CELEX: 62013CJ0212
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Direktīva 95/46/EK
Fizisko personu aizsardzība
Personas datu apstrāde
Jēdziens “tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām"

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (
OV L 281, 31. lpp.
) 3. panta 2. punktu.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā starp
F. Ryneš
un
Úřad pro ochranu osobních údajů
(Personas datu aizsardzības birojs, turpmāk tekstā – “
Úřad
”) saistībā ar lēmumu, kurā pēdējais minētais konstatēja, ka
F. Ryneš
ir izdarījis vairākus pārkāpumus personas datu aizsardzības jomā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīvas 95/46 preambulas 10., 12. un 14.–16. apsvērumā ir noteikts:
“(10)
[..]valstu likumu par personas datu apstrādi mērķis ir aizsargāt pamattiesības un brīvības, īpaši privātās dzīves neaizskaramības tiesības, ko atzīst gan Eiropas Konvencijas par cilvēka tiesību un pamatbrīvību aizsardzību 8. pants, gan Kopienas tiesību vispārīgie principi; [..] šā iemesla dēļ valstu likumu tuvināšanas rezultāts nedrīkst būt jebkādas to sniegtās aizsardzības samazinājums, bet gan tieši pretēji, tiem jācenšas nodrošināt Kopienā augstu aizsardzības līmeni;
[..]
(12)
[..] no šīs jomas būtu jāizslēdz fiziskas personas veiktā datu apstrāde, realizējot vienīgi un tikai personiska vai sadzīves rakstura pasākumus, tādus kā sarakste un adrešu reģistri;
[..]
(14)
[..] ņemot vērā uz fiziskām personām attiecināmo skaņas un attēlu datu ieguves, pārraides, apstrādes, reģistrācijā [ierakstīšanā], uzkrāšanā vai paziņošanā izmantojamo tehnisko paņēmienu izstrādes attīstību informācijas sabiedrības sistēmā, šai direktīvai vajadzētu būt piemērojamai šādu datu apstrādei;
(15)
[..] šī direktīva attiecas uz šādu datu apstrādi tikai tādā gadījumā, ja apstrāde ir automatizēta vai, ja apstrādātie dati ir iekļauti vai tos paredzēts iekļaut sistematizētā kartotēkā, kuru izveido atbilstoši uz personām attiecināmiem īpašiem kritērijiem, lai nodrošinātu vieglu piekļuvi attiecīgajiem personas datiem;
(16)
[..] šī direktīva neattiecas uz skaņas un attēlu datu, kā video novērošanas gadījumos, apstrādi, ja tā tiek realizēta sabiedriskās drošības, aizsardzības, valsts drošības nolūkos vai valsts pasākumu, kas attiecas uz krimināltiesību jomu, vai citu pasākumu, uz kuriem neattiecas Kopienas tiesību akti, norises laikā.”
Saskaņā ar šīs direktīvas 2. pantu:
“Šajā direktīvā:
a)
“personas dati” ir jebkura informācija attiecībā uz identificētu vai identificējamu fizisku personu (“datu subjektu”); identificējama persona ir tā, kuru var identificēt tieši vai netieši, norādot [..] vienu vai vairākus šai personai raksturīgus fiziskās [..] identitātes faktorus;
b)
“personu datu apstrāde” (“apstrāde”) ir jebkura ar personas datiem veikta darbība vai [visu] darbību kopums ar vai bez automatizētiem līdzekļiem – kā vākšana, reģistrēšana [ierakstīšana], organizēšana, uzglabāšana, piemērošana vai pārveidošana, labošana, konsultēšana, izmantošana, atklāšana, pielietojot pārsūtīšanu, izplatīšanu vai darot tos pieejamus citādā veidā, grupēšana vai savienošana, piekļuves noslēgšana, dzēšana vai iznīcināšana;
c)
“personu datu kartotēka” (“kartotēka”) ir jebkurš sakārtots personas datu kopums, kurā šie dati ir pieejami saskaņā ar īpašiem kritērijiem – centralizētiem, decentralizētiem vai izkliedētiem, pamatojoties uz funkcionālu vai ģeogrāfisku motivāciju;
d)
“personas datu apstrādātājs” ir fiziska [..] persona, [..] kura viena pati vai kopīgi ar citām nosaka personas datu apstrādes nolūkus un līdzekļus [..].”
Minētās direktīvas 3. pantā ir paredzēts:
“1.   Šī direktīva attiecas uz personas datu apstrādi pilnībā vai daļēji ar automatizētiem līdzekļiem un uz personas datu, kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, apstrādi, kura netiek veikta ar automatizētiem līdzekļiem.
2.   Šī direktīva neattiecas uz personas datu apstrādi:
—
tādu pasākumu gaitā, uz kuru neattiecas Kopienas tiesību akti, kā Līguma par Eiropas Savienību V un VI sadaļā paredzētie pasākumi un, jebkurā gadījumā, uz apstrādes operācijām attiecībā uz sabiedrisko drošību, aizsardzību, valsts drošību (ieskaitot valsts ekonomisko labklājību, ja apstrādes operācija attiecas uz valsts drošības jautājumiem) un uz valsts pasākumiem krimināltiesību jomā;
—
ko veic fiziska persona tikai un vienīgi personiska vai mājsaimnieciska pasākuma gaitā [personiskām vai sadzīviskām vajadzībām].”
Šīs pašas direktīvas 7. pants ir formulēts šādi:
“Dalībvalstis paredz to, ka personas datus var apstrādāt tikai, ja:
a)
datu subjekts nepārprotami devis savu piekrišanu;
[..]
f)
vai apstrāde vajadzīga personas datu apstrādātāja vai trešo personu, kurām dati tiek atklāti, likumīgo interešu ievērošanai, izņemot, ja šīs intereses ignorē, ņemot vērā datu subjekta pamattiesību un brīvību intereses, kurām [ar nosacījumu, ka šīs intereses neprevalē pār tā datu subjekta pamattiesību un brīvību interesēm, kuram] nepieciešama aizsardzība saskaņā ar 1. panta 1. punktu.”
Direktīvas 95/46 11. pantā ir paredzēts:
“1.   Ja dati nav iegūti no datu subjekta, dalībvalstis paredz to, ka personas datu apstrādātājam [..] datu reģistrācijas [ierakstīšanas] pasākuma laikā [..] jāsniedz datu subjektam vismaz šāda informācija, ja viņam tā jau nav:
a)
par apstrādi atbildīgās personas identitāte [..];
b)
apstrādes nolūki;
c)
papildu informācija, piemēram:
—
attiecīgo datu kategorijas,
—
saņēmēji vai saņēmēju kategorijas,
—
datu piekļuves tiesību un tiesību koriģēt datus, kas uz viņu attiecas, pastāvēšana,
ciktāl minētā papildu informācija ir vajadzīga, ņemot vērā īpašos apstākļus, kādos datus ievāc, lai garantētu godprātīgu apstrādi attiecībā uz datu subjektu.
2.   Šā panta 1. punktu nepiemēro jo īpaši apstrādei statistiskiem nolūkiem vai vēsturiskas vai zinātniskas pētniecības nolūkiem, ja šādas informācijas sniegšana izrādās neiespējama vai radītu nesamērīgas pūles vai ja reģistrēšanu [ierakstīšanu] vai atklāšanu konkrēti nosaka attiecīgās valsts tiesības. Šajos gadījumos dalībvalstis nodrošina atbilstošas garantijas.”
Šīs direktīvas 13. panta 1. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis var pieņemt tiesību aktus, lai ierobežotu [..] 11. panta 1. punktā [..] paredzēto pienākumu un tiesību jomu [apjomu], ja šāds ierobežojums ir nepieciešams aizsargpasākums:
[..]
d)
kriminālsodāmu noziedzīgu nodarījumu vai reglamentētu profesiju ētikas pārkāpumu profilaksei, izziņai, atklāšanai un kriminālvajāšanai;
[..]
g)
[..] citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.”
Atbilstoši minētās direktīvas 18. panta 1. punktam:
“Dalībvalstis paredz to, ka personas datu apstrādātājam [..], pirms jebkuras pilnībā vai daļēji automatizētas apstrādes darbības vai tādu darbību kopuma, kuras paredzētas vienam nolūkam vai vairākiem saistītiem nolūkiem, jāpaziņo par to [..] uzraudzības iestādei.”
Čehijas Republikas tiesības
Likuma Nr. 101/2000 Sb. par personas datu aizsardzību un grozījumiem atsevišķos likumos (turpmāk tekstā – Likums Nr. 101/2000) 3. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Šis likums nav piemērojams personas datu apstrādei, ko veic fiziska persona vienīgi savai personiskai izmantošanai.”
Šī likuma 44. panta 2. punktā ir noteikta tāda personas datu apstrādātāja atbildība, kurš izdara pārkāpumu, ja viņš šos datus apstrādā bez attiecīgās personas piekrišanas, ja viņš nesniedz pēdējam minētajam nozīmīgo informāciju un ja viņš nepilda pienākumu paziņot par to kompetentajai iestādei.
Atbilstoši minētā likuma 5. panta 2. punktam personas datu apstrāde principā ir iespējama vienīgi ar attiecīgās personas piekrišanu. Ja šāda piekrišana nav dota, minētā apstrāde var notikt, ja tā ir nepieciešama personas datu apstrādātāja, adresāta vai citas attiecīgās personas ar likumu aizsargāto tiesību un interešu aizsardzībai. Tomēr šī apstrāde nedrīkst apdraudēt attiecīgās personas tiesības uz tās privātās un personiskās dzīves neaizskaramību.
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
Laikā no 2007. gada 5. oktobra līdz 2008. gada 11. aprīlim
F. Ryneš
uzstādīja un izmantoja kameras sistēmu, kura bija novietota zem viņa ģimenes mājas jumta dzegas. Tā tika uzstādīta fiksētā stāvoklī, tā nevarēja griezties, un ar to tika filmēta ieeja šajā mājā, publiskais ceļš, kā arī ieeja pretējā mājā. Sistēma ļāva veikt tikai vizuālu ierakstu, kas tika uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā. Tiklīdz tas bija pilns, esošais ieraksts tika dzēsts un tika sākts jauns ieraksts. Minētajai ieraksta iekārtai monitora nebija, un līdz ar to nebija iespējams videoierakstu vizualizēt uzreiz. Vienīgi
F. Ryneš
bija tieša pieeja sistēmai un ierakstītajiem datiem.
Iesniedzējtiesa norāda, ka šīs kameras izmantošanas, ko veica
F. Ryneš
, vienīgais iemesls bija aizsargāt viņa, kā arī viņa ģimenes īpašumu, veselību un dzīvību. Kāda nezināma persona, kura nebija identificēta, vairāku gadu laikā bija nodarījusi kaitējumu gan viņam pašam, gan viņa ģimenei. Turklāt laikā no 2005. līdz 2007. gadam vairākkārt ir tikuši izsisti viņa ģimenes mājas logi.
Naktī no 2007. gada 6. uz 7. oktobri tika nodarīts vēl viens kaitējums. Ar šāvienu, kas izdarīts no kaķenes, tika izsists attiecīgās mājas logs. Ar attiecīgo videonovērošanas sistēmas palīdzību tika identificēti divi aizdomās turētie. Ieraksti ir tikuši nodoti policijai un pēc tam kā pierādījums norādīti saistībā ar uzsākto kriminālprocesu.
Tā kā viens no aizdomās turētajiem pieprasīja
F. Ryneš
videonovērošanas sistēmas likumīguma pārbaudi,
Úřad
ar savu 2008. gada 4. augusta lēmumu konstatēja, ka
F. Ryneš
esot pārkāpis Likumu Nr. 101/2000, jo:
—
kā personas datu apstrādātājs viņš ar kameras sistēmas palīdzību esot ieguvis personas datus bez personu, kuras pārvietojas pa ielu vai kuras ieiet otrā ielas pusē esošajā mājā, piekrišanas;
—
attiecīgās personas neesot tikušas informētas par šo personas datu apstrādi, šīs datu apstrādes apjomu un mērķiem, par personu, kas veic apstrādi, un veidu, kādā minētā apstrāde notika, nedz arī par personām, kuras varētu piekļūt attiecīgajiem datiem, un
—
kā personas datu apstrādātājs
F. Ryneš
attiecībā uz
Úřad
neesot ievērojis paziņošanas prasību par attiecīgo datu apstrādi.
F. Ryneš
par šo lēmumu cēla prasību
Městský soud de Prague
(Prāgas pilsētas tiesa), un tā ar 2012. gada 25. aprīļa spriedumu to noraidīja.
F. Ryneš
par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību iesniedzējtiesā.
Šajos apstākļos
Nejvyšší správní soud
(Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai saskaņā ar Direktīvas 95/46 [..] 3. panta 2. punktu pie ģimenes mājas uzstādītas kameras sistēmas izmantošana ar mērķi aizsargāt šīs mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību var tikt kvalificēta kā personas datu apstrāde, “ko veic fiziska persona tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām”, pat ja ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrais ievilkums ir interpretējams tādējādi, ka tādas kameras sistēmas izmantošana, ar kuru tiek veikts personu vizuālais ieraksts, kas tiek uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, un kuru fiziska persona ir uzstādījusi pie savas ģimenes mājas ar mērķi aizsargāt mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību, bet ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa, šīs tiesību normas izpratnē ir personas datu apstrāde tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.
Jāatgādina, ka saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 1. punktu tā ir piemērojama attiecībā uz “personas datu apstrādi pilnībā vai daļēji ar automatizētiem līdzekļiem un uz personas datu, kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, apstrādi, kura netiek veikta ar automatizētiem līdzekļiem”.
Ar jēdzienu “personas dati”, kas ietverts šajā tiesību normā, atbilstoši Direktīvas 95/46 2. panta a) punktā norādītajai definīcijai ir aptverta “jebkura informācija attiecībā uz identificētu vai identificējamu fizisku personu”. Par identificējamu ir uzskatāma “persona [..], kuru var identificēt tieši vai netieši, norādot [..] vienu vai vairākus šai personai raksturīgus fiziskās [..] identitātes faktorus.”
Līdz ar to ar kameru ierakstītas personas attēls iepriekšējā punktā minētās tiesību normas izpratnē ir personas dati, ciktāl tas ļauj identificēt attiecīgo personu.
Runājot par jēdzienu “personu datu apstrāde”, ir jānorāda, ka tā ir definēta Direktīvas 95/46 2. panta b) punktā kā “jebkura ar personas datiem veikta darbība vai [visu] darbību kopums [..] – kā vākšana, reģistrēšana [ierakstīšana], [..] uzglabāšana [..]”.
Kā tas izriet it īpaši no Direktīvas 95/46 preambulas 15. un 16. apsvēruma, videonovērošana principā ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, ciktāl nozīmē automātisku apstādi.
Uzraudzība, kas tiek veikta ar tādu personu vizuālu ierakstīšanu – kā tas ir pamatlietā – un kas tiek uzglabāta cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, saskaņā ar Direktīvas 95/46 3. panta 1. punktu ir personas datu apstrāde ar automatizētiem līdzekļiem.
Iesniedzējtiesa šaubās par to, vai šāda apstrāde tādā situācijā kā pamatlietā aplūkotā tomēr nav izslēgta no šīs direktīvas piemērošanas jomas, jo tā ir veikta “tikai un vienīgi personiska vai mājsaimnieciska pasākuma gaitā [personiskām vai sadzīviskām vajadzībām]” minētās direktīvas 3. panta 2. punkta otrā ievilkuma izpratnē.
Kā izriet no Direktīvas 95/46 1. panta un preambulas 10. apsvēruma, tās mērķis ir nodrošināt fizisko personu pamatbrīvību un pamattiesību, it īpaši viņu tiesību uz privātās dzīves neaizskaramību saistībā ar personas datu apstrādi, augstu aizsardzības līmeni (skat. spriedumu
Google Spain
un
Google
, C‑131/12,
EU:C:2014:317
, 66. punkts).
Šajā ziņā ir jānorāda, ka atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību aizsardzība, kas garantēta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. pantā, prasa, lai atkāpes no personas datu aizsardzības un tās ierobežojumi tiktu īstenoti, stingri ievērojot vajadzīgās robežas (skat. spriedumus
IPI
, C‑473/12,
EU:C:2013:715
, 39. punkts, kā arī
Digital Rights Ireland
u.c., C‑293/12 un C‑594/12,
EU:C:2014:238
, 52. punkts).
Ciktāl Direktīvas 95/46 tiesību normas, tā kā tajās reglamentēta personas datu apstrāde, kas var kaitēt pamatbrīvībām un it īpaši tiesībām uz privātās dzīves neaizskaramību, noteikti ir jāinterpretē, ievērojot pamattiesības, kas ir ierakstītas minētajā hartā (skat. spriedumu
Google Spain
un
Google
,
EU:C:2014:317
, 68. punkts), šīs direktīvas 3. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzētā atkāpe ir jāinterpretē šauri.
Šī šaurā interpretācija ir pamatota arī ar šīs tiesību normas formulējumu, atbilstoši kuram no Direktīvas 95/46 piemērošanas jomas ir izslēgta datu apstrāde ne tikai vienkārši personiskām vai sadzīviskām vajadzībām, bet “tikai un vienīgi” personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ir jāsecina, ka atbilstoši tam, ko savu secinājumu 53. punktā ir norādījis ģenerāladvokāts, Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrajā ievilkumā paredzētā atkāpe uz personas datu apstrādi ir attiecināma vienīgi tad, ja tā tiek veikta tikai un vienīgi tās personas, kura veic šo apstrādi, personiskā vai sadzīviskā sfērā.
Tādējādi, kas attiecas uz fiziskām personām, sarakste un adrešu reģistri, ņemot vērā Direktīvas 95/46 preambulas 12. apsvērumu, ir “vienīgi un tikai personiska vai sadzīves rakstura pasākumi” pat tad, ja tie nejauši skar vai var skart citu personu privāto dzīvi.
Ciktāl tāda videonovērošana kā pamatlietā aplūkotā kaut vai daļēji aptver publisko telpu un tādēļ ir vērsta uz personas, kura ar šo līdzekli veic datu apstrādi, privātās sfēras ārpusi, to nevar uzskatīt par darbību tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām” Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrajā ievilkuma izpratnē.
Vienlaicīgi šīs direktīvas tiesību normu piemērošana ļauj attiecīgi ņemt vērā, it īpaši saskaņā ar minētās direktīvas 7. panta f) punktu, 11. panta 2. punktu, kā arī 13. panta 1. punkta d) un g) apakšpunktu, personas datu apstrādātāja likumīgās intereses, kuras aptver tostarp, kā tas ir pamatlietā, šī apstrādātāja, kā arī viņa ģimenes īpašuma, veselības un dzīvības aizsardzību.
Līdz ar to uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Direktīvas 95/46 3. panta 2. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas kameras sistēmas izmantošana, ar kuru tiek veikts personu vizuālais ieraksts, kas tiek uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, un kuru fiziska persona ir uzstādījusi pie savas ģimenes mājas ar mērķi aizsargāt mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību, bet ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa, šīs tiesību normas izpratnē nav datu apstrāde tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:

Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvas 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti 3. panta 2. punkta otrais ievilkums ir jāinterpretē tādējādi, ka tādas kameras sistēmas izmantošana, ar kuru tiek veikts personu vizuālais ieraksts, kas tiek uzglabāts cirkulējošā ieraksta iekārtā, proti, cietajā diskā, un kuru fiziska persona ir uzstādījusi pie savas ģimenes mājas ar mērķi aizsargāt mājas īpašnieku īpašumu, veselību un dzīvību, bet ar šo sistēmu tiek uzraudzīta arī publiskā telpa, šīs tiesību normas izpratnē nav datu apstrāde tikai un vienīgi personiskām vai sadzīviskām vajadzībām.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – čehu.