CELEX: 62009CJ0523
Bendra žemės ūkio politika
Mokesčiai už pieno produktų gamybos sanitarinius patikrinimus ir kontrolę

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamento (EB)
Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą
reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių (OL L 165, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
3 sk., 45 t., p. 200, ir klaidų ištaisymai OL L 191, p. 1, ir OL L 204, 2007, p. 29), 27 straipsnio 3 dalies, 4 dalies a punkto
ir 6 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą, kilusį tarp
Rakvere Piim AS
(toliau −
Rakvere
) bei
Maag Piimatööstus AS
(toliau −
Maag
), pagal Estijos teisę įsteigtų bendrovių, ir
Veterinaar‑ ja Toiduamet
(Veterinarijos ir maisto produktų tarnyba) dėl mokesčių, mokėtinų už pieno produktų gamybos sanitarinius patikrinimus ir
kontrolę, apskaičiavimo.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Reglamento Nr. 882/2004 26 straipsnyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad būtiniems darbuotojų ir kitiems oficialios kontrolės ištekliams užtikrinti būtų skirtas pakankamas
finansavimas, taikant bet kurias priemones, kurias, manoma, yra tikslinga taikyti, įskaitant finansavimą iš bendrų mokesčių
arba nustatant privalomuosius mokėjimus ar mokesčius.“
Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3, 4 ir 6 dalyse skelbiama:
„3.      Nepažeidžiant straipsnio 4 ir 6 dalių, mokesčiai už IV priedo A skirsnyje ir V priedo A skirsnyje nurodytą konkrečią veiklą
negali būti mažesni už IV priedo B skirsnyje ir V priedo B skirsnyje nustatytus mažiausius įkainius. Tačiau pereinamojo laikotarpio
metu iki 2008 m. sausio 1 d. valstybės narės gali toliau taikyti IV priedo A skirsnyje nurodytos veiklos įkainius, kurie šiuo
metu taikomi pagal Direktyvą 85/73/EEB.
IV priedo B skirsnyje ir V priedo B skirsnyje nustatyti įkainiai atnaujinami ne rečiau kaip kas dvejus metus, laikantis 62 straipsnio
3 dalyje nurodytos tvarkos, visų pirma siekiant atsižvelgti į infliaciją.
4.      Pagal straipsnio 1 ir 2 dalis už oficialią kontrolę imami mokesčiai:
a)      neturi viršyti atsakingųjų kompetentingų institucijų išlaidų, susijusių su VI priede išvardytais kriterijais;
ir
b)      gali būti fiksuoto dydžio, kuris nustatomas atsižvelgiant į kompetentingų institucijų išlaidų sumą per tam tikrą laikotarpį,
arba tam tikrais atvejais – IV priedo B skirsnyje ir V priedo B skirsnyje nustatyto dydžio.
<...>
6.      Kai, atsižvelgiant į savo jėgomis atliekamų patikrinimų ir susekimo sistemas, kurias yra įdiegusios pašarų ar maisto verslo
įmonės, bei į oficialios kontrolės metu nustatytą tam tikrų tipų pašarų ar maisto produktų arba veiklos atitikties laipsnį,
taikomas sumažintas oficialios kontrolės dažnumas, arba siekiant atsižvelgti į straipsnio 5 dalies b–d punktuose nustatytus
kriterijus, valstybių narių nustatytas mokestis už oficialią kontrolę gali būti žemesnis už straipsnio 4 dalies b punkte nurodytus
minimalius įkainius, su sąlyga, jei suinteresuota valstybė narė pateikia Komisijai ataskaitą, kurioje nurodo:
a)      atitinkamų pašarų ar maisto arba veiklos tipą;
b)      kontrolę, kuri buvo atlikta atitinkamoje pašarų ar maisto verslo įmonėje;
ir
c)      mokesčio sumažinimo apskaičiavimo metodą.“
Pagal Reglamento Nr. 882/2004 IV priedo B skirsnį minimalus mokesčių ar kitų privalomų mokėjimų, taikytinų pieno produktų
gamybai, įkainis yra „1 euras už 30 tonų ir vėliau – po 0,5 euro už vieną toną“.
Reglamento Nr. 882/2004 VI priede numatyta, kad kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti skaičiuojant mokesčius, yra:
„1.      Oficialioje kontrolėje dalyvaujančių darbuotojų atlyginimai.
2.      Oficialioje kontrolėje dalyvaujančių darbuotojų išlaidos, įskaitant patalpų, įrankių, įrangos, mokymo, kelionių ir su tuo
susijusias išlaidas.
3.      Laboratorinės analizės ir mėginių ėmimo išlaidos.“

Nacionalinės teisės aktai
Pagal Veterinarijos įstatymo (
veterinaarkorralduse seadus
, RT I 1999, 58, 608), redakcijos, paskelbtos RT I 2008, 30, 191 ir taikytinos pagrindinės bylos aplinkybėms, 35 straipsnio
1 dalį:
„Veterinarinės kontrolės mokestis (toliau – kontrolės mokestis) – šiuo įstatymu nustatyto dydžio suma, atsižvelgiant į (Reglamento
Nr. 882/2004) 27–29 straipsniuose nustatytus principus ir tikslus mokama už gyvūnų ir gyvūninės kilmės produktų veterinarinės
kontrolės atlikimą, atitinkamų prašymų nagrinėjimą ir dokumentų išdavimą. Kontrolės mokestis mokamas į
Veterinaar- ja Toiduamet
atsiskaitomąją sąskaitą Finansų ministerijos valstybinės kasos bendrojoje sąskaitoje. Veterinarinės kontrolės išlaidas sudaro
pareigūno, turinčio atlikti kontrolę, komandiravimo į įmonę sąnaudos.“
Veterinarijos įstatymo 35 straipsnyje, skirtame nustatyti kontrolės mokestį ir jo dydį, numatyta:
„1.      Kontrolės mokesčio dydis apskaičiuojamas remiantis personalo ir veiklos išlaidomis, kurių
Veterinaar- ja Toiduamet
patiria atlikdama veterinarinę gyvūnų ir gyvūninės kilmės produktų kontrolę.
2.      Kontrolės mokestis renkamas už (Reglamento Nr. 882/2004) nurodytą veiklą taikant tokią tvarką:
<...>
3)      perdirbto pieno atveju perdirbėjas moka kontrolės mokestį už tam tikro perdirbto pieno kiekio veterinarinę kontrolę;
<...>
3.      Už 2 dalies 1–6 punktuose nurodytą veterinarinę kontrolę renkamas kontrolės mokestis taikant (Reglamento Nr. 882/2004) IV priedo
B skirsnyje ir V priedo B skirsnyje nustatytus minimalius įkainius.
4.      Verslininkai, vykdantys veiklą gyvūnų ir gyvūninės kilmės produktų srityje, išskyrus tokius, kurių veikla susijusi su mažais
gamybos kiekiais, nustatytais Maisto produktų įstatymo (
Toiduseadus
) 26 straipsnio 3 dalyje, moka kontrolės mokestį už kenksmingų medžiagų kiekio nustatymą gyvūnuose ir gyvūninės kilmės produktuose
tokia tvarka:
<...>
3.      Pieno supirkėjai – 35 centus už 1 000 litrų pieno.
<...>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Nuo 2008 m. vasario mėn. iki 2009 m. sausio mėn.
Veterinaar‑ ja Toiduamet Rakvere
ir
Maag
atžvilgiu priėmė kelis sprendimus dėl kontrolės mokesčių, mokėtinų už pieno produktų gamybą, išieškojimo.

Rakvere
ir
Maag
, pagrįsdamos savo ieškinius, pareikštus dėl šių sprendimų
Tartu halduskohus
(Tartu administracinis teismas), tvirtina, kad nacionalinės teisės nuostatos, susijusios su kontrolės mokesčiais, be kita
ko prieštarauja Reglamentui Nr. 882/2004, nes gaunami mokesčiai viršija faktines kontrolės išlaidas.
Kadangi šie ieškiniai buvo atmesti,
Rakvere
ir
Maag
pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šiame teisme jos, be kita ko, tvirtina,
kad, taikant nacionalinės teisės aktus, verslininkas, kuriam buvo pranešta apie sprendimą išieškoti kontrolės mokestį, neturi
jokios galimybės patikrinti, ar minėtame įstatyme iš tikrųjų numatyta, kad jo atžvilgiu turi būti priimtas sprendimas dėl
mokesčio už atliktą kontrolę, atitinkančio iš jo reikalaujamą dydį, išieškojimo. Reikia pridurti, kad šį dydį lemia Sąjungos
teisės aktai, kurie nėra tiesiogiai taikomi ir kurie gali būti keičiami atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktų leidėjo valią.
Jei šis teisės aktų leidėjas turėtų pats nustatyti kontrolės mokesčio dydį vadovaudamasis Sąjungos teisėje numatyta vertinimo
diskrecija, paprasta nuoroda į Reglamente Nr. 882/2004 numatytą „minimalų“ mokestį būtų nesuderinama su Estijos Konstitucijos
reikalavimais.

Veterinaar- ja Toiduamet
konkrečiai tvirtina, kad nacionalinės teisės aktuose tiesiogiai arba pateikiant nuorodą į Reglamento Nr. 882/2004 nuostatas
reglamentuojami visi kontrolės mokesčio požymiai. Visi kontrolės mokesčio požymiai nustatyti įstatyme ir Reglamente Nr. 882/2004,
tačiau nė vienas iš jų nebuvo nustatytas administracinėje praktikoje. Įstatyme esančios nuorodos į reglamentą nereiškia, kad
nagrinėjamos nuostatos prieštarauja Estijos Konstitucijai, nes Sąjungos reglamentai yra nacionalinės teisės sistemos dalis.
2009 m. rugsėjo 18 d.
Maag
informavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, kad
Rakvere
nustojo egzistuoti dėl
Maag
ir šios bendrovės susijungimo. 2009 m. rugsėjo 23 d. sprendimu
Tartu ringkonnakohus
leido
Maag
tęsti procesą
Rakvere
vardu.
Kaip matyti iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą,
Tartu ringkonnakohus
kyla klausimas, pirma, dėl to, ar Veterinarijos įstatymas, kaip įgyvendinimo priemonė, atitinka Reglamentą Nr. 882/2004, ir,
antra, dėl nacionalinės teisės aktų leidėjų diskrecijos taikant šį reglamentą apimties. Be to, jam kyla klausimas, ar šiuo
atveju šios diskrecijos apimties ribų buvo laikomasi ir ar nacionalinės teisės aktų leidėjas galėjo pagrįstai remtis Reglamente
Nr. 882/2004 numatytais minimaliais įkainiais, nors jie ir viršija tikrąsias kontrolės išlaidas.
Šiomis aplinkybėmis
Tartu ringkonnakohus
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar (Reglamento Nr. 882/2004) 27 straipsnio 4 dalies a punktą reikia aiškinti kaip nedraudžiantį rinkti iš įmonės už šio reglamento
IV priedo A skirsnyje nurodytą veiklą šio reglamento IV priedo B skirsnyje nustatytą minimalų mokestį ir tuomet, kai kompetentingų
valdžios institucijų sąnaudos, patirtos kaip šio reglamento VI priede išvardytos išlaidos, viršija minėtą minimalų mokestį?
2.      Ar valstybė narė pirmajame klausime nurodytomis sąlygomis turi teisę nustatyti už (Reglamento Nr. 882/2004) IV priedo A skirsnyje
nurodytą veiklą mažesnius negu šio reglamento IV priedo B skirsnyje nustatytus minimalius mokesčius, kai kompetentingų valdžios
institucijų sąnaudos, patirtos kaip šio reglamento VI priede išvardytos išlaidos, viršija minimalius mokesčius, neįvykdžiusi
šio reglamento 27 straipsnio 6 dalyje nustatytų sąlygų?“

Dėl prejudicinių klausimų
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jomis valstybei narei, nenumatant pareigos
imtis taikymo priemonių nacionaliniu lygiu, leidžiama rinkti šio reglamento IV priedo B skirsnyje numatytus minimalius mokesčius,
nors kompetentingų institucijų turimos išlaidos, susijusios su minėtame reglamente numatytais patikrinimais ir kontrole, mažesnės
už šiuos mokesčius, kai neįvykdomos to paties reglamento 27 straipsnio 6 dalyje numatytos sąlygos.
Atsakant į šį klausimą reikia priminti, kad dėl savo pobūdžio ir paskirties Sąjungos teisės šaltinių sistemoje reglamentų
nuostatos paprastai iškart veikia nacionalinės teisės sistemose, todėl nacionalinės valdžios institucijoms nereikia imtis
taikymo priemonių (žr. 1972 m. gegužės 17 d. Sprendimo
Leonesio
, 93/71, Rink. p. 287, 5 punktą ir 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo
Handlbauer
, C‑278/02, Rink. p. I‑6171, 25 punktą).
Vis dėlto kai kurias reglamentų nuostatas gali prireikti įgyvendinti valstybėms narėms priimant taikymo priemones (minėto
Sprendimo
Handlbauer
26 punktas).
Todėl svarbu nustatyti, ar Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3 ir 4 dalys bei šio reglamento IV priedo B skirsnis suteikia
valstybėms narėms diskreciją nustatant šiose nuostatose numatytus minimalius mokesčius, ar įpareigoja jas imtis papildomų
taikymo priemonių.
Šiuo klausimu reikia, pirma, priminti, kad Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3 dalyje numatyta, jog mokesčiai, kuriuos
valstybės narės renka taikydamos šį reglamentą, negali būti mažesni už šio reglamento IV priedo B skirsnyje nustatytus mažiausius
įkainius.
Antra, reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 882/2004 IV priedo B skirsnyje numatyti mažiausi įkainiai taikytini skirtingoms
gyvūnų rūšims, dėl kurių, atsižvelgiant į jų tikslumą ir išsamumą, valstybės narės neprivalo imtis jokių papildomų taikymo
priemonių.
Remiantis tuo darytina išvada, kad taip nustatyti minimalūs įkainiai turi būti traktuojami kaip mažiausias dydis, nuo kurio
valstybės narės iš principo negali nukrypti.
Aplinkybė, kad, remiantis Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 4 dalies a punktu, valstybių narių renkami mokesčiai neturi
viršyti atsakingųjų kompetentingų institucijų išlaidų, turėtų dėl kontrolės, negali paneigti prieš tai pateikto aiškinimo,
nes minėta nuostata turi būti traktuojama kaip nustatanti nestandartinio dydžio mokesčių, kuriuos valstybės narės gali rinkti,
ribą.
Tačiau kalbant apie mokesčius, nustatytus remiantis Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 4 dalies b punktu, t. y. remiantis
fiksuotu dydžiu, pažymėtina, kad ši mokesčių riba neturėtų būti taikoma.
Kalbant visų pirma apie mokesčius, kurių fiksuotas dydis nustatomas atsižvelgiant į kompetetingų valdžios institucijų per
atitinkamą laikotarpį turėtas išlaidas, reikia pažymėti, kad į šių išlaidų sumą jau buvo atsižvelgta nustatant šį mokesčio
dydį. Be to, kaip jau buvo nusprendęs Teisingumo Teismas, standartinio dydžio mokestis dėl savo pobūdžio kai kuriais atvejais
viršija finansuoti numatytų priemonių faktines išlaidas, o kai kuriais atvejais yra mažesnis (2009 m. kovo 19 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑270/07, Rink. p. I‑1983, 32 punktas).
Antra, kalbant apie mokesčius, kurių fiksuotas minimalus dydis numatytas Reglamento Nr. 882/2004 IV priedo B skirsnyje, reikia
konstatuoti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė jų dydį nesiremdamas kompetentingų valdžios institucijų faktiškai turėtomis
išlaidomis. Todėl į šias išlaidas valstybės narės iš principo neturėtų atsižvelgti siekdamos sumažinti minėtus mokesčius iki
dydžio, kuris būtų mažesnis už Reglamento Nr. 882/2004 IV priedo B skirsnyje numatytą ribą.
Aiškinimą, kad valstybės narės iš principo neturi galimybės bendrai ir savarankiškai nukrypti nuo Reglamento Nr. 882/2004
IV priedo B skirsnyje numatyto minimalaus dydžio, patvirtina aplinkybė, kad net ir šio reglamento 27 straipsnio 6 dalyje numatytai
galimybei, kuri tam tikrų įmonių atžvilgiu leidžia valstybėms narėms nustatyti mokesčio už oficialią kontrolę dydį, kuris
yra mažesnis už šiame priede nurodytą minimalų dydį, taikomos tam tikros sąlygos. Todėl esant tokiai situacijai, kokią nurodė
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 6 dalimi neleidžiama valstybei
narei nustatyti mažesnį nagrinėjamo mokesčio dydį nei šio reglamento IV priedo B skirsnyje numatytas minimalus dydis.
Remiantis tuo galima daryti išvadą, kad Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3 ir 4 dalys bei šio reglamento IV priedo B skirsnis,
kalbant apie šiose nuostatose numatytų minimalių dydžių nustatymą, nesuteikia valstybėms narėms jokios diskrecijos ir nenurodo
joms priimti įgyvendinimo priemonių.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 882/2004 27 straipsnio 3 ir
4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jomis leidžiama valstybei narei rinkti mokesčius, kurių minimalūs dydžiai nustatyti
šio reglamento IV priedo B skirsnyje, nenurodant joms priimti įgyvendinimo priemonių nacionaliniu lygiu, nors kompetentingų
valdžios institucijų turėtos išlaidos, susijusios su minėtame reglamente numatytais sanitariniais patikrinimais ir kontrole,
yra mažesnės už šiuos dydžius, kai neįvykdomos to paties reglamento 27 straipsnio 6 dalies taikymo sąlygos.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos Reglamento (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama
siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir
gerovės taisyklių, 27 straipsnio 3 ir 4 dalys turi būti aiškinamos taip, kad jomis leidžiama valstybei narei rinkti mokesčius,
kurių minimalūs dydžiai nustatyti šio reglamento IV priedo B skirsnyje, nenurodant joms priimti įgyvendinimo priemonių nacionaliniu
lygiu, nors kompetentingų valdžios institucijų turėtos išlaidos, susijusios su minėtame reglamente numatytais sanitariniais
patikrinimais ir kontrole, yra mažesnės už šiuos dydžius, kai neįvykdomos to paties reglamento 27 straipsnio 6 dalies taikymo
sąlygos.
Parašai.
*
Proceso kalba: estų.