CELEX: 62014FJ0006
Civildienests
Atalgojums
Apgādnieka zaudējuma pensija
Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmā daļa
Miruša ierēdņa šķirts laulātais
Uzturlīdzekļu pastāvēšana ierēdņa nāves iestāšanās dienā
Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pants
Termiņš lūguma par tiesību uz pensiju aprēķinu iesniegšanai

Ar prasības pieteikumu, kas Civildienesta tiesas kancelejā saņemts 2014. gada 28. janvārī,
J. Borghans
lūdz atcelt lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija ir atteikusies piešķirt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju.

Atbilstošās tiesību normas
Atbilstošās tiesību normas ietver Eiropas Savienības Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. un 42. pantu, redakcijā pirms
Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 22. oktobra Regulas (ES, Euratom) Nr. 1023/2013, ar ko groza Eiropas Savienības Civildienesta
noteikumus un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtību (turpmāk tekstā – “Civildienesta noteikumi”) spēkā
stāšanās, kā arī turpmāk sniegtās Civildienesta noteikumu un minētā pielikuma normas.
Civildienesta noteikumu 79. pantā ir noteikts:
“Ierēdņa vai bijušā ierēdņa pārdzīvojuš[ais] laulāt[ais] [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 4. nodaļā paredzētajā veidā
ir tiesīg[s] saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, kas līdzvērtīga 60 % no izdienas pensijas vai invaliditātes pabalsta, kādu
maksāja mirušajam [laulātajam], vai, neatkarīgi no dienesta ilguma vai vecuma, kāda būtu maksājama viņam, ja viņam uz to būtu
tiesības nāves brīdī.
Apgādnieka zaudējuma pensija, kas izmaksājama tā ierēdņa pārdzīvojušā laulātā, kurš nomira [Civildienesta noteikumu] 35. pantā
norādīto administratīvo statusu laikā, nedrīkst būt mazāka par iztikas minimumu vai mazāka par 35 % no pēdējās pamatalgas,
ko ierēdnis saņēma.
[..]”
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 80. pantu:
“Ja ierēdnis vai persona, kura ir tiesīga uz izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, nomirst un viņam nav dzīvesbiedra,
kurš būtu tiesīgs uz apgādnieka zaudējuma pensiju, mirušā apgādājamie bērni [Civildienesta noteikumu] VII pielikuma 2. panta
nozīmē viņa nāves brīdī ir tiesīgi uz bāreņa pensiju saskaņā ar [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 21. pantu.
Šādas pašas tiesības uz pensiju attiecas uz bērniem, kuri atbilst iepriekšminētajiem nosacījumiem, dzīvesbiedra, kurš saņem
apgādnieka zaudējuma pensiju, nāves vai atkārtotas laulības gadījumā.
Ja ierēdnis vai cita persona, kas ir tiesīga saņemt izdienas pensiju vai invaliditātes pabalstu, nomirst, bet pirmajā daļā
minētie nosacījumi nav izpildīti, tad apgādājamie bērni [Civildienesta noteikumu] VII pielikuma 2. panta izpratnē ir tiesīgi
saņemt bāreņa pensiju saskaņā ar [Civildienesta noteikumu] VIII pielikuma 21. pantu; tomēr šāda pensija ir puse no pensijas,
ko aprēķina saskaņā ar minēto pantu.
[..]”
Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 21. panta 1. punkta pirmā daļa ir izteikta šādā redakcijā:
“Bāreņa pensija, kas paredzēta Civildienesta noteikumu 80. panta pirmajā, otrajā un trešajā daļā par pirmo bāreni ir astoņas
desmitdaļas no apgādnieka zaudējuma pensijas, kuru būtu tiesības saņemt ierēdņa vai bijušā ierēdņa, kas saņēma izdienas pensiju
vai invaliditātes pabalstu, pārdzīvojušajam laulātajam, neņemot vērā [šī pielikuma] 25. pantā noteiktos samazinājumus.”

Tiesvedības rašanās fakti
Prasītāja 1991. gada 20. aprīlī apprecējās ar
R. van Raan
, kurš tolaik bija Komisijas ierēdnis.
Šajā laulībā 1993. gada 10. septembrī piedzima bērns.
Ar 2004. gada 15. jūnija spriedumu
tribunal de première instance de Bruxelles
[Briseles Pirmās instances tiesa] (Beļģija) šķīra šo laulību,
R. van Raan
un prasītājai savstarpēji vienojoties. Vienošanās par šķiršanos, kura noslēgta 2003. gada 24. decembrī (turpmāk tekstā –
“Vienošanās par šķiršanos”) un pievienota minētā sprieduma pielikumā, bija paredzēts, ka no minētās dienas līdz savai nāvei
R. van Raan
maksās prasītājai uzturlīdzekļus, kuru apmērs tobrīd tika noteikts EUR 3000 mēnesī.
Ar 2007. gada 18. decembra spriedumu
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
[Overeises–Zaventemas kantona Miertiesa] (Beļģija) pēc
R. van Raan
pieteikuma, sākot no 2006. gada 1. septembra, atcēla uzturlīdzekļus, kuri viņam bija jāmaksā prasītājai.
2008. gada 12. februārī prasītāja pārsūdzēja
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu.
2008. gada 2. martā
R. van Raan
nomira.
Nav strīda par to, ka pēc
R. van Raan
nāves Komisija nemaksāja prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju.
Toties, sākot no 2008. gada jūlija, Komisija atbilstoši Civildienesta noteikumu 80. pantam piešķīra mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērnam bāreņa pensiju, kuras apmērs saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 21. panta 1. punkta pirmo
daļu tika noteikts kā astoņas desmitdaļas no apgādnieka zaudējuma pensijas, ko prasītāja būtu saņēmusi, ja viņai būtu bijušas
tiesības uz šādu pensiju (turpmāk tekstā – “palielinātas likmes bāreņa pensija”).
2011. gada oktobrī, kļuvis pilngadīgs, mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērns kā viņa mantinieks pārņēma Beļģijas tiesās celto [un] tolaik
tribunal de première instance de Bruxelles
izskatīšanā esošo prasību atcelt uzturlīdzekļus, kuri pienācās prasītājai.
Ar 2013. gada 25. marta spriedumu
tribunal de première instance de Bruxelles
atcēla
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un mirušā
R. van Raan
sākotnējo pieteikumu atcelt Vienošanās par šķiršanos tekstā par labu prasītājai paredzētos uzturlīdzekļus atzina par nepamatotu,
jo Vienošanās par šķiršanos tekstā izvirzītie nosacījumi uzturlīdzekļu atcelšanai nebija izpildīti.
Mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērns kā
R. van Raan
mantinieks piekrita
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedumam.
2013. gada 29. aprīļa vēstulē prasītāja lūdza Komisijai, sākot no 2008. gada aprīļa, izmaksāt viņai apgādnieka zaudējuma pensiju,
paskaidrodama, ka, tā kā ar
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedumu ir atcelts
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedums, viņa atbilst kritērijiem, kas Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā ir izvirzīti
šādas pensijas saņemšanai.
Ar 2013. gada 3. jūnija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) Komisija prasītājas lūgumu noraidīja, pamatojoties
uz apstākli, ka, nelūgdama aprēķināt viņas tiesības uz pensiju viena gada laikā no
R. van Raan
nāves, viņa saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu ir zaudējusi savas tiesības.
Ar 2013. gada 9. jūlija paziņojumu prasītāja atbilstoši Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktam iesniedza sūdzību par
apstrīdēto lēmumu.
Ar 2013. gada 29. oktobra lēmumu iecēlējinstitūcija noraidīja sūdzību tā paša iemesla dēļ, kura dēļ sūdzība bija noraidīta
apstrīdētajā lēmumā (turpmāk tekstā – “lēmums, ar kuru noraidīta sūdzība”).

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
–        atcelt lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Civildienesta tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums

Par prasības priekšmetu
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasījumi atcelt tiesību aktus, kas formāli vērsti pret lēmumu, ar kuru noraidīta sūdzība,
gadījumā, ja šim lēmumam nav autonoma satura, nozīmē, ka Civildienesta tiesā izskatīšanai tiek iesniegts akts, par kuru ir
iesniegta sūdzība (šajā ziņā skat. spriedumu
Vainker
/Parlaments, 293/87, EU:C:1989:8, 8. punkts).
Šajā lietā, tā kā lēmumam, ar kuru noraidīta sūdzība, nav autonoma satura, ir jāuzskata, ka prasība ir vērsta tikai pret apstrīdēto
lēmumu.

Par pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija lūdz atzīt par nepieņemamiem prasījumus, kuru mērķis ir panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Pēc Komisijas uzskatiem,
šis lēmums vienīgi apstiprinot iepriekšējo netiešo lēmumu, kas pieņemts pēc
R. van Raan
nāves 2008. gadā, ar ko administrācija ir atteikusies piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju un kas nav apstrīdēts
Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā paredzētajos termiņos. Komisija piebilst, ka saskaņā ar iedibināto judikatūru
iespēja iesniegt lūgumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktu – iespēja, ko prasītāja ir izmantojusi, 2013. gada
29. aprīļa vēstulē lūdzot piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju, – neļaujot ierēdnim vai tiesību pārņēmējam neievērot termiņus,
kas Civildienesta noteikumu 90. un 91. pantā paredzēti sūdzības iesniegšanai un prasības celšanai, lūgumā netieši apstrīdot
iepriekšējo lēmumu, kurš nav ticis apstrīdēts paredzētajos termiņos, – kā tas ir šajā lietā.
Prasītāja lūdz noraidīt Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību.
Civildienesta tiesas vērtējums
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka prasība atcelt lēmumu, ar kuru ir vienīgi apstiprināts iepriekšējs un noteiktajos termiņos
neapstrīdēts lēmums, nav pieņemama. Lēmums ir vienīgi iepriekšējo lēmumu apstiprinošs, ja tajā nav ietverts neviens jauns
fakts salīdzinājumā ar iepriekšējo tiesību aktu un ja pirms tam nav pārskatīta šī iepriekšējā tiesību akta adresāta situācija
(spriedums
A
/Komisija, F‑12/09, EU:F:2011:136, 119. punkts).
Šajā lietā vispirms ir jāpārbauda, vai – kā apgalvo Komisija – netiešs lēmums 2008. gadā ir pieņemts, lai nepiešķirtu prasītājai
apgādnieka zaudējuma pensiju tādēļ, ka viņa neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā paredzētajiem
nosacījumiem.
Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 90. panta 1. punktā ir paredzēts, ka jebkura persona, uz kuru attiecas šie Civildienesta
noteikumi, var iesniegt iecēlējinstitūcijai lūgumu, lai tā pieņem ar konkrēto personu saistītu lēmumu, un ka, ja četru mēnešu
laikā no lūguma iesniegšanas dienas atbilde uz lūgumu nav saņemta, tas ir uzskatāms par netiešu lēmumu par lūguma noraidīšanu.
No šīs normas izriet, ka principā lēmums, ar kuru ierēdnim netieši tiek atteiktas tiesības, var tikt pieņemts tikai ar nosacījumu,
ka ierēdnis iepriekš ir vērsies pie administrācijas ar lūgumu, lai tā piešķir viņam šīs tiesības.
Rakstveida dokumentos Komisija ir norādījusi, ka prasītāja tai nav iesniegusi nevienu lūgumu izmaksāt apgādnieka zaudējuma
pensiju. Lai gan sūdzībā par apstrīdēto lēmumu prasītāja tiešām ir minējusi, ka pastāv šāds lūgums un pat lēmums, ar ko tai
2008. gadā ir atteikts piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju, pēc tam rakstveida dokumentos un tiesas sēdē tā apstiprināja,
ka šāda lūguma un lēmuma nav.
Tātad nav pierādīts, ka Komisija ar netiešu lēmumu, kas izriet no tās klusēšanas attiecībā uz prasītājas lūgumu, būtu atteikusies
piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju.
Turklāt, pieņemot, ka Komisija vienlaikus ar palielinātas likmes bāreņa pensijas piešķiršanu mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērnam 2008. gadā ar netiešu lēmumu ir atteikusies piešķirt prasītājai apgādnieka zaudējuma pensiju, nevar
tikt uzskatīts, ka apstrīdētais lēmums būtu vienīgi šo iepriekšējo netiešo lēmumu apstiprinošs lēmums.
Šis netiešais lēmums varētu tikt pamatots tikai ar apstākli, ka prasītāja neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma
27. panta pirmajā daļā izvirzītajiem nosacījumiem šādas apgādnieka zaudējuma pensijas saņemšanai. Taču apstrīdētais lēmums
tika pamatots ar to, ka prasītāja nav izpildījusi termiņa prasības, kas paredzētas tā paša pielikuma 42. pantā. Tātad Komisija
apstrīdētajā lēmumā pārskatīja prasītājas situāciju, pamatodamās uz jauniem apstākļiem, kas var ietekmēt šo situāciju.
Tādējādi Komisijas izvirzītā iebilde par nepieņemamību ir jānoraida.

Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
Attiecībā pret apstrīdēto lēmumu prasītāja būtībā izvirza tikai vienu pamatu par Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta
pārkāpumu.
Iebildumos, ko prasītāja izklāstījusi, pamatodama savu pamatu, prasītāja paskaidro, ka tai nevarot tikt pārmests, ka tā viena
gada laikā no
R. van Raan
nāves dienas nav lūgusi aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
Juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra sprieduma dēļ viņa minētajā dienā vairs nesaņēma uzturlīdzekļus un rezultātā neatbilda Civildienesta
noteikumu VIII pielikuma 27. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Prasītāja piebilst, ka pēc tam viņa atbilda Civildienesta noteikumu
VIII pielikuma 42. panta normām, viena gada laikā no
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma, ar kuru viņai tika atjaunoti uzturlīdzekļi, pasludināšanas iesniegdama lūgumu izmaksāt apgādnieka
zaudējuma pensiju.
Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.
Komisija apgalvo, ka prasītājai bija jāievēro Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētais termiņš, kādā bija
jālūdz aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju. Pēc Komisijas uzskatiem, prasītājai viena gada laikā no
R. van Raan
nāves bija jāinformē administrācija, ka ar Vienošanos par šķiršanos viņai ir piešķirti uzturlīdzekļi un ka viņa ir pārsūdzējusi
2007. gada 18. decembra spriedumu, ar kuru
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
bija šos uzturlīdzekļus atcēlusi.
Tiesas sēdē Komisija precizēja, ka, ja prasītāja tai būtu sniegusi šādu informāciju, tā būtu varējusi palielinātas likmes
bāreņa pensijas galīgo izmaksu mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērnam papildināt ar nosacījumu, ka
tribunal de première instance de Bruxelles
neatceļ
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un uzturlīdzekļi netiek atjaunoti ar atpakaļejošu spēku.
Tāpat tiesas sēdē, atbildēdama uz Civildienesta tiesas jautājumiem, Komisija norādīja, ka prasītāja katrā ziņā vispār neesot
varējusi pieprasīt apgādnieka zaudējuma pensiju, jo
R. van Raan
nāves dienā viņa neatbilda Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā izvirzītajiem nosacījumiem šādas pensijas pieprasīšanai,
proti, bijušā laulātā, kas ir ierēdnis vai bijušais ierēdnis, nāves dienā pašam saņemt no viņa uzturlīdzekļus. Komisija piebilst,
ka neesot nozīmes apstāklim, ka pēc
R. van Raan
nāves
tribunal de première instance de Bruxelles
ir atcēlusi
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un tādējādi atjaunojusi uzturlīdzekļus, kuri bija noteikti ar Vienošanos par šķiršanos.
Saskaņā ar Komisijas viedokli, nospriežot pretējo, tiktu atzīts, ka konkrētā laika posmā, neievērojot Civildienesta noteikumu
80. pantu, varētu vienlaikus likumīgi tikt maksāta apgādnieka zaudējuma pensija un palielinātas likmes bāreņa pensija.
Civildienesta tiesas vērtējums
–       Ievada apsvērumi
Lai gan apstrīdētajā lēmumā un lēmumā, ar kuru noraidīta sūdzība, Komisija, noraidīdama prasītājas iesniegto lūgumu par tiesību
uz apgādnieka zaudējuma pensiju aprēķinu, bija pamatojusies uz apstākli, ka prasītāja ir zaudējusi savas tiesības, jo viņa
šo lūgumu nav iesniegusi Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētajā viena gada termiņā, savā iebildumu rakstā
un tiesas sēdē Komisija apgalvoja, ka prasītājai vispār nav bijušas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, jo, tā kā dienā,
kad nomira viņas bijušais laulātais, viņa nesaņēma uzturlīdzekļus, viņa neatbilst Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta
pirmajā daļā paredzētajiem nosacījumiem šādas pensijas pieprasīšanai.
Šajā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja vien iestāde nav saistošās kompetences situācijā, tai nevar tikt atļauts procesa
laikā sniegt aizstājošu pamatojumu (spriedums
CP
/Parlaments, F‑8/13, EU:F:2014:44, 67. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tātad ir jāpārbauda, vai Komisija – kura galvenokārt ir vēlējusies aizstāt apstrīdētā lēmuma sākotnējo pamatojumu, kas balstīts
uz to, ka prasītāja nav ievērojusi Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, ar jaunu pamatojumu, kas balstīts uz
to, ka prasītāja neietilpst minētā pielikuma 27. panta pirmās daļas piemērošanas jomā, – bija saistošās kompetences situācijā.
Kā paredzēts Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā, “ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais
ir tiesīgs saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, kas paredzēta šajā nodaļā, ar nosacījumu, ka bijušā laulātā nāves gadījumā
viņš var pamatot savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties vai nu uz tiesas rīkojumu, vai oficiāli reģistrētu
vienošanos, kas spēkā starp viņu un viņa bijušo laulāto”.
Pārbaudot, vai mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais pamato, ka tam viņa bijušā laulātā nāves brīdī ir bijušas
tiesības uz uzturlīdzekļiem saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu, administrācijai nav nekādas
novērtējuma brīvības un tai ir pienākums uzturlīdzekļus piešķirt vai atteikties piešķirt atkarībā no tā, vai šis faktiskais
apstāklis ir iestājies vai nē.
Tādējādi, tā kā administrācija, piešķirot vai atsakoties piešķirt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā
daļā paredzēto apgādnieka zaudējuma pensiju, bija saistošās kompetences situācijā, Komisija savā iebildumu rakstā un tiesas
sēdē varēja sniegt aizstājošu pamatojumu, kurš balstīts uz to, ka prasītāja neietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā.
Tātad Civildienesta tiesai vispirms ir jāpārbauda, vai
tribunal de première instance de Bruxelles
sprieduma rezultātā varēja tikt uzskatīts, ka prasītājai ir tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
Apstiprinošas atbildes gadījumā Civildienesta tiesai pēc tam būs jānosaka, vai Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā
paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš bija piemērojams prasītājai.
–       Par to, vai
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā prasītājai bija tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju
Kā jau minēts, no Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmās daļas izriet, ka apgādnieka zaudējuma pensijas piešķiršanai
mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam ir izvirzīts nosacījums, ka “bijušā laulātā nāves gadījumā [nāves brīdī]
viņš var pamatot savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties vai nu uz tiesas rīkojumu, vai oficiāli reģistrētu
vienošanos, kas spēkā starp viņu un viņa bijušo laulāto”.
Šajā lietā no lietas materiāliem izriet, ka, lai gan Vienošanās par šķiršanos tekstā bija paredzēts, ka
R. van Raan
maksās prasītājai uzturlīdzekļus EUR 3000 mēnesī apmērā, ar
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
spriedumu – spriedumu, kuram saskaņā ar Beļģijas tiesībām bija piemērota pilntiesīga pagaidu izpilde, –šie uzturlīdzekļi,
sākot no 2006. gada 1. decembra, bija atcelti.
Tādējādi 2008. gada 2. martā –
R. van Raan
nāves dienā –, neraugoties uz apstākli, ka prasītāja bija pārsūdzējusi
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu, nevarēja tikt uzskatīts, ka prasītājai saskaņā ar Beļģijas tiesībām pašai būtu tiesības
saņemt no viņas bijušā laulātā uzturlīdzekļus.
Protams, kad
R. van Raan
nomira,
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumam vairs nebija
res judicata
spēka, jo, kā minēts, prasītāja bija pārsūdzējusi šo spriedumu. Tomēr pagaidu izpildes dēļ, kas spriedumam bija piemērota,
prasītājai vairs nebija nekāda pamata, kas ļautu tai turpināt saņemt uzturlīdzekļus.
Tādējādi
R. van Raan
nāves dienā prasītāja neatbilda nosacījumiem, kas Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā ir paredzēti
apgādnieka zaudējuma pensijas pieprasīšanai.
Starp citu, Komisija savos rakstveida dokumentos pati ir atzinusi, ka “Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pants [..]
nav jāpiemēro” situācijā, kādā prasītāja bija
R. van Raan
nāves dienā.
Tomēr nav strīda par to, ka ar 2013. gada 25. marta spriedumu
tribunal de première instance de Bruxelles
atcēla
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un atzina par nepamatotu mirušā
R. van Raan
pieteikumu atcelt uzturlīdzekļus, kas bija paredzēti Vienošanās par šķiršanos tekstā.
Ir jānosaka, vai, kā apgalvo prasītāja, tas, ka apelācijas tiesa atcēla pirmajā instancē pieņemto spriedumu, ir piešķīris
viņai tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu.
Šajā ziņā Civildienesta tiesa atgādina, ka tādas Savienības tiesību normas teksts, kurā, kā tas ir Civildienesta noteikumu
VIII pielikuma 27. panta pirmajā daļā, nav nevienas tiešas norādes uz dalībvalstu tiesībām, lai noteiktu tās jēgu un piemērojamību,
parasti ir jāinterpretē autonomi un atsaucoties uz tiesību normas kontekstu un uz attiecīgā tiesiskā regulējuma mērķi. Tomēr,
pat ja nav šādas tiešas norādes, Savienības tiesību piemērošana var nozīmēt atsauci uz dalībvalstu tiesībām, ja Savienības
tiesa nevar Savienības tiesībās vai to vispārējos principos atrast informāciju, kura ļautu tai, izmantojot autonomu interpretāciju,
precizēt attiecīgās Savienības tiesību normas saturu un piemērojamību (spriedums
Díaz García
/Parlaments, T‑43/90, EU:T:1992:120, 36. punkts).
Šajā gadījumā, kā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa ir tieši atzinusi spriedumā
M
/Tiesa (T‑172/01, EU:T:2004:108), jēdziens ““uzturlīdzekļi” [..], kas noteikts [..] ar vienošanos, kura panākta starp bijušajiem
laulātajiem” Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmās daļas izpratnē, nevar tikt interpretēts autonomi. Jēdziens
“uzturlīdzekļu maksāšanas pienākums”, par kādu bijušie laulātie vienojušies šķiršanās dēļ, gluži pretēji, pieder pie īpašumtiesiskajām
sekām, kas izriet no laulības šķiršanas sprieduma, kurš pasludināts, pamatojoties uz piemērojamajiem civiltiesību noteikumiem
(spriedums
M
/Tiesa, EU:T:2004:108, 72. punkts).
Līdz ar to, lai noteiktu, vai ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais “bijušā laulātā nāves gadījumā [nāves brīdī] [..]
[pamato] savas tiesības saņemt no viņa uzturnaudu, pamatojoties [..] uz [..] vienošanos, kas [ir] spēkā starp viņu un viņa
bijušo laulāto”, ir jāatsaucas uz tiesībām, kuras reglamentē laulības šķiršanas sekas, proti, šajā gadījumā – uz Beļģijas
tiesībām, atbilstoši kurām laulība ir šķirta.
Tā kā, ja Beļģijas tiesībās pirmajā instancē pieņemto nolēmumu apelācijas tiesa atceļ, šis pirmais nolēmums izzūd ar atpakaļejošu
spēku,
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedums, ar ko atcelts
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedums, ir licis ar atpakaļejošu spēku izzust pēdējam minētajam spriedumam un atjaunoties uzturlīdzekļiem,
kas paredzēti Vienošanās par šķiršanos tekstā; tādējādi ir uzskatāms, ka šie uzturlīdzekļi nekad nav bijuši atcelti.
Tādējādi, sākot no 2013. gada 25. marta –
tribunal de première instance de Bruxelles
sprieduma pasludināšanas dienas –, ņemot vērā, ka no 2006. gada 1. septembra prasītājai ir atjaunotas tiesības uz uzturlīdzekļiem,
kuras paredzētas Vienošanās par šķiršanos tekstā, noteikti bija jāuzskata, ka saskaņā ar Beļģijas tiesībām viņa ir pamatojusi,
ka
R. van Raan
nāves brīdī viņai bija tiesības saņemt no viņa uzturlīdzekļus.
No tā izriet, ka
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā prasītāja ir iekļauta apgādnieka zaudējuma pensijas saņēmēju vidū saskaņā ar Civildienesta
noteikumu VIII pielikuma 27. panta pirmo daļu.
Šo secinājumu nevar ietekmēt Komisijas iebildums, saskaņā ar kuru, lai noteiktu, vai ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtais laulātais
var saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantu, esot jāņem vērā
tikai situācija, kāda pastāvējusi ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves dienā, neņemot vērā iespējamo šīs situācijas grozīšanu
ar atpakaļejošu spēku. Ja tiktu piekrists šādam iebildumam, tad tiktu pārkāptas Beļģijas tiesības, saskaņā ar kurām ar to,
ka apelācijas tiesa atceļ pirmajā instancē pieņemto nolēmumu, ar kuru atcelti uzturlīdzekļi, ar atpakaļejošu spēku tiek atjaunoti
uzturlīdzekļi.
Tāpat nevar piekrist Komisijas argumentam, saskaņā ar kuru tad, ja, sākot no
R. van Raan
nāves dienas, tiktu atzītas prasītājas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, netiktu ievērota Civildienesta noteikumu
80. panta trešā daļa.
Šajā ziņā Civildienesta noteikumu 80. panta trešā daļa tiešām liedz attiecībā uz to pašu laika posmu atzīt vienlaikus ierēdņa
vai bijušā ierēdņa šķirtā laulātā tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju un bērna, kurš ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves
brīdī bija viņa apgādājamais, tiesības saņemt palielinātas likmes bāreņa pensiju.
Tomēr šajā gadījumā tajā pašā laikā, kad
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta sprieduma rezultātā, sākot no 2006. gada 1. septembra, tika atjaunoti uzturlīdzekļi, kas prasītājai
pienācās saskaņā ar Vienošanos par šķiršanos, un prasītājai radās tiesības saņemt apgādnieka zaudējuma pensiju no
R. van Raan
nāves dienas, ar šo spriedumu Komisijas lēmums, ar kuru mirušā
R. van Raan
un prasītājas bērnam, sākot no 2008. gada jūlija, bija piešķirta palielinātas likmes bāreņa pensija, ar atpakaļejošu spēku
zaudēja juridisko pamatu.
Visbeidzot, jāatgādina, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta mērķis ir ļaut ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam
laulātajam, kurš šī ierēdņa nāves brīdī saņem uzturlīdzekļus, turpināt tos saņemt arī pēc [ierēdņa] nāves, jo tie ir resursi,
kas nodrošina viņa iztiku. Nav attaisnojams tas, ka ierēdņa vai bijušā ierēdņa šķirtajam laulātajam tiek liegts saņemt apgādnieka
zaudējuma pensiju un tātad viņa iztikas resursus tikai tāpēc, ka neatkarīgi no viņa vēlmes uzturlīdzekļi, kurus viņš saņēma
uz valsts tiesību pamata, ir tikuši atcelti pirms ierēdņa vai bijušā ierēdņa nāves un vēlāk pēc šīs nāves tie tikuši atjaunoti
ar atpakaļejošu spēku.
–       Par to, vai Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantā paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš bija piemērojams prasītājai
Saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, “ja ierēdnis vai bijušais ierēdnis, kas saņem izdienas pensiju
vai invaliditātes pabalstu, nomirst un viena gada laikā no viņa nāves iestāšanās datuma viņa tiesību pārņēmēji nav pieprasījuši
sev pienākošos pensiju vai pabalstu, viņi šādas tiesības zaudē, izņemot gadījumus, ja noteiktajā kārtībā konstatēti
force majeure
apstākļi”.
No paša Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta teksta izriet, ka tajā paredzētais tiesību zaudēšanas termiņš nav
piemērojams mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmēju gadījumā, kuriem nāves iestāšanās dienā bija tiesības uz pensiju
vai pabalstu.
No tā izriet, ka Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pants nav piemērojams tādu mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību
pārņēmēju gadījumā, kuriem – kā šajā lietā – ierēdņa nāves iestāšanās dienā nebija tiesību uz pensiju vai pabalstu, bet kuriem
tās tika atzītas vēlāk ar valsts tiesas pieņemtu nolēmumu pēc šīs nāves iestāšanās dienas un ar atpakaļejošu spēku.
Šajā lietā, kā minēts,
R. van Raan
nāves dienā prasītājai nebija tiesību uz apgādnieka zaudējuma pensiju, jo uzturlīdzekļi, kas paredzēti Vienošanās par šķiršanos
tekstā, pirms tam bija atcelti ar
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un apelācijas tiesa tos vēl nebija atjaunojusi ar atpakaļejošu spēku.
Šādos apstākļos, apstrīdētajā lēmumā pamatojoties uz apstākli, ka, nelūgdama aprēķināt viņas tiesības uz pensiju viena gada
laikā no
R. van Raan
nāves, prasītāja ir zaudējusi savas tiesības saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. pantu, Komisija ir pieļāvusi
kļūdu tiesību piemērošanā.
Paliek jautājums par to, vai prasītājai tomēr bija jāiesniedz lūgums par viņas tiesību uz apgādnieka zaudējuma pensiju aprēķinu
noteiktajā termiņā.
Šajā ziņā, tā kā Civildienesta noteikumos nav nevienas normas, kurā mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību pārņēmējiem,
kuri ir šī sprieduma 70. punktā minētajā situācijā, būtu noteikts termiņš, kurā jālūdz aprēķināt viņu tiesības uz pensiju
vai pabalstu, tad Civildienesta tiesai ir jānovērš šī nepilnība (pēc analoģijas attiecībā uz termiņu prasības celšanai strīdos
starp Eiropas Investīciju banku un tās darbiniekiem skat. spriedumu
Dunnett
u.c./EIB, T‑192/99, EU:T:2001:72, 51. punkts).
Tiesiskās noteiktības un tiesiskās paļāvības aizsardzības principi, kas ir Savienības tiesību vispārējie principi, nepieļauj,
ka iestādes un fiziskās personas varētu rīkoties bez jebkāda ierobežojuma laikā, līdz ar to it īpaši riskējot, ka tiks apdraudēta
radītās juridiskās situācijas stabilitāte, un ar tiem tiek prasīts ievērot saprātīgu termiņu (pēc analoģijas attiecībā uz
termiņu prasības atlīdzināt zaudējumus iesniegšanai skat. rīkojumu
Marcuccio
/Komisija, T‑157/09 P, EU:T:2010:403, 42. punkts).
Tādēļ Civildienesta tiesa uzskata, ka tiesiskās noteiktības princips nosaka pienākumu mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību
pārņēmējiem, kuri ir šī sprieduma 70. punktā minētajā situācijā, saprātīgā termiņā pieprasīt viņu tiesību uz pensiju vai pabalstu
aprēķinu, šim termiņam sākoties valsts tiesas nolēmuma, uz kura pamata viņu tiesības uz pensiju vai pabalstu ir atzītas ar
atpakaļejošu spēku, paziņošanas dienā.
Šajā lietā, lai gan pēc lietas materiāliem nevar precīzi noteikt dienu, kurā prasītājai tika paziņots
tribunal de première instance de Bruxelles
2013. gada 25. marta spriedums, šī paziņošana noteikti ir notikusi ne agrāk kā 2013. gada 25. martā.
Prasītāja lūdza aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju jau 2013. gada 29. aprīlī, proti, termiņā, kas, ņemot
vērā lietas apstākļus, ir uzskatāms par saprātīgu.
Tādējādi ir jāuzskata, ka tad, kad prasītāja lūdza aprēķināt viņas tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju, viņa nebija šīs
tiesības zaudējusi.
Komisija tomēr apgalvo, ka prasītājai viena gada laikā no
R. van Raan
nāves bija vismaz jāinformē Komisija par savu personisko situāciju un it īpaši jānorāda tai, ka saskaņā ar Vienošanos par
šķiršanos viņai pienākas uzturlīdzekļi no
R. van Raan
, ka šie uzturlīdzekļi ir atcelti ar
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu un ka viņas iesniegtā šī sprieduma pārsūdzība ir izskatīšanā
tribunal de première instance de Bruxelles
.
Tomēr nedz no Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 42. panta formulējuma, nedz tā uzbūves nevar tikt secināts, ka prasītājai
būtu bijis pienākums sniegt Komisijai šādas ziņas, jo šajā tiesību normā tādiem mirušā ierēdņa vai bijušā ierēdņa tiesību
pārņēmējiem, kuriem faktiski ir tiesības uz pensiju vai pabalstu, ir vienīgi noteikts termiņš, kādā viņiem jālūdz aprēķināt
savas tiesības.
Tātad tam, ka prasītāja nav sniegusi Komisijai ziņas par savu personisko situāciju, it īpaši par pārsūdzību, ko tā iesniegusi
par
juge de paix du canton de Overijse-Zaventem
2007. gada 18. decembra spriedumu, nav nekādas nozīmes jautājumā par to, vai viņa ir savlaicīgi lūgusi aprēķināt viņas tiesības
uz apgādnieka zaudējuma pensiju.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ; pārējie iebildumi, kas izvirzīti vienīgā prasības pieteikumā
ietvertā prasījuma pamatojumam, nav jāizskata.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 101. pantam, ievērojot citas minētā reglamenta II sadaļas 8. nodaļas tiesību normas, lietas dalībnieks,
kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz savus tiesāšanās izdevumus un viņam piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to
ir prasījis lietas dalībnieks, kam spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar šī paša reglamenta 102. panta 1. punktu, ja to prasa
taisnīgums, Civildienesta tiesa var nolemt, ka lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz savus tiesāšanās izdevumus,
bet viņam piespriež atlīdzināt otra lietas dalībnieka tiesāšanās izdevumus tikai daļēji vai pat vispār atbrīvo to no šā pienākuma.
No šajā spriedumā minētā pamatojuma izriet, ka Komisija ir lietas dalībniece, kurai spriedums ir nelabvēlīgs. Turklāt prasītāja
savos prasījumos ir skaidri lūgusi piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā lietas apstākļi neattaisno
Reglamenta 102. panta 1. punkta piemērošanu, ir jāpiespriež Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt prasītājas
tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu
CIVILDIENESTA TIESA
(otrā palāta)
nospriež:
1)
atcelt 2013. gada 3. jūnija lēmumu, ar kuru Eiropas Komisija ir atteikusies piešķirt apgādnieka zaudējuma pensiju
J. Borghans
;
2)
Eiropas Komisija sedz savus un atlīdzina
J. Borghans
tiesāšanās izdevumus.
Bradley
Kreppel
Rofes i Pujol
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2015. gada 23. martā.
Sekretāre

Priekšsēdētājs
W. Hakenberg

K. Bradley
*
Tiesvedības valoda – franču.