CELEX: 62014CJ0051
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Poľnohospodárstvo
Spoločná organizácia trhov
Cukor
Náhrada nákladov na skladovanie
Nariadenie (EHS) č. 1998/78
Článok 14 ods. 3
Nariadenie (EHS) č. 2670/81
Článok 2 ods. 2
Náhrada cukru C pri vývoze
Podmienky
Fyzická zámena cukru C za cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada
Náhrada, ktorá môže byť uskutočnená len za cukor vyrobený výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu
Platnosť z hľadiska článkov 34 ZFEÚ a 35 ZFEÚ

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 14 ods. 3 nariadenia Komisie (EHS) č. 1998/78 z 18. augusta 1978 ustanovujúceho podrobné pravidlá pre vyrovnávanie nákladov na skladovanie cukru [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 231, s. 5
), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 1714/88 z 13. júna 1988 (
Ú. v. ES L 152, s. 23
; Mim. vyd. 03/008, s. 70, ďalej len „nariadenie č. 1998/78“), ako aj výkladu a platnosti článku 2 ods. 2 nariadenia Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúceho podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá presahuje kvótu (
Ú. v. ES L 262, s. 14
; Mim. vyd. 03/005, s. 85), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 3892/88 zo 14. decembra 1988 (
Ú. v. ES L 346, s. 29
; Mim. vyd. 03/008, s. 157, ďalej len „nariadenie č. 2670/81“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG (ďalej len „Pfeifer & Langen“) a Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung (Spolkový úrad pre poľnohospodárstvo a výživu, ďalej len „BLE“) vo veci vrátenia náhrady skladovacích nákladov, ktoré údajne Pfeifer & Langen neoprávnene získala na úkor finančných záujmov Európskej únie.
Právny rámec
Nariadenie (EHS) č. 1785/81
Tretie, jedenáste a pätnáste odôvodnenie nariadenia Rady (EHS) č. 1785/81 z 30. júna 1981 o spoločnej organizácii trhov v sektore cukru [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 177, s. 4
), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 1069/89 z 18. apríla 1989 (
Ú. v ES L 114, s. 1
, ďalej len „základné nariadenie“) zneli takto:
„… aby sa pestovateľom cukrovej repy a cukrovej trstiny [v Únii] zabezpečilo zachovanie potrebných záruk v oblasti ich zamestnanosti a životnej úrovne, je potrebné prijať opatrenia na stabilizovanie trhu s cukrom…,
…
… dôvody, ktoré doteraz viedli [Úniu] k zachovaniu systému výrobných kvót v sektore cukru,… zostávajú v platnosti,… zmeny v rámci tohto systému by však mali byť vykonané jednak s prihliadnutím na súčasný vývoj v produkcii a jednak tak, aby sa [Únii] poskytli potrebné nástroje, ktorými sa spravodlivým, avšak účinným spôsobom zabezpečí, aby sami výrobcovia plne financovali náklady vynaložené na odpredaj prebytkov vyplývajúcich z rozdielu medzi výrobou v [Únii] a spotrebou,…
…
… keďže prideľovanie výrobných kvót podnikom je spôsob, ktorý zabezpečí pestovateľom ceny platné v [Únii] a odbyt pre svoju produkciu, mali by sa brať do úvahy záujmy všetkých zúčastnených strán, najmä pestovateľov cukrovej repy alebo cukrovej trstiny pri transfere kvót,
…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 8 ods. 1 a 2 základného nariadenia uvádzal:
„1.   Za podmienok stanovených týmto článkom sa zavádza systém kompenzácie nákladov na skladovanie zahŕňajúci paušálnu náhradu a jej financovanie prostredníctvom príspevku.
…
2.   Náklady na skladovanie
—
bieleho cukru,
…
[výrobku] vyrobeného z cukrovej repy alebo cukrovej trstiny pozberanej v [Únii], sa nahrádzajú paušálne členskými štátmi.
…“ [
neoficiálny preklad
]
Článok 24 základného nariadenia stanovoval v rámci tohto systému kvót na každý hospodársky rok, ktorý sa začína 1. júla a končí sa 30. júna nasledujúceho roka, základné množstvá „cukru A“ a „cukru B“, ktoré každý členský štát rozdeľoval medzi výrobcami cukru (ďalej len „výrobcovia“) usadenými na jeho území. Výrobcom tak bola pridelená kvóta A a kvóta B na každý hospodársky rok. Každé množstvo cukru vyrobené nad rámec kvót A a B sa označuje ako „cukor C“.
Podľa článku 26 tohto nariadenia:
„1.   … cukor C, ktorý sa nepresunie v zmysle článku 27… sa nesmie odpredať na vnútornom trhu… a musí byť vyvezený pred 1. januárom nasledujúcim po skončení daného hospodárskeho roka.
[Článok 8 nie je uplatniteľný] na tento cukor…
…
3.   Vykonávacie pravidlá pre uplatňovanie tohto článku sa príjmu podľa postupu uvedeného v článku 41.
…“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie č. 1998/78
Nariadenie č. 1998/78 stanovuje vykonávacie pravidlá uplatnenia systému kompenzácie nákladov na skladovanie cukru zavedeným na základe článku 8 základného nariadenia.
Článok 14 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje:
„Keď sa množstvo cukru C pri vývoze nahradí zodpovedajúcim množstvom cukru A alebo B, množstvo, ktoré bolo nahradené, sa na účely poskytnutia náhrady považuje za cukor A od dňa splnenia colných formalít pri vývoze.“ [
neoficiálny preklad
]
Nariadenie č. 2670/81
Nariadenie č. 2670/81 prijaté na základe článku 26 ods. 3 základného nariadenia spresňovalo podmienky, kedy sa vývoz cukru C považuje za uskutočnený.
Piate odôvodnenie nariadenia č. 2670/81 znelo takto:
„… výrobcovi by sa malo povoliť vyvážať cukor…, ktor[ý] on nevyrobil;… je potrebné v takom prípade ustanoviť platbu paušálnej sadzby, ktorá sa vo všetkých prípadoch môže považovať za kompenzáciu za akúkoľvek výhodu vzniknutú z takejto zámeny;
…“
Článok 2 ods. 2 tohto nariadenia stanovoval:
„Takýto dôkaz [o vývoze cukru C] sa predkladá prostredníctvom:
a)
vývoznej licencie vystavenej pre výrobcu… príslušným orgánom členského štátu uvedeným v odseku 1;
b)
dokumentov… požadovaných pre uvoľnenie záruky;
c)
vyhlásenia výrobcu na tento účel, že cukor C… vyrobil on.
…
Na účely vývozu však príslušný výrobca môže nahradiť cukor C iným bielym cukrom [patriaceho do kódu 1701 kombinovanej nomenklatúry uvedenej v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (
Ú. v ES L 256, s. 1
; Mim. vyd. 02/002, s. 382), alebo nahradiť izoglukózu C inou izoglukózou s rovnakým obsahom fruktózy, vyrobenou iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. V tomto prípade výrobca, ktorý uskutoční takúto náhradu, musí zaplatiť… sumu vo výške 1,25 [eura] za 100 kilogramov…
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že spoločnosti Pfeifer & Langen, ktorá výroba cukor, bola poskytnutá náhrada skladovacích nákladov podľa článku 8 ods. 2 základného nariadenia za uskladnenie bieleho cukru v rámci spoločnej organizácie trhu s cukrom (ďalej len „SOT s cukrom“) v hospodárskych rokoch 1987/1988 až 1996/1997.
Pfeifer & Langen bola medzi rokmi 1997 a 2003 predmetom vyšetrovania za podvod týkajúci sa náhrady skladovacích nákladov za biely cukor vo vyššie uvedených hospodárskych rokoch. V tejto súvislosti jej bolo okrem iného vytýkané, že v hospodárskom roku 1990/1991 deklarovala množstvo cukru vyrobeného nad rámec výrobných kvót, ktorý bol v tomto prípade kvalifikovaný ako „cukor C“, za cukor zakladajúci nárok na náhradu.
V tomto ohľade Pfeifer & Langen uviedla, že v hospodárskom roku 1990/1991 kúpila množstvo cukru podliehajúceho kvóte, ktorý je v takomto prípade označený ako „cukor A“ alebo „cukor B“, vyrobeného vo Francúzsku. Tento cukor bol prepravený z tohto členského štátu do jednej z prevádzkarní spoločnosti Pfeifer & Langen nachádzajúcej sa v Nemecku, kde bol zaúčtovaný ako cukor podliehajúci kvóte. Tento istý cukor však nebol skladovaný v silách tejto spoločnosti, ale vystavili sa naň nové doklady o odoslaní a bol prepravený do prístavu v Antverpách (Belgicko) s cieľom jeho exportovania ako cukru C mimo Únie. Pfeifer & Langen neskôr deklarovala zodpovedajúce množstvo cukru C, ktoré vyrobila navyše (ďalej len „predmetný cukor C“) ako cukor vyrobený v rámci kvóty, pre ktorý požadovala náhradu skladovacích nákladov.
Rozhodnutím z 30. januára 2003 BLE, ako orgán príslušný na náhradu skladovacích nákladov, čiastočne zrušil náhradu skladovacích nákladov priznaných spoločnosti Pfeifer & Langen za júl 1990 až jún 1991 a požadoval vrátenie vyplatených súm. Pfeifer & Langen podala proti tomuto rozhodnutiu námietku.
Rozhodnutím zo 4. októbra 2006 zamietol BLE námietku spoločnosti Pfeifer & Langen v rozsahu, v akom sa týkala predmetného cukru C.
Dňa 7. novembra 2006 podala Pfeifer & Langen žalobu proti tomuto rozhodnutiu BLE na Verwaltungsgericht Köln (Správny súd v Kolíne nad Rýnom). Táto spoločnosť vo svojej žalobe okrem iného tvrdila, že pri vývoze riadne nahradila predmetný cukor C zodpovedajúcim množstvom cukru podliehajúcemu kvóte, vyrobeného vo Francúzsku, takže tento cukor C zakladal v súlade s článkom 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 nárok na náhradu skladovacích nákladov.
Verwaltungsgericht Köln zamietol rozhodnutím z 25. novembra 2009 žalobu spoločnosti Pfeifer & Langen v rozsahu, v akom sa týkal nahradenia cukru vykonaného touto spoločnosťou. V tejto súvislosti uvedený súd uviedol, že táto náhrada nebola v súlade s článkom 2 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 2670/81, ktorý požaduje, aby cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, pochádzal od iného výrobcu usadeného v tom istom členskom štáte.
Vnútroštátny súd, na ktorý spoločnosť Pfeifer & Langen podala odvolanie proti tomuto rozhodnutiu, sa domnieva, že výsledok konania, ktoré prebieha na tomto súde, bude závisieť od otázky, či je náhrada cukru C pri vývoze možná medzi výrobcami usadenými v rôznych členských štátoch, k čomu je potrebné určiť, ktoré ustanovenie – článku 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 alebo článku 2 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 – je uplatniteľné na okolnosti vo veci samej. Aj keď sa obe ustanovenia týkajú náhrady cukru C, článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 nestanovuje žiadnu osobitnú podmienku, pričom článok 2 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 stanovuje, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený výrobcom usadenom v tom istom členskom štáte.
Navyše vnútroštátny súd sa domnieva, že treba spresniť, či tieto ustanovenia vyžadujú, aby boli pôvodné množstvo cukru C a množstvo cukru, ktorým sa má uskutočniť náhrada, fyzicky nahradené, alebo či postačí účtovná náhrada uvedených množstiev. Ak sa má článok 2 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 uplatniť vo veci samej, vnútroštátny súd sa pýta, či obmedzenie náhrady na výrobcov usadených v tom istom členskom štáte nepredstavuje obmedzenie voľného pohybu tovarov v Únii.
Za týchto okolností Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalen (Vyšší správny súd spolkovej krajiny Severné Porýnie‑Vestfálsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Upravuje článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 s konečnou platnosťou nahradenie cukru v oblasti kompenzácie nákladov na skladovanie cukru a nie je podľa tohto predpisu podmienkou, že cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, musí vyrobiť iný výrobca usadený na území toho istého členského štátu?
2.
V prípade kladnej odpovede: Je podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 podmienkou na získanie náhrady skladovacích nákladov, aby cukor C, ktorý je určený na nahradenie, výrobca cukru ‚fyzicky zamenil‘?
3.
Pokiaľ na prípad nahradenia cukru treba uplatniť článok 2 ods. 2 nariadenia č. 2670/81, vyžaduje toto ustanovenie na účely získania náhrady skladovacích nákladov, aby výrobca ‚fyzicky nahradil‘ cukor C, ktorý je určený na nahradenie?
4.
Subsidiárne: Je ustanovenie článku 2 ods. 2 nariadenia č. 2670/81 neplatné v rozsahu, v akom vyžaduje, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada‚ ‚vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu‘?“
O prejudiciálnych otázkach
Úvodné pripomienky
V prvom rade je potrebné pripomenúť, že základné nariadenie stanovuje v rámci SOT s cukrom systém vnútroštátnych kvót na výrobu cukru v Únii. Podľa článku 24 tohto nariadenia členské štáty pridelia s ohľadom na základné množstvo, ktoré im bolo priznané, kvótu A a kvótu B každému výrobcovi cukru na svojom území. Cukor vyrobený v medziach týchto kvót možno uviesť na trh v Únii a vzťahujú sa naň rôzne podporné opatrenia na podporu výroby.
Naopak cukor vyrobený nad rámec kvóty pridelenej každému výrobcovi, konkrétne cukor C, sa nesmie predávať na vnútornom trhu. Podľa článku 26 základného nariadenia musí byť tento cukor v zásade vyvezený mimo Únie pred 1. januárom nasledujúcim po skončení daného hospodárskeho roka.
Ako vyplýva z článkov 1 a 2 nariadenia č. 2670/81, každý výrobca musí v zásade vyviesť cukor C, ktorý sám vyrobil. Ako je však zdôraznené v piatom odôvodnení tohto nariadenia, normotvorca Únie považoval za vhodné umožniť týmto výrobcom v určitých prípadoch vyvážať cukor, ktorý sami nevyrobili.
Článok 2 ods. 2 druhý pododsek uvedeného nariadenia upravuje mechanizmus, ktorý umožňuje výrobcovi nahradiť pri vývoze množstvo cukru C, ktorý je povinný vyviesť, zodpovedajúcim množstvu cukru podliehajúceho kvóte, ktorý bol vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. Z tohto ustanovenia tiež vyplýva, že zmenou účtovnej povahy získa nahradený cukor, ktorý pôvodne patril do kategórie cukru C, status cukru podliehajúceho kvóte a môže byť výrobcom voľne uvedený na vnútorný trh, pričom cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, pôvodne vyrobený v rámci kvóty, sa vyváža ako cukor C.
Po druhé treba pripomenúť, že článok 8 ods. 1 a ods. 2 základného nariadenia zavádza systém kompenzácie nákladov na skladovanie cukru, podľa ktorého sú členské štáty povinné paušálne nahradiť výrobcom náklady vynaložené na toto skladovanie. V súlade s článkom 26 ods. 1 druhého pododseku tohto nariadenia môžu byť nahradené len náklady vynaložené na skladovanie cukru vyrobeného v medziach kvót A a B s vylúčením nákladov na skladovanie cukru C.
Na otázky položené vnútroštátnym súdom treba odpovedať s prihliadnutím na tieto úvahy.
O prvej a štvrtej otázke
Svojou prvou a štvrtou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa na jednej strane článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 v spojení s článkom 2 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 2670/81 má vykladať v tom zmysle že, pokiaľ ide o situáciu, akou je situácia vo veci samej, keď chce výrobca pri vývoze nahradiť množstvo cukru C zodpovedajúcim množstvom cukru podliehajúceho kvóte vyrobeným iným výrobcom, je potrebné v rámci náhrady skladovacích nákladov zohľadniť podmienky upravené v tomto poslednom uvedenom ustanovení a na strane druhej, či je toto isté ustanovenie platné z hľadiska práva Únie v rozsahu, v ktorom vyžaduje, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 stanovuje, že keď sa množstvo cukru C pri vývoze nahradí zodpovedajúcim množstvom cukru A alebo B, množstvo, ktoré bolo nahradené, sa na účely poskytnutia náhrady považuje za cukor A odo dňa splnenia colných formalít pri vývoze.
Vzhľadom na znenie tohto ustanovenia je potrebné konštatovať, že toto ustanovenie sa obmedzuje na stanovenie okamihu, od ktorého musí byť množstvo cukru C riadne nahradené cukrom podliehajúcim kvóte považované na účely stanovenia náhrady skladovacích nákladov za cukor zakladajúci nárok na uvedenú náhradu.
Pokiaľ ide o situáciu, akou je situácia vo veci samej, keď chce výrobca pri vývoze nahradiť množstvo cukru C zodpovedajúcim množstvom cukru podliehajúceho kvóte vyrobeného iným výrobcom, je tiež potrebné zohľadniť podmienky uvedené v článku 2 ods. 2 druhom pododseku nariadenia č. 2670/81.
V tomto ohľade vyplýva zo znenia tohto posledného ustanovenia, že na to, aby bola takáto náhrada riadna, sú stanovené tri podmienky. Po prvé cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, musí patriť do kódu 1701 kombinovanej nomenklatúry uvedenej v prílohe I nariadenia Rady č. 2658/87, po druhé tento cukor musel byť vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu a po tretie výrobca uskutočňujúci náhradu musí zaplatiť sumu vo výške 1,25 eura za 100 kilogramov nahradeného cukru.
Vnútroštátny súd však uvádza že z pôvodného znenia článku 2 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 2670/81 v nemeckej verzii nemožno s určitosťou vyvodiť, že toto ustanovenie stanovuje, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. Keďže v uvedenej verzii je sloveso „vyrobiť“ použité v jednotnom čísle, čisto doslovný výklad vedie podľa vnútroštátneho súdu k názoru, že podmienka, podľa ktorej musí byť výrobok, ktorý sa má nahradiť, vyrobený výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu, existuje len v prípade náhrady izoglukózy C.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že potreba jednotného uplatňovania a jednotného výkladu ustanovení práva Únie vylučuje, aby sa v prípade pochybností posudzoval text ustanovenia v jednom z jeho znení izolovane, a naopak si vyžaduje, aby sa tento text vykladal a uplatňoval s prihliadnutím na znenia vyhotovené v ostatných úradných jazykoch (pozri najmä rozsudky Stauder, 29/69,
EU:C:1969:57
, bod 3; Moksel Import und Export, 55/87,
EU:C:1988:377
, bod 15; EMU Tabac a i, C‑296/95,
EU:C:1998:152
, bod 36, a Profisa, C‑63/06,
EU:C:2007:233
, bod 13).
Napriek prípadnej nejasnosti znenia článku 2 ods. 2 druhého pododseku nariadenia č. 2670/81 v pôvodnej nemeckej verzii, zo znenia tohto ustanovenia v ostatných úradných jazykových verziách, a najmä z verzií francúzskeho, gréckeho, talianskeho a holandského jazyka, však výslovne vyplýva, že normotvorca Únie zaviedol ako podmienku na náhradu cukru C pri vývoze, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. Navyše táto podmienka jasne vyplýva z nemeckej verzie tohto nariadenia uplatniteľného
ratione temporis
na skutkový stav vo veci samej a najmä zo znenia „die von einem anderen auf dem Hoheitsgebiet desselben Mitgliedstaats ansässigen Hersteller erzeugt worden sind“.
Vzhľadom na to, že článok 2 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81 stanovuje, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným v tom istom členskom štáte, vnútroštátny súd sa pýta, či je toto ustanovenie platné vzhľadom na právo Únie, a najmä na pravidlá primárneho práva týkajúce sa voľného pohybu tovarov, konkrétne článkov 34 ZFEÚ a 35 ZFEÚ.
Je pravda, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora platí zákaz množstevných obmedzení, ako aj opatrení s rovnocenným účinkom upraveným v článkoch 34 ZFEÚ a 35 ZFEÚ nielen pre vnútroštátne opatrenia, ale rovnako pre opatrenia pochádzajúce od inštitúcií Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky Denkavit Holandsko, 15/83,
EU:C:1984:183
, bod 15; Meyhui, C‑51/93,
EU:C:1994:312
, bod 11; Kieffer a Thill, C‑114/96,
EU:C:1997:316
, bod 27, ako aj Alliance for Natural Health a i., C‑154/04 a C‑155/04,
EU:C:2005:449
, bod 47).
Je však potrebné konštatovať, že ak predstavuje podmienka, podľa ktorej musí byť cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený výrobcom usadeným v tom istom členskom štáte, ktorá je uvedená v článku 2 ods. 2 druhom pododseku naradenia č. 2670/81, obmedzenie v zmysle článkov 34 ZFEÚ a 35 ZFEÚ, je táto podmienka v každom prípade odôvodnená, keďže je nevyhnutným dôsledkom systému kvót zavedeného základným nariadením.
Ako vyplýva z tretieho, desiateho a štrnásteho odôvodnenia základného nariadenia, režim kvót je jedným z opatrení SOT s cukrom, ktorého konečným cieľom je stabilizovať trh Únie, a teda zabezpečiť najmä zachovanie nevyhnutných záruk v oblasti zamestnanosti a životnej úrovne výrobcom v Únii. V tomto ohľade zaručujú vnútroštátne kvóty výrobcom ceny platné v Spoločenstve a odbyt ich výroby (pozri v tomto zmysle rozsudok Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisia, C‑68/05 P,
EU:C:2006:674
, body 59 a 62, ako aj uznesenie Isera & Scaldis Sugar a i., C‑154/12,
EU:C:2013:101
, bod 46).
Normotvorca Únie na tento účel stanovil, ako bolo pripomenuté v bode 22 tohto rozsudku, rozdelenie výroby cukru v Únii členskými štátmi. Každému členskému štátu prináleží rozdelenie základného množstva, ktoré mu bolo pridelené, vo forme kvót A a B medzi výrobcov usadených na jeho území, aby na svojom území reguloval výrobu cukru.
Takáto náhrada pri vývoze cukru C medzi výrobcami usadenými v rôznych členských štátoch, ktorá patrí do rámca rôznych vnútroštátnych kvót, by pritom mohla narušiť štruktúru systému výrobných kvót zavedeného základným nariadením. Nahradenie cukru C pri vývoze, ako je opísané v bode 25 tohto rozsudku, by totiž v skutočnosti znamenalo prevedenie kvót z výrobcu dodávajúceho cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, na výrobcu vykonávajúceho túto náhradu. Z toho by najmä vyplývalo to, že kvóty, ktorými disponujú výrobcovia, by už nezodpovedali kvótam, ktoré im boli pôvodne pridelené ich príslušnými členskými štátmi podľa ich základného množstva.
Podmienka, akú zavádza článok 2 ods.2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81, preto nie je v rozpore so zákazmi stanovenými v článkoch 34 ZFEÚ a 35 ZFEÚ.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné na prvú a štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 v spojení s článkom 2 ods. 2 druhým pododsekom nariadenia č. 2670/81 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o situáciu, akou je situácia vo veci samej, keď chce výrobca pri vývoze nahradiť množstvo cukru C zodpovedajúcim množstvom cukru podliehajúceho kvóte vyrobeným iným výrobcom, je potrebné v rámci náhrady skladovacích nákladov zohľadniť podmienky upravené v tomto poslednom uvedenom ustanovení. Tieto podmienky zahŕňajú okrem iného požiadavku, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. Skúmaním položených otázok sa nezistili žiadne skutočnosti, ktorých povahou by mohla byť dotknutá platnosť tohto ustanovenia.
O druhej a tretej otázke
Svojou druhou a treťou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 a článok 2 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81 vykladať v tom zmysle, že požadujú ako podmienku pre riadne nahradenie cukru C pri vývoze, aby bolo pôvodné množstvo cukru C a množstvo cukru, ktorým sa má uskutočniť náhrada, fyzicky zamenené výrobcom.
Na úvod je potrebné pripomenúť, že ako už bolo konštatované v bode 30 tohto rozsudku, článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 sa obmedzuje na stanovenie okamihu, od ktorého musí byť množstvo cukru C riadne nahradené cukrom podliehajúcim kvóte považované na účely stanovenia náhrady skladovacích nákladov za cukor, ktorý zakladá nárok na náhradu skladovacích nákladov. Podmienky riadneho nahradenia cukru C pri vývoze cukrom podliehajúcim kvóte vyrobeného iným výrobcom totiž spadajú pod článok 2 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81.
Pokiaľ ide o toto posledné ustanovenie, je potrebné konštatovať, že požiadavka, podľa ktorej pôvodné množstvo cukru C a množstvo cukru, ktorým sa má uskutočniť náhrada, musia byť fyzicky zamenené, nepatrí medzi podmienky stanovené v tomto ustanovení, ktoré sú pripomenuté v bode 32 tohto rozsudku. Uvedené ustanovenie preto neukladá povinnosť takejto fyzickej zámeny.
Tento záver je podporený skutočnosťou, že – ako tvrdili Pfeifer & Langen aj BLE vo svojich písomných pripomienkach – biely cukor je homogénny výrobok, takže medzi pôvodným cukrom C a cukrom, ktorým sa má uskutočniť náhrada, neexistujú rozoznateľné fyzické rozdiely.
Okrem toho z piateho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81 vyplýva, že mechanizmus náhrady cukru C pri vývoze má výrobcovi umožniť, aby svoju povinnosť vývozu cukru C splnil vývozom cukru, ktorý sám nevyrobil. Požiadavka fyzickej zámeny nahrádzaných množstiev cukru by bola v rozpore s týmto cieľom.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné na druhú a tretiu otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 a článok 2 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81 sa majú vykladať v tom zmysle, že nevyžadujú ako podmienku pre riadne nahradenie cukru pri vývoze, aby boli pôvodné množstvo cukru C a množstvo cukru, ktorým sa má uskutočniť náhrada, fyzicky zamenené výrobcom.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

1.
Článok 14 ods. 3 nariadenia Komisie (EHS) č. 1998/78 z 18. augusta 1978 ustanovujúceho podrobné pravidlá pre vyrovnávanie nákladov na skladovanie cukru, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 1714/88 z 13. júna 1988, v spojení s článkom 2 ods. 2 druhým pododsekom nariadenia Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúceho podrobné vykonávacie pravidlá pre výrobu cukru, ktorá presahuje kvótu, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 3892/88 zo 14. decembra 1988, sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o situáciu, akou je situácia vo veci samej, keď chce výrobca pri vývoze nahradiť množstvo cukru C zodpovedajúcim množstvom cukru podliehajúcemu kvóte vyrobeným iným výrobcom, je potrebné v rámci náhrady skladovacích nákladov zohľadniť podmienky upravené v tomto poslednom uvedenom ustanovení. Tieto podmienky zahŕňajú okrem iného požiadavku, aby bol cukor, ktorým sa má uskutočniť náhrada, vyrobený iným výrobcom usadeným na území toho istého členského štátu. Skúmaním položených otázok sa nezistili žiadne skutočnosti, ktorých povahou by mohla byť dotknutá platnosť tohto istého ustanovenia.

2.
Článok 14 ods. 3 nariadenia č. 1998/78 a článok 2 ods. 2 druhý pododsek nariadenia č. 2670/81 sa majú vykladať v tom zmysle, že nevyžadujú ako podmienku pre riadne nahradenie cukru pri vývoze, aby boli pôvodné množstvo cukru C a množstvo cukru, ktorým sa má uskutočniť náhrada, fyzicky zamenené výrobcom.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.