CELEX: 62010CJ0338
Dumping
Dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes
Määrus (EÜ) nr 1355/2008
Kehtivus
Määrus (EÜ) nr 384/96
Artikli 2 lõike 7 punkt a
Normaalväärtuse kindlaksmääramine
Mitteturumajanduslikud riigid
Komisjoni kohustus määrata hoolikalt kindlaks normaalväärtus, tuginedes kolmandas turumajandusriigis kehtivale hinnale või arvestuslikule väärtusele

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kas nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1355/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks (
ELT L 350, lk 35
; edaspidi „lõplik määrus”), on kehtiv.
See taotlus esitati Grünwald Logistik Service GmbH (edaspidi „GLS”) ja Hauptzollamt Hamburg-Stadti (Hamburgi linna kesktollibüroo) vahelises vaidluses seoses hagejalt Hiinast imporditud mandariinikonservide pealt ajutise dumpinguvastase tollimaksu sissenõudmisega maksuhalduri poolt.
Õiguslik raamistik
Euroopa Liidu dumpinguvastaste meetmete kohaldamist puudutavad normid sisalduvad nõukogu 22. detsembri 1995. aasta määruses (EÜ) nr 384/96 kaitse kohta dumpinguhinnaga impordi eest riikidest, mis ei ole Euroopa Ühenduse liikmed (
EÜT 1996, L 56, lk 1
; ELT eriväljaanne 11/10, lk 45), muudetud nõukogu 21. detsembri 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 2117/2005 (
ELT L 340, lk 17
; edaspidi „algmäärus”).
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a on sätestatud:
„Mitteturumajanduslikest riikidest […] pärineva impordi puhul määratakse normaalväärtus kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a ühendusse, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal.
Sobiv kolmas turumajandusriik valitakse põhjendatud viisil, võttes nõuetekohaselt arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Arvesse võetakse ka tähtaegu; vajaduse korral kasutatakse sama uurimise aluseks olevat kolmandat turumajandusriiki.
Uurimise asjaosalistele antakse varsti pärast uurimise algatamist teada valitud kolmas turumajandusriik ning 10 päeva märkuste tegemiseks.”
Vastavalt komisjoni 4. juuli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 642/2008 (millega kehtestatakse ajutine dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes (
ELT L 178, lk 19
; edaspidi „ajutine määrus”)) põhjendusele 42 otsustati esialgu, et normaalväärtus määratakse kõikide eksportivate tootjate suhtes kindlaks mõnel muul mõistlikul alusel, milleks käesoleval juhul on Euroopa Liidus samasuguse toote eest tegelikult makstavad või nõutavad hinnad vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punktile a.
Ajutise määruse põhjenduses 58 on esitatud järgmine statistika, mis puudutab vaatlusaluse toote impordimahtu Hiinast:
Impordi maht
2002/03
2003/04
2004/05
2005/06
UP
HRV, tonnides
51 193
65 878
49 584
61 456
56 108
Ajutise määruse põhjendusest 12 ilmneb, et uurimisperiood hõlmas ajavahemikku 1. oktoobrist 2006 kuni 30. septembrini 2007.
Lõpliku määruse põhjenduses 18 järeldatakse, et kuna muud märkused puuduvad, kinnitatakse ajutise määruse põhjendusi 38–45, mis puudutavad normaalväärtuse kindlaksmääramist. Lisaks kinnitatakse lõpliku määruse põhjenduses 26 vaatlusaluse toote impordimahu kohta ajutise määruse põhjenduses 58 tehtud järeldusi.
Lõpliku määruse põhjenduses 17 on sätestatud:
„Pärast esialgsete meetmete kehtestamist seadsid kõik kolm valitud koostööd tegevat eksportivat Hiina tootjat ja kaks sõltumatut EÜ importijat kahtluse alla ühenduse tootmisharu hindade kasutamise põhjendatuse normaalväärtuse arvutamiseks. Väideti, et normaalväärtus oleks tulnud arvutada [Hiina] tootmishindade alusel, võttes arvesse asjakohaseid kohandusi seoses [liidu] ja [Hiina] turgude erinevustega. Selles suhtes tuleb märkida, et mitte-turumajanduslikult riigilt, ja eriti äriühingutelt, kelle suhtes ei kohaldata turumajanduslikku kohtlemist, saadud teabe kasutamine oleks vastuolus algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a. Seepärast lükatakse kõnealune väide tagasi. Samuti väideti, et arvestades koostöö puudumist võrdlusriigiga, oleks mõistliku lahendusena saanud kasutada kõigi muude importivate riikide hinnateavet või asjaomast avaldatud teavet. Kuid sellise üldise teabe täpsust ei oleks saanud, erinevalt komisjoni kasutatud andmetest, kontrollida algmääruse artikli 6 lõike 8 nõuete kohaselt. Seepärast lükatakse kõnealune väide tagasi. Ei esitatud ühtki muud argumenti, mille abil oleks suudetud seada kahtluse alla asjaolu, et komisjoni kasutatud metoodika on kooskõlas algmääruse artikli 2 lõike 7 punktiga a, ja eriti, et see on antud juhtumi puhul ainus mõistlik normaalväärtuse arvutamise alus.”
Lõpliku määruse artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Käesolevaga kehtestatakse lõplik dumpinguvastane tollimaks Hiina Rahvavabariigist pärit, mandariinidest (sealhulgas tangeriinidest ja satsumatest), klementiinidest, vilkingitest ja muudest sellistest hübriidtsitruselistest valmistatud toodetele ja konservidele, millele ei ole lisatud alkoholi ning on või ei ole lisatud suhkrut või muid magusaineid, ning mis vastavad CN-koodi 2008 määratlusele ja kuuluvad CN-koodide 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 alla (TARICi koodid 2008 30 90 61, 2008 30 90 63, 2008 30 90 65, 2008 30 90 67, 2008 30 90 69).
2.   Järgmiste äriühingute toodetud lõikes 1 kirjeldatud toodete suhtes kohaldatakse järgmisi lõplikke dumpinguvastase tollimaksu määrasid:
Äriühing
Eurot toote netokaalu kohta
TARICi lisakood
Yichang Rosen Foods Co., Ltd., Yichang, Zhejiang
531,2
A886
Huangyan No 1 Canned Food Factory, Huangyan, Zhejiang
361,4
A887
Zhejiang Xinshiji Foods Co., Ltd., Sanmen, Zhejiang ja selle sidustootja Hubei Xinshiji Foods Co., Ltd., Dangyang, Hubei
490,7
A888
Valimist välja jäänud koostööd tegevad eksportivad tootjad, kes on loetletud lisas
499,6
A889
Kõik teised äriühingud
531,2
A999
”
Lõpliku määruse artikli 3 lõige 1 sätestab:
„[Ajutise] [m]ääruse […] alusel kehtestatud ajutise dumpinguvastase tollimaksuna tagatiseks antud summad nõutakse lõplikult sisse ajutist tollimaksumäära rakendades.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
GLS on äriühing, kes impordib liitu Hiinast pärit mandariinikonserve.
GLS esitas 30. juulil 2008 deklaratsiooni mandariinikonservide partii impordiks, mis kuulusid kombineeritud nomenklatuuri rubriiki 2008 3055 900. 9. oktoobri 2008. aasta deklaratsiooniga viis GLS selle partii vabasse ringlusse. Pärast ajutise määruse vastuvõtmist ja enne lõpliku määruse vastuvõtmist pidas Hauptzollamt Hamburg-Stadt kinni ajutise dumpinguvastase tollimaksu tagatise vormis. GLS esitas 1. detsembri 2008. aasta kirjaga selle meetme peale vaide. Kuna tema vaie jäeti rahuldamata, esitas GLS 30. aprillil 2009 kaebuse Finanzgericht Hamburgile.
Finanzgericht Hamburg otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [algmääruse] alusel […] [k]omisjoni poolt läbi viidud menetluse käigus vastu võetud dumpinguvastased eeskirjad on kehtetud, kuna komisjon on need vastu võtnud lähtudes „muul põhjendatud alusel” kindlaks määratud normaalväärtusest (käesoleval juhul: samasuguse toote eest ühenduses tegelikult makstud või makstava hinna alusel), normaalväärtust ulatuslikumalt uurimata ning pärast seda, kui ühes võrdlusriigis, mille komisjon oli esmalt selleks välja valinud, oli kahe ettevõtjaga tulemusteta ühendust võetud – ühelt ei saadud üldse vastust ja teine näitas üles koostöövalmidust, kuid jättis selle järel saadetud küsimustikule siiski vastamata – ja menetlusosalised olid juhtinud komisjoni tähelepanu teisele võimalikule võrdlusriigile?”
Euroopa Kohus palus 15. juuni 2011. aasta määruses komisjonil esitada muu hulgas Eurostati statistika aastate 2005–2008 kohta, mis oli kättesaadav 18. detsembril 2008„CN[ kombineeritud nomenklatuuri]-koodide 2008 30 55, 2008 30 75 ja ex 2008 30 90 alla kuuluvate” toodete ühendusse importimise kohta, mida on mainitud lõpliku määruse artiklis 1.
Selle menetlustoimingu järel edastas komisjon Euroopa Kohtule järgmise statistika viidatud toodete impordi kohta (tonnides):
Impordi maht
2002/2003
2003/2004
2004/2005
2005/2006
2006/2007 (UP)
Hiina RV
51 282,60
65 895,00
49 590,20
61 456,30
56 157,20
Iisrael
4 247,00
3 536,20
4 045,20
3 634,90
4 674,00
Svaasimaa
3 903,10
3 745,30
3 785,70
3 841,00
3 155,50
Türgi
2 794,30
3 632,30
3 021,40
2 273,80
2 233,60
Tai
235,80
457,90
485,10
532,50
694,80
Eelotsuse küsimuse analüüs
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas lõplik määrus on kehtetu, kuna komisjon määras kõnealuse toote normaalväärtuse kindlaks samasuguse toote eest liidus tegelikult makstud või makstava hinna alusel, näitamata üles nõutud hoolsust, et kehtestada see väärtus lähtuvalt sama toote eest kolmandas turumajandusriigis makstud hinnast, rikkudes nii algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a kehtestatud nõudeid.
Tuleb meenutada, et lõpliku määruse artikli 3 lõike 1 alusel nõutakse ajutise määruse alusel kehtestatud ajutise dumpinguvastase tollimaksuna tagatiseks antud summad lõplikult sisse ajutist tollimaksumäära rakendades. Kuna GLS ei saa selles olukorras viidata mingile õiguslikule mõjule, mis tuleneb ajutisest määrusest (vt selle kohta 11. juuli 1990. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-305/86 ja C-160/87: Neotype Techmashexport
vs
. komisjon ja nõukogu, EKL 1990, lk I-2945
, punkt 13 ja seal viidatud kohtupraktika), tuleb järeldada, et eelotsuse küsimus käsitleb üksnes lõpliku määruse kehtivust.
Esmalt tuleb rõhutada, et dumpingu valdkonnas on normaalväärtuse kindlaksmääramine üks olulisi etappe, mis peab võimaldama tuvastada võimaliku dumpingu olemasolu. Algmääruse artikli 2 lõikes 1 on ära toodud põhimõte, et normaalväärtuse aluseks võetakse tavaliselt ekspordiriigi sõltumatute klientide poolt tavapärases kaubandustegevuses makstud või makstavad hinnad.
Teiseks tuleb märkida, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kohaselt määratakse erandina sama artikli lõigetest 1–6 mitteturumajanduslikest riikidest pärineva impordi puhul normaalväärtus reeglina kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel. Nimelt on selle sätte eesmärk vältida mitteturumajanduslikes riikides kehtivate hindade ja kulude arvessevõtmist, kuna seal ei ole need parameetrid turujõudude tavapärane tagajärg (vt 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-26/96: Rotexchemie, EKL 1997, lk I-2817
, punkt 9).
Vastavalt algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a teisele lõigule valitakse sobiv kolmas turumajandusriik põhjendatud viisil, võttes nõuetekohaselt arvesse valimise ajal kättesaadavaid usaldusväärseid andmeid. Nimelt peavad liidu institutsioonid, võttes arvesse võimalikke alternatiive, üritama leida kolmanda riigi, milles samasuguse toote hind kujuneb ekspordiriigiga võimalikult sarnastes tingimustes, tingimusel et tegu on turumajandusriigiga.
Liidu institutsioonide kaalutlusõiguse kasutamist kontrollib kohus. Võrdlusriigi valiku osas tuleb eelkõige kontrollida, kas need institutsioonid on arvestanud peamisi asjaolusid, et tõendada valitud riigi sobivust, ja kas toimikumaterjale on uuritud nõutud hoolsusega, et saaks järeldada, et normaalväärtus määrati kindlaks sobivalt ja põhjendatult (22. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-16/90: Nölle, EKL 1991, lk I-5163
, punktid 12 ja 13).
Kolmandaks määratakse algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a alusel mitteturumajanduslikest riikidest pärit impordi normaalväärtus kindlaks turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel või hinna järgi, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a liitu, või kui see ei ole võimalik, siis mis tahes muul põhjendatud alusel.
Seetõttu ilmneb selle sätte sõnastusest ja ülesehitusest, et mitteturumajanduslikest riikidest impordi korral on peamine meetod normaalväärtuse kindlaksmääramiseks see, mis võtab arvesse „turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse” või „hinna, mis kehtib müügi puhul sellisest kolmandast turumajandusriigist teistesse riikidesse, k.a [liitu]”. Sellise võimaluse puudumisel on määratletud normaalväärtuse kindlaksmääramiseks teisejärguline meetod, mille kohaselt see väärtus määratakse kindlaks „mis tahes muul põhjendatud alusel, sealhulgas samasuguse toote eest [liidus] tegelikult makstud või makstava hinna alusel, mida on vajaduse korral nõuetekohaselt kohandatud, et sisse arvata põhjendatud kasumimarginaal”.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a kasutatud väljendid näitavad, et selles sättes kirjeldatud peamise meetodi eelistamise eesmärk on määrata põhjendatult kindlaks normaalväärtus ekspordiriigis, valides kolmanda riigi, kus samasuguse toote hind kujuneb ekspordiriigiga võimalikult sarnastes tingimustes, tingimusel et tegemist on turumajandusriigiga.
Sellest tuleneb, et liidu institutsioonide kaalutlusõigus võrdlusriigi valikul ei anna neile õigust jätta kõrvale nõuet valida kolmas turumajandusriik, kui see on võimalik. Kohtujurist on märkinud oma ettepaneku punktis 97, et algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a sätestatud niisuguse üldreegli kohaldamise, mis puudutab mitteturumajandusriikidest pärinevate toodete normaalväärtuse kindlaksmääramist, saavad institutsioonid muule põhjendatud alusele tuginedes kõrvale jätta üksnes siis, kui üldreeglit ei saa kohaldada.
Selles olukorras peab Euroopa Kohus eespool punktis 22 esitatud kohtupraktika kohaselt, kui ta hindab lõpliku määruse kehtivust, kontrollima, kas liidu institutsioonid on arvestanud peamisi asjaolusid ja kas toimikumaterjalid on nõutud hoolsusega läbi vaadatud.
Käesolevas asjas ei omistatud ühelegi Hiina eksportivale tootjale turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatust ning kõigi nende eksportivate tootjate puhul määrati normaalväärtus kindlaks algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kohaselt mis tahes muul põhjendatud alusel, st uurimisele kaasa aidanud liidu ettevõtjates kohapeal kontrollitud andmete alusel. Lõpliku määruse põhjendused 17 ja 18, mis kinnitavad ajutise määruse järeldusi, täpsustavad, et ei esitatud ühtegi argumenti, mis oleks seadnud kahtluse alla normaalväärtuse kindlaksmääramise meetodi. Eelkõige järeldatakse, et kõigi muude importivate riikide hinnateabe või asjaomase avaldatud teabe kasutamine ei oleks olnud põhjendatud lahendus, arvestades koostöö puudumist võrdlusriigiga, sest sellist teavet ei oleks saanud algmääruse artikli 6 lõike 8 nõuete kohaselt kontrollida. Ajutise määruse põhjenduse 40 kohaselt jätkas komisjon võimalike võrdlusriikide otsimist ja püüdis edutult alustada koostööd kahe Tai äriühinguga.
Sellega seoses märkis komisjon Hiina Rahvavabariigist pärit teatavate töödeldud või konserveeritud tsitrusviljade (nimelt mandariinid jms) impordi suhtes dumpinguvastase menetluse algatamise teates (
ELT 2007, C 246, lk 15
), et kaebuses esitatud teabe kohaselt ei toodeta vaidlusalust toodet olulistes kogustes väljaspool liitu ja Hiinat ning et huvitatud isikutel paluti kommenteerida algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a kolmanda lõigu kohase võrdlusriigi valikut. Ajutise määruse põhjenduses 41 on märgitud, et kaks Hiina eksportivat tootjat ning importijate ühendus ei nõustunud liidus samasuguse toote eest tegelikult makstavate või nõutavate hindade kasutamisega normaalväärtuse alusena, kuid ei pakkunud välja muid sobivaid lahendusi.
Algmääruse artikli 2 lõike 7 punkt a, mille kohaselt eelistatakse selles sättes ette nähtud peamist meetodit, mille kohaselt määratakse normaalväärtus kindlaks kolmandas turumajandusriigis kehtiva hinna või arvestusliku väärtuse alusel, paneb siiski liidu institutsioonidele kohustuse hinnata nõutud hoolsusega neile kättesaadavaid andmeid, mille hulgas on eelkõige Eurostati statistika, et uurida, kas on võimalik leida võrdlusriiki selle sätte tähenduses.
Selle sätte eesmärk leida võrdlusriik, kus samasuguse toote hind kujuneb eksportiva riigi tingimustega võimalikult sarnastes tingimustes, võib olla kahjustatud, kui algmääruse artikli 2 lõike 7 punktis a esitatud mõistet „kättesaadavad usaldusväärsed andmed” piirataks andmetega, mille kaebuse esitaja on kaebuses välja toonud, või teabega, mille huvitatud pooled hiljem on uurimise käigus esitanud.
Kohtujurist märkis oma ettepaneku punktides 101 ja 102, et komisjon peab omal algatusel analüüsima kättesaadavat teavet, kuna tema roll dumpinguvastase menetluse läbiviimisel ei ole vahekohtuniku roll, kelle pädevus piirdub ainult otsuse tegemisega menetluse käigus poolte esitatud teabe ja tõendite põhjal. Sellega seoses tuleb märkida, et algmääruse artikli 6 lõiked 3 ja 4 annavad komisjonile õiguse paluda liikmesriikidelt teavet ning teha kõik vajalikud kontrollimised ja inspekteerimised.
Euroopa Kohtule edastatud Eurostati statistikast, mida mainitakse käesoleva kohtuotsuse punktis 16, ilmneb, et aastatel 2002/2003–2006/2007 toimus lõpliku määruse artiklis 1 mainitud, koodide NC 2008 30 55, 2008 30 75 ja 2008 30 90 alla kuuluvate toodete märgatav import kolmandatest turumajandusriikidest. Tegemist on eelkõige Iisraelist, Svaasimaalt, Türgist ja Taist pärit impordiga.
Kuna selles olukorras annavad Eurostati andmed, mis olid kättesaadavad uurimise ajal, kaudseid tõendeid selle kohta, et erinevates kolmandates turumajandusriikides valmistatakse asjaomase tootega võrreldavaid tooteid kogustes, mis ei ole tähtsusetud, pidi komisjon seega analüüsima omal algatusel, kas mõni nendest riikidest võis olla võrdlusriik algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti a tähenduses. Komisjon ei saanud piirduda ainult ühe küsimustiku saatmisega nendele kahele Tai ettevõtjale ning järeldada nendele vastamata jätmisest, et normaalväärtust ei saa määrata kindlaks kolmandas turumajandusriigis kasutatavate hindade põhjal. Esiteks tuleb märkida, et Taist pärit import oli oluliselt väiksem kui Iisraelist, Svaasimaalt ja Türgist pärit import. Tai ettevõtjate keeldumine koostööd teha ei võtnud komisjonilt seega sugugi kohustust analüüsida muid kolmandaid turumajandusriike käsitlevaid andmeid. Teiseks tuleb järeldada, et lõpliku määruse põhjenduses 17 üksnes kinnitatakse seda, et normaalväärtuse hindamine liidu hindade põhjal on ainus põhjendatud arvutamise alus, ilma et esitataks põhjuseid, miks ei saanud võrdlusriigina kasutada ühtegi muud eespool viidatud kolmandat turumajandusriiki peale Tai; nii ilmneb, et liidu institutsioonid ei analüüsinud hoolikalt Eurostati statistilistest andmetest tulenevaid asjaolusid.
Lõpuks tuleb tagasi lükata komisjoni poolt kohtuistungil esitatud argument, et Eurostati statistika, mis esitati pärast Euroopa Kohtu menetlustoimingut, puudutas suures osas greipide ja apelsinide importi, sest see statistika käsitles kombineeritud nomenklatuuri kolme rubriiki kuuluvaid tooteid. Esiteks puudutab taotletud statistika „vaatlusalust toodet”, st lõpliku määruse artiklis 1 mainitud tooteid. Teiseks ilmneb ajutise määruse põhjenduses 58 esitatud statistika – mis käsitleb „vaatlusaluse toote” importi – ja käesoleva menetluse käigus Euroopa Kohtule esitatud statistika võrdlusest, et viimatimainitu käsitleb üksnes vaatlusaluse toote importi.
Selles olukorras tuleb järeldada, et kuna nõukogu ja komisjon määrasid põhikohtuasjas käsitletud toote normaalväärtuse kindlaks samasuguse toote eest liidus tegelikult makstud või makstava hinna alusel, näitamata üles nõutud hoolsust, et kehtestada see väärtus lähtuvalt sama toote eest kolmandas turumajandusriigis makstud hinnast, siis on nad rikkunud algmääruse artikli 2 lõike 7 punktist a tulenevaid nõudeid.
Seetõttu tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et lõplik määrus on kehtetu.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:

Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1355/2008, millega kehtestatakse Hiina Rahvavabariigist pärinevate teatavatest tsitrusviljadest (mandariinidest jne) valmistatud toodete ja konservide impordi suhtes lõplik dumpinguvastane tollimaks ja nõutakse lõplikult sisse nende suhtes kehtestatud ajutine tollimaks, on kehtetu.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.