CELEX: 62009CJ0331
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Valstybės pagalba
Pagalba, kurią Lenkijos Respublika suteikė Technologie Buczek Group
Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojama, kad ši pagalba nesuderinama su bendrąja rinka ir nurodymas ją išieškoti
Neįvykdymas per nustatytą terminą

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad neįvykdžiusi įsipareigojimų pagal 2007 m.
spalio 23 d. Komisijos sprendimą 2008/344/EB (ex NN 35/06) dėl valstybės pagalbos C 23/06, kurią Lenkija suteikė plieno gamintojai
Technologie Buczek Group
(OL L 116, 2008, p. 26), Lenkijos Respublika pažeidė EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 3, 4 ir 5 straipsnius.

Teisinis pagrindas
1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB sutarties [88] straipsnio taikymo taisykles
(OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 13 konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„kadangi suteikiant bendrajai rinkai prieštaraujančią neteisėtą pagalbą turėtų būti atkurta veiksminga konkurencija; kadangi
dėl to būtina, kad pagalba, įskaitant palūkanas, būtų išieškota iš karto; kadangi pagalbą derėtų išieškoti pagal nacionalinėje
teisėje nustatytas procedūras; kadangi minėtųjų procedūrų taikymas, neleidžiantis iš karto ir veiksmingai įgyvendinti Komisijos
sprendimą, neturėtų trukdyti atkurti veiksmingą konkurenciją; kadangi, norėdamos pasiekti šį rezultatą, valstybės narės turėtų
imtis visų būtinų priemonių, kad užtikrintų Komisijos sprendimo įgyvendinimą.“
Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Nepažeidžiant nė vieno Europos Bendrijų Teisingumo Teismo nurodymo pagal Sutarties [242] straipsnį, pagalba išieškoma nedelsiant
ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai
įvykdyti Komisijos sprendimą. Šiuo tikslu, kai bylą svarsto nacionaliniai teismai, suinteresuotosios valstybės narės, nepažeisdamos
Bendrijos teisės, imasi visų priemonių, kurios numatytos jų atitinkamuose teisiniuose aktuose, įskaitant laikinąsias priemones.“
Pagal to paties reglamento 23 straipsnio 1 dalį:
„Jeigu suinteresuotoji valstybė narė nevykdo sąlyginių arba jai nepalankių sprendimų ypač 14 straipsnyje nustatytais atvejais,
Komisija spręsti klausimą gali tiesiogiai perduoti Europos Bendrijų Teisingumo Teismui pagal Sutarties [88] straipsnio 2 dalį.“

Ginčo aplinkybės
Sprendimo 2008/344, apie kurį Lenkijos Respublikai pranešta 2007 m. spalio 24 d., 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad priemonės,
kurias Lenkijos Respublika taikė
Technologie Buczek Group
(toliau – GTB) naudai, yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba (toliau – ginčijama pagalba).
Galiojusių faktinių šios bylos aplinkybių metu GTB vykdė veiklą plieno gamybos sektoriuje kaip vamzdžių gamintoja. Šią grupę
sudarė
Technologie Buczek SA
(toliau – TB), turinti kelis filialus, iš kurių du, būtent
Buczek Automotive sp. z o.o.
(toliau – BA) ir
Huta Buczek sp. z o.o.
(toliau – HB), Komisijos teigimu, taip pat gavo ginčijamą pagalbą.
Ginčijama pagalba GTB apėmė viešojo sektoriaus skolų keliems viešiesiems kreditoriams, kaip antai, socialinio draudimo įstaigai,
Sosnoveco savivaldybei, kurioje buvo įsisteigęs GTB, ir Valstybiniam neįgaliųjų reabilitacijos fondui, neišieškojimą.
Sprendimo 2008/344 rezoliucinės dalies pirmi penki straipsniai suformuluoti taip:
„
1 straipsnis
Lenkijos [GTB] neteisėtai suteikta 20 761 643 PLN valstybės pagalba pažeidžia Sutarties 88 straipsnio 3 dalį ir yra nesuderinama
su bendrąja rinka.
2 straipsnis
1997–2003 m. Lenkijos [GTB] suteikta 1 369 186 PLN valstybės pagalba nebuvo panaudota pagal Stojimo sutarties 8 protokole
nustatytas sąlygas, tad yra nesuderinama su bendrąja rinka.
3 straipsnis
1.      Lenkija turi susigrąžinti 1 straipsnyje minėtą ir neteisėtai [GTB] suteiktą pagalbą, ypač iš pavaldžiųjų bendrovių [filialų]
[HB] ir [BA] proporcingai jų gautai pagalbai. Atitinkamai Lenkija turi susigrąžinti 13 578 115 PLN iš [HB] ir 7 183 528 PLN
iš [BA].
2.      Lenkija turi susigrąžinti [GTB] suteiktą netinkamai taikytą 2 straipsnyje minėtą pagalbą iš [TB].
3.      Sugrąžintinoms sumoms taikomos palūkanos nuo jų suteikimo gavėjui datos iki išieškojimo.
4.      Palūkanos skaičiuojamos nuo bendros sumos pagal <...> Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą
(EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias EB sutarties [88] straipsnio taikymo taisykles [69], V skyrių.
4 straipsnis
1.      1 ir 2 straipsniuose minėta pagalba turi būti susigrąžinta nedelsiant ir veiksmingai.
2.      Lenkija turi užtikrinti, kad šis sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos.
5 straipsnis
1.      Per du mėnesius nuo šio sprendimo pranešimo dienos Lenkija turi pateikti Komisijai šią informaciją:
a)      visą sumą (pagrindinę ir palūkanas), susigrąžintiną iš gavėjų;
b)      išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis, siekiant įgyvendinti šį sprendimą, aprašymą;
c)      dokumentus, įrodančius, kad gavėjams buvo nurodyta grąžinti pagalbą.
2.      Lenkija nuolat praneša Komisijai apie pažangą įgyvendinant nacionalines priemones, kurių buvo imtasi šiam sprendimui įgyvendinti,
kol bus susigrąžinta visa 1 ir 2 straipsniuose minėta pagalba. Komisijai paprašius, ji nedelsdama pateikia informaciją apie
priemones, kurių jau imtasi ir kurių planuojama imtis siekiant įgyvendinti šį sprendimą. Ji taip pat teikia išsamią informaciją
apie pagalbos sumas ir palūkanas, jau susigrąžintas iš gavėjo.“
Sprendimo 2008/344 priėmimo metu TB buvo iškelta bankroto byla, o apie jos nemokumą paskelbta 2006 m. rugpjūčio 16 d. Tačiau
apie BA nemokumą buvo paskelbta 2008 m. birželio 25 d., o apie HB nemokumą – 2009 m. balandžio 29 d., t. y. praėjus minėto
sprendimo 4 straipsnyje nustatytam terminui.
2008 m. sausio 8 d. TB, BA ir HB pateikė ieškinį Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teisme, kuriuo prašoma panaikinti
Sprendimą 2008/344 (įregistruotos atitinkamai numeriais T‑465/07, T‑1/08 ir T‑440/07). Kartu su savo ieškiniu HB ir BA pateikė
prašymą Pirmosios instancijos teismo pirmininkui sustabdyti minėto sprendimo vykdymą. 2008 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos
teismo pirmininkas nurodė sustabdyti jo vykdymą, kol bus priimtas galutinis sprendimas dėl laikinųjų apsaugos priemonių. Dviem
2008 m. kovo 14 d. nutartimis
Buczek Automotive prieš Komisiją
(T‑1/08 R) ir
Huta Buczek prieš Komisiją
(T‑440/07 R) Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė atitinkamai BA ir HB pateiktus prašymus dėl laikinųjų apsaugos
priemonių.
Lenkijos Respublika įstojo į bylą 2008 m. kovo 18 d. HB ir BA pusėje ir pateikė prašymą Pirmosios instancijos teismui panaikinti
Sprendimą 2008/344.
Dėl vykdymo priemonių, kurių ėmėsi Lenkijos valdžios institucijos priėmus minėtą sprendimą, 2008 m. sausio 25 d. laišku Lenkijos
Respublika nurodė Komisijai kelias institucijas, kurios turėjo išieškoti ginčijamą pagalbą iš gavėjų, tačiau nepatikslino,
kokios sumos turi būti išieškotos iš HB ir BA. Nurodydama sunkumus, susijusius su tuo, kad ši pagalba buvo suteikta gavėjams
prieš šios valstybės įstojimą į Europos Sąjungą, ji paprašė, be kita ko, pratęsti ginčijamos pagalbos grąžinimo terminą tuo
pagrindu, kad ji turi surinkti ir pateikti reikiamus dokumentus. Be kita ko, tame pačiame laiške minėtos valdžios institucijos
paklausė, ar pagal Sprendimą 2008/344 būtų galima išieškoti didesnę šios pagalbos dalį iš TB vykstant bankroto procedūrai,
o iš HB ir BA tik likusią sumą.
2008 m. vasario 13 d. atsakyme į šį laišką Komisija nesutiko su tokiu ginčijamos pagalbos išieškojimu, remdamasi tuo, kad
jis neatitiko Sprendimo 2008/344 turinio.
2008 m. vasario 22 d. laišku Lenkijos valdžios institucijos dar kartą nurodė didelius teisinės sistemos ir praktikos sunkumus,
susijusius su ginčijamos pagalbos išieškojimu, ir paprašė pratęsti šio sprendimo įvykdymo terminą iki 2008 m. birželio 30 d.
Šiuo atžvilgiu jos 2008 m. kovo 7 d. laiške nurodė technines problemas, susijusias su dokumentų originalų paieška, kurių pagrindu
buvo suteikta ginčijama pagalba. Teisiniu požiūriu jos nurodė „dvigubo jos grąžinimo“ riziką TB ir jos filialų atžvilgiu.
Tokia rizika gali kilti, Lenkijos Respublikos manymu, nes nėra teisinio pagrindo, kuriuo remdamosi administracinės institucijos
galėtų panaikinti TB skolas, kurias turi grąžinti likvidatorius, įskaitant iš TB filialų, kurie iš tiesų gavo ginčijamą pagalbą,
išieškotinas sumas. Be to, grąžinus šias skolas, pagal Lenkijos bankroto teisę nebebūtų teisinio pagrindo, kuriuo remiantis
TB regreso tvarka galėtų išieškoti iš savo filialų jos sumokėtas sumas.
2008 m. balandžio 4 d. atsakyme Komisija, apgailestaudama, kad Lenkijos valdžios institucijos nepasiūlė, kaip išspręsti „dvigubo
grąžinimo“ problemą, pasiūlė laikinai taikyti Sprendimą 2008/344 ir atidaryti specialią užšaldytą banko sąskaitą, į kurią
faktiniai ginčijamos pagalbos gavėjai perverstų šiame sprendime nurodytas sumas kartu su palūkanomis, su sąlyga, kad minėtos
valdžios institucijos garantuos, jog TB likvidatorius HB pateiks atgręžtinį reikalavimą.
2008 m. birželio 13 d. laišku Lenkijos valdžios institucijos informavo Komisiją, kad 2008 m. balandžio mėnesį TB likvidatorius
padalijo tam tikrą turtą, o bendra išieškota iš šios bendrovės suma siekė 13 milijonų PLN, dar kartą pabrėždamos, kad pareiga
grąžinti TB gautą pagalbą kyla pagal Lenkijos bankroto teisę. Be to, Komisija buvo informuota apie papildomas sumas, kurias
keli viešieji kreditoriai turėjo išieškoti iš HB ir BA.
2008 m. liepos 18 d. laiške Komisija paprašė pateikti detalią ataskaitą dėl faktinio ginčijamos pagalbos išieškojimo ir pateikė
konkrečių klausimų dėl skirtingų kreditorių reikalaujamų sumų. Dėl „dvigubo gražinimo“ klausimo Komisija dar kartą pakartojo,
kad nesvarbu, koks būtų Lenkijos sprendimas, ji neturėtų pažeisti Sprendime 2008/344 aiškiai apibrėžtų įpareigojimų, ir įspėjo
Lenkijos Respubliką, kad jeigu ji neįvykdys šio sprendimo, Komisija gali pradėti procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.
2008 m. rugsėjo 5 d. laišku Lenkijos valdžios institucijos informavo Komisiją apie tai, kad TB bankroto procedūra buvo sustabdyta
pareiškus ieškinį dėl paskirstymo plano. Kalbant apie TB filialus, tik viena institucija pateikė prieš juos ieškinį, šis prašymas
dėl vykdymo neatitiko formalių sąlygų, todėl dėl jo negalėjo būti priimtas joks sprendimas. Be to, šiame laiške Lenkijos Respublika
pageidavo surengti jos ir Komisijos atstovų susitikimą.
2008 m. spalio 29 atsakyme Komisija dar kartą priminė šiai valstybei narei apie galimybę pradėti procedūrą pagal EB 88 straipsnio
2 dalį. Ji pateikė naujų klausimų ir numatė tokio susitikimo galimybę su sąlyga, kad ši valstybė narė iš anksto pateiks pasiūlymą,
kaip išspręsti „dvigubo grąžinimo“ problemą“.
2008 m. gruodžio 22 d. laiške Lenkijos valdžios institucijos informavo Komisiją, kad iš TB išieškotina suma buvo didesnė nei
ta, apie kurią buvo pranešta Komisijai rengiant Sprendimą 2008/344, ir kad jos ketino išieškoti šią didesnę sumą. Jos taip
pat informavo Komisiją, kad Lenkijos teismas priėmė sprendimą dėl BA bankroto. Šios institucijos pranešė, pirma, apie rengiamą
susitikimą su įvairiomis pagalbą skiriančiomis institucijomis, siekiant aptarti „dvigubo grąžinimo“ klausimą, ir, antra, perdavė
papildomą su tuo susijusią informaciją. Jos pridėjo visų kreditorių reikalavimų, nukreiptų į visą TB turtą, kopiją ir pranešė,
kad pasiūlymas bus pateiktas 2009 m. sausio mėn.
2009 m. sausio 30 d. laiške Lenkijos valdžios institucijos pasiūlė grąžinti TB skolas viešosioms įstaigoms, egzistuojančias
2004 m. gruodžio 31 d., įskaitant palūkanas, apskaičiuotas iki 2006 m. rugpjūčio 15 d., būtent dieną prieš TB bankroto paskelbimą,
iš šios bankrutuojančios bendrovės turto pagal nacionalines teisės nuostatas dėl vėlavimo sumokėti skolas viešosioms įstaigoms.
Tačiau nei HB, nei BA neturėtų atsakyti už minėtų skolų sumokėjimą, o jos turėtų grąžinti dėl skolų neišieškojimo gautą ekonominę
naudą, kitais žodžiais „pagalbos ekvivalentą“, kuris atitinka realiai šių bendrovių sumokėtų palūkanų ir palūkanų, kurias
jos turėjo sumokėti rinkos sąlygomis, skirtumą, atsižvelgiant visų pirma į sunkią jų situaciją. Be paties „pagalbos ekvivalento“,
HB ir BA turėtų sumokėti nuo jo skaičiuojamas palūkanas, apskaičiuotas BA atveju už laikotarpį nuo 2005 m. sausio 1 d. iki
2008 m. birželio 24 d., t. y. dieną prieš jos bankroto paskelbimą, o HB atveju − iki sumokėjimo dienos.
Kaip teigė Lenkijos valdžios institucijos, šiame pasiūlyme numatyta grąžintina 22 130 829 PLN suma, kartu su delspinigiais,
iš kurios 13 491 124,77 PLN jau buvo grąžinta, todėl likusi suma siekia 7 789 272,01 PLN, kuri, atsižvelgus į sumas, kurias
turi sumokėti HB ir BA, viršija Sprendime 2008/344 nurodytas grąžinti sumas.
Komisija ginčijo šį skaičiavimą ir nurodė, kad, jos manymu, bendra iš TB grąžintina suma siekia 14 570 608,06 PLN. Kalbant
apie kitas dvi bendroves, 180 678,22 PLN suma turėjo būti išieškota iš HB ir BA, atitinkamai 118 163,55 PLN iš HB ir 62 514,67 PLN
iš BA, prie visų šių sumų priskaičiavus palūkanas.
Todėl 2009 m. vasario 27 d. laišku Komisijos tarnybos dar kartą priminė Lenkijos Respublikai, kad šios priemonės pažeidžia
Sprendimo 2008/344 nuostatas tiek, kiek didžiausia ginčijamos pagalbos grąžinimo našta toliau tenka TB, o ne, kaip numatyta
šiame sprendime, HB ir BA. Tame pačiame laiške Komisija, be kita ko, pabrėžė, kad ji jau atmetė galimybę pagalbą, kuri turėjo
būti išieškota iš HB ir BA, iš dalies išieškoti iš TB, ir kad bus imtasi priemonių pradėti procedūrą pagal EB 88 straipsnio
2 dalį.
2009 m. spalio 26 d. Lenkijos valdžios institucijos nusiuntė Komisijai laišką, kuriame informavo šią instituciją apie pradėtą
HB nemokumo procedūrą ir apie visų kreditorių reikalavimus, kaip tai reikalaujama Sprendime 2008/344, sudarant sąlygas pastariesiems
patenkinti savo reikalavimus vykstant HB ir BA bankroto procedūroms.
Pasikeitus šiais laiškais ir pateikus įvairius kitus priminimus, Komisija, manydama, kad Lenkijos Respublika vis dar teisingai
neįvykdė Sprendimo 2008/344, nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Šalių argumentai
Komisija savo ieškinį grindžia tuo, kad Sprendimas 2008/344 nebuvo įvykdytas nedelsiant ir realiai, laikantis jo 3 ir 4 straipsnių,
kuriuose numatytas keturių mėnesių terminas nuo jo paskelbimo ginčijamai pagalbai grąžinti. Šiuo atžvilgiu ji nurodo, kad
praėjus daugiau nei dvidešimt vienam mėnesiui nuo to, kai Lenkijos Respublika gavo šį sprendimą, nebuvo išieškota pagalba
iš HB ir BA, ir kad bet kuriuo atveju Komisija nebuvo informuota pagal to paties sprendimo 5 straipsnį apie priemones, kurių
ėmėsi ši valstybė narė. Papildomai Komisija nurodo, kad TB grąžino tik dalį sumos, kuri turėjo būti išieškota iš GTB. Galiausiai
ji tvirtina, kad Lenkijos Respublika nenurodė išimtinių aplinkybių, kurios jai būtų sutrukdžiusios tinkamai įvykdyti minėtą
sprendimą.
Kalbant apie tai, jog Sprendimas 2008/344 nebuvo įvykdytas nedelsiant ir veiksmingai, Komisija pabrėžia, kad praėjus dvidešimt
vienam mėnesiui po to, kai Lenkijos Respublika gavo Sprendimą 2008/344, BA ir HB suteikta pagalba nebuvo grąžinta, todėl jos
toliau galėjo gauti naudos iš šios suteiktos pagalbos. Tam, kad Komisija nuspręstų, jog BA nebegauna suteiktos naudos, remiantis
nusistovėjusia teismo praktika ir 2007 m lapkričio 15 d. Komisijos pranešimo „dėl veiksmingo Komisijos sprendimų, kuriais
valstybėms narėms nurodoma susigrąžinti neteisėtą ir nesuderinamą valstybės pagalbą, įgyvendinimo“ (OL C 272, p. 4, toliau
– 2007 m. pranešimas) 64 punktu, matyti, kad valstybės pagalba, kurią turi grąžinti BA, turi būti užfiksuota vykdant šios
bendrovės bankroto procedūrą, o taip, remiantis Komisijos turima informacija, nėra šiuo atveju.
Be to, Komisija tvirtina, jog panašu, kad kai kurios sumos nėra nustatytos, nors visos iš visų gavėjų išieškotinos sumos aiškiai
nurodytos Sprendime 2008/344, ir kad jų suma buvo nustatyta remiantis pačių Lenkijos valdžios institucijų perduota informacija.
Kadangi tik vienu atveju buvo gauta informacija apie kreditorių ketinimą tiesiogiai išieškoti skolas iš HB ir BA, nebuvo įvykdyta
pareiga išieškoti iš šių bendrovių minėtame sprendime nustatytas sumas. Be to, Komisijos tarnybos gavo prieštaringos informacijos
apie skolų, kurios gali būti užfiksuotos vykdant TB bankroto procedūrą, sumą.
Galiausiai Komisija primena, kad atsižvelgiant į tai, jog ieškiniu dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnio antrą pastraipą
nepanaikinama pareiga įvykdyti Sprendimą 2008/344 ir todėl atgauti neteisėta ir nesuderinama pripažintą pagalbą, šis sprendimas
turi būti vykdomas, nepaisant to, kad pareikštas šis ieškinys, nes Pirmosios instancijos teismas nepriėmė sprendimo pagal
EB 242 straipsnį sustabdyti sprendimo, kuriuo nurodyta grąžinti ginčijamą pagalbą, vykdymą.
Dėl veiksmingo Sprendimo 2008/344 įvykdymo Komisija, remdamasi būtent 1978 m. kovo 9 d. Sprendimu
Simmenthal
(106/77, Rink. p. 629, 17, 18 ir 21–24 punktai) ir 2007 m. liepos 18 d. Sprendimu
Lucchini
(C‑119/05, Rink. p. I‑6199, 60–62 punktai), tvirtina, kad dėl Lenkijos bankroto teisės nuostatų buvo smarkiai vėluojama grąžinti
ginčijamą pagalbą ir todėl nebuvo galima nedelsiant įvykdyti šio sprendimo. Nors Lenkijos valdžios institucijos iškėlė „dvigubo
grąžinimo“ klausimą savo laiškuose Komisijai išankstinėje procedūros stadijoje, tačiau jos nepasiūlė, kaip išspręsti šią problemą,
kad būtų užtikrintas veiksmingas minėto sprendimo įvykdymas. Šios valdžios institucijos pasiūlė, kad pagrindinė našta grąžinti
pagalbą tektų TB, o ne HB ir BA, o tai prieštarauja Sprendimo 2008/344 nuostatoms, susijusioms su įmone, kuriai tenka ekonominės
ginčijamos pagalbos grąžinimo pasekmės, ir neatkuria konkurencijos sąlygų.
Komisija taip pat tvirtina, kad Lenkijos valdžios institucijos irgi nepradėjo preliminariai vykdyti sprendimo, suteikdamos
pagalbos gavėjams galimybę pervesti atitinkamas sumas į užšaldytą banko sąskaitą, kaip buvo pasiūlyta. Todėl nors Lenkijos
Respublika susidūrė su sunkumais vykdant Sprendimą 2008/344, vis dėlto ji neįvykdė savo pareigos pasiūlyti pagrįstų alternatyvių
sprendimų, nesilaikė pasiūlymo preliminariai vykdyti šį sprendimą ir nepripažino to, kad Komisija aiškiai atmetė galimybę
išieškoti iš TB ginčijamos pagalbos sumas, kurias turi grąžinti jos filialai.
Dėl kaltinimo, jog nebuvo ypatingų aplinkybių, dėl kurių Lenkijos Respublika negalėjo tinkamai įvykdyti Sprendimo 2008/344,
Komisija primena, kad norėdama pateisinti sprendimo grąžinti pagalbą neįvykdymą atitinkama valstybė narė gali tik pateikti
argumentus, įrodančius, kad absoliučiai nebuvo galima įvykdyti šį sprendimą. Kai valstybė narė, vykdydama tokį sprendimą susiduria
su netikėtomis ir nenumatytomis kliūtims arba suvokia pasekmes, kurių nenumatė Komisija, ji, laikydamasi 2007 m. pranešimo
28 punkto, turi pateikti šias problemas šiai institucijai vertinti, pasiūlydama atitinkamai pakeisti nagrinėjamą sprendimą.
Tokiu atveju, remiantis nuostata, numatančia valstybėms narėms ir Sąjungos institucijoms abipuses lojalaus bendradarbiavimo
pareigas, kuria grindžiamas EB 10 straipsnis, Komisija ir atitinkama valstybė narė turi sąžiningai bendradarbiauti tam, kad
įveiktų sunkumus, visiškai laikydamosi EB sutarties nuostatų, visų pirma susijusių su pagalba.
Komisija, remdamasi nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika ir 2007 m. pranešimo 29 punktu, tvirtina, jog nors Lenkijos
valdžios institucijos susidūrė su techninėmis ir teisinėmis kliūtimis, jos nenurodė, kad „absoliučiai negalima“ vykdyti Sprendimo 2008/344.
„Absoliutaus negalėjimo“ kriterijus negali būti įvykdytas, jeigu valstybė narė nurodo teisines, politines ar praktines kliūtis,
dėl kurių negalima buvo vykdyti aptariamo sprendimo, tačiau net nebando išieškoti pagalbos, ir nepateikia Komisijai pagrįstų
alternatyvų šiam sprendimui įgyvendinti, kuriomis būtų galima įveikti sunkumus. Šiuo atveju Lenkijos valdžios institucijos
nepasiūlė jokio tinkamo sprendimo, kaip išspręsti „dvigubo grąžinimo“ problemą.
Lenkijos Respublika visų pirma tvirtina, kad tuo metu, kai buvo rengiamas atsiliepimas į ieškinį, visų ginčijamos pagalbos
gavėjų, konkrečiai kalbant, TB, HB ir BA, atžvilgiu buvo pradėta bankroto procedūra ir kad visi kreditoriai, turintys Sprendime 2008/344
apibrėžtų su valstybės pagalba susijusių reikalavimų, juos deklaravo siekdami, kad jie būtų patenkinti vykdant šias atskiras
procedūras. Ši valstybė narė tvirtina, kad perdavė Komisijai visą reikiamą informaciją, susijusią su minėtomis bankroto procedūromis,
todėl buvo galima teisėtai tvirtinti, kad minėtas sprendimas jau buvo visiškai įvykdytas laikantis jame nustatytų sąlygų.
Lenkijos Respublika tvirtina, kad šios išvados nepaneigia tai, kad nebuvo išieškota visa Sprendime 2008/344 nurodyta suma,
nes visi kreditorių reikalavimai buvo pareikšti visiems Komisijos minimiems skolininkams, kurių atžvilgiu buvo pradėta bankroto
procedūra, o ginčijama pagalba turi būti grąžinama pagal nacionalinę teisę vykdant bankroto procedūras. Šis argumentas grindžiamas
Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalies formuluote, kad grąžinama pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinės teisės
aktuose numatytas procedūras.
Be to, Lenkijos valdžios institucijos nurodė, kad net jeigu iki šiol sumokėtos sumos nebuvo laikomos ginčijamos pagalbos grąžinimu,
tai neturėtų turėti poveikio išvadai, kad Sprendimas 2008/344 buvo vykdomas, pateikus kreditorių reikalavimus vykstant įvairioms
pradėtoms bankroto procedūroms, kurią patvirtina 2007 m. pranešimo 64 punktas.
Lenkijos Respublika taip pat ginčija Komisijos poziciją dėl „dvigubo grąžinimo“ ir pabrėžia, jog nurodė Sprendimo 2008/344
vykdymo problemas ne teigdama, kad ginčijamos pagalbos neįmanoma grąžinti, o nurodydama, kad ji būtų grąžinta du kartus, o
dėl to gali būti pradėtos bankroto procedūros toms įmonėms, kurios už įgytą turtą mokėjo rinkos kainas ir kurios atitinkamai
neturėjo jokios naudos dėl TB suteiktos valstybės pagalbos. Šis klausimas atitinka Pirmosios instancijos teisme nagrinėjamo
ginčo dalyką, kurį nagrinėjant Lenkijos Respublika detaliai nurodė priežastį, kodėl, jos manymu, Komisija padarė klaidą, kai
išplėtė atsakomybę grąžinti pagalbą trečiosioms šalims, tai yra HB ir BA.
Lenkijos Respublika mano, kad Komisijai 2008 m. sausio 25 d. pateiktu pasiūlymu buvo siekiama išvengti situacijos, kai, viena
vertus, TB turto likvidatorius, turėdamas pakankamai lėšų patenkinti visus kreditorių reikalavimus, negalėtų atsisakyti sumokėti
reikalavimus, jam pateiktus vykstant šios bendrovės bankroto procedūrai, nors šis mokėjimas neturėtų jokio poveikio pareigai
išieškoti tas pačias sumas iš HB ir BA. Ši valstybė narė šuo klausimu remiasi minėta nutartimi
Huta Buczek prieš Komisiją
, kuria visų pirma patvirtinama galimybė, atsižvelgiant į Sąjungos teisę, vykdyti Sprendimą 2008/344 remiantis minėtu Lenkijos
valdžios institucijų pasiūlymu.
Be to, Lenkijos Respublikos manymu, Komisijos kaltinimas, kad Sprendimas 2008/344 nebuvo įvykdytas per jo 4 straipsnio 2 dalyje
numatytą terminą, yra nepagrįstas, nes Komisija nenustatė galutinio termino šiam sprendimui įvykdyti. Iš tiesų neturėtų būti
laikoma, kad keturių mėnesių terminas, skaičiuojamas nuo šio sprendimo priėmimo, yra galutinis jo įvykdymo terminas. Šis terminas,
minimas 2007 m. pranešimo 42 punkte, aiškiai parodo, kad būtina įvykdyti kuo greičiau šį Komisijos sprendimą, bet jis neturėtų
būti privalomas. Komisija, atsižvelgdama į ypatingas šios bylos aplinkybes, turėjo nustatyti kitą terminą, kuris galėtų būti
laikomas privalomu, tačiau to ji nepadarė.
Atsakydama į šiuos argumentus, Komisija savo dublike laikėsi visų ieškinyje pateiktų argumentų. Be kita ko, ji nurodė, kad
bet kokie dokumentai, pateikti Teisingumo Teismui ar Komisijai po to, kai buvo pateiktas šis ieškinys, t. y. 2009 m. rugpjūčio
17 d., bet kuriuo atveju turi būti laikomi kaip netinkami vertinti Lenkijos Respublikai tenkančių įsipareigojimų neįvykdymą.
Be to, Komisija ginčija Lenkijos Respublikos argumentą, kad ji nenustatė galutinio Sprendimo 2008/344 įvykdymo termino. Remdamasi
2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
(C‑485/03–C‑490/03, Rink. p. I‑11887) 53 punktu ji tvirtina, kad šiame sprendime aiškiai numatyti terminai ir kad jie buvo
protingi įsipareigojimų neįvykdymui vertinti.
Be to, Komisija mano, kad Lenkijos Respublika rėmėsi po to, kai buvo pareikštas ieškinys surinkta informacija ir įvykiais,
o tai visų pirma tik parodo, kad buvo pateikti reikalavimai į bankrutuojančios TB turtą, o ne tai, kad išieškotos skolos.
Galiausiai ši institucija tvirtina, kad pagal nusistovėjusią praktiką, kuria grindžiami 2007 m. pranešimo 66 ir 67 punktai,
tuo atveju, kai išieškoma pagalba iš gavėjų, kurių atžvilgiu pradėta bankroto procedūra, už sprendimo dėl susigrąžinimo įgyvendinimą
atsakingos nacionalinės institucijos turėtų apskųsti bet kokį bankroto likvidatoriaus arba bankroto bylą nagrinėjančio teismo
sprendimą, kuriuo leidžiama tęsti nemokaus pagalbos gavėjo veiklą ilgiau, nei nustatyta sprendime dėl susigrąžinimo. Esant
tokiai situacijai nacionaliniai teismai turėtų atsižvelgti į būtinybę užtikrinti, kad Komisijos sprendimas būtų vykdomas nedelsiant
ir veiksmingai. Todėl Komisija mano, kad teismai neturėtų leisti nemokiems pagalbos gavėjams tęsti veiklos, jeigu ginčijama
pagalba nėra visiškai susigrąžinta. Be to, kai gavėjo veiklos tęsimo planas pasiūlomas kreditorių komitetui, šios institucijos
gali pritarti tokiam planui tik jeigu jis parengtas taip, kad visa pagalba bus sugrąžinta per sprendime, kuriuo nurodyta ją
grąžinti, nustatytą terminą.
Lenkijos Respublika savo triplike iš esmės laikosi argumentų, kuriais grindžiamas prašymas atmesti visą Komisijos ieškinį.
Be to, ši valstybė narė dar kartą pakartojo, kad pateikė Komisijai visą reikiamą informaciją, net jei tai padarė savo atsiliepime
į ieškinį. Kadangi savo dublike Komisija nenurodė, kad kai kuri informacija, įskaitant apie HB iškeltą bankroto bylą, atskleidė
naujas aplinkybes ar faktus, apie kuriuos nebuvo anksčiau žinoma, jos teiginys, jog perduota informacija nėra svarbi šia bylai,
grindžiamas tuo, kad ji buvo perduota po to, kai buvo pareikštas ieškinys, nėra pagrįstas, nes ši informacija Komisijai buvo
žinoma prieš tai.
Todėl ši valstybė narė tvirtina, kad 2009 m. rugpjūčio 17 d. data, kurią Komisija nurodė kaip jai nustatyto termino įvykdyti
Sprendimą 2008/344 pabaigos datą, visiškai neatsižvelgiama į ypatingas aplinkybes, susijusias su jo vykdymu; tokia data galėtų
būti laikoma Komisijos ieškinio parengimo pabaigos data.

Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl Sprendimo 2008/344 3 ir 4 straipsnių pažeidimo
Lenkijos Respublika mano, kad Komisija nenustatė Sprendimo 2008/344 įvykdymo termino. Kadangi keturių mėnesių terminas, skaičiuojamas
nuo sprendimo paskelbimo, neturėtų būti privalomas, šio termino pasibaigimas negali būti laikomas galutiniu šio sprendimo
įvykdymo terminu.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad terminas, kuris svarbus vertinant pagal EB 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą pateiktą
ieškinį, priešingai nei tvirtina Lenkijos Respublika, atsižvelgiant į tai, kad šioje nuostatoje, priešingai nei EB 226 straipsnyje,
nenumatyta ikiteisminė procedūra, ir į tai, kad Komisija todėl nepriima pagrįstos nuomonės, nustatančios terminą valstybėms
narėms įgyvendinti jos sprendimą, gali būti tik nustatytasis sprendime, kurio neįgyvendinimas yra ginčijamas, arba tam tikrais
atvejais terminas, kurį Komisija nustato po to (2001 m. liepos 3 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑378/98, Rink. p. I‑5107, 26 punktas; 2002 m. liepos 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑499/99, Rink. p. I‑6031, 28 punktas; 2006 m. birželio 1 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑207/05, 31 punktas ir 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑232/05, Rink. p. I‑10071, 32 punktas).
Šioje byloje Sprendimo 2008/344 4 straipsnio 2 dalyje nustatytas keturių mėnesių terminas skaičiuojamas nuo jo paskelbimo
datos, per kurį Lenkijos Respublika turi imtis reikiamų priemonių ginčijamai pagalbai susigrąžinti. Taigi atsižvelgiant į
tai, kad Komisija nenustatė naujo termino, šis terminas turi būti laikomas tinkamu nurodytam įsipareigojimų neįvykdymui vertinti.
Vis dėlto Pirmosios instancijos teismo pirmininkas 2008 m. vasario 13 d. nutartimis BA ir HB prašymu sustabdė Sprendimo 2008/344
vykdymą iki tol, kol bus priimtos nutartys dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros pabaigos. Dviem minėtomis nutartimis
Buczek Automotive prieš Komisiją
ir
Huta Buczek prieš Komisiją
Pirmosios instancijos teismas atmetė BA ir HB pateiktus prašymus dėl laikinųjų apsaugos priemonių, todėl buvo galima prailginti
Sprendimo 2008/344 4 straipsnio 2 dalyje numatytą terminą, kiek tai susiję su BA ir HB.
Tai aptarus, vis dėlto reikia konstatuoti, kad pasibaigus minėtam terminui veiksmais, kurių ėmėsi Lenkijos valdžios institucijos,
ginčijama pagalba nebuvo išieškota iš jos gavėjų.
Šiuo klausimu reikia priminti, kaip nurodė ir Komisija, kad neteisėtos pagalbos panaikinimas ją susigrąžinant yra logiška
jos neteisėtumo konstatavimo pasekmė ir ši pasekmė negali priklausyti nuo formos, kuria minėta pagalba buvo suteikta (žr.,
be kita ko, 1993 m. birželio 10 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑183/91, Rink. p. I‑3131, 16 punktą; 2000 m. birželio Sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
, C‑404/97, Rink. p. I‑4897, 38 punktą ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
Komisija prieš Slovakiją
, C‑507/08, Rink. p. I‑0000, 42 punktą).
Todėl valstybė narė, kuriai skirtas sprendimas išieškoti neteisėtai suteiktą valstybės pagalbą, pagal EB 249 straipsnį įpareigojama
imtis visų tinkamų priemonių užtikrinti šio sprendimo įgyvendinimą (žr. 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑209/00, Rink. p. I‑11695, 31 punktą; 2003 m. birželio 26 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑404/00, Rink. p. I‑6695, 21 punktą ir minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
42 punktą). Privalomos sumokėti sumos turi būti išieškotos veiksmingai (žr., be kita ko, 2005 m. gegužės 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑415/03, Rink. p. I‑3875, 44 punktą ir minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
42 punktą).
Be to, remiantis nusistovėjusia teismo praktika valstybei narei nustatyta pareiga panaikinti Komisijos nesuderinama su bendrąja
rinka pripažintą pagalbą siekiama atkurti prieš tai buvusią padėtį Sąjungos rinkoje (1995 m. balandžio 4 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑350/93, Rink. p. I‑699, 21 punktas ir 1999 m. birželio 17 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C‑75/97, Rink. p. I‑3671, 64 punktas). Kol pagalba nėra išieškota, pagalbos gavėjas gali išsaugoti lėšas, kurios pripažintos
nesuderinamomis su bendrąja rinka, ir pasinaudoti dėl to įgytu neteisėtu konkurenciniu pranašumu (minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
47 punktas).
Taigi valstybė narė, kuri pagal tokį Komisijos sprendimą privalo išieškoti neteisėtą pagalbą, gali laisvai pasirinkti tvarką,
kaip ji vykdys šią pareigą, su sąlyga, kad pasirinktos priemonės nepažeis Sąjungos teisės tikslų ir veiksmingumo (minėto Sprendimo
Alcan Deutschland
34 punktas; 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo
Scott ir Kimberly Clark
, C‑210/09, Rink. p. I‑0000, 21 punktas ir minėto Sprendimo
Komisija prieš Slovakiją
51 punktas).
Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad valstybė narė gali įvykdyti tokį reikalavimą susigrąžinti tik tuo atveju, jeigu
priemonės, kurių ji imasi, gali atkurti normalias konkurencijos sąlygas, iškraipytas suteiktus neteisėtą pagalbą, kurią Komisijos
sprendimu nurodyta išieškoti (minėtų sprendimų
Komisija prieš Vokietiją
35 punktas ir
Scott ir Kimberly Clark
22 punktas).
Be to, pagal Reglamento Nr. 659/99 14 straipsnio 3 dalį neteisėta Komisijos sprendimu nurodyta išieškoti pagalba išieškoma
nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia tuoj pat ir veiksmingai
įvykdyti minėtą sprendimą.
Tačiau reikia priminti, kad pagal teismo praktiką dėl nemokių pagalbos gavėjų matyti, kad ankstesnė padėtis iš esmės gali
būti atkurta, o dėl neteisėtai suteiktos pagalbos atsiradęs konkurencijos iškraipymas panaikintas, įtraukus į likviduojamos
įmonės balansą įsipareigojimą sugrąžinti atitinkamą pagalbą (1986 m. sausio 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, 52/84, Rink. p. 89, 14 punktas; 1990 m. kovo 21 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, vadinamojo
Tubemeuse
, C‑142/87, Rink. p. I‑959, 60–62 punktai ir 2004 m. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑277/00, Rink. p. I‑3925, 85 punktas).
Atsižvelgiant į šiuos principus reikia vertinti Lenkijos Respublikos argumentus.
Pirma, ši valstybė narė tvirtina, kad visiems turintiems grąžinti ginčijamą pagalbą subjektams iškelta bankroto byla ir visi
kreditoriai, turintys su šia pagalba susijusių reikalavimų, juos deklaravo, siekdami juos patenkinti vykdant šias atskiras
procedūras. Lenkijos valdžios institucijos informavo Komisiją apie iškeltas bankroto bylas, skolininkus ir kreditorių reikalavimus
ir apie tai, kad visas Sprendimas 2008/344 buvo įvykdytas, kiek tai susiję su jo turiniu.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad, kalbant apie bankroto bylas, pasibaigus Sprendimo 2008/3444 straipsnio 2 dalyje nustatytam
terminui ir atsižvelgus į šio termino pratęsimą, Pirmosios instancijos teismo pirmininko sprendimu nurodžius sustabdyti šio
sprendimo vykdymą, tik TB buvo iškelta bankroto byla, o apie nemokumą paskelbta 2006 m. rugpjūčio 16 d. Apie BA ir HB nemokumą
buvo paskelbta atitinkamai 2008 m. birželio 25 d. ir 2009 m. balandžio 29 d., t. y. pasibaigus minėtam terminui.
Iš to darytina išvada, jog Lenkijos Respublika baigiantis šiam terminui nepateikė dokumentų, kurių pagrindu Komisija galėtų
nuspręsti, kad GTB buvo nemoki ir jos veikla buvo nutraukta galutinai ir visiškai, tad paprasčiausio reikalavimų, susijusių
su pagalbos grąžinimu, įrašymo į šios grupės bendrovių skolinių įsipareigojimų sąrašą galėjo pakakti, kad būtų įvykdytas Sprendimas 2008/344.
Todėl, kalbant apie BA ir HB, teismo praktika dėl pagalbos gavėjų, kuriems iškelta bankroto byla, turėtų būti taikoma taip,
kad kai minėtos skolos įregistruojamos pasibaigus minėtam terminui, to negalima laikyti teisingu Lenkijos Respublikai tenkančių
įsipareigojimų pagal Sprendimo 2008/344 4 ir 5 straipsnius įvykdymu.
Dėl TB reikia konstatuoti, jog 2008 m. birželio 13 d. laišku Lenkijos Respublika informavo Komisiją, kad 2008 m. balandžio mėn.
vykdant Sprendimą 2008/344 buvo išieškota maždaug 13 milijonų PLN iš TB.
Šiuo atžvilgiu netgi darant prielaidą, kad ši suma galėtų būti laikoma ginčijama pagalba, kuri buvo išieškota vykdant Sprendimą 2008/344,
ji neatitinka šiame sprendime nustatytų išieškotinų sumų.
Antra, dėl aplinkybės, kuria remiasi Lenkijos Respublika pateisindama tai, jog neįvykdė Sprendimo 2008/344 ir todėl neišieškojo
GTB suteiktos ginčijamos pagalbos, ši valstybė narė tvirtina, kad buvo vėluojama ją išieškoti iš esmės todėl, kad reikėjo
kartu taikyti tiek Lenkijos procedūros nuostatas, susijusias su bankrotu, tiek susijusias su šiuo sprendimu, dėl ko galėjo
kilti dvigubo skolų grąžinimo rizika. Be to, ji nurodė kitas teisines, politines ir praktines kliūtis, atsiradusias įgyvendinant
minėtą sprendimą.
Šiuo aspektu reikia priminti nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią vienintelis pagrindas, kuriuo valstybė narė gali
remtis atsikirsdama į EB 88 straipsnio 2 dalies pagrindu Komisijos pareikštą ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, yra absoliutus
negalėjimas tinkamai vykdyti sprendimą dėl išieškojimo (žr. 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑214/07, Rink. p. I‑8357, 44 punktą ir minėto Sprendimo
Komisija prieš Slovakiją
43 punktą).
Iš tos pačios teismo praktikos matyti, kad absoliutaus negalėjimo įvykdyti sąlyga nėra tenkinama, kai atsakovė valstybė narė
tik praneša Komisijai apie teisines, politines ar praktines kliūtis, susijusias su sprendimo vykdymu, nesiimdama jokių realių
veiksmų nagrinėjamų įmonių atžvilgiu, kad susigrąžintų pagalbą, ir nepasiūlydama Komisijai alternatyvių sprendimo įgyvendinimo
formų, kurios leistų įveikti sunkumus (žr., be kita ko, 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
74 punktą ir 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
46 punktą).
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad Lenkijos Respublika, nors ir nurodė „didelius sunkumus“, „problemas“ ir „rimtas kliūtis“,
kurios kilo vykdant Sprendimą 2008/344, ji pati savo rašytinėse pastabose paaiškino, kad, jos manymu, egzistuojančios problemos
nebuvo tokios, jog būtų buvę neįmanoma išieškoti ginčijamos pagalbos.
Be to, dėl šios valstybės narės argumento dėl galimos dvigubo grąžinimo rizikos remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo
praktika reikia priminti, kad vidaus sunkumų baimė įgyvendinant sprendimą valstybės pagalbos srityje negali pateisinti valstybės
narės įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę neįvykdymo (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1995 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑52/95, Rink. p. I‑4443, 38 punktą; 1997 m. gruodžio 9 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑265/95, Rink. p. I‑6959, 55 punktą; 1998 m. sausio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑280/95, Rink. p. I‑259, 16 punktą ir 2007 m. spalio 18 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑441/06, Rink. p. I‑8887, 43 punktą).
Remiantis tuo, kas pasakyta, reikia konstatuoti, kad pasibaigus Sprendimo 2008/344 4 straipsnio 2 dalyje nustatytam terminui
ir, kiek tai susiję su BA ir HB, atsižvelgiant į tai, jog šis terminas buvo pratęstas, nes Pirmosios instancijos teismo pirmininko
sprendimu minėto sprendimo vykdymas buvo sustabdytas pagal laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą, veiksmais, kurių
ėmėsi Lenkijos valdžios institucijos, ginčijama pagalba nebuvo veiksmingai išieškota ir todėl normalios konkurencijos sąlygos
nebuvo atkurtos per šį terminą.
Dėl Sprendimo 2008/344 5 straipsnio pažeidimo
Teisingumo Teismui nereikia nagrinėti Sprendimo 2008/344 5 straipsniu grindžiamų reikalavimų, kuriais siekiama, kad būtų pripažinta,
jog Lenkijos Respublika nepranešė Komisijai apie priemones, kurių buvo imtasi ir kurios numatytos sprendimui įvykdyti, nes
ši valstybė narė per nustatytą terminą faktiškai neįvykdė šių pareigų (žr., be kita ko, 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑177/06, Rink. p. I‑7689, 54 punktą ir minėto 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
67 punktą).
Todėl reikia konstatuoti, kad per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių įvykdyti Sprendimą 2008/344/EB, Lenkijos Respublika
neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 3 ir 4 straipsnius.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusi šalis padengia bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis
to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Lenkijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji
turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių įvykdyti 2007 m. spalio 23 d. Komisijos sprendimą 2008/344/EB (ex NN 35/06)
dėl valstybės pagalbos C 23/06, kurią Lenkija suteikė plieno gamintojai
Technologie Buczek Group
, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą ir minėto sprendimo 3 ir 4 straipsnius.
2.
Priteisti iš Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Procedūros kalba: lenkų.