CELEX: 62009TJ0222
Znamka Skupnosti
Postopek z ugovorom
Prijava besedne znamke Skupnosti ALPHAREN
Prejšnje nacionalne besedne znamke ALPHA D3
Relativni razlog za zavrnitev
Verjetnost zmede
Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009)
Ugotavljanje dejanskega stanja po uradni dolžnosti
Člen 74 Uredbe št. 40/94 (postal člen 76 Uredbe št. 207/2009)

Dejansko stanje
Tožeča stranka, družba Ineos Healthcare Ltd, je 3. marca 2005 pri Uradu za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli)
(UUNT) vložila zahtevo za registracijo znamke Skupnosti na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki
Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1), kakor je bila spremenjena (nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja
2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL L 78, str. 1)).
Znamka, katere registracija je bila zahtevana, je besedni znak ALPHAREN.
Proizvodi, za katere se je zahtevala registracija, spadajo – po zožitvi seznama v postopku pred UUNT – v razred 5 Nicejskega
aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil
revidiran in spremenjen in ustrezajo temu opisu: „Farmacevtski in veterinarski preparati, ki vsebujejo magnezijev hidroksi
karbonat, železo ali hidrotalcit ali derivate teh sestavin; farmacevtski in veterinarski pripravki za uporabo pri dializi
in zdravljenju ledvičnih bolezni in motenj v delovanju ledvic; fosfatne vezi za zdravljenje hiperfosfatemije.“
Prijava znamke Skupnosti je bila objavljena v
Biltenu znamk Skupnosti
št. 49/2005 z dne 5. decembra 2005.
Družba Teva Pharmaceutical Industries Ltd (v nadaljevanju: stranka, ki je vložila ugovor) je 6. marca 2006 na podlagi člena
42 Uredbe št. 40/94 (postal člen 41 Uredbe št. 207/2009) vložila ugovor zoper registracijo prijavljene znamke za proizvode,
ki so navedeni v točki 3 zgoraj.
Ugovor je temeljil na teh prejšnjih znamkah:
–        madžarska besedna znamka ALPHA D3 št. 134972 za „farmacevtske proizvode za uravnavanje kalcija“ iz razreda 5;
–        litovska besedna znamka ALPHA D3 št. 20613 za „farmacevtske proizvode za uravnavanje kalcija“ iz razreda 5;
–        latvijska besedna znamka ALPHA D3, registrirana pod številko M30407 za „farmacevtske proizvode, s katerimi je mogoče uravnavati
kalcij“ iz razreda 5.
V utemeljitev ugovora so bili navedeni razlogi iz člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 (postal člen 8(1)(b) Uredbe št. 207/2009).
Oddelek za ugovore je 9. oktobra 2007 v celoti ugodil ugovoru na podlagi prejšnje madžarske znamke.
Tožeča stranka je 29. novembra 2007 pri UUNT na podlagi členov od 57 do 62 Uredbe št. 40/94 (postali členi od 58 do 64 Uredbe
št. 207/2009) zoper odločbo oddelka za ugovore vložila pritožbo.
Drugi odbor za pritožbe UUNT je z odločbo z dne 24. marca 2009 (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) pritožbo zavrnil. Menil
je zlasti, da prejšnje madžarske znamke ni mogoče upoštevati, ker potrdilo o registraciji ni bilo prevedeno v jezik postopka.
Dejstvo, da je bilo ugovoru ugodeno zgolj na podlagi prejšnje madžarske znamke, naj bi samo po sebi utemeljevalo razveljavitev
odločbe oddelka za ugovore. Ker pa je odbor za pritožbe menil, da je ob odločanju o pritožbi mogoče izdati odločbo z istim
izrekom, kot ga ima odločba oddelka za ugovore, je na podlagi diskrecijske pravice preučil druge znamke, na katerih je temeljil
ugovor. V zvezi s tem je zlasti navedel, da so proizvodi, na katere se nanašata latvijska in litovska registracija, enaki
proizvodom, na katere se nanaša prejšnja madžarska znamka, in da so stranke imele možnost predstaviti svoja stališča o vseh
okoliščinah obravnavanega primera. Navedel je, da obstaja med nasprotujočima si znakoma določena stopnja vidne, slušne in
konceptualne podobnosti. Poleg tega je ugotovil, da so proizvodi deloma enaki, deloma podobni. Odbor za pritožbe je navedel,
da ta dejavnik prevlada nad nižjo stopnjo podobnosti med znamkami. V bistvu je ugotovil, da obstaja verjetnost zmede pri povprečnem
potrošniku, ki je del upoštevne javnosti in ki je tej nevarnosti izpostavljen še toliko bolj, ker nima toliko vedenja in znanja
s področja biokemije in farmakologije kot strokovnjaki s teh področij.

Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        razveljavi izpodbijano odločbo;
–        UUNT naloži plačilo stroškov.
UUNT Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo
Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja štiri tožbene razloge, ki se nanašajo na, prvič, to, da stranka, ki je vložila ugovor,
ni predložila dokazov glede obstoja podobnosti med proizvodi, drugič, kršitev člena 73 Uredbe št. 40/94 (postal člen 75 Uredbe
št. 207/2009), tretjič, kršitev člena 74 Uredbe št. 40/94 (postal člen 76 Uredbe št. 207/2009) in, četrtič, kršitev člena
8(1)(b) Uredbe št. 40/94 glede opredelitve upoštevne javnosti.

Prvi tožbeni razlog: stranka, ki je vložila ugovor, ni predložila dokazov glede obstoja podobnosti med proizvodi
Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je v skladu s sodno prakso Sodišča za presojo podobnosti proizvodov v okviru postopka z ugovorom dokazno
breme na strani stranke, ki vloži ugovor. Stranka, ki je vložila ugovor, naj ne bi zadostno izkazala domnevne podobnosti med
proizvodi, saj je predložila le dva dopisa, naslovljena na tožečo stranko, in obvestilo, namenjeno pacientom. Tožeča stranka
poleg tega izpodbija dokazno vrednost tega obvestila. K temu dodaja, da se morajo dokazi nanašati na vse dejavnike, ki so
upoštevni v zvezi s primerjavo proizvodov in ki vključujejo njihovo naravo, namembnost, uporabo in njihovo konkurenčnost oziroma
komplementarnost.
UUNT izpodbija trditve tožeče stranke.
Presoja Splošnega sodišča
Iz pravila 15(2)(c) Uredbe Komisije (ES) št. 2868/95 z dne 13. decembra 1995 za izvedbo Uredbe (ES) št. 40/94 (UL L 303, str.
1) izhaja, da mora ugovor med drugim vsebovati razloge, na katerih temelji. Pravilo 15(3)(b) te uredbe določa, da lahko ugovor
vsebuje utemeljeno izjavo z opredelitvijo najpomembnejših dejstev in navedb, na katere se ugovor opira, in dokaze v podkrepitev
ugovora. Pravilo 19(1) te uredbe določa, da UUNT omogoči stranki, ki ugovarja, da predstavi dejstva, dokaze in navedbe v podkrepitev
ugovora ali da dopolni dejstva, dokaze ali navedbe, ki so že bili predloženi na podlagi pravila 15(3), v roku, ki ji ga določi
in ki je najmanj 2 meseca od datuma, ki se šteje za začetek postopka z ugovorom v skladu s pravilom 18(1).
Iz zgoraj navedenih določb izhaja, da ima v okviru postopka z ugovorom stranka, ki je vložila ugovor, pravico – ne pa dolžnosti
– da v podporo ugovoru predloži dokaze, med drugim glede podobnosti med zadevnimi proizvodi in storitvami.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je UUNT – kot je razvidno iz njegovega spisa – v dopisu z dne 7. aprila 2006 v skladu
s pravilom 19(1) Uredbe št. 2868/95 stranko, ki je vložila ugovor, pozval, naj navede dejstva, dokaze in argumente, s katerimi
bo podprla vloženi ugovor oziroma dopolnila tista dejstva, dokaze in argumente, ki so navedeni na obrazcu za vložitev ugovora,
pri tem pa je pojasnil, da bo, če navedenega ne bo prejel, v zvezi z ugovorom sprejel odločbo na podlagi dokazov, s katerimi
razpolaga.
Stranka, ki je vložila ugovor, je z dopisom z dne 18. julija 2006 predložila dodatne argumente. Tožeča stranka je nato z dopisom
z dne 31. oktobra 2006 predložila pripombe, glede katerih je stranka, ki je vložila ugovor, predstavila svoje stališče v dopisu
z dne 16. februarja 2007.
Treba je tudi pojasniti, da se v nasprotju s tem, kar v bistvu trdi tožeča stranka, Sodišče v sklepu z dne 9. marca 2007 v
zadevi Alecansan proti UUNT (C‑196/06 P, neobjavljen v ZOdl., točka 24) nikakor ni izreklo o vprašanju glede dokaznega bremena,
ki naj bi bilo v postopku z ugovorom na strani stranke, ki je vložila ugovor. V točki 24 tega sklepa je Sodišče zgolj izpostavilo,
da je treba za uporabo člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 podobnost med proizvodi dokazati tudi takrat, ko sta znaka enaka.
V nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, tudi ni nujno, da se dokazi, navedeni v pravilu 15(3)(b) Uredbe št. 2868/95, nanašajo
na vse vidike primerjave proizvodov.
Glede na zgoraj navedeno torej stranki, ki vloži ugovor, v postopku z ugovorom ni treba predložiti dokazov v zvezi s podobnostjo
zadevnih proizvodov. Iz navedenega je tudi razvidno, da trditev tožeče stranke glede dokazne vrednosti obvestila, namenjenega
pacientom, ki ga je UUNT predložila stranka, ki je vložila ugovor, v okviru tega tožbenega razloga ni upoštevna. Ta tožbeni
razlog je zato treba zavrniti.

Drugi in tretji tožbeni razlog: kršitev členov 73 in 74 Uredbe št. 40/94
Splošno sodišče meni, da je primerno, da se drugi in tretji tožbeni razlog, ki se oba nanašata na to, da je odbor za pritožbe
za dokaz obstoja podobnosti med proizvodi, na katere se nanašata prejšnji latvijska in litovska znamka, ter „farmacevtskimi
in veterinarskimi preparati, ki vsebujejo magnezijev hidroksi karbonat, železo ali hidrotalcit ali derivate teh sestavin“
(v nadaljevanju: proizvodi A) in „fosfatnimi vezmi za zdravljenje hiperfosfatemije“ (v nadaljevanju: proizvodi C), na katere
se nanaša prijavljena znamka, uporabil nekatere raziskave, obravnavata skupaj. Najprej je treba preizkusiti tretji tožbeni
razlog.
Trditve strank
Tožeča stranka v okviru tretjega tožbenega razloga trdi, da je odbor za pritožbe s tem, da je za primerjavo proizvodov na
lastno pobudo opravil raziskave na spletu – kot naj bi bilo to razvidno iz točke 40 izpodbijane odločbe – kršil obveznost
iz člena 74 Uredbe št. 40/94, v skladu s katero mora v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije svoj
preizkus omejiti na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke. Te raziskave naj bi obsegale
pregled spletnega medicinskega slovarja, spletnega mesta ameriške vlade o kliničnih preizkusih in spletnega mesta družbe,
ki ni tožeča stranka, je pa del iste skupine družb. V zvezi s podobnostjo, na eni strani, proizvodov, na katere se nanašata
prejšnji latvijska in litovska znamka, ter na drugi strani, proizvodov A in proizvodov C, na katere se nanaša prijavljena
znamka, tožeča stranka navaja tudi, da so bili dokazi, ki jih je zbral odbor za pritožbe, odločilni.
Tožeča stranka v okviru drugega tožbenega razloga odboru za pritožbe v bistvu očita to, da je izpodbijano odločbo utemeljil
z razlogi, glede katerih ni imela možnosti zavzeti stališča. Navaja namreč, da nikoli ni imela priložnosti, da bi predstavila
svoje stališče o dokazih, ki jih je odbor za pritožbe našel na spletu. Dodaja, da bi lahko – če bi ji bila dana možnost, da
se izreče o teh dokazih – prikazala tiste dejavnike, zaradi katerih naj ne bi bilo mogoče priti do sklepa, da so si proizvodi
podobni.
V zvezi s tretjim tožbenim razlogom UUNT navaja, da v skladu s sodbo Splošnega sodišča z dne 24. septembra 2008 v zadevi Anvil
Knitwear proti UUNT – Aprile e Aprile (Aprile) (T-179/07, neobjavljena v ZOdl., točki 72 in 75) odbor za pritožbe trditve
stranke, ki je vložila ugovor, glede podobnosti proizvodov ni smel šteti za dokazano, ker je tožeča stranka ni izpodbijala.
Na podlagi seznamov proizvodov, na katere se nanašajo nasproti stoječe si znamke, naj bi torej moral sam opraviti preizkus
podobnosti proizvodov. UUNT meni, da je v teh okoliščinah odbor za pritožbe na lastno pobudo lahko zakonito opravil raziskave
tako, da je pregledal nevtralne vire informacij ali vire informacij, ki so tožeči stranki znani, ker so bile te raziskave
namenjene izključno preverjanju resničnosti dokazov in trditev stranke, ki je vložila ugovor.
V zvezi z drugim tožbenim razlogom UUNT izpodbija trditve tožeče stranke z navedbo, da v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča
pravica do podaje pripomb, kot jo določa člen 73, drugi stavek, Uredbe št. 40/94 (postal člen 75, drugi stavek, Uredbe št.
207/2009), ne velja za končno stališče, ki ga namerava sprejeti upravni organ. Enako naj bi veljalo za dokumente, ki potrjujejo
in ki vplivajo na končno ugotovitev glede podobnosti proizvodov. Poleg tega naj bi dokumenti, ki so bili pridobljeni na spletu,
zgolj potrdili prvotno stališče odbora za pritožbe, ki je bilo navedeno v točki 42 izpodbijane odločbe. Dodaja, da bi tožeča
stranka svoje pripombe glede trditev stranke, ki je vložila ugovor, lahko predložila pred sprejetjem izpodbijane odločbe,
pa tega ni storila. Nazadnje, UUNT meni, da bi bil, tudi če je odbor za pritožbe storil napako s tem, da strankam ni predložil
rezultatov raziskav, ki so bile opravljene na spletu, sklep o primerjavi proizvodov še vedno isti. Taka kršitev člena 73 Uredbe
št. 40/94 naj ne bi utemeljevala razveljavitve izpodbijane odločbe.
Presoja Splošnega sodišča
V skladu s členom 74(1) Uredbe št. 40/94 „je Urad v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije pri tem
preizkusu omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke.“
Ta določba se nanaša zlasti na dejansko podlago odločb UUNT, torej na dejstva in dokaze, s katerimi lahko UUNT veljavno utemelji
svoje odločitve. Tako lahko odbor za pritožbe svojo odločitev o pritožbi, s katero je bila izpodbijana odločba, izdana v postopku
z ugovorom, utemelji samo z dejstvi in dokazi, ki so jih predložile stranke. Vendar omejitev dejanske podlage preizkusa odbora
za pritožbe ne izključuje možnosti, da ta poleg dejstev, ki so jih izrecno navedle stranke v postopku z ugovorom, upošteva
tudi splošno znana dejstva, to so dejstva, ki jih lahko pozna vsak in jih je mogoče dobiti iz splošno dostopnih virov (glej
sodbo Splošnega sodišča z dne 22. junija 2004 v zadevi Ruiz-Picasso in drugi proti UUNT – DaimlerChrysler (PICARO), T-185/02,
Recueil, str. II-1739, točki 28 in 29 in navedena sodna praksa, in zgoraj navedeno sodbo Aprile, točka 71).
V obravnavani zadevi se je odbor za pritožbe v točkah 40 in 41 izpodbijane odločbe skliceval na rezultate raziskav, opravljenih
na spletu. Natančneje, kot je razvidno iz točke 40 izpodbijane odločbe, je uporabil definicijo hiperfosfatemije, ki je vključena
v specifikacijo proizvodov C prijavljene znamke, ki jo je našel v spletnem slovarju medicinskih izrazov. Na spletnem mestu
ameriške vlade o kliničnih preizkusih je poiskal tudi terapevtske indikacije magnezijevega hidroksi karbonata, železa ali
hidrotalcita, ki so zajeti v proizvodih A prijavljene znamke. Nazadnje, v točki 41 izpodbijane odločbe se je skliceval na
informacije o medsebojnem vplivu zadevnih proizvodov, ki dokazujejo, da so zelo povezani in da so namenjeni pacientom z ledvičnimi
boleznimi, in ki jih je našel na spletnem mestu družbe, ki ni tožeča stranka, je pa del iste skupine družb. Treba je ugotoviti,
da teh dejstev UUNT ne izpodbija.
Čeprav so bili rezultati zadevnih raziskav izpisi iz spletnih mest, navedenih v točki 30 zgoraj, ki so splošno dostopna, ta
okoliščina ne zadošča, da bi se v obravnavanem primeru lahko štelo, da gre za splošno znana dejstva. Gre namreč za opis farmacevtskih
proizvodov in njihovih terapevtskih indikacij, česar ob upoštevanju visoke stopnje tehničnosti nikakor ni mogoče obravnavati
kot informacije, ki so splošno znana dejstva.
Zato je ob upoštevanju rezultatov raziskav, opravljenih na spletu, ki so navedene zgoraj v točki 30, treba ugotoviti, da je
odbor za pritožbe kršil člen 74 Uredbe št. 40/94, ker dejstva, ki so bila ugotovljena na podlagi raziskav na spletu, na katere
se je skliceval, niso splošno znana dejstva.
Vendar iz ustaljene sodne prakse izhaja, da če v posebnih okoliščinah obravnavanega primera storjena napaka ni mogla imeti
odločilnega vpliva na rezultat, potem argumentacija, ki temelji na taki napaki, ni učinkovita in torej z njo ni mogoče utemeljiti
razveljavitve izpodbijane odločbe (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 12. septembra 2007 v zadevi Philip Morris Products proti
UUNT (Oblika škatlice za cigarete), T-140/06, neobjavljena v ZOdl., točka 72 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba navesti, da je bil bistveni del opisa proizvodov A in C, na katere se nanaša prijavljena znamka, izključno
izpis rezultatov raziskav, opravljenih na spletu, ki so navedene v točki 30 zgoraj. Poleg tega je treba opozoriti, da je opis
zadevnih proizvodov začetna točka vsake primerjave proizvodov, ta primerjava pa je neobhodna faza presoje obstoja verjetnosti
zmede. V obravnavanem primeru je treba poudariti, da odbor za pritožbe ni mogel priti do ugotovitve, da so si proizvodi A
in C in proizvodi, na katere se nanašata prejšnji latvijska in litovska znamka, podobni in na podlagi tega v točki 58 izpodbijane
odločbe ugotoviti, da obstaja verjetnost zmede, ne da bi se skliceval na dejstva, ki izhajajo iz spornih raziskav. Tako bi
bila v nasprotju s tem, kar trdi UUNT, izpodbijana odločba bistveno drugačna, če zadevne informacije ne bi bile uporabljene.
V zvezi z „farmacevtskimi in veterinarskimi pripravki za uporabo pri dializi in zdravljenju ledvičnih bolezni in motenj v
delovanju ledvic“ (v nadaljevanju: proizvodi B), na katere se nanaša prijavljena znamka, pa so informacije, pridobljene na
podlagi izpodbijanih raziskav, navedenih v točki 41 izpodbijane odločbe, le potrdile ugotovitev odbora za pritožbe glede podobnosti
zadevnih proizvodov. Zato s kršitvijo člena 74 Uredbe št. 40/94, ki je bila ugotovljena v točki 32 zgoraj, ni mogoče utemeljiti
razveljavitve izpodbijane odločbe v delu, v katerem se nanaša na proizvode B.
Poleg tega je treba zavrniti trditve UUNT glede posledic, ki jih prinaša sprejetje zgoraj navedene sodbe Aprile (točki 72
in 75). Čeprav je Splošno sodišče v tej sodbi dejansko potrdilo, da UUNT ni dolžan, da za dokazane šteje trditve stranke,
ki jih druga stranka v postopku ni izpodbijala, vendarle ni trdilo, da UUNT ni dolžan spoštovati zahtev, ki so v zvezi s preizkusom
določene v členu 74 Uredbe št. 40/94.
Ker je iz navedenega razvidno, da je odbor za pritožbe s tem, da je uporabil rezultate raziskav, opravljenih na spletu, ki
so navedene v točki 30 zgoraj, storil napako, je treba tretji tožbeni razlog sprejeti v delu, ki se nanaša na to, da je odbor
za pritožbe v izpodbijani odločbi potrdil zavrnitev zahteve za registracijo prijavljenega znaka za proizvode A in C, in zavrniti
v delu, ki se nanaša na proizvode B, pri tem pa se Splošnemu sodišču ni treba izreči o drugem tožbenem razlogu.
Ker je bila izpodbijana odločba na podlagi preizkusa tretjega tožbenega razloga deloma razveljavljena, je treba preizkusiti
tudi četrti tožbeni razlog.

Četrti tožbeni razlog: kršitev člena 8(1)(b) Uredbe št. 40/94 v zvezi z opredelitvijo upoštevne javnosti
Trditve strank
Tožeča stranka navaja, da je odbor za pritožbe pri opredelitvi upoštevne javnosti storil napako s tem, da je v točki 36 izpodbijane
odločbe štel, da so bili zadevni proizvodi tudi v prosti prodaji v lekarnah in tako dostopni širši javnosti. Tožeča stranka
izpodbija to trditev iz dveh razlogov. Najprej, v zvezi s proizvodi, na katere se nanašata prejšnji latvijska in litovska
znamka, naj bi le navodilo za uporabnike dokazovalo, da je bilo alfakalcidol – farmacevtski proizvod, ki spada v kategorijo
proizvodov, na katere se nanašata prejšnji znamki – mogoče dobiti le z receptom. Na podlagi zgolj te ugotovitve naj bi bilo
mogoče sklepati, da gre za specializirano javnost. Poleg tega meni, da je proizvode, na katere se nanaša prijavljena znamka,
mogoče dobaviti le na podlagi recepta. Odbor za pritožbe naj bi s tem, da je v točki 58 izpodbijane odločbe štel, da so povprečni
potrošniki nadpovprečno pozorni, prezrl dejstvo, da so ti pridobili recept ali da jim je vsaj strokovnjak s področja zdravstva
nudil strokovno pomoč.
UUNT izpodbija trditve tožeče stranke.
Presoja Splošnega sodišča
V skladu s sodno prakso je treba v okviru celovite presoje verjetnosti zmede upoštevati povprečnega potrošnika zadevne kategorije
proizvodov, ki je normalno obveščen ter razumno pozoren in preudaren. Upoštevati je treba tudi dejstvo, da se lahko pozornost
povprečnega potrošnika spreminja glede na kategorijo zadevnih proizvodov ali storitev (glej sodbo Splošnega sodišča z dne
13. februarja 2007 v zadevi Mundipharma proti UUNT – Altana Pharma (RESPICUR), T-256/04, ZOdl., str. II-449, točka 42 in navedena
sodna praksa).
V obravnavanem primeru je odbor za pritožbe v točki 36 izpodbijane odločbe štel, da so v upoštevni javnosti hkrati zajeti
strokovnjaki s področja zdravstva (zdravniki, farmacevti, zdravstvene sestre) in povprečni potrošniki, to so pacienti in osebe,
ki za njih skrbijo. Menil je, da iz upoštevne javnosti ni mogoče izključiti povprečnega potrošnika, ker specifikacija proizvodov
ni omejena na zdravila, ki se dobavijo na podlagi recepta, in da torej ni mogoče izključiti možnosti, da so zadevni proizvodi
lahko dostopni v prosti prodaji. Glede na to, da sta bili prejšnji znamki registrirani v Latviji in Litvi, upoštevna javnost
po mnenju odbora za pritožbe obsega strokovnjake s področja zdravstva in povprečne potrošnike iz teh dveh držav.
V skladu s sodno prakso v primeru, ko so zadevni proizvodi zdravila, za katera mora pred njihovo prodajo potrošnikom v lekarnah
zdravnik izdati recept, upoštevna javnost zajema hkrati končne potrošnike in strokovnjake s področja zdravstva, to je zdravnike,
ki predpišejo zdravila, in farmacevte, ki prodajajo predpisana zdravila. Tudi če na izbiro teh proizvodov vplivajo posredniki
ali jo določajo, lahko verjetnost zmede obstaja tudi za potrošnike, ker so ti lahko soočeni s temi proizvodi, pa čeprav se
nakupi, gledano za vsakega od navedenih proizvodov posebej, opravljajo v različnih trenutkih (glej v tem smislu sodbo Sodišča
z dne 26. aprila 2007 v zadevi Alcon proti UUNT, C-412/05 P, ZOdl., str. I-3569, točke od 52 do 63).
Kot je razvidno iz zgoraj navedene sodne prakse, celo v zvezi z zdravili, ki se dobavijo izključno na podlagi recepta, ni
mogoče izključiti, da je povprečni potrošnik del upoštevne javnosti. Zato je odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da upoštevna
javnost hkrati zajema strokovnjake s področja zdravstva in povprečne potrošnike.
Zato vprašanje, ali so bili zadevni proizvodi lahko dostopni v prosti prodaji, v obravnavanem primeru ni upoštevno, saj tudi
če je odbor za pritožbe storil napako pri presoji v zvezi z načinom prodaje zadevnih proizvodov, ostaja ugotovitev o tem,
kdo je zajet v upoštevni javnosti, nespremenjena.
Glede na zgoraj navedeno je treba ta tožbeni razlog zavrniti. Iz vsega zgoraj navedenega je razvidno, da je treba izpodbijano
odločbo razveljaviti v delu, v katerem se nanaša na proizvode A in C.

Stroški
V skladu s členom 87(3) Poslovnika Splošnega sodišča lahko Splošno sodišče odloči, da se stroški delijo, če vsaka stranka
uspe samo deloma. Ker je bilo v obravnavani zadevi predlogu stranke ugodeno le v zvezi z delom zadevnih proizvodov, je treba
odločiti, da UUNT nosi svoje stroške in polovico stroškov tožeče stranke.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:
1.
Odločba drugega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 24. marca 2009
(zadeva R 1897/2007-2) se razveljavi v delu, v katerem se nanaša na proizvode iz teh kategorij: „Farmacevtski in veterinarski
preparati, ki vsebujejo magnezijev hidroksi karbonat, železo ali hidrotalcit ali derivate teh sestavin“ in „Fosfatne vezi
za zdravljenje hiperfosfatemije“.
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
UUNT nosi svoje stroške in polovico stroškov, ki jih je priglasila družba Ineos Healthcare Ltd.
4.
Družba Ineos Healthcare nosi polovico svojih stroškov.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 9. februarja 2011.
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.