CELEX: 62013CJ0410
Řízení o předběžné otázce
Strukturální fondy
Hospodářská, sociální a územní soudržnost
Nařízení (ES) č. 1260/1999
Článek 38
Nařízení (ES) č. 2792/1999
Článek 19
Rybolov
Soudní spor na vnitrostátní úrovni
Povinnost členského státu přijmout nezbytná opatření k zajištění řádného provedení rozhodnutí o přiznání podpory po skončení soudního řízení

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 38 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (
Úř. věst. L 161, s. 1
; Zvl. vyd. 14/01, s. 31), článku 19 nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 ze dne 17. prosince 1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu (
Úř. věst. L 337, s. 10
), jakož i oddílů 6 a 7 pokynů k ukončení pomoci (2000–2006) ze strukturálních fondů přijatých rozhodnutím Komise COM (2006)3424 final ze dne 1. srpna 2006 (dále jen „pokyny Komise“).
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi „Baltlanta“ UAB, společností s ručením omezeným založenou podle litevského práva (dále jen „Baltlanta“) a Lietuvos valstybė (litevský stát) ve věci žaloby na náhradu majetkové a nemajetkové újmy podané touto společností, kterou měla utrpět z důvodu, že jí bylo zabráněno v získání finanční podpory ze strukturálních fondů Evropské unie.
Právní rámec
Unijní právo
Nařízení č. 1260/1999
Bod 52 odůvodnění nařízení č. 1260/1999 stanovil:
„vzhledem k tomu, že je třeba blíže určit odpovědnost členských států za zjišťování a nápravu nesrovnalostí a za protiprávní jednání a odpovědnost Komise tam, kde členské státy neplní své povinnosti“.
Článek 8 odst. 3 a 4 tohoto nařízení zněl následovně:
„3.   Při uplatňování zásady subsidiarity jsou pro provádění pomoci na odpovídající územní úrovni a podle ustanovení zvláštních pro každý členský stát příslušné členské státy, aniž jsou dotčeny pravomoci Komise, zejména pravomoc plnit souhrnný rozpočet Evropských společenství.
4.   Členské státy spolupracují s Komisí, aby zajistily, že fondy Společenství jsou využívány podle zásad řádného finančního řízení.“
Článek 9 uvedeného nařízení definoval následovně pojmy „plán rozvoje“ a „operace“:
„Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[...]
b)
„plánem rozvoje“ (dále jen „plán“): analýza situace vypracovaná členským státem vzhledem k cílům uvedeným v článku 1 a prioritním potřebám pro dosažení těchto cílů, včetně strategie, plánovaných prioritních akcí, jejich zvláštních cílů a s tím spojených orientačních finančních prostředků;
[...]
k)
„operací“ každý projekt nebo akce prováděné konečnými příjemci pomoci“.
Článek 30 odst. 1, 2 a 4 téhož nařízení stanoví:
„1.   Na výdaje na operace lze poskytnout příspěvek z fondů jen tehdy, jestliže tyto operace tvoří součást dotyčné pomoci.
2.   Na výdaj nelze poskytnout příspěvek z fondů, pokud ho konečný příjemce skutečně zaplatil přede dnem, kdy Komise obdrží žádost o pomoc. Toto datum představuje počátek pro posouzení způsobilosti výdajů.
Konečné datum pro způsobilost výdajů je stanoveno v rozhodnutí o příspěvek z fondů. Vztahuje se na platby, které uskutečnili koneční příjemci. Komise může na řádně odůvodněnou žádost členského státu podle článků 14 a 15 tuto lhůtu prodloužit.
[...]
4.   Členské státy zajistí, že příspěvek z fondů na operaci bude zachován jen tehdy, jestliže do pěti let ode dne, kdy příslušné vnitrostátní orgány nebo řídící orgán rozhodly o příspěvku z fondu, nedošlo v uvedené operaci k žádné podstatné změně,
a)
která ovlivňuje její povahu nebo podmínky provádění nebo poskytuje nějakému podniku nebo veřejnoprávnímu subjektu neodůvodněnou výhodu
a
b)
která vyplývá buď ze změny v povaze vlastnických poměrů v určité položce infrastruktury, nebo z ukončení či přemístění některé produktivní činnosti.
Členské státy o každé takové změně uvědomí Komisi a v případě, že k takové změně dojde, použije se článek 39.“
Článek 38 nařízení č. 1260/1999 stanovil:
„1.   Aniž je dotčena odpovědnost Komise za plnění souhrnného rozpočtu Evropských společenství, odpovídají za finanční kontrolu pomoci v první řadě členské státy. Mezi opatření, která k tomuto účelu přijmou, patří:
a)
ověření, že byly zřízeny řídicí a kontrolní systémy, a že jsou v praxi prováděny způsobem, který zajišťuje účinné a správné využívání prostředků Společenství;
[...]
e)
předcházení, odhalování a náprava nesrovnalostí, jejich oznamování Komisi v souladu s platnými předpisy a průběžné informování Komise o stavu správních a soudních řízení;
[...]
h)
zpětné získání všech částek ztracených v důsledku odhalených nesrovnalostí a případně ukládání úroků z prodlení.
[...]
3.   Komise a členské státy spolupracují na základě dvoustranných správních dohod s cílem koordinovat plány, způsoby a provádění kontrol, aby se dosáhlo jejich maximální užitečnosti. Výsledky provedených kontrol si neprodleně vyměňují.
Alespoň jednou ročně a v každém případě před výročním přezkoumáním uvedeným v čl. 34 odst. 2 jsou prošetřeny a vyhodnoceny:
[...]
c)
finanční dopad zjištěných nesrovnalostí, opatření již přijatá nebo dosud potřebná k jejich nápravě a případně úpravy řídicích a kontrolních systémů.
4.   Po tomto prošetření a vyhodnocení, aniž jsou dotčena opatření, která musí členský stát neprodleně přijmout podle tohoto článku a článku 39, může Komise vznést připomínky, zejména k finančnímu dopadu všech zjištěných nesrovnalostí. Tyto připomínky jsou určeny členskému státu a řídícímu orgánu dotyčné pomoci. Je-li to nezbytné, jsou k těmto připomínkám připojeny požadavky na opatření pro odstranění nedostatků v řízení a nápravu zjištěných nesrovnalostí, které dosud nebyly odstraněny. Členský stát se může k těmto připomínkám vyjádřit.
[...]
5.   Aniž je dotčen tento článek, může Komise po řádném ověření pozastavit celou průběžnou platbu nebo její část, jestliže zjistí, že dotyčný výdaj souvisí se závažnou nesrovnalostí, která nebyla napravena, a že situace vyžaduje okamžitý zásah. Komise uvědomí dotyčný členský stát o přijatém opatření a jeho důvodech. Jestliže důvody pozastavení trvají ještě po pěti měsících nebo dotyčný členský stát nesdělí Komisi opatření, která přijal pro odstranění této závažné nesrovnalosti, použije se článek 39.
[...]“
Podle čl. 39 odst. 1 tohoto nařízení:
„Členské státy jsou především příslušné k vyšetřování nesrovnalostí, za jednání při prokázaných značných změnách ovlivňujících povahu nebo podmínky pro provádění pomoci nebo její kontrolu a k provádění nezbytných finančních oprav.
Členský stát provede finanční opravy, jež jsou nezbytné u jednotlivé nebo systémové nesrovnalosti. Tyto opravy provedené členským státem spočívají ve zrušení celého příspěvku Společenství nebo jeho části. Členský stát může takto uvolněné prostředky Společenství znovu použít na dotyčnou pomoc postupy stanovenými na základě čl. 53 odst. 2.“
Nařízení č. 1260/1999 bylo s účinkem k 1. lednu 2007 zrušeno na základě článku 107 nařízení (ES) č. 1083/2006 ze dne 11. července 2006 o obecných ustanoveních o Evropském fondu pro regionální rozvoj, Evropském sociálním fondu a Fondu soudržnosti a o zrušení nařízení č. 1260/1999 (
Úř. věst. L 210, s. 25
). Článek 105 odst. 1 nařízení č. 1083/2006 stanoví:
„Tímto nařízením není dotčeno pokračování ani změny, včetně úplného nebo částečného zrušení, pomoci spolufinancované strukturálními fondy nebo projektu spolufinancovaného z Fondu soudržnosti, které schválila Komise na základě [nařízení č. 1260/1999] nebo jakéhokoli jiného právního předpisu, který se na takovou pomoc vztahuje dne 31. prosince 2006, a který se tudíž na tuto pomoc nebo projekty následně vztahuje až do jejich uzavření.“
Nařízení (ES) č. 438/2001
Článek 4 první pododstavec nařízení Komise (ES) č. 438/2001 ze dne 2. března 2001, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/1999, pokud jde o řídící a kontrolní systémy pro pomoc poskytovanou ze strukturálních fondů (
Úř. věst. L 63, s. 21
; Zvl. vyd. 14/01, s. 132) stanovil:
„Řídicí a kontrolní systémy zahrnují postupy pro ověření, že spolufinancované výrobky a služby byly dodány a že uplatňované výdaje byly skutečně vynaloženy, a pro zajištění souladu s podmínkami odpovídajícího rozhodnutí Komise podle článku 28 [nařízení č. 1260/1999] a se souvisejícími vnitrostátními pravidly a pravidly Společenství, zejména pokud jde o způsobilost výdajů pro podporu ze strukturálních fondů v rámci dotyčné pomoci, o zadávání veřejných zakázek, o státní podporu (včetně pravidel o kombinaci podpor), o ochranu životního prostředí a o rovnost příležitostí.“
Nařízení č. 438/2001 bylo zrušeno s účinkem k 16. lednu 2007 na základě článků 54 a 55 nařízení Komise (ES) č. 1828/2006 ze dne 8. prosince 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 1083/2006 a k nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1080/2006 o Evropském fondu pro regionální rozvoj (
Úř. věst. L 371, s. 1
). Článek 54 odst. 1 nařízení č. 1828/2006 stanoví, že:
„[...]
[Ustanovení nařízení č. 438/2001] se nadále použijí pro podporu schválenou podle nařízení [č. 1260/1999].“
Nařízení č. 2792/1999
Článek 19 nařízení č. 2792/1999 nadepsaný „Oznámení režimů podpor“ v původním znění stanovil následující:
„1.   Členské státy oznámí Komisi režimy podpor stanovené v plánech podle čl. 3 odst. 3 a vymezené v čl. 9 písm. b) [nařízení č. 1260/1999] v souladu s články 87, 88 a 89 Smlouvy.
2.   V mezích působnosti tohoto nařízení mohou členské státy přijmout doplňující podpůrná opatření, podléhající jiným podmínkám nebo pravidlům, než jaká jsou stanovena v tomto nařízení, nebo týkající se částky, která překračuje maximální částky podle přílohy IV, jsou-li v souladu s články 87, 88 a 89 [S]mlouvy.“
Nařízení č. 2792/1999 bylo pozměněno především nařízením Rady č. 2369/2002 ze dne 20. prosince 2002 (
Úř. věst. L 358, s. 49
; Zvl. vyd. 04/05, s. 450), které nabylo účinnosti dne 1. ledna 2003.
Bod 11 odůvodnění nařízení č. 2369/2002 zní následovně:
„Pro podporu udělenou členskými státy odvětví rybolovu a akvakultury by měly platit články 87, 88 a 89 Smlouvy. Aby však Komise urychlila proplácení prostředků poskytnutých členskými státy, měla by být zavedena výjimka z tohoto pravidla pro povinné finanční příspěvky členských států na opatření spolufinancovaná Společenstvím a umožněná plány rozvoje definovanými v nařízení [č. 1260/1999].“
Článek 1 bod 3 písm. b) nařízení č. 2369/2002 stanovil, že čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2792/1999 se nahrazuje následujícím textem:
„Plány rozvoje podle čl. 9 písm. b) nařízení [č. 1260/1999] prokáží, že veřejná podpora je s ohledem na sledované cíle potřebná a zejména, že bez veřejné podpory by dotyčná rybářská plavidla nemohla být modernizována a že plánovaná opatření neohrozí udržitelnost rybolovu.
[...]“
Článek 1 bod 15 nařízení č. 2369/2002 stanovil, že článek 19 nařízení č. 2792/1999 bude nahrazen následujícím textem:
„Povinné finanční příspěvky a státní podpory
1.   Aniž je dotčen odstavec 2, platí pro podporu poskytnutou členskými státy odvětví rybolovu a akvakultury články 87, 88 a 89 Smlouvy.
2.   Články 87, 88 a 89 Smlouvy se nepoužijí na povinné finanční příspěvky členských států na opatření spolufinancovaná Společenstvím a stanovená v rámci plánů rozvoje uvedených v čl. 3 odst. 3 tohoto nařízení a definovaných v čl. 9 písm. b) [nařízení č. 1260/1999] nebo podle článku 5 nařízení (ES) č. 2370/2002 ze dne 20. prosince 2002 [o zavedení nouzového opatření Společenství pro vrakování rybářských plavidel (
Úř. věst. L 358, s. 57
)].
3.   Opatření umožňující veřejné financování nad rámec ustanovení tohoto nařízení nebo nařízení č. 2370/2002 týkajících se povinných finančních příspěvků podle odstavce 2, spadají jako celek pod odstavec 1.“
Nařízení č. 2792/1999 bylo zrušeno s účinkem k 1. lednu 2007 na základě čl. 104 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu (
Úř. věst. L 223, s. 1
). Článek 103 odst. 1 nařízení č. 1198/2006 stanoví:
„Tímto nařízením není dotčeno pokračování nebo změny, včetně úplného nebo částečného zrušení, pomoci schválené Komisí na základě [nařízení č. 2792/99] nebo jakéhokoli jiného právního předpisu, který se na takovou pomoc vztahoval k 31. prosinci 2006 a který se na tuto pomoc bude následně vztahovat až do jejího ukončení.“
Pokyny Komise
Oddíly 6 a 7 pokynů Komise znějí následovně:
„6.
Projekty nedokončené a neprováděné v době ukončení pomoci
„Řídící orgán, zprostředkující subjekt, platební orgán a dotčený členský stát jsou povinny zabezpečit předání společně financovaných produktů a služeb a zajistit skutečnou úhradu a správnost nárokovaných výdajů v souladu se zásadami řádného finančního řízení.
V závěrečné zprávě musí členský stát uvést seznam operací podle jednotlivých opatření, která nejsou při ukončení pomoci dokončena nebo prováděna, přičemž zohlední stanovené cíle operace, rozhodnutí, kterým se schvaluje pomoc na danou operaci, a jakékoli podmínky týkající se dané operace. [...] Tento seznam musí určovat:
—
operace, které nebudou v následujícím programovém období spolufinancovány z fondů Společenství
: členský stát se musí zavázat, že nejpozději do dvou let po uplynutí lhůty pro předložení závěrečné zprávy na své náklady dokončí nebo zprovozní veškeré nedokončené nebo neprováděné operace. Na konci této dvouleté lhůty musí členský stát oznámit Komisi, zda byl každý z těchto projektů dokončen nebo zprovozněn. V případě operací, které nebyly ke konci této lhůty dokončeny nebo zprovozněny, přijme Komise nezbytná opatření ke zpětnému získání prostředků Společenství.
—
operace, u kterých se předpokládá, že budou v následujícím programovém období spolufinancovány z fondů Společenství
: orgány členského státu musí vypracovat samostatný a podrobný popis každé operace pro každé programové období. Daná operace bude rozdělena nejméně na dvě oddělené, identifikovatelné finanční a fyzické nebo rozvojové fáze odpovídající dvěma dotčeným „formám pomoci“. Cílem tohoto postupu je zajistit průhledné provádění a monitorování a usnadnit kontroly. Pokud není v prvním programovém období dokončena nebo zprovozněna první část operace, mohou být výdaje na její dokončení nebo zprovoznění schváleny ve druhém programovém období za předpokladu, že jsou splněny podmínky spolufinancování a způsobilosti (zahrnutí do druhého programu, právní a finanční závazek ve formě rozhodnutí příslušného orgánu). V těchto případech musí členský stát zajistit, že stejná činnost nebude financována z fondů Společenství dvakrát.
7.
Operace pozastavené z důvodu soudního nebo správního řízení
U každé operace podléhající soudnímu řízení nebo správnímu odvolání s odkladným účinkem musí členský stát před uplynutím lhůty pro předložení potvrzeného prohlášení o konečných výdajích, včetně žádosti o konečnou platbu, a závěrečné zprávy o provádění programu, rozhodnout, zda musí být operace zcela nebo částečně:
—
před uplynutím stanovené lhůty vyřazena z programu a/nebo nahrazena jinou operací (případně z programování nad stanovený rámec); poté, co členský stát informuje Komisi o vyřazení nebo nahrazení, zůstává nadále odpovědný za jakékoli dopady plynoucí z vyřazení nebo nahrazení operací, jako jsou finanční důsledky nebo nedobytné dlužné částky; nebo
—
ponechána v programu. Po předložení potvrzeného konečného prohlášení o výdajích pro program nesmí být operace podléhající soudnímu řízení nebo správnímu odvolání s odkladným účinkem nahrazena, a to ani jinou operací zahrnutou v programování nad stanovený rámec, která mohla být dokončena před konečným datem způsobilosti výdajů.
Náhradní operace musí být vybrány v souladu s čl. 9 odst. 2 písm. b) bodem ii) [nařízení č. 438/2001]. Členské státy se musí ujistit, že náhradní operace jsou v souladu se všemi evropskými a vnitrostátními právními předpisy, včetně, avšak nikoli výlučně, pravidly upravujícími řídící a kontrolní systémy, způsobilost, informování, zveřejňování, jakož i s pravidly o zadávání zakázek, pravidly hospodářské soutěže a pravidly na ochranu životního prostředí.
[...]“
Litevské právo
Bod 16 pokynů pro předkladatele projektů žádající o finanční podporu pro rok 2007 na základě opatření nazvaného „Činnosti související s rybářskými plavidly“, které spadá do oblasti pomoci nazvané „Trvalé stažení rybářských plavidel z rybolovné činnosti“, jež je součástí prioritní osy „Rozvoj venkova a rybolov“ Jednotného programového dokumentu (JPD) Litvy pro roky 2004–2006 [Gairės pareiškėjams, teikiantiems projektus paramai gauti 2007 metais pagal Lietuvos 2004-2006 metų bendrojo programavimo dokumento (BPD) Kaimo plėtros ir žuvininkystės prioriteto priemonės „Veikla, susijusi su žvejybos laivynu“ veiklos sritį „Laivų žvejybinės veiklos nutraukimas visam laikui“], schválených nařízením ministerstva zemědělství č. 3D-96 ze dne 28. února 2007 (dále jen „pokyny ministerstva zemědělství“) stanoví:
„[p]ro tuto výzvu k předkládání žádostí v rámci opatření JPD ‚Trvalé stažení rybářských plavidel z rybolovné činnosti‘ v oblasti pomoci ‚Činnosti související s rybářskými plavidly‘ se přiděluje finanční podpora ve výši 8000000 LTL (osm milionů litevských litasů).“
Bod 23.4.5 pokynů ministerstva zemědělství zní následovně:
„Rybářské plavidlo lovilo na moři (tedy nacházelo se na moři za účelem rybolovu) po dobu alespoň 75 dnů během každého ze dvou posledních období dvanácti měsíců přede dnem podání žádosti (tyto doby počínají běžet v den předcházející dni, kdy došlo k registraci žádosti u agentury), anebo se nacházelo na moři za účelem rybolovu alespoň během dnů, které představují 80 % počtu dnů schválených pro uvedené plavidlo v souladu s vnitrostátními předpisy.“
Bod 114 Pravidel správy a financování opatření v rámci litevského jednotného programového dokumentu na období 2004 až 2006 a projektů financovaných prostřednictvím těchto opatření (Lietuvos 2004–2006 m. bendrojo programavimo dokumento priemonių ir projektų, finansuojamų įgyvendinant šias priemones, administravimo ir finansavimo taisyklės), přijatých nařízením č. 1K‑033 ministerstva financí ze dne 28. ledna 2004 stanoví, že „[z]prostředkující a výkonné orgány uzavřou smlouvu o poskytnutí podpory se žadateli, na jejichž projekty byla rozhodnutím přiznána finanční podpora.“
Skutkový stav sporu v původním řízení a předběžné otázky
Na základě výzvy k předkládání žádostí o podporu zveřejněné od 9. do 30. března 2007, která spadá do oblasti „Trvalé stažení rybářských plavidel z rybolovné činnosti“, jež je součástí opatření „Činnosti související s rybářskými plavidly“ spadajícího pod prioritní osu „Rozvoj venkova a rybolov“ JPD, byly předloženy tři žádosti o finanční podporu včetně žádosti podané společností Baltlanta.
Dne 15. března 2007 předložila Baltlanta žádost o finanční podporu ve výši 8000000 LTL na projekt „Trvalé stažení rybářského plavidla ‚
Kiras-1
‘ z rybolovné činnosti“.
Každá žádost o finanční podporu měla být předložena v souladu s pokyny ministerstva zemědělství.
Rozhodnutím ze dne 3. srpna 2007 zamítla Nacionalinė mokėjimo agentura (vnitrostátní platební agentura v rámci ministerstva zemědělství, dále jen „agentura“) žádost společnosti Baltlanta z důvodu, že předložený projekt nesplňuje kritérium způsobilosti uvedené v bodě 23.4.5 pokynů ministerstva zemědělství, jelikož z přípravného trestního řízení vyplývá, že informace, které poskytla o rybolovných činnostech rybářského plavidla „
Kiras-1
“, neodpovídají skutečnosti.
Vzhledem k tomu, že ani další dvě žádosti předložené v rámci výzvy k podávání žádostí zveřejněné od 9. do 30. března 2007 nesplňovaly uvedené kritérium způsobilosti, byla nepřidělená podpora ve výši 8000000 LTL rozdělena v období od srpna 2007 do června 2008 mezi žádosti předložené na základě jiných výzev k předkládání žádostí.
Baltlanta napadla rozhodnutí agentury ze dne 3. srpna 2007 u Vilniaus apygardos administracinis teismas (správní krajský soud ve Vilniusu), který nejprve konstatoval, že plavidlo „
Kiras-1
“ splňuje kritérium uvedené v bodě 23.4.5 pokynů ministerstva zemědělství, načež žalobě vyhověl. Rozhodnutím ze dne 27. prosince 2007 pak toto rozhodnutí agentury zrušil.
Rozsudkem ze dne 14. května 2012 potvrdil Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) rozsudek ze dne 27. prosince 2007, který se k tomuto datu stal pravomocným.
Za účelem vyhovění uvedeným rozsudkům přezkoumala agentura žádost společnosti Baltlanta a konstatovala, že na její projekt lze poskytnout podporu ve výši 8000000 LTL z opatření JPD.
Dopisem ze dne 17. ledna 2013 však ministerstvo zemědělství informovalo společnost Baltlanta, že její žádost již nelze vyřídit z důvodu, že zaprvé smlouvy o poskytnutí podpory na základě opatření JPD mohly být uzavřeny pouze před 1. červencem 2008, zadruhé období způsobilosti pro získání finančních prostředků z JPD skončilo dne 30. června 2009 a zatřetí, že před tímto datem nebyly na operace v rámci projektu „Trvalé stažení rybářského plavidla ‚
Kiras-I
‘ z rybolovné činnosti“ poskytnuty žádné finanční prostředky z JPD ani nebyly považovány za operace, jež je nutné vykazovat Komisi.
Dne 20. února 2013 podala Baltlanta k Vilniaus apygardos administracinis teismas žalobu na náhradu škody proti litevskému státu, v níž se domáhala náhrady majetkové újmy ve výši 8000000 LTL a nemajetkové újmy ve výši 2000000 LTL. V této souvislosti uvedla, že ministerstvo zemědělství jí svou nečinností bezdůvodně zabránilo v získání finanční podpory. Podle jejího tvrzení nepřijalo ministerstvo zemědělství včas všechna možná opatření ani neinformovalo Komisi o tom, že otázka způsobilosti její žádosti o finanční podporu byla předložena soudům, dále že nezavedlo režim podpor ani nepředvídalo uvolnění prostředků pro následné období poté, co bude otázka poskytnutí finanční podpory vyřešena. Všechny tyto kroky jí tak údajně způsobily škodu.
Ministerstvo zemědělství, které zastupuje litevský stát v původním řízení, zaprvé tvrdí, že článek 19 nařízení č. 2792/1999 neukládá členským státům povinnost financovat opatření podle JPD nad rámec toho, co stanoví toto nařízení. Zadruhé uvádí, že důvodem, proč společnost Baltlanta nemůže získat finanční podporu, není údajná protiprávnost jeho nečinnosti, ale skutečnost, že období provádění JPD již bylo v době, kdy probíhala soudní řízení ohledně rozhodnutí agentury ze dne 3. srpna 2007, ukončeno. Toto ministerstvo zatřetí poznamenává, že pouhá skutečnost, že byla předložena žádost, sama o sobě neznamená, že částka finanční podpory požadovaná v žádosti o realizaci projektu bude žadateli bez dalšího vyplacena. Toto ministerstvo připomíná, že jednorázové proplacení částky je příjemci podpory přiznáno pouze v případě, že ve lhůtě stanovené ve smlouvě o poskytnutí podpory splnil povinnosti, které mu ukládají pokyny ministerstva zemědělství a uvedená smlouva.
Ministerstvo financí, které vystupuje ve prospěch litevského státu, tvrdí, že se společností Baltlanta nebyla uzavřena žádná smlouva o poskytnutí podpory, a že Litevská republika proto nebyla podle čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 povinna informovat Komisi o soudním řízení, které ohledně této žádosti probíhalo. Dále tvrdí, že ministerstvo zemědělství nemělo právní možnost vytvořit finanční rezervu na projekty, které jsou předmětem soudních sporů.
Za těchto okolností se Vilniaus apygardos administracinis teismas rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1.
Musí být článek 38 nařízení č. 1260/1999, který členskému státu ukládá povinnost informovat Komisi o stavu správních a soudních řízení a spolupracovat s Komisí, vykládán v tom smyslu, že členský stát musí informovat Komisi o všech soudních řízeních týkajících se jednání či nečinnosti výkonných, zprostředkujících, řídících nebo platebních orgánů souvisejících s hodnocením žádosti, jejím výběrem, přijetím rozhodnutí o poskytnutí podpory nebo s prováděním projektu?
2)
Musí být článek 19 nařízení č. 2792/1999 vykládán v tom smyslu, že členskému státu ukládá povinnost zavést režimy pomoci a po dohodě s Komisí poskytovat finanční prostředky v případě, kdy byly soudům předloženy spory ohledně jednání či nečinnosti výkonných, zprostředkujících, řídících nebo platebních orgánů souvisejících s hodnocením žádosti, jejím výběrem, přijetím rozhodnutí o poskytnutí podpory nebo s prováděním projektu?
3)
Mají být ustanovení oddílů 6 a 7 [pokynů Komise] vykládána v tom smyslu, že členskému státu ukládají povinnost informovat Komisi o všech soudních řízeních týkajících se jednání či nečinnosti výkonných, zprostředkujících, řídících nebo platebních orgánů souvisejících s hodnocením žádosti, jejím výběrem, přijetím rozhodnutí o poskytnutí podpory nebo s prováděním projektu a rozhodnout, zda operace musí být zcela nebo částečně vyřazena z programu nebo nahrazena jinou operací apod., či zda musí být zachována v programu, nebo zda musí přijmout jiné opatření s cílem zajistit řádné provádění rozhodnutí o poskytnutí podpory po skončení soudního řízení?
4)
Je skutečnost, že vnitrostátní právní předpisy použitelné na projednávanou věc neobsahují ustanovení upravující úkoly dotyčných veřejných orgánů v případě soudního sporu týkajícího se jednání či nečinnosti výkonných, zprostředkujících, řídících nebo platebních orgánů související s hodnocením žádosti, jejím výběrem, přijetím rozhodnutí o poskytnutí podpory nebo s prováděním projektu, tedy že není stanoveno, že příslušné veřejné orgány mají povinnost informovat Komisi o probíhajících soudních řízeních nebo přijmout některá opatření s cílem vyčlenit finanční prostředky předvídané pro podporu, jejíž přiznání je předmětem sporu, do doby konečného rozhodnutí o otázce týkající se přiznání podpory, slučitelná s povinností členského státu informovat Komisi o stavu správních a soudních řízení a spolupracovat s Komisí stanovenou v článku 38 nařízení č. 1260/1999, s článkem 19 nařízení č. 2792/1999, jakož i s požadavky stanovenými v oddílech 6 a 7 [pokynů Komise]?“
K předběžným otázkám
Úvodem je nutno uvést, že se článek 19 nařízení č. 2792/1999 v původním znění, o jehož výklad žádá předkládající soud, nevztahuje
ratione temporis
na spor v původním řízení, jelikož, jak vyplývá ze spisu předloženého Soudnímu dvoru, společnost Baltlanta podala žádost o finanční podporu v rámci opatření, které bylo schváleno po nabytí účinnosti nařízení č. 2369/2002, tedy dne 1. ledna 2003, jehož článek 1 bod 15 pozměňuje článek 19 nařízení č. 2792/1999.
Předběžné otázky, které se vztahují k výkladu článku 19 nařízení č. 2792/1999, je proto třeba zkoumat ve znění nařízení č. 2369/2002.
Je tedy nutné vycházet z toho, že podstatou předběžných otázek předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999, článek 19 nařízení č. 2792/1999, ve znění nařízení č. 2369/2002, jakož i oddíly 6 a 7 pokynů Komise musejí být vykládány v tom smyslu, že dotyčným veřejným orgánům ukládají povinnost informovat Komisi o existenci soudního sporu, jenž se týká správního rozhodnutí ohledně způsobilosti takové žádosti o finanční podporu, jako je žádost, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, a přijmout nezbytná opatření k vyčlenění finančních prostředků předvídaných pro uvedenou podporu, jejíž přiznání je předmětem tohoto sporu, do doby, než bude otázka poskytnutí této podpory s konečnou platností vyřešena.
Pokud jde zaprvé o čl. 38 odst. 1 nařízení č. 1260/1999, toto ustanovení stanoví, že aniž je dotčena odpovědnost Komise za plnění souhrnného rozpočtu Unie, odpovídají za finanční kontrolu pomoci v první řadě členské státy. Uvedený článek obsahuje demonstrativní výčet opatření, která musí členské státy za tímto účelem přijmout.
Mezi těmito opatřeními figuruje opatření upravené v čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999, který stanoví, že členské státy předcházejí, odhalují a napravují nesrovnalosti. V souladu s těmito předpisy je oznamují Komisi a průběžně ji informují o stavu správních a soudních řízení.
Za účelem objasnění situací upravených v čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 je nutno poukázat na skutečnost, že toto nařízení nedefinuje pojem „nesrovnalost“ obsažený v uvedeném článku.
Vzhledem k tomu, že nařízení č. 1260/1999 neobsahuje žádnou definici pojmu „nesrovnalost“, musí být podle ustálené judikatury Soudního dvora určen význam a dosah tohoto výrazu v souladu s jeho obvyklým smyslem v běžném jazyce, s přihlédnutím ke kontextu, ve kterém je použit, a cílům, které sleduje právní úprava, jejíž je součástí (viz rozsudek Diakité, C‑285/12,
EU:C:2014:39
, bod 27 a citovaná judikatura).
Podle obvyklého smyslu v běžném jazyce se pojem „nesrovnalost“ týká situace, v níž dochází k porušení právního ustanovení, v daném případě pak ustanovení unijního práva.
Stran cíle sledovaného nařízením č. 1260/1999, je nutno poukázat na skutečnost, že toto nařízení ve svém čl. 8 odst. 3 stanoví, že při uplatňování zásady subsidiarity jsou pro provádění pomoci na odpovídající územní úrovni a podle ustanovení zvláštních pro každý členský stát příslušné členské státy, aniž jsou dotčeny pravomoci Komise, zejména pravomoc plnit souhrnný rozpočet Unie. Tato zásada je tak zakotvena v čl. 38 odst. 1 uvedeného nařízení.
Tím, že vykonává takovouto finanční kontrolu, nese odpovědnost za účinné využívání finančních prostředků Unie v první řadě dotčený členský stát, což přispívá k řádnému plnění souhrnného rozpočtu Unie, aniž je přitom dotčena pravomoc Komise.
Cílem čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 je tedy ochrana souhrnného rozpočtu Unie před každým jednáním či opomenutím, jež by mohlo způsobit újmu tomuto rozpočtu.
Stran normativního kontextu, do něhož zapadá čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999, je nutno poznamenat, že čl. 38 odst. 3 a 4 tohoto nařízení stanoví, že dotčený členský stát informuje o finančním dopadu zjištěných nesrovnalostí Komisi, která pak může vznést připomínky. Stejně tak čl. 38 odst. 5 uvedeného nařízení stanoví, že Komise může pozastavit celou průběžnou platbu nebo její část, jestliže zjistí, že dotyčné výdaje souvisí se závažnou nesrovnalostí, která nebyla napravena, a že situace vyžaduje okamžitý zásah.
Kromě toho postačí připomenout, že v bodě 44 rozsudku Comune di Ancona (C‑388/12,
EU:C:2013:734
) Soudní dvůr judikoval, že v souladu s povinnostmi stanovenými v čl. 38 odst. 1 písm. e) a h) nařízení č. 1260/1999 musí dotčený členský stát zkoumat, zda změna, která nespadá do působnosti čl. 30 odst. 4 tohoto nařízení, nepředstavuje nesrovnalost ve smyslu článků 38 a 39 uvedeného nařízení, v důsledku které by bylo nutné provést nezbytné finanční opravy a zpětně získat příslušné ztracené částky a případně uložit úroky z prodlení.
Z obecné systematiky článku 38 nařízení č. 1260/1999 vyplývá, že se pojem „nesrovnalost“ týká protiprávního využívání unijních finančních prostředků.
S ohledem na předchozí úvahy je třeba pojem „nesrovnalost“ uvedený v čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 vykládat tak, že se vztahuje na každé porušení unijního práva, které je výsledkem jednání či opomenutí, jež by mohlo způsobit újmu souhrnnému rozpočtu Unie.
Vzhledem k uvedené definici „nesrovnalosti“ je třeba čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 vykládat v tom smyslu, že členským státům ukládá povinnost předcházet, odhalovat a napravovat porušení unijního práva, jež jsou výsledkem jednání či opomenutí, jež by mohla způsobit újmu souhrnnému rozpočtu Unie, oznamovat takové nesrovnalosti Komisi a informovat ji o stavu správních a soudních řízení, která se týkají těchto nesrovnalostí.
Kromě toho je nutno poukázat na to, že článek 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999 definuje pojem „operace“ jako „každý projekt nebo akci prováděné konečnými příjemci pomoci“. Zahrnutí projektu nebo akce do dotyčné pomoci je tedy podstatným znakem tohoto pojmu.
V souladu s čl. 30 odst. 1 nařízení č. 1260/1999 platí, že „[n]a výdaje na operace lze poskytnout příspěvek z fondů jen tehdy, jestliže tyto operace tvoří součást dotyčné pomoci“. Ze znění tohoto ustanovení vyplývá, že příspěvek z uvedených fondů lze poskytnout pouze na „operace“ ve smyslu článku 9 písm. k) tohoto nařízení.
Z toho vyplývá, že újmu souhrnnému rozpočtu Unie mohou způsobit pouze nesrovnalosti související s „operacemi“ ve smyslu čl. 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999.
Je tedy nutno zkoumat, zda takový projekt, jako je projekt předložený společností Baltlanta v rámci sporu v původním řízení, spadá pod pojem „operace“ ve smyslu čl. 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999.
Podle čl. 38 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1260/1999 členské státy ověřují, zda byly zřízeny řídicí a kontrolní systémy, a zda jsou v praxi prováděny způsobem, který zajišťuje účinné a správné využívání unijních prostředků. Článek 4 nařízení č. 438/2001 uvádí, že uvedené systémy zahrnují postupy pro zajištění dodržování vnitrostátních a unijních pravidel, zejména pokud jde o způsobilost výdajů pro podporu ze strukturálních fondů v rámci dotyčné pomoci.
Je také nutno připomenout, že systém dotací vypracovaný unijními předpisy je založen zejména na tom, že příjemce plní řadu povinností, které ho opravňují k čerpání stanovené finanční podpory (viz rozsudek Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a další, C‑383/06 až C‑385/06,
EU:C:2008:165
, bod 56 a citovaná judikatura).
Z tohoto důvodu je na příslušných vnitrostátních orgánech, aby se v rámci postupů upravených vnitrostátními řídícími a kontrolními systémy ujistily, že se příjemce zaváže k plnění povinností, které mu poskytují nárok na pobírání stanovené finanční podpory.
K tomuto účelu mohou příslušné vnitrostátní orgány požadovat, aby žadatel, jemuž byla přiznána finanční podpora za účelem realizace jeho projektu, takový závazek přijal předtím, než bude uvedený projekt zahrnut do dotyčné pomoci.
Tak je tomu v případě postupu dotčeného ve věci v původním řízení, zavedeného litevským právem, které stanoví, že s žadatelem, jemuž byla poskytnuta finanční podpora, musí být uzavřena smlouva o poskytnutí pomoci.
Z toho vyplývá, že nebyla-li taková smlouva uzavřena, nemůže být takový projekt, jako je projekt předložený společností Baltlanta, zahrnut do dotyčné pomoci, a nelze jej tedy kvalifikovat jako „operaci“ ve smyslu článku 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999.
Vzhledem k tomu, že nedošlo k „nesrovnalosti“ spojené s „operacemi“ ve smyslu čl. 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999, nevztahuje se čl. 38 odst. 1 písm. e) tohoto nařízení na spor v původním řízení.
Zadruhé, pokud jde o článek 19 nařízení č. 2792/1999, který byl pozměněn nařízením č. 2369/2002, je nezbytné poznamenat, že toto ustanovení obsahuje odchylku z oznamovací povinnosti upravené v článku 108 SFEU, podle níž členské státy nemusí oznamovat Komisi režimy podpor stanovené v plánech podle čl. 3 odst. 3 nařízení č. 2792/1999, pozměněného nařízením č. 2369/2002, a vymezené v čl. 9 písm. b) nařízení č. 1260/1999. Ostatní podpory přiznávané členskými státy v odvětví rybolovu musí být naproti tomu Komisi povinně oznamovány.
Článek 19 nařízení č. 2792/1999, ve znění nařízení č. 2369/2002, proto neukládá dotčenému členskému státu žádnou povinnost zavést režim podpor, který by měl za cíl financovat projekt, který byl bezdůvodně zbaven příležitosti získat finanční podporu.
Zatřetí, pokud jde o oddíly 6 a 7 pokynů Komise, je nutno poznamenat, že i když tyto pokyny nemají vyvolávat závazné účinky, musí k nim vnitrostátní soudy přihlížet při řešení sporů, které jim byly předloženy, zejména pokud objasňují výklad vnitrostátních ustanovení přijatých s cílem jejich provedení nebo pokud mají za cíl doplnit předpisy Evropské unie, jež mají závaznou povahu (obdobně viz rozsudky Grimaldi, C‑322/88,
EU:C:1989:646
, bod 18 a Altair Chimica, C‑207/01,
EU:C:2003:451
, bod 41).
Je třeba poznamenat, že tyto pokyny musí být vykládány v souladu se závaznými ustanoveními unijního práva, jež mají doplňovat, tedy nařízením č. 1260/1999.
Oddíly 6 a 7 uvedených pokynů upravují „operace nedokončené a neprováděné v době ukončení pomoci“ a „operace pozastavené z důvodu soudních nebo správních řízení“. Z toho vyplývá, že pojem „operace“ ve smyslu pokynů Komise musí být vykládán v souladu s pojmem „operace“ obsaženým v čl. 9 písm. k) nařízení č. 1260/1999.
Vzhledem k tomu, že je působnost pokynů Komise omezena na „operace“, které jsou zahrnuty do dotyčné pomoci, je třeba konstatovat, že ani tyto pokyny nejsou použitelné na spor v původním řízení.
Takový žadatel finanční podpory, jako je společnost Baltlanta, se proto v rámci takového řízení o náhradu škody ze strany státu, která je předmětem sporu v původním řízení, nemůže dovolávat čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999 ani článku 19 nařízení č. 2792/1999, ve znění nařízení č. 2369/2002, ani oddílů 6 a 7 pokynů Komise.
Je však nutno dodat, že uvedená ustanovení unijního práva nemají vliv na podání žaloby na náhradu škody proti státu z důvodu tvrzeného porušení vnitrostátního práva.
S ohledem na výše uvedené je třeba na položené otázky odpovědět tak, že čl. 38 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1260/1999, článek 19 nařízení č. 2792/1999, ve znění nařízení č. 2369/2002, jakož i oddíly 6 a 7 pokynů Komise musí být vykládány v tom smyslu, že dotyčným orgánům veřejné správy neukládají ani povinnost informovat Komisi o existenci soudního sporu, jenž se týká správního rozhodnutí ohledně způsobilosti takové žádosti o finanční podporu, jako je žádost, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, ani přijmout nezbytná opatření k vyčlenění finančních prostředků předvídaných pro uvedenou podporu, jejíž přiznání je předmětem tohoto sporu, do doby, než bude otázka poskytnutí této podpory s konečnou platností vyřešena.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

Článek 38 odst. 1 písm. e) nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech, článek 19 nařízení Rady (ES) č. 2792/1999 ze dne 17. prosince 1999 o pravidlech a podmínkách pro strukturální pomoc Společenství v odvětví rybolovu, ve znění nařízení Rady (ES) č. 2369/2002 ze dne 20. prosince 2002, jakož i oddíly 6 a 7 pokynů k ukončení pomoci (2000–2006) ze strukturálních fondů přijatých rozhodnutím Komise COM (2006)3424 final ze dne 1. srpna 2006 musí být vykládány v tom smyslu, že dotčeným orgánům veřejné správy neukládají ani povinnost informovat Komisi o existenci soudního sporu, jenž se týká správního rozhodnutí ohledně způsobilosti takové žádosti o finanční podporu, jako je žádost, o kterou se jedná ve věci v původním řízení, ani přijmout nezbytná opatření k vyčlenění prostředků předvídaných pro uvedenou podporu, jejíž přiznání je předmětem tohoto sporu, do doby, než bude otázka poskytnutí této podpory s konečnou platností vyřešena.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: litevština.