CELEX: 62011TJ0378
Kopienas preču zīme
Kopienas grafiskas preču zīmes "MEDINET" reģistrācijas pieteikums
Valsts un starptautiskas agrākas grafiskas preču zīmes "MEDINET"
Pretendēšana uz agrāku preču zīmju, valsts un starptautiskas, agrāku izcelsmi
Agrākas krāsainas preču zīmes un reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme, kas neaptver nevienu konkrētu krāsu
Apzīmējumu identiskuma neesamība
Regulas (EK) Nr. 207/2009 34. pants
Pienākums norādīt pamatojumu
Regulas Nr. 207/2009 75. pants
Mutvārdu procesa noturēšanas lietderīgums
Regulas Nr. 207/2009 77. pants

Sprieduma pamatojums
Tiesvedības priekšvēsture
1. 2009. gada 29. decembrī prasītāja Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) iesniedza Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu, pamatojoties uz Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.).
2. Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir šāds grafiskais apzīmējums:
>image>1
3. Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nicas nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst šādam aprakstam: “vīni, dzirkstošie vīni, dzērieni, kas satur vīnu”.
4. Vienlaicīgi prasītāja ITSB atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 34. pantam iesniedza pieteikumu, kas attiecās uz pretendēšanu uz agrāku grafisku preču zīmju, valsts un starptautiskas, agrāku izcelsmi, kuras ir reģistrētas attiecīgi Vācijā ar Nr. 834732 un starptautiskā līmenī ar Nr. 364053, kas ir spēkā Austrijā, Beniluksa valstīs, Čehijas Republikā, Francijā, Ungārijā, Itālijā, Polijā, Slovākijā un Slovēnijā, kuras veido šāds apzīmējums:
>image>2
5. Ar 2010. gada 30. jūnija lēmumu pārbaudītāja noraidīja [pieteikumu par] pretendēšanu uz agrāku preču zīmju, valsts un starptautiskas, agrāku izcelsmi.
6. 2010. gada 17. augustā prasītāja, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pantu, iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par pārbaudītājas lēmumu.
7. Ar 2011. gada 10. maija lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”) ITSB Apelāciju ceturtā padome apelācijas sūdzību noraidīja. Tā it īpaši uzskatīja, ka Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punktā paredzētā preču zīmju identiskuma prasība, lai varētu pretendēt uz agrāku izcelsmi nav ievērota, ciktāl reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme neaptver nevienu konkrētu krāsu, lai gan agrākās preču zīmes, valsts un starptautiskā, ir zelta krāsā.
Lietas dalībnieku prasījumi
8. Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
– atcelt apstrīdēto lēmumu;
– piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9. ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
– prasību noraidīt;
– piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
10. Savas prasības pamatojumā prasītāja izvirza trīs pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punkta pārkāpumu, otrais – minētās regulas 75. panta pārkāpumu un trešais – šīs pašas regulas 77. panta pārkāpumu.
11. Ir jāizanalizē secīgi otrais, pirmais un trešais pamats.
12. Vispirms ir jānorāda, ka prasītāja prasības pieteikuma 53. punktā atsaucas uz lielu skaitu argumentu, kuri ir izvirzīti jau procesā Apelāciju padomē un pie pārbaudītājas un uzsver, ka tie ir jāuzskata arī par tādiem, kas noteikti ir šī prasības pieteikuma daļa.
13. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai atzītu prasību par pieņemamu, turklāt nodrošinot tiesisko drošību un pareizu tiesvedības norisi, pamata faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, ar kuriem prasība pamatota, jāizriet – vismaz kopsavilkuma veidā un tomēr saskaņotā un saprotamā veidā – no paša prasības pieteikuma teksta. Kaut arī atsevišķos jautājumos prasības pieteikuma tekstu var pamatot un papildināt, atsaucoties uz tam pievienotajiem materiāliem, vispārēja atsauce uz citiem dokumentiem, pat ja tie ir pievienoti prasības pieteikumam, nevar kompensēt galveno juridisko argumentu neesamību, kam atbilstoši konkrētajiem noteikumiem ir jābūt ietvertiem prasības pieteikumā. Tādējādi, tā kā prasītāja nav konkrēti atsaukusies uz atsevišķiem savu rakstveida dokumentu punktiem, kuri ietver procesā ITSB izvirzītos argumentus, vispārējas atsauces uz minētajiem rakstveida dokumentiem ir atzīstamas par nepieņemamām (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-346/09 Winzer Pharma /ITSB – Alcon  (“BAÑOFTAL”), 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
Par otro pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 75. punkta pārkāpumu
14. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 75. pantam ITSB lēmumos ir jānorāda pamatojums. Šī pamatojuma norādīšanas pienākuma piemērojamība ir tādi pati kā tā, kas iziriet LESD 296. panta, saskaņā ar kuru akta autora argumentācijai ir jābūt skaidrai un nepārprotamai. Šim pienākumam ir divi mērķi, pirmkārt, ļaut ieinteresētajām personām noskaidrot pieņemtā lēmuma pamatojumu, lai aizstāvētu savas tiesības, un, otrkārt, ļaut Eiropas Savienības tiesai veikt lēmuma tiesiskuma pārbaudi. Tomēr Apelāciju padomēm nevar pieprasīt sniegt izklāstu, kurā izsmeļoši un viens pēc otra norādīti visi tām paustie lietas dalībnieku argumenti. Tādējādi pamatojums var būt netiešs, ja vien tas ieinteresētajām personām ļauj uzzināt iemeslus, kuru dēļ ticis pieņemts Apelāciju padomes lēmums, un kompetentajai tiesai – gūt pietiekamu informāciju savai pārbaudei (skat. Vispārējās tiesas 2012. gada 12. jūlija spriedumu lietā T-389/11 Gucci /ITSB – Chang Qing Qing  (“GUDDY”), 16. punkts un tajā minētā judikatūra).
15. Otrkārt, ir jāatgādina, ka pienākums pamatot lēmumus ir būtiska formalitāte, kas ir jānošķir no jautājuma par pamatojuma pamatotību, kas attiecas uz strīdīgā akta likumību pēc būtības. Lēmuma pamatojumu veido formāla to pamatu izklāstīšana, uz kuriem šis lēmums balstīts. Ja šajos pamatos ir pieļautas kļūdas, tie skar lēmuma likumību pēc būtības, nevis tā pamatojumu, kas var būt pietiekams, pat izklāstot kļūdainus pamatus (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā “GUDDY”, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
16. Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome nav pamatojusi tās detalizētās argumentācijas par ITSB Apelāciju padomju lēmumiem saistībā ar pretendēšanu uz prioritāti vai agrāku izcelsmi noraidīšanu, lai gan tie attiecas uz gandrīz identiskiem faktiem tāpat kā tie, kas aplūkoti izskatāmajā lietā.
17. Šis arguments nav pieņemams. Apelāciju padomei nebija jāveic detalizēta šo dažādo lēmumu pārbaude, turklāt tā apstrīdētā lēmuma 21. punktā precizēja iemeslus, kuru dēļ tā prasītājas norādītos lēmumus neuzskatīja par nozīmīgiem. Tādējādi Apelāciju padome norādīja, ka šie lēmumi ir “pretrunā pastāvīgajai [ITSB] pirmo instanču nodaļu praksei” un nav arī “spēkā esošajām tiesību normām atbilstoši”.
18. Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Apelāciju padome nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, konstatējot, ka Regulā Nr. 207/2009 nav tiesību normas, atbilstoši kurai melnbalta preču zīme ir aizsargāta visās krāsās. Tā piebilst, ka, ja Apelāciju padome būtu pārbaudījusi Kopienas preču zīmju tiesību principus, kurus tā pati šajā kontekstā ir plaši citējusi, tai būtu bijis jākonstatē, ka vismaz “daļēja pretendēšana uz agrāko izcelsmi” izskatāmajā lietā ir pamatota.
19. Šie argumenti vairs nav pieņemami. No vienas puses, ir jākonstatē, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 20. punktā nav tikai apgalvojusi, ka “[Regula Nr. 207/2009] ne[ietver] tiesību principu, saskaņā ar kuru melnbalta preču zīme ir aizsargāta visās krāsās”, bet norādīja, ka “gluži pretēji ir [jāsalīdzina] tādas preču zīmes, kādas tās [ir] reģistrētas, [turklāt] preču zīmes krāsa konkrētā gadījumā var ietilpt vai var neietilpt pēdējās minētās dominējošajos un atšķirtspējīgajos elementos, ietekmēt vai neietekmēt minētās preču zīmes vispārējo radīto iespaidu un palielināt vai samazināt līdzību (šī fakta dēļ – aizsardzības jomu), ņemot vērā pretstatīto preču zīmi veidojošos elementus”.
20. No otras puses, prasītājas arguments, saskaņā ar kuru Apelāciju padomei būtu bijis jāatzīst vismaz “daļēja pretendēšana uz agrāko izcelsmi”, patiesībā tiek pausts, lai Apelāciju padomei pārmestu, ka tā nav ņēmusi vērā prasītājas uzskatu, nevis nav norādījusi pietiekamu lēmuma pamatojumu. Ir jāatgādina, ka, ievērojot iepriekš 15. punktā minēto judikatūru, jautājums par pamatojuma pamatotību ir nodalīts no pienākuma norādīt pamatojumu.
21. Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Apelāciju padome ir pietiekami pamatojusi iemeslus, kuru dēļ tā atteicās apmierināt pretendēšanu uz agrāko preču zīmju agrāko izcelsmi pieteikuma grafisko apzīmējumu “MEDINET” reģistrēt kā Kopienas preču zīmi ietvaros, ļaujot prasītājai aizstāvēt savas tiesības un Savienības tiesai veikt lēmuma tiesisku pārbaudi.
22. Tādēļ otrais pamats ir jānoraida.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punkta pārkāpumu
23. Vispirms ir jāatzīmē, ka, ja Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā un lietas dalībnieki savos rakstveida dokumentos atsaucas uz reģistrācijai pieteikto Kopienas preču zīmi kā uz tādu, kas ir melnbalta, tas nenozīmē, ka Kopienas preču zīme, kuras reģistrācija tiek lūgta, aptver melnu un baltu krāsu, bet ka tā neaptver nevienu konkrētu krāsu.
24. Prasītāja uzskata, ka, atsakot apmierināt [pieteikumu par] pretendēšanu uz agrāku preču zīmju, valsts un starptautiskas, agrāku izcelsmi Kopienas preču zīmes “MEDINET” reģistrācijas pieteikuma ietvaros, Apelāciju padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punktu.
25. Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punktam agrākas dalībvalstī reģistrētas Kopienas preču zīmes, kā arī Beniluksa valstīs reģistrētas preču zīmes vai atbilstoši starptautiskiem nolīgumiem, kas ir spēkā dalībvalstī, reģistrētas agrākas preču zīmes īpašnieks, kurš iesniedz pieteikumu identiskas preču zīmes reģistrēšanai par Kopienas preču zīmi attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski tiem, uz ko reģistrēta agrāka preču zīme, vai kas ir tajos ietverti, attiecībā uz Kopienas preču zīmi var pretendēt uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi saistībā ar dalībvalsti, kurā vai kurai tā ir reģistrēta.
26. Lai būtu apmierināms [pieteikums par] pretendēšanu uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi Kopienas preču zīmes reģistrēšanas mērķiem, kumulatīvi ir jābūt izpildītiem trīs nosacījumiem: agrākajai preču zīmei un reģistrācijai pieteiktajai preču zīmei ir jābūt identiskām; reģistrācijai pieteiktās preču zīmes precēm vai pakalpojumiem ir jābūt identiskiem ar vai ietvertiem ar agrāko preču zīmi apzīmētajās precēs un pakalpojumos; attiecīgo preču zīmju īpašniekam jābūt vienam un tam pašam (Vispārējās tiesas 2012. gada 19. janvāra spriedums lietā T-103/11 Shang /ITSB (“justing”), 14. punkts).
27. Jāatgādina, ka apzīmējums ir identisks preču zīmei, ja tajā bez grozījumiem vai papildinājumiem ir atkārtoti visi preču zīmi veidojošie elementi vai, aplūkojot to kopumā, tajā ietvertās atšķirības ir tik maznozīmīgas, ka vidusmēra patērētājam tās var palikt neievērotas (iepriekš minētais spriedums lietā “justing”, 16. punkts).
28. Nosacījums par apzīmējuma un preču zīmes identiskumu ir jāinterpretē šauri ar šādu identiskumu saistīto seku dēļ. Šajā gadījumā atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 34. panta 2. punktam tās Kopienas preču zīmes īpašniekam, kuras agrākas preču zīmes agrākā izcelsme tikusi atzīta, gadījumā, ja viņš atteiktos no agrākās preču zīmes vai ļautu beigties tās termiņam, saglabāsies tādas pat tiesības, kādas viņam būtu, ja agrākā preču zīme joprojām būtu reģistrēta (iepriekš minētais spriedums lietā “justing”, 17. punkts).
29. Izskatāmajā lietā nav apstrīdēts, ka ar reģistrācijai pieteikto preču zīmi aptvertās preces un ar agrākajām preču zīmēm, valsts un starptautisko, aptvertās preces ir identiskas. Tāpat lietas dalībnieki ir vienisprātis, ka attiecīgajām preču zīmēm ir viens un tas pats īpašnieks.
30. Turklāt ir jāuzsver, ka agrākajām preču zīmēm, valsts un starptautiskai, un reģistrācijai pieteiktajai Kopienas preču zīmei ir kopīgs vārdiskais elements, proti, elements “medinet”, kas ietverts grafiskā formā, kura attēlota kā krusts, kurš pirmajās [minētajās preču zīmēs] ir zelta krāsā, bet otrajā neapzīmē nevienu konkrētu krāsu.
31. Prasītāja uzskata, pirmkārt, ka Apelāciju padomei, lai pārbaudītu, vai ir izpildīts apzīmējuma un preču zīmes identiskuma nosacījums, būtu bijuši jāpiemēro iebildumu procesos attīstītie principi par preču zīmju identiskumu. Turklāt tā uzskata, ka Apelāciju padome nav ievērojusi atšķirību starp aizsardzības priekšmetu un apjomu. Visbeidzot pretendēšana uz agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi nenozīmē, ka pēc atteikšanās no valsts tiesībām Kopienas preču zīme ir spēkā konkrētajās valstīs minēto valsts tiesību prioritātes dēļ. Gluži pretēji, ar Kopienas preču zīmi piešķirtās aizsardzības apjoms konkrētajās valstīs būs atkarīgs no aizsardzības apjoma, kas piešķirts ar preču zīmēm, par kurām ir iesniegts [pieteikums par] pretendēšanu uz agrāku izcelsmi. Izskatāmajā lietā tātad rodas jautājums par aizsardzības apjomu, kas piešķirts ar attiecīgajām preču zīmēm.
32. Runājot par preču zīmju identiskumu, Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 15. punktā uzskatīja, ka “šī identiskuma nav, ja agrākā preču zīme ir krāsaina un preču zīme, kas ir Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma priekšmets, nav krāsaina”. Apstrīdētā lēmuma 18. punktā tā piebilda, ka “pretendēšanas uz agrāku izcelsmi spēkā esamības atzīšana patiesībā nozīmētu agrākās krāsainās preču zīmes aizstāšanu ar melnbaltas preču zīmes aizsardzību, t.i., preču zīmes attēlojuma izmaiņas”. Visbeidzot apstrīdētā lēmuma 19. punktā tā uzskatīja, ka “izraksti no preču reģistra tikai neskaidri ļauj nošķirt vārdisko elementu [“medinet”], kurš turpretī Kopienas preču zīmes pieteikumā ir skaidri salasāms”, un ka “reģistra izrakstos vārdiskais šis elements ir skaidrāks nekā fons, lai gan tas bija tumšāks nekā pēdējais minētais Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikumā (melns uz balta fona)”.
33. Runājot par attiecīgo preču zīmju aizsardzības apjoma jautājumu, Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 20. punktā norādīja, ka “agrākās preču zīmes vai pat preču zīmes, kas ir Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma priekšmets, (pieņemot, ka tās vēlāk tiek reģistrētas) aizsardzības apjoms izskatāmajā lietā netika apstrīdēts”, ka “aizsardzības priekšmetam būtu jābūt vienam un tam pašam, pretējā gadījumā nevar būt identiskuma”, un ka “to apstiprina atsauce uz [Tiesas] spriedumu lietā “Arthur-et-Félicie””.
34. Ir jānorāda, kā ITSB to norādīja tiesas sēdē, ka “atsauce uz [Tiesas] spriedumu lietā “Arthur-et-Félicie”” patiesībā ir saprotama kā atsauce uz Tiesas 2003. gada 20. marta spriedumu lietā C-291/00 LTJ Diffusion  ( Recueil , I-2799. lpp.).
35. Apelāciju padome turklāt noraidīja prasītājas atsauci uz Vispārējās tiesas 2009. gada 18. jūnija spriedumu lietā T-418/07 LIBRO /ITSB – Causley  (“LiBRO”), nospriežot, “ka tam nav nozīmes, jo šis spriedums attiecas [..] tikai uz sajaukšanas iespējas pārbaudi un šajā kontekstā līdzības pakāpes starp preču zīmēm pārbaudi” (apstrīdētā lēmuma 20. punkts).
36. Turklāt pēc Apelāciju padomes domām:
“spekulatīviem apsvērumiem par attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjomu [..] attiecībā pret iespējamām trešajām preču zīmēm [pieteikums par] pretendēšanu uz agrāku izcelsmi pārbaudes ietvaros līdz ar to nav vietas. Preču zīmju identiskuma jēdziens nav obligāti interpretējams vienādi [gan] [Regulas Nr. 207/2009] 34. panta ietvaros, [gan] citu tiesību normu ietvaros, piemēram, [Regulas Nr. 207/2009] 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta ietvaros, vai arī novērtējot izmantošanu identiskā (reģistrētā) veidā [minētās regulas] 15. panta 1. punkta izpratnē” (apstrīdētā lēmuma 20. punkts).
37. Šajā ziņā ITSB atbildes rakstā norāda, ka pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, judikatūra par Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta piemērošanu nav nozīmīga minētās regulas 34. panta piemērošanai, jo patērētāju uztverei, kas ir noteicošais elements iebildumu procesā, nav nekādas nozīmes pretendēšanas uz agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi procesā.
38. Tomēr tiesas sēdē ITSB norādīja, ka iepriekš minētais spriedums lietā LTJ Diffusion ir bijis apstrīdētā lēmuma pamatā, bet ka, lai arī preču zīmju identiskuma jēdziena, kā tas ir definēts Regulas Nr. 207/2009 34. panta piemērošanas kontekstā, ietvaros varētu ņemt vērā patērētāju uztveri, tai ir jāņem vērā arī cits elements, proti, attiecīgo preču zīmju aizsardzības apjoms.
39. Jāatgādina, ka preču zīmju identiskuma jēdziena definīcija, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā “justing” (16. punkts), iedvesmojas no iepriekš minētajā Tiesas spriedumā lietā LTJ Diffusion (54. punkts) sniegtās definīcijas, atbildot uz prejudiciālu jautājumu par Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmās direktīvas 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.), 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta, kas ir identisks Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunktam, interpretāciju.
40. Tomēr tikai fakts, ka preču zīmju identiskuma jēdziena definīcija, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā “justing” (16. punkts), iedvesmojas no iepriekš minētajā Tiesas spriedumā lietā LTJ Diffusion  (54. punkts) sniegtās definīcijas, nevar likt apšaubīt šīs definīcijas nozīmīgumu Regulas Nr. 207/2009 34. panta piemērošanā. Pat tad, ja minētās regulas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta un 34. panta mērķi nav vieni un tie paši, tie abi kā nosacījumu to piemērošanai izvirza attiecīgo preču zīmju identiskumu. Turklāt ar šiem diviem pantiem saistītajā judikatūrā tiek prasīts, lai preču zīmju identiskuma jēdziens tiek interpretēts šauri (iepriekš minētais spriedums lietā LTJ Diffusion , 50. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā “justing”, 17. punkts).
41. Tiesību akta dažādās normās izmantotais jēdziens konsekvences un tiesiskās drošības iemeslu dēļ, vēl jo vairāk tad, ja tas ir interpretējams šauri, ir jāprezumē, ka tas nozīmē vienu un to pašu neatkarīgi no normas, kurā tas ir ietverts.
42. Visbeidzot, lai gan Pirmās direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunktā, tāpat kā Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā, nav skaidras atsauces uz konkrētās sabiedrības daļas uztveri, ir jānorāda, ka Tiesa iepriekš minētajā spriedumā lietā LTJ Diffusion to ņēma vērā, lai sniegtu preču zīmju identiskuma jēdziena detalizētāku definīciju, kas ļauj konstatēt šādu identiskumu, ja starp preču zīmēm ir tik nelielas atšķirības, ka minētās atšķirības no vidusmēra patērētāja viedokļa var palikt nepamanītas.
43. Tādējādi Tiesas iepriekš minētajā spriedumā lietā LTJ Diffusion  sniegtā preču zīmju identiskuma jēdziena interpretācija Pirmās direktīvas 89/104 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta, kas ir identisks Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apa kšpunktam, piemērošanai ir nozīmīga Regulas Nr. 207/2009 34. panta piemērošanā.
44. Līdz ar to ir jāsecina, ka Apelāciju padomei bija jāņem vērā tā pati preču zīmju identiskuma jēdziena definīcija kā tā, kas judikatūrā minēta Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas kontekstā.
45. Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka pretēji tam, ko ITSB apgalvoja tiesas sēdē, apstrīdētā lēmuma 20. punkts neļauj secināt, ka Apelāciju padome patiešām ir ņēmusi vērā to preču zīmju identiskuma jēdziena definīciju, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā LTJ Diffusion (54. punkts). Lai gan Apelāciju padome uz šo spriedumu atsaucas, lai apgalvotu, ka, lai pastāvētu šāds identiskums, aizsardzības objektam ir jābūt vienam un tam pašam, šī paša punkta beigās tā norāda, ka Regulas Nr. 207/2009 34. pantā ietvertais preču zīmju identiskuma jēdziens nav obligāti interpretējams tāpat kā minētās regulas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta kontekstā.
46. Tomēr šī kļūda nav tāda, lai padarītu par spēkā neesošiem apstrīdētajā lēmumā izklāstītos apsvērumus, jo ir acīmredzams, ka, lasot apstrīdētā lēmuma pamatojumu kopumā, Apelāciju padomes secinājumi atbilst iepriekš Vispārējās tiesas iepriekš 27. punktā norādītajai definīcijai.
47. Runājot par attiecīgo preču zīmju aizsardzības apjomu, pretēji ITSB apgalvotajam, tas nav pretendēšanas uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi izvērtēšanas kontekstā vērā ņemams elements. Kā tas ir norādīts iepriekš 26. punktā, viens no ITSB pārbaudītajiem nosacījumiem, lai šādu [pieteikumu par] pretendēšanu apmierinātu vai neapmierinātu, ir attiecīgo preču zīmju identiskums. Šāda identiskuma pārbaude liek salīdzināt attiecīgās preču zīmes veidojošos elementus, nevis aizsardzības apjoma, kas minētajām preču zīmēm ir piešķirts vai varētu tikt piešķirts, novērtēšanu vai salīdzināšanu, kurš turklāt var būt atšķirīgs, ņemot vērā piemērojamo Regulas Nr. 207/2009 tiesību normu.
48. Otrkārt, prasītāja uzskata, ka pamatnostādņu par procesiem ITSB (B. daļa, 5.5. punkts) izpratnē nav tādas acīmredzamas atšķirības starp attiecīgajām preču zīmēm, kas pamato [pieteikuma par] pretendēšanu uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi noraidīšanu. Reģistrācijai pieteiktā melnbaltā Kopienas preču zīme kā “maior” ietverot ne tikai agrāko preču zīmju, valsts un starptautiskas, “bālo zelta” krāsu kā “minor”, bet reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme ietverot bez papildinājumiem arī visus elementus, kas veido agrākās preču zīmes – valsts un starptautisko. Visbeidzot nepastāvot atšķirības no fonētiskā konceptuālā viedokļa.
49. Jānorāda, ka starp lietas dalībniekiem nav strīda par to, ka abās attiecīgajās preču zīmēs ir iekļauts vārdiskais elements “medinet”, kas ietverts krustu atainojošā grafiskā formā. Tādējādi rodas jautājums, vai atšķirība starp minētajām preču zīmēm, kas izriet no fakta, ka agrākās preču zīmes, valsts un starptautiska, ir zelta krāsā, turpretī reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme neaptver nevienu krāsu, ir tāda, ka šīs preču zīmes nevar tikt uzskatītas par identiskām.
50. Šajā ziņā ir jāatzīmē, ka, lai gan pamatnostādnes par procesiem ITSB attiecībā uz Regulas Nr. 207/2009 34. pantu precizē, ka “attiecībā uz grafiskām preču zīmēm pārbaudītājs izvirza iebildumu, ja preču zīmju attēlojumam ir raksturīga acīmredzama atšķirība”, tomēr šajās pamatnostādnēs vienīgi tiek kodificēts rīcības modelis, ko pats ITSB ierosina izmantot savā darbībā (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 12. maija spriedumu lietā T-410/07 Jurado Hermanos /ITSB (“JURADO”), Krājums, II-1345. lpp., 20. punkts, un 2010. gada 7. jūlija spriedumu lietā T-124/09 Valigeria Roncato /ITSB – Roncato  (“CARLO RONCATO”), 27. punkts).
51. Līdz ar to tas, vai šī krāsas atšķirība ir tik nenozīmīga, ka attiecīgās preču zīmes ir uzskatāmas par identiskām, ir jāizvērtē, nevis ņemot vērā šīs pamatnostādnes, bet ņemot vērā iepriekš 27. punktā minēto judikatūru.
52. Vispirms ir jākonstatē, ka fakts, ka preču zīme ir reģistrēta kādā krāsā vai, gluži pretēji, neaptver nevienu konkrētu krāsu, no patērētāju viedokļa nevar tikt uzskatīts par nebūtisku elementu. Preču zīmes atstātais iespaids ir atšķirīgs atkarībā no tā, vai tā ir krāsainai vai neaptver nevienu konkrētu krāsu.
53. Šajā ziņā prasītājas prasības pieteikumā minētais spriedums, saskaņā ar kuru “agrākās preču zīmes, kas neaptver nevienu konkrētu krāsu, aizsardzība ir attiecināma arī uz krāsu kombinācijām” (iepriekš minētais spriedums lietā “LiBRO”, 65. punkts), nav nozīmīgs izskatāmajā lietā, jo, kā tas ir pierādīts iepriekš 47. punktā, preču zīmju aizsardzības apjoms nav elements, kas jāņem vērā pretendēšanas uz agrāku izcelsmi pārbaudes kontekstā. Katrā ziņā no šī sprieduma var izsecināt, ka Kopienas preču zīmes aizsardzības, kas aptver krāsu, apjoms ir atšķirīgs, nekā tas ir Kopienas preču zīmes, kas neaptver nevienu konkrētu krāsu, gadījumā.
54. Līdz ar to ir jānorāda, ka Apelāciju padome pamatoti ir uzskatījusi, ka attiecīgās preču zīmes nav identiskas.
55. Šo secinājumu nevar apšaubīt ar citiem prasītājas izvirzītajiem argumentiem.
56. Šajā ziņā ir jāatgādina vispirms, ka prasītāja uzskata, ka ITSB priekšsēdētāja 2003. gada 20. janvāra Lēmums EX-03–5 attiecībā uz formāliem nosacījumiem par pretendēšanu uz agrāku izcelsmi vai prioritāti, Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV L 303, 1. lpp.), 15. noteikuma 2. punkta e) apakšpunkts un 103. noteikuma 2. punkta e) apakšpunkts, ko Apelāciju padome norāda, lai atbildētu uz jautājumu, kādā mērā uz krāsainas agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi var pretendēt melnbaltas Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma ietvaros, nav nozīmīgi. Katrā ziņā, pēc prasītājas domām, Apelāciju padome, lai interpretētu Kopienu tiesību normas preču zīmju jomā, pamatojoties uz administratīviem noteikumiem, ir pārkāpusi tiesību normu hierarhiju.
57. Attiecībā uz iepriekš 56. punktā minētajiem tiesību aktiem ir jānorāda, ka Apelāciju padome pēc tam, kad tā apstrīdētā lēmuma 15. punktā atgādināja, ka krāsaina preču zīme nav identiska melnbaltai preču zīmei, precizēja, ka “Lēmuma EX-03–5 3. panta 3. punktā minēto iemeslu dēļ tiek prasīts, ka, ja agrākā preču zīme ir krāsaina, arī agrākās preču zīmes pierādījumam (izraksts no reģistra) ir jābūt krāsainam” (apstrīdētā lēmuma 16. punkts) un ka “tāpat starptautiskas reģistrācijas ietvaros, kā nosacījums ir identiskums ar pamata preču zīmi, tiek prasīts, ka, ja minētā pamata preču zīme ir krāsaina, starptautiskajā reģistrācijas pieteikumā [norādītajai preču zīmei] arī ir jābūt krāsainai” un ka “krāsainas preču zīmes attēlošana prasīta arī [Regulas Nr. 2868/95] 15. noteikuma 2. punkta e) apakšpunkta kontekstā” (apstrīdētā lēmuma17. punkts).
58. No iepriekšējā punkta izriet, ka Apelāciju padome, lai sniegtu Regulas Nr. 207/2009 34. panta interpretāciju, nav balstījusies uz iepriekš 56. punktā minētajiem tiesību aktiem, tā tos tikai norādīja, lai apstiprinātu savu apsvērumu, saskaņā ar kuru preču zīmes krāsa ir būtisks tās elements, it īpaši pretendēšanas uz agrākas preču zīmes agrāku izcelsmi pārbaudes ietvaros pieteikuma reģistrēt apzīmējumu kā Kopienas preču zīmi kontekstā, saistībā ar ko tiek prasīts minēto preču zīmju stingrs identiskums.
59. Tādējādi, pretēji prasītājas apgalvotajam, Apelāciju padome nav pārkāpusi tiesību normu hierarhiju un varēja pamatoti minēt šos dažādos noteikumus, lai pamatotu sniegto Regulas Nr. 207/2009 34. panta interpretāciju.
60. Turpinājumā prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padomei būtu bijis jāņem vērā ITSB Apelāciju padomju agrākie lēmumi, kuros [pieteikums par] pretendēšanu uz agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi tika apmierināts, jo atšķirība starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un agrāko preču zīmi bija vāja.
61. Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka ITSB sava kompetence ir jāīsteno atbilstoši Savienības tiesību vispārējiem principiem. Lai gan, ņemot vērā vienlīdzīgas attieksmes principu un labas pārvaldības principu, ITSB ir jāņem vērā lēmumi, kas jau pieņemti par līdzīgiem pieteikumiem, un īpaši uzmanīgi jāizvirza jautājums par to, vai ir vai nav jāizlemj tādā pašā veidā, šo principu piemērošana tomēr ir jāsaskaņo ar tiesiskuma principu (skat. Vispārējās tiesas 2012. gada 22. maija spriedumu lietā T-179/11 Sport Eybl & Sports Experts /ITSB – Seven  (“SEVEN SUMMITS”), 68. punkts un tajā minētā judikatūra).
62. Turklāt tiesiskās drošības un precīzi labas pārvaldes iemeslu dēļ visu reģistrācijas pieteikumu izskatīšanai jābūt stingrai un pilnīgai, lai preču zīmes netiktu neatbilstoši reģistrētas. Šai izskatīšanai ir jānotiek katrā konkrētajā gadījumā (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā “SEVEN SUMMITS”, 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
63. Izskatāmajā lietā ir jānorāda, ka Apelāciju padome apstrīdētā lēmuma 21. punktā prasītājas norādītos agrākos lēmumus uzskatīja “par tādiem, kas ir pretrunā [ITSB] pirmās instances nodaļu pastāvīgajai praksei, un arī par tādiem, kas neatbilst spēkā esošajam tiesiskajam regulējumam”. Tā piebilda, ka “vai nu prasītājas norādītās lietas nebija līdzīgas un tādā gadījumā tās nebija jāizskata identiskā veidā, vai arī tās bija līdzīgas un tādā gadījumā [ITSB] darbības likumības principam bija augstāks spēks un nepastāvēja tiesības atkārtot kļūdainus lēmumus”.
64. Līdz ar to Apelāciju padome agrākos lēmumus ņēma vērā. Tā ar šiem lēmumiem iepazinās un uzskatīja, ka nebija jānolemj tāpat, jo vai nu šīs lietas nebija līdzīgas, vai arī tas būtu bijis pretrunā tiesiskuma principam. No tā izriet, ka Apelāciju padome ir pieņēmusi lēmumu, kas atbilst iepriekš 61. un 62. punktā minētajai judikatūrai.
65. Katrā ziņā ir jāuzsver, ka fakts, ka agrākās preču zīmes, valsts un starptautiska, ir krāsainas, turpretī reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme neaptver nevienu konkrētu krāsu, kā tas ir pierādīts iepriekš 52. punktā, nav nenozīmīga atšķirība.
66. Visbeidzot prasītāja apgalvo, ka [pieteikuma par] pretendēšanu uz agrākās preču zīmes agrāku izcelsmi apmierināšanas rezultātā reģistrācijai pieteiktajai Kopienas preču zīmei netiek piešķirta agrākās preču zīmes prioritāte, bet ļauj prasītājai tikai vērsties pret trešajām Kopienas vai valsts preču zīmēm, kuru reģistrācija ir pieteikta pēc agrāko preču zīmju, valsts un starptautiskas, reģistrācijas, kuru īpašniece tā ir, bet pirms šī Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikuma, pamatojoties uz šīm agrākajām preču zīmēm, kas ir centralizētas zem Kopienas preču zīmes “jumta”, to attiecīgajā attēlojumā. Tādējādi Apelāciju padomei būtu bijusi jākonstatē “daļēja pretendēšana uz agrāku izcelsmi”, kas tai būtu ļāvis attiecīgajās valstīs atsaukties uz agrāko krāsaino preču zīmju izcelsmi, nevis uz Kopienas preču zīmes agrāko izcelsmi attiecībā uz melnbalto attēlojumu.
67. ITSB uzskata, ka šis arguments ir nepieņemams, jo tas pirmo reizi ir izvirzīts prasības pieteikumā un var grozīt strīda Apelāciju padomē izskatītajā lietā priekšmetu. Katrā ziņā apmierināt “[pieteikumu par] daļēju pretendēšanu uz agrāku izcelsmi” nozīmētu preču zīmes priekšmeta grozīšanu, kas ir neiespējami.
68. Šajā ziņā, pat pieņemot, ka prasītājas arguments ir pieņemams, tas nav atbalstāms. Piekrišanas šādam argumentam dēļ tiktu atņemta jēga Regulas Nr. 207/2009 34. panta 1. punktā paredzētajai preču zīmju identiskuma prasībai. Ja būtu jāievēro prasītājas apsvērumi, būtu iespējams pretendēt uz agrākās preču zīmes agrāko izcelsmi, lai gan reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme būtu pavisam atšķirīga, jo, kā to uzsver prasītāja, galu galā preču zīmju īpašnieks savas iebildumu sūdzības par laikposmu no agrākās preču zīmes reģistrācijas brīža līdz Kopienas preču zīmes reģistrācijas brīdim balstītu uz tādu agrāko preču zīmi, kas reģistrēta sākotnēji. Tādējādi preču zīmju identiskuma prasībai vairs nebūtu jēgas.
69. Turklāt ir jāatzīmē, ka iespēja pamatoties uz agrākās valsts preču zīmes vienas daļas agrāko izcelsmi Regulas Nr. 207/2009 34. pantā nav paredzēta. Minētās regulas 34. pants ir interpretējams šauri, un Vispārējā tiesa līdz ar to šādu lūgumu nevar apmierināt (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā “justing”, 43. punkts).
70. Ievērojot visu iepriekš minēto, pirmais pamats ir jānoraida.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 207/2009 77. panta pārkāpumu
71. Atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 77. panta 1. punktam, ja ITSB uzskata, ka būtu nepieciešama procesa mutvārdu daļa, tā notiek vai nu pēc ITSB iniciatīvas, vai pēc kādas procesā iesaistītas puses lūguma.
72. Šajā ziņā Apelāciju padomei ir rīcības brīvība attiecībā uz jautājumu par to, vai procesa mutvārdu daļa Apelāciju padomē patiešām ir vajadzīga (skat. Vispārējās tiesas 2011. gada 3. februāra spriedumu apvienotajās lietās T-299/09 un T-300/09 Gühring /ITSB (irbuleņu dzeltenās un sudrabpelēkās krāsas kombinācija un okera dzeltenās un sudrabpelēkās krāsas kombinācija), 34. punkts un tajā minētā judikatūra).
73. Prasītāja norāda, ka procesa Apelāciju padomē mutvārdu daļa būtu bijusi nepieciešama, lai detalizēti apspriestu izskatāmās lietas tiesisko situāciju. Pēc tās domām, neņemot vērā Regulas Nr. 207/2009 77. pantā norādīto nepieciešamības elementu un “piespiežot” prasītāju celt prasību Vispārējā tiesā, Apelāciju padome ir pārkāpusi šo pantu.
74. Tomēr no lietas materiāliem un apstrīdētā lēmuma izriet, ka Apelāciju padomes rīcībā bija visi vajadzīgie elementi, lai pamatotu minētā lēmuma rezolutīvo daļu. Runājot it īpaši par iebildumu, saskaņā ar kuru mutvārdu sēdes noturēšana būtu ļāvusi Apelāciju padomei izskatīt jautājumu par to, vai preču zīmes, kas neaptver nevienu konkrētu krāsu, attēlojums var ietvert to preču zīmju attēlojumu, kuras aptver [konkrētu] krāsu, vai arī tai vismaz var tikt atzīta daļēja agrākā izcelsme, ir jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, kādā ziņā mutvārdu precizējumi šajā jautājumā, kas izteikti papildus tās Apelāciju padomē jau rakstveidā izklāstītajiem, būtu lieguši pieņemt šādu rezolutīvo daļu.
75. Ņemot vērā iepriekš minēto, trešais pamats un attiecīgi prasība kopumā ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
76. Atbilstoši Vispārējās Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
77. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt ITSB tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tā prasījumiem.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (piektā palāta)
nospriež:
1) prasību noraidīt;
2) Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG atlīdzina tiesāšanās izdevumus.