaryti įvairius bendradarbiavimo susitarimus, kad būtų įvairinama [diversifikuojama] investicijų rizika, bet užtikrinama, kad išsaugoma [būtų išsaugoma] rinkos konkurencija ir laikomasi nediskriminavimo principo;
<...>“
Danijos teisė
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2007 m. birželio 28 d. Konkurencijos ir vartotojų reikalų telekomunikacijų rinkoje įstatymo Nr. 780 (
Lov om konkurrence- og forbrugerforhold på telemarkedet
, toliau – 2007 m. įstatymas) 40 straipsnyje numatyta:
„Sujungimą reglamentuojančios teisės normos susijusios su šiomis sritimis:
1°)
elektroninių ryšių paslaugoms teikti būtina prieiga prie priemonių ar paslaugų arba jų teikimas kitam operatoriui
<...>
Prieiga prie priemonių ar paslaugų arba jų teikimas, kaip tai suprantama pagal šio straipsnio pirmos pastraipos 1° punktą, apima, be kita ko, prieigą:
1°)
prie tinklo elementų, įskaitant atsietą prieigą prie vietinių linijų ir su tuo susijusių priemonių ir įrangos prijungimą,
<...>“
2007 m. įstatymo 51 straipsnyje nustatyta:
„Atsižvelgdama į 76a straipsnio nuostatas,
IT- og Telestyrelsen
[Informacinių technologijų ir telekomunikacijų tarnyba] operatoriams, turintiems didelę įtaką rinkoje, kaip tai suprantama pagal 84 d straipsnį, nustato vieną ar kelis trečioje pastraipoje numatytus įpareigojimus.
<...>
Pagal pirmą ir antrą pastraipas nustatomi įpareigojimai grindžiami nustatytų problemų pobūdžiu ir yra proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į 1 straipsnyje nustatytus tikslus.
IT- og Telestyrelsen
kiekvienai rinkai nustato įpareigojimų apimtį ir galimus sujungimo paslaugų, prie kurių prieigą pagal 51 straipsnio trečios pastraipos 1 punktą yra įpareigoti suteikti didelę įtaką rinkoje turintys operatoriai, kokybės reikalavimus. <...>
Vertindama proporcingumą pagal ketvirtą pastraipą,
IT- og Telestyrelsen
atsižvelgia, be kita ko, į:
1°)
galimybes teikti planuojamą sujungimą, atsižvelgiant į esamus pajėgumus,
2°)
pradinių investicijų, kurias, atsižvelgdamas į susijusią riziką, turi atlikti priemonės savininkas, dydį,
3°)
prireikus atitinkamas intelektinės nuosavybės teises.“
2007 m. įstatymas buvo pakeistas 2011 m. kovo 3 d. Įstatymu Nr. 169 dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų (
lov Nr. 169 om elektroniske kommunikationsnet og –tjenester
, toliau – Įstatymas Nr. 169/2011). Pastarasis įstatymas įsigaliojo 2011 m. gegužės 25 d.
Įstatymo Nr. 169/2011 41 straipsnyje numatyta:
„Priimdama sprendimus pagal 40 straipsnio 1 dalį,
IT‑ og Telestyrelsen
nustato vieną ar kelis įpareigojimus didelę įtaką rinkoje turintiems operatoriams, kaip jie suprantami pagal 40 straipsnį. Kiekviename sprendime
IT‑ og Telestyrelsen
nurodo tokių įpareigojimų pobūdį ir apimtį.
1 dalyje nurodyti įpareigojimai gali apimti:
1°)
prieigą prie tinklo <...>
2°)
nediskriminavimą <...>
3°)
skaidrumą <...>
4°)
apskaitos atskyrimą <...>
5°)
kainų kontrolę <...>
6°)
funkcinį atskyrimą <...>
Ypatingais atvejais
IT‑ og Telestyrelsen
, gavusi Europos Komisijos pritarimą, bet kuriam didelę įtaką rinkoje turinčiam operatoriui gali nustatyti ir kitus įpareigojimus, nei nurodyti antroje pastraipoje.
<...>“
Įstatymo Nr. 169/2011 42 straipsnyje nurodyta:
„Įpareigojimas suteikti prieigą reiškia didelę įtaką rinkoje turinčiam operatoriui skirtą įpareigojimą užtikrinti faktinę arba virtualią tinklo prieigą prie tam tikrų jo tinklo elementų, paslaugų ir susijusių priemonių.
Be to, operatorius gali būti įpareigotas patenkinti pagrįstus prašymus sudaryti arba pakeisti sutartis dėl prieigos prie tinklo. Toks įpareigojimas gali apimti, be kita ko:
1°)
prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir priemonių, įskaitant neaktyvius tinklo elementus, suteikimą, atsietą prieigą prie vietinės linijos, visų pirma tam, kad būtų sudaryta galimybė pasirinkti operatorių arba iš anksto pasirinkti operatorių ir perparduoti abonentines linijas.
<...>
Nustatydama įpareigojimą suteikti prieigą prie tinklo,
IT‑ og Telestyrelsen
turi atsižvelgti visų pirma į:
1°)
techninį ir ekonominį tikslingumą naudoti ar įrengti alternatyvias priemones, atsižvelgiant į rinkos vystymosi ritmą ir konkrečios prieigos prie tinklo bei sujungimo pobūdį ir tipą,
2°)
esamus pajėgumus užtikrinti galimybes teikti prašomą prieigą prie tinklo,
3°)
pradines priemonių savininko investicijas bei viešąsias investicijas ir su investicijomis susijusią riziką,
4°)
konkurencijos ilgalaikės apsaugos poreikį, ypatingą dėmesį skiriant ekonominiu požiūriu veiksmingai, infrastruktūra pagrįstai konkurencijai.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad TDC turi didelę įtaką plačiajuosčio ryšio prieigos variniais kabeliais, kabelinės televizijos, transliuojamos bendraašiais kabeliais, ir šviesolaidiniais tinklais didmeninėje rinkoje.
Konstatavusi konkurencijos problemas šioje rinkoje,
IT- og Telestyrelsen
2010 m. lapkričio 3 d. sprendimu, remdamasi tuo metu galiojusiu 2007 m. įstatymu, nustatė TDC kelis įpareigojimus, įskaitant įpareigojimą patenkinti pagrįstus prašymus suteikti prieigą prie plačiajuosčio ryšio, teikiamo per jos šviesolaidinį tinklą, jungčių. Šis įpareigojimas apėmė, be kita ko, atšakinių kabelių nutiesimą maksimaliu 30 m atstumu, siekiant prijungti galutinį paslaugų gavėją prie šviesolaidinio tinklo, skirto sparčiajai prieigai teikti.
Minėtą sprendimą TDC apskundė
Teleklagenævnet
(Skundų telekomunikacijų klausimais nagrinėjimo komisijai), kuri 2011 m. birželio 20 d. sprendimu iš esmės patvirtino apskųstą sprendimą.
Teleklagenævnet
nusprendė, kad įpareigojimas patenkinti pagrįstus prašymus suteikti prieigą yra proporcingas, nes yra būtinas, tinkamas ir pakankamas realiai konkurencijai užtikrinti. Be to, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą,
Teleklagenævnet
pažymėjo, kad remdamasi Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalimi,
IT‑ og Telestyrelsen
buvo nusiuntusi 2010 m. lapkričio 3 d. sprendimo projektą Komisijai ir kad ši savo nuomonėje dėl šio projekto nepateikė pastabų dėl ginčijamų šio įpareigojimo aspektų.
2011 m. rugpjūčio 12 d. TDC kreipėsi su skundu dėl 2011 m. birželio 20 d.
Teleklagenævnet
sprendimo į
Retten på Frederiksberg
(Frederiksbergo pirmosios instancijos teismą), šis, atsižvelgęs į iškeltų klausimų svarbą, perdavė šią bylą spręsti
Østre Landsret
(Rytų regioniniam teismui).
Pastarajame teisme TDC tvirtina, kad
IT‑ og Telestyrelsen
nustatytas įpareigojimas nutiesti atšakinius kabelius, sujungsiančius su šviesolaidiniu tinklu, yra įpareigojimas sukurti naują infrastruktūrą, nors, jos manymu, Prieigos direktyvoje vartojama „prieigos“ sąvoka neapima tokios infrastruktūros įrengimo. Ji priduria, kad toks įpareigojimas yra didelė finansinė našta, todėl juo nesilaikoma tos pačios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto proporcingumo principo.
Teleklagenævnet
nurodo, kad nagrinėjamoje Danijos rinkoje kyla konkurencijos problemų, nes, pirma, optinio pluošto kabelių tinklas dar neišvystytas ir, antra, skirtingai nuo kitų (varinių ir bendraašių kabelių) tinklų, diegiant šį tinklą galutinis paslaugų gavėjas prie jo nėra prijungiamas iš karto.
Teleklagenævnet
mano, kad įpareigojimas nutiesti atšakinius kabelius yra ne įpareigojimas sukurti naują infrastruktūrą, o techninis jau egzistuojančio šviesolaidinio tinklo pritaikymas.
Teleklagenævnet
nuomone, pagal Prieigos direktyvos 8 ir 12 straipsnius
IT‑ og Telestyrelsen
turi teisę operatoriams, turintiems didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, nustatyti įpareigojimą tenkinti kitų operatorių pateiktus pagrįstus tarptinklinio sujungimo prašymus, net jei dėl to prireiktų imtis tinklo pritaikymo veiksmų, pavyzdžiui, tranšėjų kasimo darbų.
Teleklagenævnet
pažymi, kad nustačius tokį įpareigojimą, planuojamų priemonių proporcingumo vertinimas atliekamas atsižvelgiant į įrenginių savininko pradinių investicijų dydį.
Prašyme priimti prejudicinį sprendimą
Østre Landsret
nurodo, kad ginčo pagrindinėje byloje dalykas yra įpareigojimo tenkinti pagrįstus prašymus suteikti prieigą prie TDC šviesolaidinio tinklo apimtis. Konkrečiau kalbant, šis teismas mano, kad pagrindinis klausimas yra tai, ar pagal 2007 m. įstatymą ir Prieigos direktyvą tokio įpareigojimo pasekmė gali būti ta, kad TDC, gavusi konkuruojančio telekomunikacijų operatoriaus prašymą, privalo nutiesti atšakinius kabelius, jungiančius TDC šviesolaidinį tinklą ir galutinį paslaugų gavėją, kai dėl to gali prireikti atlikti iki 30 m ilgio tranšėjų kasimo darbus.
Šiomis aplinkybėmis
Østre Landsret
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Prieigos direktyvos 2 straipsnio a punkte apibrėžta „prieigos“ sąvoka aiškintina kaip apimanti atšakinių kabelių nutiesimą nuo prieigos tinklo skirstytuvo iki galutinio paslaugų gavėjo patalpose esančio galinio taško? Ar atsakant į šį klausimą svarbu, kad tokių atšakinių kabelių ilgis neviršija 30 metrų?
2.
Ar Prieigos direktyvos 12 straipsnio, siejamo su 2 ir 8 straipsniais, formuluotė „prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių bei jų naudojimo“ apima atšakinio kabelio nutiesimą iki 30 metrų atstumu nuo prieigos tinklo skirstytuvo iki galutinio paslaugų gavėjo patalpose esančio galinio taško?
3.
Jei įpareigojimas suteikti prieigą reiškia pareigą, pavyzdžiui, nutiesti atšakinius kabelius nuo prieigos tinklo skirstytuvo iki galutinio paslaugų gavėjo patalpose esančio galinio taško, ar atsakant į antrąjį ir trečiąjį klausimus svarbu tai, kad elektroninių ryšių tinklo savininkas turi atlikti investicijų, kurių dydis labai viršija elektroninių ryšių tinklo, prie kurio turi būti suteikta prieiga, įsigijimo išlaidas?
4.
Ar atsakant į trečiąjį klausimą svarbu tai, kad [šis] savininkas gali susigrąžinti atšakinių kabelių tiesimo išlaidas nustačius kainų kontrolės įpareigojimą?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Savo pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Prieigos direktyvos 2 straipsnio a punktas ir 8 ir 12 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad NRI turi teisę elektroninių ryšių operatoriui, turinčiam didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, kaip įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių, kurių savininkas jis yra, ir leidimo jais naudotis, nustatyti pareigą konkuruojančių operatorių prašymu nutiesti ne ilgesnį nei 30 m ilgio atšakinį kabelį, jungiantį prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose.
Siekiant atsakyti į šiuos klausimus, reikia priminti Prieigos direktyvos NRI suteiktus įgaliojimus nustatyti operatoriams įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis ir aiškinti „prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių bei jų naudojimo“ sąvoką prieš nagrinėjant sąlygas, kurios turi būti įvykdytos tam, kad tokie įpareigojimai galėtų būti nustatyti.
Kalbant pirmiausia apie NRI įgaliojimus nustatyti įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis, reikia priminti, kad pagal Prieigos direktyvos 8 straipsnio 2 dalį, kai, atlikus rinkos analizę pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį, nustatoma, kad operatorius turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, NRI turi teisę nustatyti jam Prieigos direktyvos 9–13 straipsniuose nurodytus įpareigojimus.
Vienas iš tokių įpareigojimų numatytas Prieigos direktyvos 12 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje, pagal kurią NRI pagal tos pačios direktyvos 8 straipsnio nuostatas gali nustatyti operatoriams įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir jų naudojimo,
inter alia
, tokiomis aplinkybėmis, kai NRI mano, kad tokio prašymo atmetimas ar panašų poveikį turintis nepagrįstų sąlygų taikymas trukdytų atsirasti tvarios konkurencijos mažmeninei rinkai arba prieštarautų galutinio paslaugų gavėjo interesams.
Todėl šiuo 12 straipsniu, siejamu su Prieigos direktyvos 8 straipsniu, NRI suteikiami įgaliojimai nustatyti didelę įtaką tam tikroje rinkoje turintiems operatoriams įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių jų tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis.
Toliau, kalbant apie „prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Prieigos direktyvos 12 straipsnio 1 dalį, pažymėtina, kad pagal šios direktyvos 2 straipsnio a punktą „prieigos“ sąvoka reiškia įmonės teisę apibrėžtomis sąlygomis išimtinėmis ar neišimtinėmis teisėmis naudotis kitos įmonės įrenginiais ir (arba) paslaugomis elektroninių ryšių paslaugoms teikti, kad jomis naudojantis būtų teikiamos informacinės visuomenės arba transliacijų turinio paslaugos. Šioje nuostatoje nurodyta, kad „prieiga“ apima,
inter alia
, teisę naudotis tinklo elementais ir susijusiais įrenginiais ir galimybę prijungti įrangą fiksuoto ir nefiksuoto ryšio priemonėmis, įskaitant teisę naudotis vietos linija ir įrenginiais bei paslaugomis, būtinomis elektroninių ryšių paslaugoms vietine linija teikti, prieigą prie fizinės infrastruktūros, įskaitant pastatus, kabelių kanalus ir stiebus, prieigą prie fiksuotojo ir judriojo ryšio tinklų, visų pirma tarptinklinio ryšio paslaugoms teikti.
Taigi iš šios nuostatos teksto matyti, pirma, kad „prieigos“ sąvoka apima įvairų pritaikymą, kuriuo įmonėms sudaromos sąlygos naudotis kitos įmonės įrenginiais ir (arba) paslaugomis elektroninių ryšių paslaugoms teikti, kaip nurodo generalinis advokatas savo išvados 17 ir 18 punktuose, ir, antra, kad šioje nuostatoje išvardytų prieigos formų sąrašas nėra baigtinis.
Tačiau Prieigos direktyvos 2 straipsnio a punkte nepaaiškinama, ar prieiga, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, gali apimti prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, jungiantį atšakinį kabelį, kuris būtinas prieigai prie esamo tinklo.
Tokiomis aplinkybėmis norint išaiškinti „prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Prieigos direktyvos 12 straipsnio 1 dalį, šios direktyvos 2 straipsnio a punkte numatytą „prieigos“ sąvoką reikia išnagrinėti atsižvelgiant į bendrą direktyvos struktūrą ir ja siekiamus tikslus.
Apie bendrą Prieigos direktyvos struktūrą užtenka pasakyti, kad šios direktyvos 2 straipsnio b punkte sujungimas apibrėžiamas kaip fizinis ir loginis viešųjų ryšių tinklų, naudojamų tos pačios ar kitos įmonės, sujungimas, kad vienos įmonės paslaugų gavėjai galėtų naudotis tarpusavio ryšiu ar ryšiu su kitos įmonės paslaugų gavėjais arba kitos įmonės teikiamomis prieigos paslaugomis.
Prieigos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punkte, kuriuo reglamentuojami NRI įgaliojimai ir atsakomybė, dėl prieigos ir sujungimo numatyta, kad NRI tokiu mastu, koks būtinas ryšiui tarp galutinių paslaugų gavėjų užtikrinti, gali nustatyti įpareigojimus įmonėms, kurios kontroliuoja prieigą prie galutinių paslaugų gavėjų, įskaitant pateisinamais atvejais įpareigojimą sujungti savo tinklus, jei tai dar nepadaryta.
Iš šių nuostatų matyti, kad „prieigos“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą, gali apimti esamo tinklo pritaikymą, kuriuo sudaromos sąlygos jį sujungti su galutiniu paslaugų gavėju.
Dėl Prieigos direktyvos tikslų pažymėtina, kad jos 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog šia direktyva siekiama nustatyti „reguliavimo sistemą, kuri sukurtų subalansuotą [tvarią] konkurenciją, elektroninių ryšių paslaugų sąveiką ir teiktų vartotojams naudą“.
Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad vykdydamos šioje direktyvoje ir specialiose direktyvose, taigi visų pirma Prieigos direktyvoje, nurodytas reguliavimo užduotis NRI turi imtis visų reikiamų priemonių, skirtų šiame straipsnyje nurodytiems tikslams pasiekti, o šie tikslai yra skatinti konkurenciją elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų teikimo srityje, prisidėti prie vidaus rinkos plėtros ir rūpintis Sąjungos piliečių interesais.
Siekdamos Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje išdėstytų tikslų, NRI, įgyvendindamos Prieigos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje joms suteiktus įgaliojimus ir priskirtą atsakomybę, turi pagal šios direktyvos nuostatas užtikrinti tinkamą prieigą ir sujungimą bei paslaugų sąveiką, be to, vykdyti savo pareigas taip, kad būtų skatinamas veiklos efektyvumas, tvari konkurencija, veiksmingos investicijos ir inovacijos ir teikiama kuo didesnė nauda galutiniams paslaugų gavėjams.
Dėl Prieigos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad iš joje vartojamų terminų matyti, jog NRI keliama užduotis – užtikrinti tinkamą prieigą ir sujungimą bei paslaugų sąveiką priemonėmis, kurios nėra išsamiai išvardytos (Sprendimo
TeliaSonera Finland
, C‑192/08,
EU:C:2009:696
, 58 punktas).
Be to, reikia pažymėti, kad įpareigojimai tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir jų naudojimo, kurie gali būti nustatyti didelę įtaką rinkoje turintiems operatoriams, apibrėžti neišsamiai ir juos konkrečiu atveju turi suformuluoti NRI, atsižvelgdamos į Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje numatytus tikslus.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad „prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal Prieigos direktyvos 2 straipsnio a punktą ir 12 straipsnio 1 dalį, gali apimti atšakinių kabelių, jungiančių prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, nutiesimą.
Galiausiai kalbant apie sąlygas, leidžiančias NRI nustatyti didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turintiems operatoriams įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių bei leidimo jais naudotis, pažymėtina, kad Prieigos direktyvos 8 straipsnio 4 dalyje numatyta, jog NRI tokiems operatoriams nustatyti įpareigojimai turi būti pagrįsti nustatytos problemos pobūdžiu, proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus ir šio sprendimo 39 punkte primintus tikslus.
Vadinasi, NRI gali kaip įpareigojimą didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinčiam operatoriui nustatyti pareigą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis, nustatyti įpareigojimą konkuruojančių telekomunikacijų operatorių prašymu nutiesti atšakinį kabelį, jungiantį prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, jeigu šis įpareigojimas pagrįstas nustatytos problemos pobūdžiu, yra proporcingas ir pateisinamas atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus tikslus.
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
Teleklagenævnet
mano, jog dėl konkretaus būdo, kuriuo plečiamas šviesolaidinis tinklas, TDC gali kontroliuoti, kada namų ūkiai galėtų būti prijungiami prie tinklo, o tai suteikia jai tam tikrą konkurencinį pranašumą pritraukiant naujus klientus mažmeninėje rinkoje, nes nauji klientai sutartimi susaistomi su TDC minimaliu šešių mėnesių laikotarpiu. Taigi, pasak jos, TDC tenkančiu įpareigojimu nutiesti atšakinius kabelius siekiama užtikrinti, kad konkuruojantys operatoriai galėtų turėti tokias pačias sąlygas kaip TDC ir naudotis šios įmonės tinklu tose vietovėse, kur tinklas jau nutiestas, kiek tai susiję su galutiniais klientais, kurie dar nėra prijungti. Tokių kabelių nutiesimas yra esminė sąlyga, kad operatoriai, kurie yra TDC konkurentai, galėtų įgyti klientų siūlydami jiems šviesolaidžiais teikiamas paslaugas tokiomis pat konkurencinėmis sąlygomis kaip TDC.
Atsižvelgiant į šiuos veiksnius, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar NRI įmonei TDC nustatytas įpareigojimas nutiesti ne ilgesnį nei 30 m ilgio atšakinį kabelį, jungiantį prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, yra pagrįstas atsižvelgiant į problemos pobūdį, taip pat proporcingas ir pateisinamas atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus tikslus.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti taip: Prieigos direktyvos 2 straipsnio a punktas, 8 ir 12 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad NRI turi teisę elektroninių ryšių operatoriui, turinčiam didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, kaip įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių bei leidimo jais naudotis nustatyti pareigą konkuruojančių operatorių prašymu nutiesti ne ilgesnį nei 30 m ilgio atšakinį kabelį, jungiantį prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, jeigu šis įpareigojimas pagrįstas atsižvelgiant į nustatytos problemos pobūdį, yra proporcingas ir pateisinamas atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus tikslus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo klausimų
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Prieigos direktyvos 8 ir 12 straipsniai, siejami su šios direktyvos 13 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad NRI, ketindama operatoriui, kuris yra elektroninių ryšių tinklo savininkas, nustatyti įpareigojimą nutiesti atšakinius kabelius, skirtus galutiniam paslaugų gavėjui prie šio tinklo prijungti, turi atsižvelgti į pradines atitinkamo operatoriaus investicijas ir kainų kontrolės, leidžiančios susigrąžinti nutiesimo sąnaudas, buvimą.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad pagal Prieigos direktyvos 12 straipsnio 2 dalies a–d punktus tais atvejais, kai NRI nagrinėja šio straipsnio 1 dalyje nurodytus įpareigojimus, ypač kai vertina, ar tokie įpareigojimai proporcingi Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nustatytiems tikslams, visų pirma turi atsižvelgti į techninį ir ekonominį tikslingumą naudoti ar įrengti alternatyvias priemones atsižvelgiant į rinkos vystymosi ritmą ir konkretaus sujungimo ir (arba) prieigos pobūdį ir tipą, galimybes teikti siūlomą prieigą, siekiant įvertinti operatoriams, turintiems didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, nustatytų įpareigojimų proporcingumą, pradines priemonių savininko investicijas, atsižvelgiant į panaudotas viešąsias investicijas ir riziką, susijusią su investicinių projektų vykdymu, ir ilgalaikės konkurencijos apsaugos poreikį, ypatingą dėmesį skiriant ekonominiu požiūriu veiksmingai, infrastruktūra pagrįstai konkurencijai.
Prieigos direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad NRI gali nustatyti įpareigojimus, susijusius su sąnaudų padengimu ir kainų kontrole, įmonėms, turinčioms didelę įtaką atitinkamoje konkrečios rūšies sujungimo ir (arba) prieigos rinkoje, kai rinkos analizė rodo, kad, nesant veiksmingos konkurencijos, atitinkamas operatorius gali išlaikyti pernelyg dideles kainas ar daryti galutiniams paslaugų gavėjams nepalankų kainų spaudimą. Siekdamos skatinti operatorių investuoti visų pirma į naujos kartos tinklus, NRI turi atsižvelgti į operatoriaus investicijas ir sudaryti jam sąlygas gauti tam tikrą pagrįstą panaudoto kapitalo grąžą, atsižvelgiant į visą konkrečiai tam investicijų projektui būdingą riziką.
Be to, Prieigos direktyvos 8 straipsnio 5 dalyje taip pat pažymėta, kad siekdamos tikslų skatinti konkurenciją, prisidėti prie vidaus rinkos plėtros ir rūpintis Sąjungos piliečių interesais, NRI turi taikyti objektyvius, skaidrius, nediskriminacinius ir proporcingus reguliavimo principus. Prie šių principų šios dalies d punkte nurodytas principas skatinti veiksmingas investicijas į naujas ir pagerintas infrastruktūras ir inovacijas, be kita ko, užtikrinant, kad nustatant bet kokį įpareigojimą suteikti prieigą būtų tinkamai atsižvelgta į investuojančioms įmonėms tenkančią riziką, ir leidžiant investuotojams ir visiems, norintiems turėti prieigą, sudaryti įvairius bendradarbiavimo susitarimus, kad būtų diversifikuojama investicijų rizika, bet užtikrinama, kad būtų išsaugoma rinkos konkurencija ir laikomasi nediskriminavimo principo.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, kaip nurodė generalinis advokatas savo išvados 37 ir 38 punktuose, nagrinėdamos ketinamo nustatyti įpareigojimo proporcingumą Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje nustatytiems tikslams NRI turi atsižvelgti, be kita ko, į pradines priemonių savininko investicijas ir kainų kontrolės sistemos egzistavimą. Taigi, kai NRI ketina jam kaip įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis nustatyti pareigą atlikti esamo tinklo pritaikymą, kuriuo sudaromos sąlygos jį sujungti su galutiniu paslaugų gavėju, turi atsižvelgti į šio pritaikymo sąnaudas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus reikia atsakyti taip: Prieigos direktyvos 8 ir 12 straipsniai, siejami su šios direktyvos 13 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad NRI, ketindama elektroninių ryšių operatoriui, turinčiam didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, nustatyti įpareigojimą nutiesti atšakinius kabelius, skirtus galutiniam paslaugų gavėjui prie tinklo prijungti, turi atsižvelgti į pradines atitinkamo operatoriaus investicijas ir kainų kontrolės, leidžiančios susigrąžinti nutiesimo sąnaudas, buvimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti tas teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (Prieigos direktyva), iš dalies pakeistos 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB, 2 straipsnio a punktas, 8 ir 12 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad nacionalinė reguliavimo institucija turi teisę elektroninių ryšių operatoriui, turinčiam didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, kaip įpareigojimą tenkinti pagrįstus prašymus dėl prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir susijusių priemonių ir leidimo jais naudotis, nustatyti pareigą konkuruojančių operatorių prašymu nutiesti ne ilgesnį nei 30 m ilgio atšakinį kabelį, jungiantį prieigos tinklo skirstytuvą su tinklo galiniu tašku, esančiu galutinio paslaugų gavėjo patalpose, jeigu šis įpareigojimas pagrįstas nustatytos problemos pobūdžiu, yra proporcingas ir pateisinamas atsižvelgiant į 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva), iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 8 straipsnio 1 dalyje nustatytus tikslus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

2.
Direktyvos 2002/19, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 8 ir 12 straipsniai, siejami su šios direktyvos 13 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad nacionalinė reguliavimo institucija, ketindama elektroninių ryšių operatoriui, turinčiam didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, nustatyti įpareigojimą nutiesti atšakinius kabelius, siekiant prijungti galutinį paslaugų gavėją prie tinklo, turi atsižvelgti į pradines atitinkamo operatoriaus investicijas ir kainų kontrolės, leidžiančios susigrąžinti nutiesimo sąnaudas, buvimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: danų.