CELEX: 62009TJ0036
Yhteisön tavaramerkki
Väitemenettely
Hakemus sanamerkin dm rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi
Aikaisempi kansallinen kuviomerkki dm
Hallinnollinen menettely
Väiteosastojen päätökset
Päätöksen peruuttaminen
Kirjoitus- ja laskuvirheiden oikaisu
Mitätön päätös
Valituslautakunnalle tehtyjen valitusten tutkittavaksi ottaminen
Muutoksenhakuaika
Perusteltu luottamus
Asetuksen (EY) N:o 40/94 59, 60 a, 63 ja 77 a artikla (joista on tullut asetuksen (EY) N:o 207/2009 60, 62, 65 ja 80 artikla)
Asetuksen (EY) N:o 2868/95 53 sääntö

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 40/94, sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu
yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1)), johdanto-osan 11.
ja 12. perustelukappaleessa (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 johdanto-osan 12 ja 13 perustelukappale) säädetään seuraavaa:
”tällä asetuksella luotava tavaramerkkilainsäädäntö edellyttää jokaisen tavaramerkin osalta hallinnollisia täytäntöönpanotoimenpiteitä
yhteisön tasolla; siten on välttämätöntä, säilyttäen kuitenkin yhteisön olemassa oleva toimielinrakenne ja valtuuksien tasapaino,
perustaa sisämarkkinoilla toimiva yhdenmukaistamisvirasto (tavaramerkit, piirustukset ja mallit), joka on teknisesti riippumaton
ja jolla on riittävä oikeudellinen, hallinnollinen ja taloudellinen itsenäisyys; tätä varten on tarpeen ja aiheellista, että
virasto on yhteisön toimielin ja oikeushenkilö, joka käyttää sille tällä asetuksella annettuja toimivaltuuksia yhteisön oikeutta
noudattaen ja ilman, että sillä on vaikutusta yhteisön laitosten käyttämään toimivaltaan,
on suotavaa taata asianomaisille osapuolille viraston päätöksillä tavaramerkkilainsäädännön erityispiirteisiin mukautettu
oikeudellinen suoja; tätä varten säädetään, että viraston tutkijoiden ja eri osastojen päätöksiin voidaan hakea muutosta;
siltä osin kuin taho, jonka päätöksestä valitetaan, ei itse oikaise päätöstään, se siirtää valituksen viraston valituslautakunnalle,
joka päättää asiasta; valituslautakunnan päätöksistä voi valittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, joka voi kumota valituksenalaisen
päätöksen tai muuttaa sitä”.
Asetuksen (EY) N:o 40/94 60 a artiklassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 62 artikla), sellaisena kuin se on asetuksen
N:o 40/94 muuttamisesta 19.2.2004 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 422/2004 (EUVL L 70, s. 1), luodaan asetuksen N:o
40/94 johdanto-osan 12. perustelukappaleessa – jonka mukaan ”siltä osin kuin taho, jonka päätöksestä valitetaan ei itse oikaise
päätöstään, se siirtää valituksen viraston valituslautakunnalle, joka päättää asiasta” – mainittu muutoksenhakukeino. Asetuksen
N:o 40/94 60 a artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos valituksen tehneellä osapuolella on vastapuoli ja valituksenalaisen päätöksen tehnyt viranomainen katsoo, että valitus
voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu, viranomaisen on oikaistava päätöksensä.
2.      Päätös voidaan oikaista ainoastaan siinä tapauksessa, että valituksenalaisen päätöksen tehnyt viranomainen ilmoittaa toiselle
osapuolelle aikomuksestaan oikaista päätös ja että kyseinen osapuoli antaa suostumuksensa oikaisulle kahden kuukauden kuluessa
päivästä, jona ilmoitus on otettu vastaan.
3.      Jos toinen osapuoli ei anna kahden kuukauden kuluessa päivästä, jona 2 kohdassa mainittu ilmoitus on otettu vastaan, suostumustaan
siihen, että päätös oikaistaan, ja tekee siitä ilmoituksen tai ei tee ilmoitusta asetetussa määräajassa, valitus on viipymättä
lähetettävä valituslautakuntaan eikä siihen saa liittää asiasisältöä koskevia huomautuksia.
4.      Jos valituksenalaisen päätöksen tehnyt viranomainen ei kuitenkaan katso yhden kuukauden kuluessa valituksen perustelujen vastaanottamisesta,
että valitus voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu, sen on sen sijaan, että se toteuttaisi 2 ja 3 kohdassa
tarkoitettuja toimia, viipymättä lähetettävä valitus valituslautakuntaan eikä siihen saa liittää sen asiasisältöä koskevia
huomautuksia.”
Asetuksen N:o 40/94 77 a artiklassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 80 artikla), joka myös lisättiin asetuksella N:o
422/2004, säädetään seuraavaa:
”1.      Jos virasto on tehnyt sellaisen rekisterimerkinnän tai päätöksen, joka sisältää ilmeisen viraston syyksi katsottavan menettelyvirheen,
virasto poistaa kyseisen merkinnän tai kumoaa päätöksen. Jos menettelyssä on yksi ainoa osapuoli ja merkintä tai toimi vaikuttaa
tämän oikeuksiin, poistaminen tai kumoaminen suoritetaan siinäkin tapauksessa, että virhe ei ollut asianomaiselle osapuolelle
ilmeinen.
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitetun poistamisen tai kumoamisen suorittaa omasta aloitteestaan tai jonkin menettelyssä osapuolena
olevan pyynnöstä viranomainen, joka merkinnän tai päätöksen on tehnyt. Poistaminen tai kumoaminen suoritetaan kuuden kuukauden
kuluessa päivästä, jona rekisterimerkintä tai päätös on tehty, sen jälkeen kun menettelyn osapuolia sekä rekisteriin merkittyjä,
kyseisten yhteisön tavaramerkkioikeuksien mahdollisia haltijoita on kuultu.
3.      Tämä artikla ei rajoita osapuolten oikeuksia hakea muutosta 57 ja 63 artiklan nojalla tai mahdollisuutta oikaista 157 artiklan
1 kohdassa tarkoitetussa täytäntöönpanoasetuksessa vahvistettujen menettelyjen ja edellytysten mukaisesti kieli- tai kirjoitusvirheet
sekä viraston päätöksissä olevat ilmeiset virheet tai virheet, jotka viraston katsotaan tehneen tavaramerkin rekisteröinnissä
tai rekisteröinnin julkaisemisessa.”
Asetuksen N:o 40/94 täytäntöönpanosta 13.12.1995 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2868/95 (EYVL L 303, s. 1) 53 säännössä,
johon viitataan asetuksen N:o 40/94 77 a artiklan 3 kohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 80 artiklan 3 kohta),
säädetään seuraavaa:
”Jos virasto omasta aloitteestaan tai menettelyn osapuolen aloitteesta tulee tietoiseksi päätöksessä olevasta kieli- tai kirjoitusvirheestä
taikka selvästä erehdyksestä, sen on varmistettava, että asiasta vastaava osasto tai toimisto korjaa kyseisen virheen tai
erehdyksen.”

Tosiseikat
Kantaja, dm-drogerie markt GmbH & Co. KG, teki 13.8.2004 yhteisön tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen sisämarkkinoiden
harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) asetuksen N:o 40/94 nojalla.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki dm.
Tavarat, joita varten rekisteröintiä haettiin, kuuluvat muun muassa tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna,
pohjautuvan luokituksen luokkiin 9 ja 16, ja ne vastaavat kyseisten luokkien osalta seuraavaa kuvausta:
–        luokka 9: ”Akut, silmälasit, valotetut filmit, valokuvauslaitteet, audio- ja videokasetit, digitaalisten kameroiden ja tietojenkäsittelylaitteiden
muistit, mittarit, lämpömittarit, pistorasioiden suojat, sähkökäyttöiset muistivälineet, kamerat, CD-polttimet, äänen ja kuvien
tallennus-, siirto- ja toistolaitteet, tietokoneiden tulostimet”
–        luokka 16: ”Paperi, pahvi; paperikauppatavarat, pyyhkeet paperista tai selluloosasta, paperivaipat tai selluloosavaipat, paperi-
tai kotitalousliimat, valokuvien kulmat, valokuva-albumit, kääreenä käytettävät muovikalvot, jätesäkit paperista tai muovista,
pakkauspussit, kotelot, paperi- tai muovikassit, metallikalvot pakkaustarkoituksiin, paperiliinat”.
Yhteisön tavaramerkkiä koskeva hakemus julkaistiin 9.5.2005 ilmestyneessä Yhteisön tavaramerkkilehdessä nro 19/2005.
Väitteentekijä Distribuciones Mylar, SA, teki 26.7.2005 asetuksen N:o 40/94 42 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009
41 artikla) nojalla väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan edellä 7 kohdassa mainittujen tavaroiden osalta.
Väite perustui aikaisempaan espanjalaiseen kuviomerkkiin nro 2561742, jota haettiin 13.10.2003 ja joka rekisteröitiin 19.8.2004
ja joka on seuraava:
Väite perustui kaikkiin tavaroihin ja palveluihin, joita varten aikaisempi tavaramerkki on rekisteröity ja jotka kuuluivat
luokkiin 9 ja 39, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta:
–        luokka 9: ”Kassakoneet, laskukoneet, tietojenkäsittelylaitteet ja tietokoneet”
–        luokka 39: ”Tietokoneiden osien, painotuotteiden ja paperitavaroiden kuljetus, pakkaus, varastointi ja jakelu”.
Väitteen tueksi vedottiin asetuksen N:o 40/94 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 8
artiklan 1 kohdan b alakohta) mainittuun perusteeseen.
Kantaja ei esittänyt huomautuksia väiteosastossa.
Väiteosasto hyväksyi 16.5.2007 tekemällään päätöksellä, joka annettiin samana päivänä tiedoksi kantajalle, väitteen siltä
osin, kuin se koski edellä 7 kohdassa mainittuja luokkaan 9 kuuluvia tavaroita, lukuun ottamatta silmälaseja ja lämpömittareita.
Väite sitä vastoin hylättiin luokkaan 9 kuuluvien silmälasien ja lämpömittareiden osalta sekä kaikkien luokkaan 16 kuuluvien
tavaroiden osalta.
Väiteosasto totesi valotetuista filmeistä ja audio- ja videokaseteista seuraavaa (s. 4, ensimmäinen ja kolmas kohta):
”− − Tämä samankaltaisuuden aste on todettava myös audio- ja videokasettien osalta sikäli kun ne kattavat digitaaliset kasetit
ja kun niitä voidaan käyttää digitaalisissa videokameroissa. Lisäksi tiettyjen laitteiden avulla voidaan muuttaa analogiset
kasetit digitaalisiksi DVD:eiksi.
− −
Edellä mainitut vastaavuudet eivät kuitenkaan riitä tekemään yhtäältä valotetuista filmeistä ja audio- ja videokaseteista
ja toisaalta vastapuolen joistakin tavaroista samankaltaisia. Kun tämä otetaan huomioon, sellaiset tavarat kuin valotetut
filmit, joita käytetään laitteissa, jotka perinteisesti korvaavat digitaaliset kamerat, tai tallennusvälineet, kuten audio-
ja videokasetit, jotka ovat perinteisiä [sic].”
Väiteosasto katsoi, että haetun tavaramerkin ja väitteentekijän tavaramerkin välillä on sekaannusvaara kaikkien tavaroiden
osalta, jotka voidaan katsoa samankaltaisiksi, mukaan luettuna ne, joiden katsotaan olevan etäisesti samankaltaisia. Vastaavasti
haetun tavaramerkin rekisteröinti hylättiin näiden tavaroiden osalta, joihin kuuluivat valotetut filmit ja audio- ja videokasetit.
Väiteosasto ilmoitti osapuolille kirjeitse 8.6.2007, että se aikoi peruuttaa 16.5.2007 tehdyn päätöksen asetuksen N:o 40/94
77 a artiklan nojalla sen ilmeisen menettelyvirheen vuoksi, ettei tavara- ja palveluluetteloita ollut vertailtu tyhjentävästi.
Osapuolia pyydettiin toimittamaan huomautuksensa tämän peruuttamisen tarkoituksenmukaisuudesta kahden kuukauden määräajassa.
Kantaja esitti huomautuksia 23.7.2007 päivätyssä kirjeessä, jonka SMHV vastaanotti 24.7.2007. Kirjeessä se väitti, ettei vastapuoli
ollut riittävällä tavalla osoittanut aikaisemman oikeutensa olemassaoloa ja etteivät kyseisten tavaramerkkien kattamat tavarat
ole samankaltaisia. Lisäksi se totesi seuraavaa:
”Kantaja on tyytyväinen väiteosaston päätökseen peruuttaa 16.5.2007 tehty päätös, koska se voi mahdollisesti jättää tekemättä
valituksen, jonka se aikoi tehdä tästä päätöksestä.”
Väiteosaston jäsen osoitti 26.11.2007 osapuolille kirjeen, jossa se ilmoitti seuraavaa:
”[SMHV] katsoi lopuksi, ettei sen 16.5.2007 tekemä päätös sisällä ilmeistä menettelyvirhettä. Näin ollen 77 a artiklaa ei
sovelleta käsiteltävässä asiassa. Päätös sisälsi kuitenkin sivulla 4 ilmeisen virheen, jonka [SMHV] oikaisi [asetuksen N:o
2868/95] 53 säännön nojalla. Oikaisu ei muuta päätöksen sisältöä.”
Kirjeeseen oli liitetty muutettu versio 16.5.2007 tehdystä päätöksestä (jäljempänä 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio).
Päätöksen uusi versio sisälsi saman päivämäärän kuin alkuperäinen versio ja saman päätöslauselman. Uudessa versiossa alkuperäisen
version 4 sivulla oleva kolmas kohta (ks. edellä 15 kohta) oli korvattu seuraavalla kohdalla:
”Vastapuolen tietojenkäsittelylaitteet kattavat laajan ryhmän tavaroita, jotka sisältävät muun muassa laitteet, joilla voidaan
lukea valotetulta filmiltä kuvatietoja, ja muuttaa ne optisiksi tai sähköisiksi digitaalisiksi tiedoiksi (ja päinvastoin).
Näitä laitteita voidaan myydä valokuvaukseen erikoistuneissa liikkeissä ammattilaisille ja amatööreille. Kun tämä otetaan
huomioon, [SMHV] katsoo, että valotetut filmit ja tietojenkäsittelylaitteet ovat etäisesti samankaltaisia.”
Vastapuoli vaati 26.11.2007 päivätyssä kirjeessään, että väitemenettelyn osapuolille myönnettäisiin määräaika valittaa oikaistusta
päätöksestä.
Väiteosaston jäsen kirjoitti 19.12.2007 osapuolille seuraavaa:
”Kiinnittäisimme huomionne siihen, että [SMHV] katsoo, että [16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio] on päätös, johon
voidaan hakea muutosta, ja näin ollen päätökseen johtaneen menettelyn osapuoli, jolle päätös on vastainen, voi hakea muutosta
tähän päätökseen asetuksen N:o 40/94 58 artiklan mukaisesti. Asetuksen N:o 40/94 59 artiklan mukaan valitus on tehtävä [SMHV:lle]
kirjallisena kahden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksiantamisesta (eli 26.11.2007) ja valituksen perusteet sisältävä kirjelmä
on jätettävä neljän kuukauden kuluessa tästä samasta päivämäärästä. Valitus katsotaan tehdyksi vasta, kun 800 euron valitusmaksu
on suoritettu.”
Kantaja teki 24.1.2008 SMHV:lle asetuksen N:o 40/94 57–62 artiklan (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 58–64 artikla)
nojalla valituksen, jossa vaadittiin yhtäältä ”väiteosaston 16.5.2007 tekemän päätöksen muutetun version” kumoamista ja toisaalta
väitteen hylkäämistä kokonaisuudessaan.
Kantaja esitti valituksensa perusteet 17.3.2008 jätetyssä kirjelmässä. Kantaja vetosi muun muassa seuraaviin perusteisiin.
Ensiksi alkuperäiseen päätökseen tehdyillä muutoksilla ei korjattu ilmeisiä virheitä. Näillä muutoksilla nimittäin korvattiin
ristiriitainen perustelu osittain käsittämättömällä tavalla uusilla perusteilla. Toiseksi kyseisten tavaramerkkien kattamat
tavarat eivät ole samankaltaisia. Kolmanneksi vastapuoli ei ollut osoittanut, että se on väitteen perusteena olevan tavaramerkin
haltija.
Vastapuoli ei esittänyt huomautuksia valituksesta.
SMHV:n ensimmäinen valituslautakunta jätti 30.10.2008 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös), joka annettiin
kantajalle tiedoksi 14.11.2008, valituksen tutkimatta.
Ensimmäiseksi se katsoi, ettei väiteosaston päätöksestä, siinä muodossa, kuin se annettiin tiedoksi 16.5.2007, ollut valitettu
asetuksen N:o 40/94 59 artiklassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 60 artikla) säädetyssä määräajassa ja että siitä
oli näin ollen tullut lopullinen.
Väiteosaston kirje 8.6.2007, jossa kehotettiin osapuolia esittämään huomautuksensa mainitun päätöksen peruuttamisesta, ei
lykännyt valituksen määräaikaa.
Kantajan vastausta tähän kirjeeseen ei voitu katsoa valitukseksi tästä päätöksestä. Joka tapauksessa tämä vastaus, joka saapui
SMHV:lle 24.7.2007, oli jätetty päätöksen tiedoksiantamisesta alkaneen valitukselle asetetun kahden kuukauden määräajan jälkeen.
Valituslautakunta katsoi myös, etteivät päätöksen alkuperäisen version aiheuttamat ymmärtämisvaikeudet estäneet kantajaa tekemästä
valitusta, vaan niiden olisi päinvastoin pitänyt kannustaa valituksen tekemiseen.
Kantajan 24.1.2008 tekemä valitus 16.5.2007 tehdystä alkuperäisestä päätöksestä tehtiin näin ollen myöhässä, ja se oli valituslautakunnan
mukaan jätettävä tutkimatta.
Toiseksi valituslautakunta myönsi, että 16.5.2007 tehdyn päätöksen oikaisu on toimi, joka saattaa vaikuttaa kantajan etuihin
muuttamalla selvästi sen oikeusasemaa.
Kyseinen oikaisu ei kuitenkaan aiheuttanut käsiteltävässä asiassa haittaa osapuolten eduille asetuksen N:o 40/94 58 artiklassa
(josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 59 artikla) tarkoitetulla tavalla. Päätöksen, joka tehtiin 16.5.2007, muutettu versio
sisälsi saman päätöslauselman kuin sen alkuperäinen versio. Näin ollen kyseinen oikaisu, jossa tyydyttiin perustelemaan alkuperäisen
päätöksen päätöslauselmaa, ei aiheuttanut kantajalle haittaa. Näin ollen 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio ei ole
toimi, joka voi olla valituksen kohteena.
Koska lisäksi väiteosasto päätti oikaista ilmeiset virheet asetuksen N:o 2868/95 53 säännössä säädetyllä tavalla eikä peruuttaa
päätöstä asetuksen N:o 40/94 77 a artiklassa säädetyllä tavalla tai tarkastaa sitä viimeksi mainitun asetuksen 60 a artiklassa
tarkoitetulla tavalla, se ei valituslautakunnan mukaan ollut korvannut alkuperäistä päätöstä uudella päätöksellä.
Näin ollen valitus jätettiin tutkimatta myös siltä osin, kuin se kohdistui 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettuun versioon.

Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        ensisijaisesti hylkää väitteen kokonaisuudessaan tai toissijaisesti palauttaa asian SMHV:lle
–        velvoittaa vastapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
SMHV vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
Käsiteltävässä kanteessa kantaja väittää, että valituslautakunta jätti virheellisesti tutkimatta sen valituksen, ja vaatii
vaatimustensa ensimmäisessä kohdassa riidanalaisen päätöksen kumoamista. Kantaja vaatii lisäksi unionin yleistä tuomioistuinta
hylkäämään väitteen kokonaisuudessaan tai toissijaisesti palauttamaan asian SMHV:lle.

Riidanalaisen päätöksen kumoamista koskevat vaatimukset
Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että valituslautakunta jätti virheellisesti tutkimatta sen valituksen.
Ensimmäiseksi huomautukset, joita se esitti 23.7.2007 vastauksena 8.6.2007 päivättyyn kirjeeseen, jossa väiteosasto ilmoitti
osapuolille aikomuksestaan peruuttaa 16.5.2007 tehty päätös, lykkäsivät tämän päätöksen osalta alkanutta valituksen määräaikaa.
Kantajan mukaan olisi nimittäin epäloogista ja epäoikeudenmukaista, jos osapuolen, jolle päätös on epäedullinen pitäisi valittaa
tästä päätöksestä, kun se on samaan aikaan peruuttamismenettelyn kohteena. Päinvastaisen ratkaisun seurauksena olisi kaksi
samanaikaista erillistä menettelyä, joita käsittelevät SMHV:n eri elimet ja joissa voidaan päätyä erilaisiin tuloksiin. Lisäksi
mahdollinen päätöksen peruuttaminen tekisi valituksen tarpeettomaksi.
Kantajan mukaan on näin ollen katsottava, että päätöksen peruuttamismenettelyn aloittaminen, kun päätöksestä valittamisen
määräaika ei ole päättynyt, lykkää mainittua määräaikaa.
Toiseksi siinä tapauksessa, ettei tarkastusmenettelyn aloittaminen käsiteltävässä asiassa johtaisi valituksen määräajan lykkäämiseen,
luottamuksensuojan periaate edellyttäisi, että osapuolet ovat tästä tietoisia ja että heille ilmoitetaan tarpeesta tehdä erillinen
valitus valituslautakunnalle.
Kolmanneksi valituslautakunta ei voinut perustellusti väittää, ettei 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetun version antaminen
tiedoksi ole käsiteltävässä asiassa muutoksenhakukelpoinen toimi sillä perusteella, ettei se johtanut erilaiseen ratkaisuun
kuin se, joka sisältyi tämän päätöksen alkuperäiseen versioon. Käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon, että 16.5.2007
tehdyn päätöksen muutettu versio korvaa alkuperäisen version sisältämät ristiriitaiset ja osaksi käsittämättömät perustelut
uusilla perusteluilla. Yhtäältä olisi mahdotonta tehdä valitusta päätöksestä, joka on perusteltu puutteellisesti. Toisaalta
pitäisi olla mahdollista valittaa niistä päätöksen osista, joita muutos koskee. SMHV jakaa sitä paitsi kantajan kannan, kuten
sekä 16.5.2007 annetun päätöksen muutetussa versiossa ilmoitetusta valituksen määräajasta että 19.12.2007 päivätyn kirjeen
sanamuodosta ilmenee (ks. edellä 22 kohta).
Neljänneksi luottamuksensuojan periaate edellyttää käsiteltävässä asiassa, että valituslautakunta ottaa valituksen tutkittavaksi.
SMHV on nimittäin selvästi ja nimenomaisesti ilmoittanut kaksi kertaa (ks. edellä 44 kohta), että 16.5.2007 tehdyn päätöksen
muutettu versio on valituskelpoinen toimi. SMHV:n olisi näin ollen pitänyt noudattaa omia ilmoituksiaan.
Vaikka SMHV katsookin, että valituslautakunta jätti valituksen perustellusti tutkimatta, se muistuttaa aluksi väiteosaston
käsiteltävässä asiassa tekemistä virheistä.
Kyseisen 16.5.2007 tehdyn päätöksen perusteluissa oli virheitä, muun muassa ristiriitainen päätelmä ja epätäydellinen virke.
Lisäksi väiteosasto aloitti asetuksen N:o 40/94 77 a artiklassa säädetyn peruuttamismenettelyn, vaikka minkäänlaista ilmeistä
menettelyvirhettä ei ollut tehty.
Väiteosasto sovelsi myös asetuksen N:o 2868/95 53 sääntöä, jonka mukaan kirjoitus- tai laskuvirheet voidaan oikaista, vaikka
16.5.2007 tehtyyn alkuperäiseen päätökseen tehdyt muutokset eivät tarkoittaneet ilmeisten virheiden korjaamista, joka koskee
esimerkiksi kielellisiä virheitä, kirjoitusvirheitä tai muuntyyppisiä virheitä, joiden oikaiseminen edellyttää yksiselitteisyyttä
sillä tavoin, ettei olisi voitu odottaa muunlaista sanamuotoa kuin se, joka oikaisusta seuraa. Kuten valituslautakunta perustellusti
totesi, väiteosasto tulkitsi 26.11.2007 päivätyssä kirjeessä virheellisesti perusteluvelvollisuutta, joka sille kuului asetuksen
N:o 40/94 73 artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 75 artikla) nojalla, kun se ei tarkentanut, mitkä olivat ne
kirjoitus- tai laskuvirheet, joiden oikaiseminen oli välttämätöntä.
Kuten valituslautakunta myös totesi, 26.11.2007 päivätty kirje oli asetuksen N:o 2868/95 100 säännön vastaisesti vain yhden
lautakunnan jäsenen allekirjoittama.
Valituslautakunta jätti kuitenkin perustellusti tutkimatta kantajan 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetusta versiosta tekemän
valituksen, koska tiedoksianto kantajalle 8.6.2007 kirjeellä, jossa kehotettiin osapuolia esittämään huomautuksensa 16.5.2007
tehdyn päätöksen mahdollisesta peruuttamisesta, ei lykännyt tätä päätöstä koskevaa valituksen määräaikaa, koska kantaja ei
voi käsiteltävässä asiassa perustellusti vedota luottamuksensuojan periaatteeseen ja koska 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu
versio ei vaikuta kantajan oikeusasemaan eikä se näin ollen ole muutoksenhakukelpoinen toimi.
SMHV väittää ensiksi, että asetuksen N:o 40/94 77 a artiklan 3 kohdasta ilmenee, ettei tässä artiklassa säädetyn peruuttamismenettelyn
aloittaminen lykkää saman asetuksen 59 artiklan mukaista määräaikaa hakea muutosta päätökseen.
Lisäksi SMHV:n ei tarvitse varoittaa osapuolia siitä, ettei muutoksenhaulle asetettua määräaikaa lykätä, kun aloitetaan peruutusmenettely.
Kantaja ei valittanut 16.5.2007 tehdystä päätöksestä kahden kuukauden määräajassa sen tiedoksi antamisesta. Kantajan valituslautakunnalle
tekemässä valituksessa pyrittiin näin ollen siihen, että valituslautakunta tutkii uudestaan lopulliseksi tulleen päätöksen,
mitä se ei voinut tehdä.
Toiseksi kantaja ei voi käsiteltävässä asiassa perustellusti vedota luottamuksensuojan periaatteeseen.
Kantajalle oli nimittäin ilmoitettu 16.5.2007 tehdyn päätöksen samana päivänä tapahtuneen tiedoksiannon yhteydessä, että sillä
on kaksi kuukautta aikaa valittaa tästä päätöksestä.
Peruuttamismenettelyn aloittaminen ei myöskään välttämättä johda aiottuun peruuttamiseen. Käsiteltävän asian olosuhteissa
kantajalla olisi ollut syytä epäillä, peruutetaanko 16.5.2007 tehty päätös, koska tässä päätöksessä olevat puutteet eivät
koskeneet ilmeisiä menettelyvirheitä. Se ei näin ollen ollut voinut perustellusti odottaa kyseisen päätöksen peruuttamista
sellaisella varmuudella, että se saattoi levollisesti luopua valituksen tekemisestä rekisteröintihakemuksensa osittaista hylkäämistä
vastaan.
Kolmanneksi väiteosaston käsiteltävässä asiassa tekemä oikaisu ei vaikuttanut kantajan oikeusasemaan, koska kantajan rekisteröintihakemuksen
hylkäämisen laajuus pysyi muuttumattomana.
SMHV:n mukaan valituslautakunnan täytyi näin ollen jättää kantajan kanne tutkimatta, kuten se on tehnyt.
Näillä perusteilla SMHV katsoo, ettei valituslautakunta ole tehnyt oikeudellista virhettä ja että käsiteltävä kanne on hylättävä.
Se ei kuitenkaan vastusta sitä, että unionin yleinen tuomioistuin, kun otetaan huomioon väiteosaston tekemät menettelylliset
virheet, perustaa päätöksensä siihen, minkä se katsoo oikeaksi ja kohtuulliseksi.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
–       Mahdollisuus valittaa 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetusta versiosta
Asetuksen N:o 40/94 57 ja 58 artiklan säännöksistä yhdessä luettuna johtuu, että ne asianosaiset, joille väiteosaston päätökset,
joissa päätetään väitemenettely, ovat vastaisia, voivat valittaa niistä SMHV:n valituslautakunnissa.
Kantaja vaati valituslautakunnalle tekemässään valituksessa ”väiteosaston 16.5.2007 tekemän päätöksen muutetun version” kumoamista
ja väitteen hylkäämistä kokonaisuudessaan.
Koska valitus jätettiin tutkimatta riidanalaisella päätöksellä, kantaja vaatii unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan tämän
päätöksen.
Valituslautakunta teki riidanalaisessa päätöksessä annetun ratkaisun sillä perusteella, että se katsoi yhtäältä, ettei kantaja
voinut riitauttaa 16.5.2007 tehtyä päätöstä, koska se ei ollut tehnyt valitusta tämän päätöksen alkuperäisen version tiedoksi
antamisesta alkaneessa määräajassa, ja toisaalta, ettei 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio ollut muutoksenhakukelpoinen
toimi, koska väiteosaston tekemä oikaisu ei ollut muuttanut kantajan hakeman tavaramerkin rekisteröinnillä saatuja oikeuksia.
Kantaja kiistää nämä kaksi arviointia käsiteltävänä olevan kanteensa tueksi.
Aluksi on näin ollen tarkasteltava kysymystä siitä, onko 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio toimi, josta voidaan valittaa
valituslautakuntaan. Ensiksi tässä yhteydessä on välttämätöntä määritellä niiden muutosten laajuus, jotka väiteosasto teki
16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäiseen versioon.
Päätöksen, joka tehtiin 16.5.2007, alkuperäisen version sivulla 4 olevassa kohdassa todetaan seuraavaa:
”− − Tämä samankaltaisuuden aste on todettava myös audio- ja videokasettien osalta sikäli kuin ne kattavat digitaaliset kasetit
ja kun niitä voidaan käyttää digitaalisissa videokameroissa. Lisäksi tiettyjen laitteiden avulla voidaan muuttaa analogiset
kasetit digitaalisiksi DVD:eiksi.”
Samalla sivulla oli kuitenkin myös seuraava kohta, jossa todetaan kokonaisuudessaan seuraavaa:
”Edellä mainitut vastaavuudet eivät kuitenkaan riitä tekemään yhtäältä valotetuista filmeistä ja audio- ja videokaseteista
ja toisaalta vastapuolen joistakin tavaroista samankaltaisia. Kun tämä otetaan huomioon, sellaiset tavarat kuin valotetut
filmit, joita käytetään laitteissa, jotka perinteisesti korvaavat digitaaliset kamerat, tai tallennusvälineet, kuten audio-
ja videokasetit, jotka ovat perinteisiä [sic].”
Alkuperäisessä muodossaan 16.5.2007 tehty päätös sisälsi siis ristiriitaisen päätelmän siitä, ovatko audio- ja videokasetit
ja vastapuolen tavaramerkin kattamat tavarat samankaltaisia. Lisäksi väiteosasto katsoi, etteivät valotetut filmit ja tavarat,
joille väitteentekijän tavaramerkki oli rekisteröity, ole samankaltaisia. Kuitenkin väite hyväksyttiin ja vastaavasti kantajan
rekisteröintihakemus hylättiin sekä audio- ja videokasettien että valotettujen filmien osalta.
Kun väiteosasto oikaisi 16.5.2007 tehdyn päätöksen, se korvasi edellä 68 kohdassa mainitun kohdan seuraavalla kohdalla:
”Vastapuolen tietojenkäsittelylaitteet kattavat laajan ryhmän tavaroita, jotka sisältävät muun muassa laitteet, joilla voidaan
lukea valotetulta filmiltä kuvatietoja ja muuttaa ne optisiksi tai sähköisiksi digitaalisiksi tiedoiksi (ja päinvastoin).
Näitä laitteita voidaan myydä valokuvaukseen erikoistuneissa liikkeissä ammattilaisille ja amatööreille. Kun tämä otetaan
huomioon, [SMHV] katsoo, että valotetut filmit ja tietojenkäsittelylaitteet ovat etäisesti samankaltaisia.”
Oikaisulla poistettiin näin ollen alkuperäinen ristiriita, joka koski audio- ja videokasetteja, ja muutettiin alkuperäistä
arviointia, jonka mukaan valotetut filmit ja väitteentekijän tavaramerkin kattamat tavarat eivät ole samankaltaisia. Päätösosaa
ei sitä vastoin muutettu.
On muistettava, että aiottuaan ensiksi peruuttaa 16.5.2007 tekemänsä päätöksen väiteosasto myönsi, etteivät asetuksen N:o
40/94 77 a artiklassa säädetyt edellytykset täyttyneet. Väiteosaston jäsen ilmoitti 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetun version
tiedoksiantoon liitetyssä 26.11.2007 päivätyssä kirjeessä (ks. edellä 21 kohta), että tämän päätöksen alkuperäisessä versiossa
oli ilmeinen virhe, joka on oikaistava asetuksen N:o 2868/95 53 säännön mukaisesti.
Tässä säännöksessä säädetään, että jos SMHV omasta aloitteestaan tai menettelyn osapuolen aloitteesta tulee tietoiseksi päätöksessä
olevasta kieli- tai kirjoitusvirheestä taikka selvästä erehdyksestä, sen on varmistettava, että asiasta vastaava osasto tai
toimisto korjaa kyseisen virheen tai erehdyksen. Tästä sanamuodosta seuraa, että tämän säännöksen perusteella tehtyjen oikaisujen
tavoitteena voi olla vain korjata oikeinkirjoitusvirheitä, kielioppivirheitä ja jäljennysvirheitä − kuten esimerkiksi virheitä,
jotka koskevat osapuolten nimiä tai merkkien kirjoitustapaa − tai virheitä, jotka ovat niin ilmeisiä, ettei ole voitu tarkoittaa
muuta sanamuotoa kuin se, joka oikaisusta seuraa.
Käsiteltävässä asiassa tehdyt muutokset (ks. edellä 67−71 kohta) eivät koskeneet pelkästään sellaisen epätäydellisen virkkeen
täydentämistä, jonka merkitys oli käsittämätön, vaan myös audio- ja videokasetteja koskevan perustelujen sisäisen ristiriidan
sekä näitä tavaroita ja valotettuja filmejä koskevan perustelujen ja päätöslauselman välisen ristiriidan ratkaisemista.
Näin ollen on todettava, että 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen version oikaisu koski tämän päätöksen asiasisältöä,
eikä se näin ollen tarkoittanut kirjoitus- tai laskuvirheen korjaamista. Tästä on huomattava, että ristiriita sellaisen päätöksen
perusteluissa, jossa määritellään, ovatko tietyt haetun tavaramerkin kattamat tavarat ja tietyt väitteentekijän tavaramerkkirekisteröinnin
kattamat tavarat samankaltaisia, voidaan ratkaista suuntaan tai toiseen. Samoin päätöksen perustelujen ja päätöslauselman
välinen ristiriita, joka johtuu siitä, ettei tiettyjä haetun tavaramerkin kattamia tavaroita ja tiettyjä väitteentekijän tavaramerkin
kattamia tavaroita katsota samankaltaisiksi, vaikka väite hyväksytään näiden tavaroiden osalta, voidaan yhtä hyvin ratkaista
toteamalla, että kyseiset tavarat ovat tietyssä määrin samankaltaisia, kuin hylkäämällä väite näiden tavaroiden osalta.
Tästä seuraa, että sanamuoto, joka korvasi 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen sanamuodon, ei ole ilmeinen ja että käsiteltävässä
asiassa tehtyä muutosta ei voida katsoa asetuksen N:o 2868/95 53 säännössä mainittujen virhetyyppien oikaisuksi.
Tätä muutosta ei voida myöskään hyväksyä muun sellaisen säännöksen perusteella, jonka mukaan väiteosasto voi tarkastaa päätöksiään
niiden tekemisen ja tiedoksi antamisen jälkeen.
Kuten 26.11.2007 päivätyssä kirjeessä, joka oli liitetty 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetun version tiedoksiantoon, on todettu,
asetuksen N:o 40/94 77 a artiklassa säädetyt edellytykset eivät nimittäin täyttyneet, koska SMHV ei ollut tehnyt käsiteltävässä
asiassa ilmeistä menettelyvirhettä. Väiteosasto ei näin ollen voinut peruuttaa 16.5.2007 tehtyä päätöstä ja tehdä toista päätöstä.
Väiteosasto ei myöskään voinut käsiteltävässä asiassa käyttää asetuksen N:o 40/94 60 a artiklassa säädettyä toimivaltaa oikaista
omat päätöksensä, koska tämän mahdollisuuden käyttäminen edellyttää, että valituslautakunnalle on tehty valitus, ja koska
on riidatonta, ettei kantaja tehnyt asetuksen N:o 40/94 59 artiklassa säädetyssä määräajassa valitusta 16.5.2007 tehdyn päätöksen
alkuperäisestä versiosta.
Kuten asetuksen N:o 40/94 johdanto-osan 11. ja 12. perustelukappaleessa tarkennetaan, lainsäätäjän tarkoituksena on tämä asetus
antamalla määritellä SMHV:n ja jokaisen tämän elimen yksikön toimivalta. Näin ollen tavanomainen tapa kyseenalaistaa väiteosaston
päätökset on se, että osapuolet, joille päätökset ovat epäedullisia, käyttävät asetuksen N:o 40/94 VII osastossa (josta on
tullut asetuksen N:o 207/2009 VII osasto) säädettyjä muutoksenhakukeinoja. Lisäksi asetuksessa N:o 40/94 säädetään kolmesta
tapauksesta, joissa väiteosastot voivat itse oikaista tekemiään päätöksiä, nimittäin edellä 72−79 kohdassa tarkastelluissa
tapauksissa. Nämä tapaukset on lueteltu tyhjentävästi. Asetuksessa N:o 40/94 säädettyjen hallinnollista menettelyä koskevien
sääntöjen yleisestä rakenteesta ilmenee, että väiteosastojen toimivalta loppuu, kun ne antavat päätöksen tämän asetuksen 43
artiklan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 42 artikla) mukaisesti, ja ettei niillä ole toimivaltaa peruuttaa tai muuttaa
näitä päätöksiä muissa kuin asetuksessa säädetyissä tapauksissa.
Kuten edellä on muistutettu, 16.5.2007 tehdyn päätöksen oikaisu ei kuitenkaan selvästikään vastaa ilmeisen virheen oikaisemista
eikä kuulu muihinkaan asetuksessa N:o 40/94 säädettyihin tapauksiin.
Päätöksen, joka tehtiin 16.5.2007, alkuperäisen version muutos tehtiin näin ollen muussa kuin sellaisessa asetuksessa N:o
40/94 säädetyssä tapauksessa, jossa väiteosastot voivat tarkistaa päätöksiään. Siltä puuttui näin ollen oikeudellinen perusta,
minkä sitä paitsi ovat todenneet sekä kantaja valituksessaan valituslautakunnalle että valituslautakunta riidanalaisessa päätöksessä
ja SMHV nyt vireillä olevassa menettelyssä jättämässään vastauskirjelmässä.
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan tästä, että Euroopan unionin toimielinten, elinten ja yksiköiden toimia koskee pääsääntöisesti
lainmukaisuusolettama ja niihin mahdollisesti liittyvistä lainvastaisuuksista huolimatta niillä on näin ollen oikeusvaikutuksia
niin kauan kuin näitä toimia ei ole kumottu tai peruutettu. Poikkeuksen tähän periaatteeseen muodostavat kuitenkin toimet,
jotka ovat niin ilmeisellä tavalla lainvastaisia, ettei niitä voida mitenkään hyväksyä unionin oikeusjärjestyksessä, ja niiden
on − myös viran puolesta − todettava olevan vailla minkäänlaista oikeusvaikutusta eli mitättömiä. Tämän poikkeuksen tarkoituksena
on säilyttää tasapaino kahden oikeusjärjestykselle asetetun perustavanlaatuisen mutta joskus vastakkaisen vaatimuksen eli
oikeussuhteiden vakauden sekä laillisuusperiaatteen kunnioittamisen välillä. Koska toimen mitättömäksi toteamisen seuraukset
ovat vakavia, oikeusvarmuussyistä toimi voidaan katsoa mitättömäksi ainoastaan täysin poikkeuksellisissa tilanteissa (ks.
vastaavasti yhdistetyt asiat 7/56 ja 3/57−7/57, Algera ym. v. Assemblée commune, tuomio 12.7.1957, Kok., s. 81 ja 122; asia
31/76, Hebrant v. parlamentti, tuomio 12.5.1977, Kok., s. 883, 23 kohta; asia 15/85, Consorzio Cooperative d’Abruzzo v. komissio,
tuomio 26.2.1987, Kok., s. 1005, Kok. Ep. IX, s. 29, 10 ja 11 kohta ja asia C-137/92 P, komissio v. BASF ym., tuomio 15.6.1994,
Kok., s. I-2555, Kok. Ep. XV, s. I-239, 48−50 kohta).
Näin ollen oikeuskäytännössä on katsottu, että kun hallinto oli lopullisesti hyväksynyt arviointikertomuksen yli 15 kuukautta
sen ajanjakson jälkeen, jolta se on laadittu, tällaisella hyväksynnällä ei ole oikeusvaikutuksia, ellei ole kyse poikkeuksellisesta
tilanteesta, jonka nojalla tällainen myöhästyminen on perusteltu (edellä 83 kohdassa mainittu asia Hebrant v. parlamentti,
tuomion 22−26 kohta).
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että se voi jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen yhteydessä
tarkastaa, kuuluuko johdetun oikeuden säännös, jota on väitetysti rikottu, yhteisölle siirrettyyn toimivaltaan, jolloin se
ei tämän vuoksi ole täysin vailla oikeudellista perustaa yhteisön järjestelmässä, vaikka kumoamiskannetta kyseisestä päätöksestä
ei ole pantu vireille asetetussa määräajassa ja päätöksestä on näin ollen tullut lopullinen (yhdistetyt asiat 6/69 ja 11/69,
komissio v. Ranska, tuomio 10.12.1969, Kok., s. 523, Kok. Ep. I, s. 425, 11−13 kohta).
Edellä esitetystä käy ilmi, että virheet, joiden perusteella unionin tuomioistuin voi katsoa toimen oikeudellisesti mitättömäksi,
eivät eroa luonteensa vaan vakavuutensa ja ilmeisyytensä perusteella laittomuuksista, joiden toteaminen johtaa lähtökohtaisesti
sellaisten toimien kumoamiseen, jotka ovat perustamissopimuksessa säädetyn laillisuusvalvonnan alaisia. Toimia, joihin sisältyvät
lainvastaisuudet ovat selvästikin niin vakavia, että ne vaikuttavat niiden olennaisiin edellytyksiin, on pidettävä mitättöminä
(ks. vastaavasti myös edellä 83 kohdassa mainittu asia komissio v. BASF ym., tuomion 51 ja 52 kohta).
Kuten edellä 72−82 kohdassa on todettu, käsiteltävässä asiassa 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio sisälsi lainvastaisuuksia,
jotka koskivat tämän toimen olennaisia edellytyksiä ja joiden vakavuutta ja ilmeisyyttä väitemenettelyn osapuolet tai valituslautakunta
eivät voineet olla huomaamatta.
Valituslautakunta ilmoitti nimittäin, että väiteosaston jäsen, joka oli allekirjoittanut yksin kirjeen, jolla annettiin kantajalle
tiedoksi 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettu versio, oli jättänyt perustelematta sen, että käsiteltävässä asiassa sovellettiin
sääntöä, joka mahdollistaa ilmeisten virheiden oikaisemisen (riidanalaisen päätöksen 11 kohta).
Lopuksi on huomautettava, että myös SMHV on itse todennut vastauskirjelmänsä 27−32 kohdassa viran puolesta, että 16.5.2007
tehdyn päätöksen muutetussa versiossa on vakavia lainvastaisuuksia.
Kantaja totesi myös valituslautakunnalle tekemässään valituksessa, joka koski riidanalaisen päätöksen edellä 15 kohdassa mainittuja
kohtia, seuraavaa:
”SMHV:n arviointia, jonka mukaan [16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisessä versiossa] oli ’ilmeinen virhe’, ei voida hyväksyä.
Sivun 4, johon SMHV viittaa, tarkastelu osoittaa, että tietyt virkkeet ovat tuskin ymmärrettäviä:
− −
Lainatut kohdat ovat ristiriitaisia, mutta ne eivät tarkoita ilmeistä virhettä. Mikä näistä kahdesta toteamuksesta on katsottava
ilmeisen virheelliseksi?
Lopuksi kolmas [kohta] loppuu virkkeen keskellä − − joten [tämä kohta] ei ole ymmärrettävä.
Kuitenkin vertaamalla [16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen version] sivulla 4 olevaa kolmatta [kohtaa] [16.5.2007 tehdyn
päätöksen muutetun version] kolmanteen [kohtaan] on todettava, ettei alkuperäistä virkettä ole täydennetty vaan on lisätty
täysin erilaisia kohtia, jotka sisältävät erityisesti uusia väitteitä, jotka liittyvät ’valotettujen filmien ja tietojenkäsittelylaitteiden
etäiseen samankaltaisuuteen’. Nämä uudet väitteet [eivät tarkoita ilmeisen virheen korjaamista, eikä [16.5.2007 tehdyn päätöksen]
muuttaminen näin ollen vaikuta yhteisön tavaramerkkiä koskevien säännösten mukaiselta.”
Näin ollen sekä kantaja että valituslautakunta ja SMHV ovat todenneet 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetussa versiossa olevien
lainvastaisuuksien ilmeisyyden unionin yleisen tuomioistuimen menettelyssä.
Kuten edellä 82 kohdassa on todettu, väiteosaston toimivalta päättää väitteestä oli käytetty loppuun sinä ajankohtana, jona
se hyväksyi  ilman oikeudellisia perusteita 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetun version. Tästä on todettava, että tämä toimivallan
puuttuminen on lainvastaisuus, joka kyseenalaistaa kyseisen toimen olennaiset edellytykset sillä tavoin, että se on todettava
mitättömäksi (ks. edellä 86 kohta).
Tämän vuoksi valituslautakunnan, jolle oli valitettu tällaisesta toimesta, olisi pitänyt todeta se mitättömäksi, kuten SMHV
on lisäksi myöntänyt unionin yleisen tuomioistuimen osapuolille esittämiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa.
Tästä seuraa yhtäältä, että valituslautakunta teki oikeudellisen virheen, kun se tutki, vaikuttiko 16.5.2007 tehdyn päätöksen
muutettu versio kantajan oikeusasemaan, sekä jätti tutkimatta tästä toimesta tehdyn valituksen, ja toisaalta, että riidanalainen
päätös on kumottava viran puolesta siltä osin, kuin sitä ei ole katsottu mitättömäksi.
Edellä esitetystä ilmenee myös, että tavaramerkin, jonka rekisteröintiä kantaja haki, rekisteröinnistä seuraavien oikeuksien
laajuus määriteltiin 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisessä versiossa. Kantajan unionin yleiselle tuomioistuimelle jättämistä
asiakirjoista ilmenee, että päätös annettiin tiedoksi samana päivänä. Kantajan olisi näin ollen pitänyt asetuksen N:o 40/94
59 artiklan mukaisesti tehdä valitus kahden kuukauden kuluessa tästä päivästä. Kantaja ei kuitenkaan kiistä sitä, ettei se
tehnyt valitusta tästä päätöksestä ennen määräajan päättymistä. Tämän vuoksi on todettava, ettei kantaja voinut enää sinä
päivänä, jona se teki valituksen valituslautakunnalle, kiistää väiteosaston päätöksen perusteltavuutta.
On tutkittava kantajan niitä väitteitä, jotka liittyvät sen seikan vaikutuksiin, että SMHV ilmoitti päätöksen peruuttamisaikomuksesta
ennen 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen version tiedoksi antamisesta alkaneen valituksen määräajan päättymistä, ja kantajan
luottamuksensuojan periaatetta koskevia väitteitä.
– Kirjeen, joka on päivätty 8.6.2007, tiedoksi antamisen vaikutukset valituksen määräaikaan
Väiteosasto ilmoitti kantajalle 8.6.2007 päivätyllä kirjeellä (ks. edellä 17 kohta) aikomuksestaan peruuttaa 16.5.2007 tehty
päätös.
Kantaja väittää, että tämän kirjeen tiedoksianto, joka tapahtui 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen version tiedoksi antamisesta
alkaneen valitusajan aikana, on otettava huomioon, kun arvioidaan sen valituksen tutkittavaksi ottamista valituslautakunnassa.
Kantaja vetoaa myös siihen, että se vastasi 8.6.2007 päivättyyn kirjeeseen sille tässä kirjeessä asetetussa määräajassa.
Tästä on aluksi todettava, että tiedoksianto väiteosaston osapuolille päätöksen peruuttamisaikomuksesta asetuksen N:o 40/94
77 a artiklan 2 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 80 artiklan 2 kohta) nojalla on väiteosastolle pakollinen kuulemistoimenpide,
jonka tarkoituksena on antaa osapuolille mahdollisuus esittää kantansa peruuttamisen hyväksyttävyydestä ja tällä tavoin selventää
SMHV:n arviointia siitä, täyttyvätkö asetuksen N:o 40/94 77 a artiklan 1 kohdassa (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009
80 artiklan 1 kohta) säädetyt edellytykset. Tässä tilanteessa kantaja ei voinut olla varma, kun otetaan huomioon 8.6.2007
päivätty kirje, millaisen päätöksen SMHV tekee 16.5.2007 tehdyn päätöksen peruuttamisesta.
Toiseksi on todettava, että asetuksen N:o 40/94 77 a artiklan 3 kohdasta ilmenee, ettei peruuttamismenettely vaikuta osapuolten
oikeuteen hakea muutosta päätökseen, jonka peruuttamista on suunniteltu.
Näin ollen – ja koska asetuksessa N:o 40/94 ei ole mitään tätä koskevaa nimenomaista tarkennusta – tämän asetuksen 77 a artiklan
2 kohdan mukainen asianomaisten osapuolten kuuleminen ennen päätöksen peruuttamista ei voi lykätä saman asetuksen 59 artiklassa
säädettyä määräaikaa (ksvastaavasti asia T-419/07, Okalux v. SMHV − Messe Düsseldorf (OKATECH), tuomio 1.7.2009, Kok., s.
II-2477, 34 kohta).
Kantajan väitteet valitusmenettelyn ja peruuttamismenettelyn samanaikaisuuden epäjohdonmukaisuudesta on myös hylättävä.
Ensiksi olettama, että kahden menettelyn samanaikaisuus on tosiasiallisesti epäjohdonmukaista, ei kuitenkaan estä peruuttamisen
edellytyksiä ja valituslautakunnalle tehtävien valitusten määräaikoja koskevan säännöstön ehdottomien, selvien ja täsmällisten
säännösten soveltamista.
Toiseksi väitettyä epäjohdonmukaisuutta ei ole osoitettu. Yhtäältä peruuttamismenettely voidaan päättää nopeasti, ja se on
päätettävä kuuden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi antamisesta. Vaikka ei ole todennäköistä, kun otetaan huomioon sovellettavat
menettelyn määräajat, että valituslautakunta antaa ratkaisun ennen peruuttamismenettelyn lopettamista, ratkaisun seurauksena
olisi siinä tapauksessa, että valituslautakunnan vahvistama päätös peruutetaan myöhemmin, pelkästään uuden päätöksen tekeminen,
ja siinä tapauksessa, että valituslautakunta kumoaa päätöksen, päätöstä koskevan peruuttamismenettelyn muuttuminen tarkoituksettomaksi.
Jos toiseksi oletetaan, että vireillä olevan valituksen kohteena oleva päätös peruutetaan, valituslautakunnan olisi todettava,
ettei valituksesta ole enää syytä lausua. Kantajalla ei näin ollen ole mitään perustetta väittää, että peruuttamismenettelyn
ja samasta päätöksestä tehdyn valituksen samanaikaisuus voisi johtaa epäjohdonmukaiseen tulokseen.
Lopuksi sitä, että kantaja kiistää 16.5.2007 tehdyn päätöksen oikeellisuuden peruuttamismenettelyssä, joka on itsenäinen menettely
asetuksen N:o 40/94 57 artiklassa säädettyyn menettelyyn nähden, ei voida katsoa kyseisestä päätöksestä tehdyksi valitukseksi.
Valituksen tekemisellä on nimittäin menettelyllisiä − mukaan lukien maksun maksaminen − ja muodollisia edellytyksiä, joita
kantaja ei ole täyttänyt. Vaikka kantajan 23.7.2007 jättämä huomautuksia sisältävä kirje katsottaisiin valitukseksi 16.5.2007
tehdystä päätöksestä, se olisi tehty määräajan päättymisen jälkeen.
Edellä esitetystä seuraa, ettei kantaja voi perustellusti väittää, että 8.6.2007 päivätyn kirjeen tiedoksianto lykkää valituksen
määräaikaa, joka alkoi 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisen version tiedoksi antamisesta.
–       Kantajan väitteet, jotka koskevat luottamuksensuojan periaatetta
Kantaja väittää, että se saattoi tehdä valituksen 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetusta versiosta perustellun luottamuksen,
joka aiheutui väiteosaston jäsenen 19.12.2007 kirjoittamasta kirjeestä (ks. edellä 22 kohta), perusteella. Se väittää myös,
että tämän periaatteen noudattaminen olisi edellyttänyt SMHV:n ilmoitusta siitä, että 8.6.2007 päivätyllä kirjeellä, jolla
ilmoitettiin aikomuksesta peruuttaa 16.5.2007 tehty päätös (ks. edellä 17 kohta), ei lykätty valituksen määräaikaa.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että vaikka asiasta ei olisikaan annettu säännöksiä, mahdollisuus vedota luottamuksensuojan
periaatteeseen koskee jokaista yksityistä, jolle toimielimen hänelle antamien täsmällisten vakuutteluiden johdosta on syntynyt
perusteltuja odotuksia. Tällaisia vakuutteluja ovat, oli se oikeudellinen muoto, jossa ne on ilmaistu, mikä hyvänsä, täsmälliset,
ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot, jotka on saatu toimivaltaisista ja luotettavista lähteistä (ks. asia T-388/04, Kachakil
Amar v. SMHV (Kolmioon päättyvä pitkittäisviiva), tuomio 5.4.2006, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Tämän periaatteen loukkaamiseen ei sitä vastoin voida vedota, jollei yhteisön toimielin ole antanut täsmällisiä vakuutteluja
(ks. yhdistetyt asiat T-376/05 ja T-383/05, TEA-CEGOS ja STG v. komissio, tuomio 14.2.2006, Kok., s. II-205, 88 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Oikeuskäytännön mukaan osapuoli ei näin ollen voi perustellusti vedota toimielimen passiivisuuteen vedotakseen luottamuksensuojan
periaatteen loukkaamiseen. Tässä tilanteessa sen seikan, että osapuolille 8.6.2007 osoitetussa kirjeessä, jossa väiteosaston
jäsen ilmoitti aikomuksestaan peruuttaa 16.5.2007 tehty päätös, ei ilmoitettu, ettei peruuttamismenettelyn aloittaminen keskeyttänyt
tai lykännyt asetuksen N:o 40/94 59 artiklassa säädettyä valituksen määräaikaa, ei voida katsoa herättävän kantajan mielessä
perusteltuja odotuksia tämän ehdottoman määräajan, josta sitä oli muistutettu 16.5.2007 tehdyn päätöksen tiedoksiannossa,
keskeyttämisestä tai lykkäämisestä.
On kuitenkin riidatonta, että SMHV:n asiamies ilmoitti osapuolille 19.12.2007 päivätyssä kirjeessä, että 16.5.2007 tehdyn
päätöksen muutettu versio on päätös, josta voidaan valittaa määräajassa, joka alkaa tämän 16.5.2007 tehdyn päätöksen uuden
version tiedoksi antamisesta.
On todettava, että tässä kirjeessä tyydytään ilmoittamaan väiteosaston menettelyn osapuolille, että ne voivat valittaa 16.5.2007
tehdyn päätöksen muutetusta versiosta, joka annettiin niille tiedoksi 26.11.2007. Tällainen ilmoitus ei tarkoita täsmällisesti
ja ehdottomasti, että kantaja olisi voinut vielä tuona päivänä valittaa 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisestä versiosta,
joka on edellä esitetyn mukaisesti (ks. edellä 93−95 kohta) ainoa toimi, jolla on käsiteltävässä asiassa oikeusvaikutuksia.
Joka tapauksessa kantaja ei voi perustellusti vedota luottamuksensuojan periaatteeseen välttääkseen prekluusion, joka on tapahtunut,
kun se ei ole valittanut 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäisestä versiosta valitukselle asetetussa määräajassa.
Siltä osin kuin on kysymys mahdollisuudesta vedota luottamuksensuojan periaatteeseen prekluusion välttämiseksi, oikeuskäytännöstä
nimittäin ilmenee, että kantajan on pystyttävä esittämään selvitys odotuksista, jotka perustuvat sellaisiin hallinnon täsmällisiin
vakuutteluihin, jotka ovat omiaan aiheuttamaan ymmärrettävää sekaannusta vilpittömässä mielessä olevalle oikeussubjektille,
joka osoittaa noudattaneensa kaikkea sitä huolellisuutta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta toimijalta
(asia C‑44/00 P, Sodima v. komissio, määräys 13.12.2000, Kok., s. I‑11231, 50 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kun otetaan huomioon kantajalle asetettu valituksen määräajan, josta sitä muistutettiin
16.5.2007 tehdyn alkuperäisen päätöksen tiedoksiannon yhteydessä, ehdottomuus, kantaja ei ole osoittanut tavanomaisesti edellytettyä
huolellisuutta voidakseen vedota luottamuksensuojan periaatteeseen, koska se jätti tekemättä tässä määräajassa, vaikka vain
varotoimena, valituksen päätöksestä (ks. vastaavasti edellä 101 kohdassa mainittu asia OKATECH, tuomion 53 kohta).
Edellä esitetystä seuraa, ettei kantaja voi perustellusti väittää, että valituslautakunta jätti virheellisesti tutkimatta
valituksen siltä osin kuin valituksessa riitautettiin väiteosaston päätöksen asiasisällön oikeellisuus.

Vaatimukset siitä, että unionin yleinen tuomioistuin hylkää väitteen kokonaisuudessaan
SMHV:n väitteet
SMHV väittää, että unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta määritetään asetuksen N:o 40/94 63 artiklassa (josta on tullut
asetuksen N:o 207/2009 65 artikla) ja että toimivalta rajoittuu näin ollen valituslautakuntien päätösten laillisuuden valvontaan,
joka voi tilanteen mukaan johtaa vain niiden kumoamiseen tai muuttamiseen. Näin ollen kantajan vaatimus siitä, että unionin
yleinen tuomioistuin hylkää väitteen, on jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantaja vaatii toisessa vaatimuksessaan ensisijaisesti, että unionin yleinen tuomioistuin riidanalaisen päätöksen kumoamisen
jälkeen hylkää kokonaisuudessaan aikaisemman espanjalaisen kuviomerkin dm haltijan väitteen.
Asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 3 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 3 kohta) nojalla unionin tuomioistuimilla
on toimivalta sekä kumota että muuttaa valituslautakuntien päätöksiä. Tältä osin vaatimus, jonka tarkoituksena on se, että
unionin yleinen tuomioistuin tekee päätöksen, joka valituslautakunnan olisi pitänyt toisen osapuolen mukaan tehdä, kuuluu
asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 3 kohdassa säädettyyn valtaan muuttaa valituslautakunnan päätöksiä (ks. vastaavasti asia T-363/04,
Koipe v. SMHV − Aceites del Sur (La Española), tuomio 12.9.2007, Kok., s. II-3355, 29 ja 30 kohta ja asia T-413/07, Bayern
Innovativ v. SMHV − Life Sciences Partners Perstock (LifeScience), tuomio 11.2.2009, 14−16 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kuitenkin – kuten edellä on todettu (ks. edellä 116 kohta) – valituslautakunta sovelsi asianmukaisesti valitusten tutkittavaksi
ottamista koskevia sääntöjä, kun se katsoi, ettei kantaja voinut riitauttaa väiteosaston väitettä koskevaa päätöstä. Tästä
seuraa johdonmukaisesti, että kantajan vaatimus väitteen hylkäämisestä on hylättävä.

Vaatimukset siitä, että unionin yleinen tuomioistuin palauttaa asian SMHV:lle
SMHV:n väitteet
SMHV:n mukaan sen on toteutettava unionin yleisen tuomioistuimen tuomioiden täytäntöönpanosta johtuvat toimenpiteet asetuksen
N:o 40/94 63 artiklan 6 kohdan (josta on tullut asetuksen N:o 207/2009 65 artiklan 6 kohta) nojalla. Tästä seuraa, että unionin
yleiselle tuomioistuimelle osoitetut SMHV:n velvoittamista tiettyihin toimenpiteisiin koskevat vaatimukset on jätettävä tutkimatta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 40/94 63 artiklan 6 kohdan mukaan SMHV:n on toteutettava unionin tuomioistuimen tuomion täytäntöönpanosta johtuvat
toimenpiteet. Tästä seuraa, ettei kantajan toissijaisesti esittämillä vaatimuksilla siitä, että unionin yleinen tuomioistuin
palauttaa asian SMHV:lle, ole tarkoitusta, ja ne on tämän vuoksi jätettävä tutkimatta.

Oikeudenkäyntikulut
Kantajan vaatimukset, joiden tarkoituksena on väitteentekijän velvoittaminen korvaamaan oikeudenkäyntikulut, voidaan vain
hylätä, koska viimeksi mainittu ei ole osallistunut menettelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa.
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan mukaisesti unionin yleinen tuomioistuin
voi kuitenkin velvoittaa myös asian voittaneen osapuolen korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jotka unionin yleinen tuomioistuin
katsoo asianosaisen tarpeettomasti tai haitantekona aiheuttaneen toiselle asianosaiselle.
Käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon ensiksi se, että 16.5.2007 tehdyn päätöksen alkuperäinen versio sisälsi käsittämättömät
perustelut, toiseksi 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutetun version tiedoksiannossa tehtyjen lainvastaisuuksien vakavuus ja kolmanneksi
se, että kantajaa on kehotettu tekemään valitus valituslautakunnalle kirjeessä, jonka SMHV osoitti sille 19.12.2007. Näin
ollen kaikki kantajan tämän kanteen yhteydessä vaatimat kulut on katsottava työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla
tavalla tarpeettomasti aiheutetuiksi, ja SMHV on tällä perusteella velvoitettava vastaamaan kaikista kuluista, vaikka kantaja
ei olekaan niin vaatinut.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) ensimmäisen valituslautakunnan 30.10.2008 tekemä päätös
(asia R 228/2008‑1), joka liittyy Distribuciones Mylar, SA:n ja dm-drogerie markt GmbH & Co. KG:n väliseen väitemenettelyyn,
kumotaan siltä osin kuin siinä ei todettu mitättömäksi 16.5.2007 tehdyn päätöksen muutettua versiota.
2)
Muut vaatimukset hylätään.
3)
SMHV velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä syyskuuta 2011.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.