CELEX: 62009CJ0260
Apelācija
EKL 81. pants un EEZ līguma 53. pants
Ar "Nintendo" preču zīmi ražotu videospēļu pulšu un spēļu kasetņu tirgus
Paralēlā eksporta ierobežojums šajā tirgū
Nolīgums starp ražotāju un ekskluzīvo izplatītāju
Izplatīšanas līgums, ar ko ir atļauta pasīva tirdzniecība
Vienotas gribas pierādīšana, nepastāvot tiešiem dokumentāriem pierādījumiem par šīs tirdzniecības ierobežojumu
Pierādījumu apjoms, kas vajadzīgs vertikāla nolīguma esamības pierādīšanai

Savā apelācijas sūdzībā
Activision Blizzard Germany GmbH
(turpmāk tekstā – “
Activision Blizzard
”) kā
CD‑Contact Data GmbH
(turpmāk tekstā – “
CD‑Contact Data
”) tiesību un pienākumu pārņēmēja lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2009. gada 30. aprīļa spriedumu lietā
T‑18/03
CD‑Contact Data GmbH
/Komisija (Krājums, II‑1021. lpp.; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar ko tā ir samazinājusi
CD‑Contact Data
noteikto naudas sodu un pārējā daļā noraidījusi tās prasību atcelt Komisijas 2002. gada 30. oktobra Lēmumu 2003/675/EK par
procedūru saskaņā ar EK līguma 81. pantu un EEZ līguma 53. pantu (COMP/35.587
PO Video Games
, COMP/35.706
PO Nintendo Distribution
un COMP/36.321
Omega
–
Nintendo
) (OV 2003, L 255, 33. lpp.; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”). Šis lēmums attiecās uz nolīgumu un saskaņotu darbību
kopumu, kuru mērķis bija ierobežot paralēlo eksportu ar “Nintendo” preču zīmi ražotu videospēļu pulšu un šīm pultīm paredzētu
spēļu kasetņu tirgū.

Tiesvedības priekšvēsture

Nintendo Co. Ltd
(turpmāk tekstā – “
Nintendo
”), kas ir biržā kotēta sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Kioto (Japāna), ir tādu sabiedrību grupas
Nintendo
vadošā sabiedrība, kas ir specializējušās videospēļu pulšu un videospēļu kasetņu, kuras paredzētas izmantošanai šajās pultīs,
ražošanā un izplatīšanā.
Nintendo
darbību Eiropas Ekonomikas zonā atsevišķās teritorijās īsteno meitas sabiedrības, kuras tai pieder 100 % apmērā, un galvenā
meitas sabiedrība ir
Nintendo of Europe GmbH
(turpmāk tekstā – “
NOE
”). Lietas faktu rašanās laikā
NOE
koordinēja atsevišķas
Nintendo
komercdarbības Eiropā un bija tās ekskluzīvā izplatītāja Vācijā. Citās pārdošanas teritorijās
Nintendo
bija nozīmējusi neatkarīgus ekskluzīvos izplatītājus.

CD‑Contact Data
bija
Nintendo
ekskluzīvā izplatītāja Beļģijā un Luksemburgā laika posmā no 1997. gada aprīļa vismaz līdz 1997. gada 31. decembrim.
1995. gada martā Eiropas Kopienu Komisija uzsāka izmeklēšanu attiecībā uz videospēļu sektoru. Pēc izmeklēšanas sākotnējiem
secinājumiem tā 1995. gada septembrī uzsāka papildu izmeklēšanu, kas attiecās tieši uz
Nintendo
izplatīšanas sistēmu. Pēc tam, kad kāda sabiedrība, kas darbojas elektronisko spēļu importa un pārdošanas sektorā, iesniedza
sūdzību, saskaņā ar kuru
Nintendo
traucēja paralēlo tirdzniecību un īstenoja atkārtotas pārdošanas cenu sistēmu, kas noteikta Nīderlandei, Komisija paplašināja
savu izmeklēšanu. Savā 1997. gada 16. maija atbildē uz Komisijas informācijas pieprasījumu
Nintendo
atzina, ka atsevišķi tās izplatīšanas līgumi un daži tās vispārējie nosacījumi ietver paralēlās tirdzniecības ierobežojumus
Eiropas Ekonomikas zonā. Savā 1997. gada 23. decembra vēstulē
Nintendo
norādīja Komisijai, ka tā apzinās “smago problēmu, kas saistīta ar paralēlo tirdzniecību Kopienā”, un izteica savu vēlmi sadarboties
ar Komisiju. Pēc savas atzīšanās
Nintendo
veica pasākumus, kuru mērķis bija nākotnē nodrošināt Savienības tiesību ievērošanu, un piedāvāja finansiālu kompensāciju trešām
personām, kam tās darbību rezultātā bija nodarīts finansiāls kaitējums.
1999. gada 9. jūnija vēstulē Komisija lūdza
CD‑Contact Data
norādīt, vai ar to saistītajos dokumentos, kas iekļauti Komisijas lietas materiālos, ir konfidenciāli dati. Šajā vēstulē arī
tika norādīts, ka Komisija ir paredzējusi uzsākt oficiālu procedūru pret atsevišķām sabiedrībām, tostarp
CD‑Contact Data
. 2000. gada 26. aprīlī Komisija
Nintendo
un citiem attiecīgajiem uzņēmumiem, tostarp
CD‑Contact Data
, nosūtīja paziņojumu par iebildumiem par EKL 81. panta 1. punkta un 1992. gada 2. maija Līguma par Eiropas Ekonomikas zonu
(OV 1994, L 1, 3. lpp.) 53. panta 1. punkta pārkāpumu.
Nintendo
neapstrīdēja paziņojumā par iebildumiem norādīto faktu patiesumu.
2002. gada 30. oktobrī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, kura 1. pantā ir noteikts:
“Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. panta 1. punktu un Līguma [par Eiropas Ekonomikas zonu] 53. panta 1. punktu, norādītajos
laika posmos piedaloties nolīgumu un saskaņotu darbību kopumā specializēto spēļu pulšu un spēļu kasetņu, kas ir saderīgas
ar specializētajām spēļu pultīm, kuras ražo
Nintendo
, tirgū, kuru mērķis un rezultāts ir
Nintendo
spēļu pulšu un kasetņu paralēlā eksporta ierobežojums:
[..]
– [
CD‑Contact Data
] – no 1997. gada 28. oktobra līdz 1997. gada decembra beigām.”
Saskaņā ar šī lēmuma 3. pantu
CD‑Contact Data
tika noteikts naudas sods EUR viena miljona apmērā.
Apstrīdētā lēmuma simt deviņdesmit piektajā un simt deviņdesmit sestajā apsvērumā Komisija attiecībā uz paralēlo eksportu
no Beļģijas un Luksemburgas norādīja, ka “[
CD‑Contact Data
] bija skaidrs, ka tai ir jānodrošina, lai tās klienti neveiktu paralēlo eksportu”. Tas izrietot no faksa paziņojuma, ko
CD‑Contact Data
1997. gada 28. oktobrī nosūtīja
NOE
, kurā tā esot apliecinājusi, ka nevēlas veikt nekādu eksportu. Šī lēmuma trīssimt septiņpadsmitajā apsvērumā Komisija ir
konstatējusi, ka šī vēstule pierādot, ka
CD‑Contact Data
un
Nintendo
“bija panākušas “vienotu gribu” par to, ka eksports no [
CD‑Contact Data
] teritorijas nav jāveic [..] un ka tā uzraudzīs piegādes klientiem [..], kuri varētu tikt turēti aizdomās par eksporta veikšanu”.
Minētā lēmuma trīssimt deviņpadsmitajā apsvērumā Komisija norāda, ka “[
CD‑Contact Data
] ir sniegusi citus pierādījumus, kuri norāda uz to, ka tā nebija pievienojusies nolīgumam par paralēlās tirdzniecības ierobežošanu”
un, kā norāda šī sabiedrība, “tā pati eksportēja izstrādājumus un/vai tos pārdeva sabiedrībām, par kurām tā zināja, ka tās
šos izstrādājumus eksportē”. Tā paša lēmuma trīssimt divdesmit sestajā apsvērumā Komisija tomēr ir secinājusi – tas, ka
CD‑Contact Data
faktiski atsevišķos gadījumos ir ļāvusi veikt paralēlo eksportu, pierādot tikai to, ka tā pati ir “krāpusies”.
Saistībā ar paralēlo importu Beļģijā Komisija apstrīdētā lēmuma simt deviņdesmit septītajā apsvērumā ir atsaukusies uz to,
ka no 1997. gada septembra līdz decembrim
CD‑Contact Data
sarakstījās ar
NOE
par paralēlo importu savā teritorijā, cerot, ka šī “problēma” tiks atrisināta. Tā šajā sakarā min trīs vēstules, kas attiecīgi
datētas ar 1997. gada 4. septembri, 3. novembri un 4. decembri.

Pārsūdzētais spriedums
Ar pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa ir grozījusi apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl ar to nav atzītas
CD‑Contact Data
tiesības gūt labumu no atbildību mīkstinošo apstākļu esamības saistībā ar tās pilnībā pasīvo lomu pārkāpumā, un līdz ar to
samazinājusi šai sabiedrībai noteikto naudas sodu uz EUR 500 000. Pārējā daļā prasība atcelt šo lēmumu tika noraidīta.
Runājot par prasības pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz EKL 81. panta pārkāpumu un kura pārbaudi Vispārējā tiesā
Activision Blizzard
kritizē šajā apelācijas sūdzībā, tas tika noraidīts pārsūdzētā sprieduma 46.–70. punktā.
Minētā sprieduma 52. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Komisija nav atsaukusies uz paša
Nintendo
un
CD‑Contact Data
starpā noslēgtā izplatīšanas līguma noteikumiem, lai secinātu, ka pastāv nolīgums, ar kuru ir pārkāptas EKL 81. panta 1. punkta
prasības. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija apstrīdētā lēmuma simt deviņdesmit sestajā apsvērumā šajā ziņā ir uzsvērusi,
ka “starp [
CD‑Contact Data
] un
Nintendo
noslēgtā izplatīšanas līguma teksts atļāva pirmajai minētajai veikt pasīvo eksportu”. Šajā ziņā Vispārējā tiesa uzsvēra,
ka atšķirībā no tā, kas tika konstatēts attiecībā uz dažiem minētajā lēmumā aplūkotajiem izplatītājiem, šis izplatīšanas līgums,
kas noslēgts gandrīz divus gadus pēc Komisijas veiktās izmeklēšanas par attiecīgo izplatīšanas sistēmu sākuma, neietver nevienu
noteikumu, ko aizliegtu EKL 81. panta 1. punkts.
Pēc tam, kad pārsūdzētā sprieduma 53. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka attiecībā uz
CD‑Contact Data
Komisija bija atsaukusies tikai uz līguma noslēgšanu, tā minētā sprieduma 54. punktā norādīja, ka, trūkstot tiešiem dokumentāriem
pierādījumiem par rakstveida līguma noslēgšanu starp
Nintendo
un
CD‑Contact Data
par pasīvā eksporta ierobežojumiem, Komisija uzskatīja, ka pēdējās minētās sabiedrības dalība nolīgumā, kas bija pretējs EKL
81. panta 1. punktam, bija pierādīta ar
CD‑Contact Data
rīcību, kas izpaudās tās sarakstē.
Pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka šajos apstākļos bija jāizvērtē, vai, ievērojot šo vēstuļu apmaiņas
nozīmi, Komisija ir juridiski pietiekami pierādījusi vienotas gribas pastāvēšanu starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
, lai ierobežotu paralēlo tirdzniecību. Šajā ziņā minētā sprieduma 56. punktā tā ir norādījusi, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā
ir atsaukusies uz rakstveida pierādījumu kopumu, un it īpaši uz faksa paziņojumu, ko
CD‑Contact Data
1997. gada 28. oktobrī bija nosūtījusi
NOE
.
Pārsūdzētā sprieduma 58. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka šajā faksa sūtījumā
CD‑Contact Data
paskaidroja, ka tā nevar piegādāt zināmu daudzumu izstrādājumu
BEM
– vairumtirgotājam, kas ir dibināts Beļģijā un kas, iespējams, veica paralēlo tirdzniecību. Minētā sprieduma 59. punktā ir
konstatēts, ka pretēji tam, ko apgalvo Komisija, no šī faksa sūtījuma teksta skaidri neizriet, ka
CD‑Contact Data
bija zināms fakts, ka tai bija jāierobežo paralēlais eksports un ka tā vēlējās sevi aizstāvēt pret
Nintendo France
apgalvojumiem attiecībā uz šādu paralēlo eksportu no Beļģijas. Vispārējā tiesa uzskata, ka nav iespējams izdarīt slēdzienu
ar nepieciešamo noteiktību, ka “piesardzība”, ko
CD‑Contact Data
ievēro pret klientiem, galvenokārt veicot eksportu, apliecināja, ka tā bija piekritusi strīdīgajai paralēlās tirdzniecības
ierobežojumu politikai. Turklāt Vispārējā tiesa uzskatīja, ka
CD‑Contact Data
aizstāvēto interpretāciju, atbilstoši kurai atsauce uz ierobežoto izstrādājumu daudzumu, kas bija tās rīcībā, ir jāanalizē
kā informācija par tās faktisko nespēju īstenot aktīvu tirdzniecību ar Beļģijā dibināta vairumtirgotāja starpniecību,
a priori
nevar noraidīt.
Pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Vispārējā tiesa ir vērsusi uzmanību uz to, ka
CD‑Contact Data
1997. gada 28. oktobra faksa paziņojums
NOE
tika nosūtīts tieši pēc 1997. gada 24. oktobra vēstules, kurā
Nintendo France
, pirmkārt, sūdzējās par paralēlo eksportu no Beļģijas, kas tolaik bija teritorija, kurā
CD‑Contact Data
bija attiecīgo izstrādājumu ekskluzīvā izplatītāja, un, otrkārt, pieprasīja
NOE
veikt vajadzīgos pasākumus, lai atrisinātu “problēmas”, ko šis eksports tai radīja. Vispārējā tiesa norāda, ka
CD‑Contact Data
tādējādi uzskatīja par nepieciešamu sniegt pamatojumu par izstrādājumu apjomu, kas bija tās rīcībā, un par nosacījumiem, kurus
ievērojot, tā attiecīgos izstrādājumus eksportēja pēc sūdzības par minēto paralēlo eksportu.
Pārsūdzētā sprieduma 61. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka attiecībā uz dokumentiem par paralēlo importu Beļģijā
un Luksemburgā Komisija atsaucas uz faktu, ka starp
Nintendo
un atsevišķiem tās pilnvarotajiem izplatītājiem, kuru vidū bija
CD‑Contact Data
, tika ieviesta praktiskās sadarbības un informācijas apmaiņas par paralēlo tirdzniecību sistēma. Attiecībā uz
CD‑Contact Data
tās dalība informācijas apmaiņas sistēmā, kā to uzskatīja Vispārējā tiesa, izrietēja no vairākām vēstulēm, kas ir minētas
apstrīdētā lēmuma simt deviņdesmit septītajā apsvērumā.
Minētā sprieduma 62. punktā Vispārējā tiesa atzina, ka šo dažādo vēstuļu formulējums – turpinot minētā sprieduma iepriekšējos
punktos izklāstītos apsvērumus – ļauj secināt, ka minēto vēstuļu mērķis bija atklāt ar
Nintendo
preču zīmi ražoto izstrādājumu paralēlo importu Beļģijā un ka tās iekļāvās
Nintendo
izveidotajā informācijas apmaiņas sistēmā. Šajā kontekstā tā minētā sprieduma 63.–66. punktā ir minējusi divas
CD‑Contact Data
vēstules, ko tā nosūtījusi
NOE
attiecīgi 1997. gada 4. septembrī un 3. novembrī, faksa ziņojumu, kuru
CD‑Contact Data
nosūtījusi
Nintendo France
1997. gada 12. novembrī, kā arī 1997. gada 4. decembra dokumentu, ko
NOE
nosūtījusi
CD‑Contact Data
.
Pārsūdzētā sprieduma 67. punktā Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka apstāklis, ka
CD‑Contact Data
faktiski ir piedalījusies paralēlajā tirdzniecībā, eksportējot izstrādājumus ārpus Beļģijas un Luksemburgas reģistrētiem klientiem,
nevar atspēkot šo secinājumu. Tā šajā sakarā uzskatīja, ka tas, ka uzņēmums, kura dalība prettiesiskā sadarbībā atbilstoši
EKL 81. panta 1. punktam ir pierādīta, tirgū nerīkojas tā, kā tas vienojies ar saviem konkurentiem, nav obligāti vērā ņemams
apstāklis. Vispārējā tiesa uzskata, ka uzņēmums, kurš, neņemot vērā sadarbību ar saviem konkurentiem, īsteno politiku, kas
atšķiras no tās, par kuru ir panākta vienošanās, vienkārši var mēģināt izmantot aizliegto vienošanos savā labā.
Attiecībā uz pierādījumiem par paralēlā importa uz Beļģiju un Luksemburgu aizliegumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma
68. punktā ir norādījusi, ka
CD‑Contact Data
nevar apgalvot, ka Komisijas minētās vēstules esot nepareizi interpretētas, jo ar tām
CD‑Contact Data
vienkārši vēlējusies apstiprināt, ka cena, ko tā maksāja
Nintendo
par attiecīgajiem izstrādājumiem, nebija pārāk augsta. Tādējādi, kā uzskata Vispārējā tiesa, no visu šo vēstuļu kopuma –
it īpaši no 1997. gada 12. novembra faksa paziņojuma, ko
CD‑Contact Data
nosūtīja
Nintendo France
, – izriet, ka minētajās vēstulēs tika izskatīts attiecīgo izstrādājumu cenu jautājums vairāk vai mazāk tieši saistībā ar
paralēlā importa pastāvēšanu.
Pārsūdzētā sprieduma 69. un 70. punktā Vispārējā tiesa no šiem apsvērumiem ir secinājusi, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu,
secinot, ka
CD‑Contact Data
ir piedalījusies nolīgumā, kura mērķis ir ierobežot paralēlo tirdzniecību, un līdz ar to ir noraidījusi šīs sabiedrības prasībā
izvirzītā pirmā pamata pirmo daļu.

Lietas dalībnieku prasījumi Tiesā

Activision Blizzard
prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība atcelt tiesību aktu, kas iesniegta par apstrīdēto lēmumu;
–        atcelt apstrīdēto lēmumu vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju;
–        pakārtoti atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl ar to ir noraidīta prasība atcelt tiesību aktu, kas iesniegta par apstrīdēto
lēmumu, un nosūtīt lietu atpakaļ Vispārējai tiesai;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās tiesvedībās.
Komisija lūdz Tiesu apelācijas sūdzību noraidīt un piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par apelāciju
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam
Activision Blizzard
norāda trīs pamatus, kritizējot to, kā pārsūdzētā sprieduma 46.–70. punktā Vispārējā tiesa ir pārbaudījusi prasības pirmā
pamata pirmo daļu, kas attiecās uz EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu.

Par pirmo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmajā apelācijas pamatā
Activision Blizzard
norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, juridiski kļūdaini kvalificējot faktus, lai secinātu, ka
starp
NOE
un
CD‑Contact Data
pastāv prettiesisks nolīgums EKL 81. panta 1. punkta nozīmē. Šī kļūda izrietot no tā, ka, pārbaudot Komisijas iesniegtos pierādījumus,
Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā atšķirību, kas pastāv no to tiesisko seku viedokļa starp aktīvas paralēlās tirdzniecības
ierobežojumu un pasīvas paralēlās tirdzniecības ierobežojumu.

Activision Blizzard
šajā ziņā uzsver, ka starp
Nintendo
un
CD‑Contact Data
noslēgtais izplatīšanas līgums aizliedza aktīvu paralēlo tirdzniecību, tajā pašā laikā atļaujot pasīvu paralēlo tirdzniecību.
Kā Vispārējā tiesa to ir apstiprinājusi pārsūdzētā sprieduma 52. punktā, šis nolīgums bija pilnībā tiesisks, ņemot vērā EKL
81. panta 1. punktu.
Ņemot vērā izplatīšanas līgumā noteikto aizliegumu veikt aktīvu paralēlo tirdzniecību, nav pārsteidzoši, ka
CD‑Contact Data
un
NOE
apmainījās ar informāciju par paralēlo importu Beļģijā, kā par to liecinot faksa paziņojums, ko
CD‑Contact Data
nosūtīja
Nintendo
1997. gada 28. oktobrī, kas aplūkots kopā ar vēstulēm, kuras minētas apstrīdētā lēmuma simt deviņdesmit septītajā apsvērumā.
Lai veiktu faktu pareizu juridisko analīzi, Vispārējai tiesai – pēc tam, kad tā bija konstatējusi, ka
CD‑Contact Data
piedalījās informācijas apmaiņā par paralēlo importu, – būtu bijis jānoskaidro, vai attiecīgā rīcība bija saistīta ar aktīvas
paralēlās tirdzniecības ierobežošanu atbilstoši izplatīšanas līgumam, vai tā attiecās arī uz pasīvās paralēlās tirdzniecības
prettiesisku ierobežošanu. Nenoskaidrojot, vai pastāv nolīgums, kura mērķis ir ne tikai aktīvās tirdzniecības ierobežošana,
Vispārējā tiesa, kā uzskata apelācijas sūdzības iesniedzēja, nevarēja secināt, ka
CD‑Contact Data
bija ar EKL 81. panta 1. punktu nesaderīga nolīguma dalībniece.

Activision Blizzard
no tā secina, ka, tā kā Vispārējā tiesa neveica minēto analīzi, tā nevarēja, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, atzīt,
ka Komisija bija pietiekamā mērā pierādījusi, ka
CD‑Contact Data
rīcības mērķis bija ierobežot pasīvo tirdzniecību.
Pakārtoti apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav izpildījusi savu pienākumu vismaz norādīt pamatojumu,
jo pārsūdzētajā spriedumā nav norādījusi nevienu iemeslu, kura dēļ atšķirība starp aktīvo paralēlo tirdzniecību un pasīvo
paralēlo tirdzniecību šajā lietā pastāvošajos apstākļos nebija jāņem vērā.
Komisija atzīst, ka Komisijas 1983. gada 22. jūnija Regula (EEK) Nr. 1983/83 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu ekskluzīvās
izplatīšanas līgumu kategorijām (OV L 173, 1. lpp.), kas
ratione temporis
bija piemērojama šīs lietas faktiskajiem apstākļiem, ļauj aizliegt ekskluzīvajam izplatītājam aktīvi meklēt klientus ārpus
savas teritorijas, un ka starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
noslēgtajā izplatīšanas līgumā bija iekļauts šāds aktīvās tirdzniecības aizliegums, kas pats par sevi nebija pretrunā EKL
81. panta 1. punktam. Tā tomēr uzsver, ka minētā regula nav piemērojama, ja puses vienojas izveidot absolūtas teritoriālās
aizsardzības stāvokli, kura ietvaros ekskluzīvajiem izplatītājiem ir pilnībā aizliegts veikt tirdzniecību ārpus savas teritorijas
vai ar klientiem, kam ir nodoms veikt eksportu. Tā tas bija šajā lietā.
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, apstiprinot apstrīdēto lēmumu šajā jautājumā.
Tā tostarp uzskata, ka, tā kā Vispārējā tiesa bija pierādījusi, ka pastāv
CD‑Contact Data
un
Nintendo
noslēgts līgums, lai ierobežotu paralēlo tirdzniecību, nebija lietderīgi sīkāk izvērst sava sprieduma pamatojumu par atšķirību
starp izplatītāju aktīvu tirdzniecību un pasīvu tirdzniecību.
Tiesas vērtējums
Savā pirmajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā,
nepārbaudot, vai
CD‑Contact Data
rīcības, kas pausta sarakstē, ar kuru ir pamatots apstrīdētais lēmums, vienīgais mērķis bija aktīvas paralēlās tirdzniecības
ierobežošana atbilstoši izplatīšanas līgumam, kas noslēgts starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
, vai šī rīcība attiecās arī uz pasīvās paralēlās tirdzniecības ierobežošanu.
Jākonstatē, ka pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumiem, veica šādu
pārbaudi un ka līdz ar to minētajam pamatam nav faktiska pamatojuma.
Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 52. punktā vispirms norādīja, ka pašā minētajā izplatīšanas līgumā atšķirībā
no izplatīšanas līgumiem, kas noslēgti agrāk ar dažiem citiem
Nintendo
izplatītājiem, nebija ietverts neviens noteikums, kas aizliegts ar EKL 81. panta 1. punktu, ņemot vērā, ka tas ļāva
CD‑Contact Data
veikt pasīvu eksportu.
Minētā sprieduma 54. un 55. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka, nepastāvot tiešiem dokumentāriem pierādījumiem par rakstveida
līguma noslēgšanu pasīvā eksporta ierobežošanai, bija jāpārbauda, vai Komisija, pamatojoties uz apstrīdētajā lēmumā minēto
saraksti starp
CD‑Contact Data
,
NOE
un
Nintendo France
, bija juridiski pietiekami pierādījusi
CD‑Contact Data
dalību nolīgumā, kas ir pretrunā EKL 81. panta 1. punktam.
Visbeidzot Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 59. punktā skaidri ir atzinusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas aizstāvēto
interpretāciju, kas attiecas uz faksa paziņojumu, kuru
CD‑Contact Data
nosūtīja
NOE
1997. gada 28. oktobrī, saskaņā ar kuru atsauce uz ierobežotu izstrādājumu daudzumu, kas bija
CD‑Contact Data
rīcībā, bija jāanalizē kā informācija par tās faktisko nespēju īstenot aktīvu tirdzniecību ar Beļģijā dibināta vairumtirgotāja
starpniecību,
a priori
nevarēja noraidīt.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa Komisijas iesniegtos pierādījumus novērtēja, ņemot vērā to, ka starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
noslēgtajā izplatīšanas līgumā bija paredzēts aktīvas paralēlās tirdzniecības aizliegums, kas pirmajā mirklī šķiet likumīgs,
un ņemot vērā
CD‑Contact Data
argumentu, ka minētā faksa sūtījuma saturs bija izskaidrojams ar šo faktu.
Kaut arī pārsūdzētā sprieduma 69. punktā Vispārējā tiesa tomēr ir konstatējusi, ka
CD‑Contact Data
piedalījās prettiesiskā nolīgumā, tas tā ir tāpēc, ka, pamatojoties uz Komisijas minētās sarakstes kopējo analīzi, kas veikta
minētā sprieduma 60.–68. punktā, tā secināja, ka sarakste pierāda
CD‑Contact Data
un
Nintendo
vienotas gribas esamību, kuras mērķis ir ierobežot ne tikai aktīvo tirdzniecību, bet paralēlo tirdzniecību kopumā.
Šajos apstākļos pirmais
Activision Blizzard
norādītais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Savā otrajā pamatā
Activision Blizzard
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, uzskatot, ka pārsūdzētā sprieduma 56.–68. punktā minētie dokumenti
norāda uz vēlmi sasniegt prettiesisku mērķi. Tā īpaši atsaucas uz 1997. gada 4. septembra faksa sūtījumu, kā arī uz tā paša
gada 3. un 12. novembra faksa sūtījumiem, kuros
CD‑Contact Data
esot sūdzējusies par eksportu, kas tika veikts uz Beļģiju, pārkāpjot ekskluzīvās tiesības, kuras tai šajā teritorijā ir piešķirtas
ar izplatīšanas līgumu, informāciju par importēto izstrādājumu cenu izmantojot kā līdzekli sarunās, lai no
NOE
panāktu visizdevīgāko pirkuma cenu. Ja secinātu, ka šie dokumenti bija saistīti ar kaut ko citu, nevis likumīgu aktīvās tirdzniecības
ierobežojumu teritorijā, kas ekskluzīvi piešķirta
CD‑Contact Data
, vai veidu, kādā pēdējā minētā izdarīja spiedienu uz savu piegādātāju, lai samazinātu pati savu iepirkuma cenu, tas būtu
pretrunā minēto dokumentu saturam.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja šajā kontekstā apgalvo, ka no 1997. gada 3. novembra faksa sūtījuma izriet, ka
CD‑Contact Data
vēlējās vērst uzmanību uz iespējamu aktīvu tirdzniecību Beļģijas tirgū, kas veikta no Vācijas.
Runājot par 1997. gada 12. novembra faksa paziņojumu, kas nosūtīts
Nintendo France
, tā saturs nekādā veidā nenorāda, ka
CD‑Contact Data
izdarīja spiedienu, lai ierobežotu pasīvo paralēlo importu. Atsauce uz “paralēlo importu” nozīmējot to, ka šis imports bija
likumīgs. Turklāt saskaņā ar Komisijas 1999. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 2790/99 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu
vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām (OV L 336, 21. lpp.) bija atļauts pat radīt šķēršļus
Nintendo France
pasīvajai tirdzniecībai, ņemot vērā, ka pēdējā minētā bija piegādātājas meitas sabiedrība.
Lai gan 1997. gada 4. septembra faksa sūtījums varētu būt pierādījums, kaut gan tas tika nosūtīts pirms laika posma, kurā
notika iespējamais pārkāpums, tajā neesot neviena pierādījuma par nodomu traucēt pasīvo paralēlo tirdzniecību. Tieši pretēji,
no šī faksa sūtījuma izrietot, ka informāciju par importēto izstrādājumu cenu
CD‑Contact Data
bija mēģinājusi izmantot kā līdzekli sarunās, lai no
NOE
panāktu izdevīgāku cenu.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka, apgalvojot, ka šie dokumenti nepierāda, ka to autori nošķīra aktīvo tirdzniecību
un pasīvo tirdzniecību, Komisija cenšas pārlikt pierādīšanas pienākumu, it kā
CD‑Contact Data
būtu bijis jāpierāda, ka tā rīkojās atbilstoši EKL 81. pantam. Tiesa tomēr 1966. gada 13. jūlija spriedumā apvienotajās lietās 56/64
un 58/64
Consten
un
Grundig
/Komisija (
Recueil
, 429. lpp.) esot skaidri norādījusi, ka pierādīšanas pienākuma pārlikšana šajā ziņā nav atļauta.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt atgādina, ka pretēji iepriekšējiem līgumiem, kas noslēgti starp
Nintendo
un citiem uzņēmumiem, kuri faktiski ir atzinuši, ka piedalījušies prettiesiskā sistēmā,
CD‑Contact Data
parakstītais izplatīšanas līgums atbilda rezultātiem, kuri panākti apspriedēs, kas bija notikušas starp
Nintendo
un Komisiju, un aizliedza tikai aktīvu tirdzniecību. Šajos apstākļos, nepastāvot pretējiem pierādījumiem, nevar pieņemt, ka
CD‑Contact Data
šo līgumu interpretēja citādi, nevis kā tādu, kas aizliedz aktīvi piedāvāt izstrādājumus teritorijās, kas nodotas citiem izplatītājiem,
un
vice

versa
. Turklāt
CD‑Contact Data
veiktās darbības atbilda šai interpretācijai. Tādējādi
CD‑Contact Data
bija atvieglojusi pasīvo tirdzniecību Francijā, vienlaikus informējot
NOE
par to, ka ir pārkāpts izplatīšanas līgumā iekļautais aktīvās tirdzniecības aizliegums.
Komisija uzskata, ka otrais pamats ir nepieņemams vai pakārtoti – nepamatots, jo apelācijas sūdzības iesniedzēja nav norādījusi
nevienu apstākli, kas pierādītu, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi sniegto pierādījumu acīmredzamo nozīmi.
Komisija tostarp apgalvo, ka nevienā no trim apelācijas sūdzības iesniedzējas minētajiem dokumentiem, proti, 1997. gada 4. septembra,
kā arī tā paša gada 3. un 12. novembra faksa sūtījumos, nav pierādījumu tam, ka to autori būtu nošķīruši aktīvo tirdzniecību
un pasīvo tirdzniecību. Turklāt Vispārējā tiesa šos dokumentus aplūkoja nevis izolēti no to konteksta, bet gan pierādījumus
aplūkoja kopumā. Ja attiecīgo saraksti aplūko kopumā, tā pierādot, ka
CD‑Contact Data
piedalījās informācijas sistēmā, kuras mērķis bija atklāt visu paralēlo importu, un tādējādi tā apstiprinot, ka šī sabiedrība
bija pievienojusies nolīgumam, kura mērķis bija paralēlās tirdzniecības ierobežošana.
Komisija uzskata, ka ir jāņem vērā konteksts, kādā iekļaujas
CD‑Contact Data
un
Nintendo
ieviestā informācijas apmaiņa. Jau pirms
CD‑Contact Data
pievienošanās
Nintendo
izplatīšanas tīklam pēdējā minētā un daži tās izplatītāji esot ieviesuši sistēmu, kuras mērķis bija uzlabot ekskluzīvajiem
izplatītājiem nodrošināto aizsardzību, lai panāktu absolūtas teritoriālās aizsardzības stāvokli, kurā ar paralēlo tirdzniecību
saistītās informācijas apmaiņas sistēma bija būtisks elements. Turklāt
Nintendo
turpinājusi īstenot to pašu prettiesisko rīcību, kaut arī tā zināja par Komisijas veikto izmeklēšanu.
Tiesas vērtējums
Savā otrajā pamatā apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi pierādījumus, proti, 1997. gada
4. septembra, kā arī tā paša gada 3. un 12. novembra faksa paziņojumus, ko
CD‑Contact Data
nosūtīja attiecīgi
NOE
vai
Nintendo France
.
Vispirms ir jāatgādina, ka no EKL 225. panta un Tiesas Statūtu 58. panta pirmās daļas izriet, ka Tiesa nav kompetenta konstatēt
faktus vai principā pārbaudīt pierādījumus, ar ko Vispārējā tiesa ir pamatojusi šos faktus. Ja šie pierādījumi ir atbilstoši
iegūti un ir ievēroti vispārīgie tiesību principi, kā arī piemērojamie procesuālie noteikumi par pierādīšanas pienākumu un
pierādījumu sniegšanu, iesniegto pierādījumu vērtējums Vispārējai tiesai ir jāveic vienīgi pašai. Tādēļ šis vērtējums, ja
vien nav sagrozīta pati pierādījumu jēga, nav tiesību jautājums, kas jāpārbauda Tiesai (it īpaši skat. 2010. gada 18. marta
spriedumu lietā C‑419/08 P
Trubowest Handel
un
Makarov
/Padome un Komisija, Krājums, I‑2259. lpp., 30. un 31. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Šajā lietā apelācijas sūdzības iesniedzēja pietiekami detalizēti norāda, ka Vispārējās tiesas veiktais minēto faksa sūtījumu
vērtējums ir pretrunā šo dokumentu saturam. Šajos apstākļos pretēji tam, ko norāda Komisija, otrais pamats ir pieņemams.
Attiecībā uz šī pamata pamatotību ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru sagrozīšanai acīmredzami ir jāizriet no
lietas materiāliem bez nepieciešamības no jauna izvērtēt faktus un pierādījumus (skat. 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā
C‑551/03 P
General Motors
/Komisija, Krājums, I‑3173. lpp., 54. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā
Trubowest Handel
un
Makarov
/Padome un Komisija, 32. punkts, un 2010. gada 2. septembra spriedumu lietā C‑399/08 P Komisija/
Deutsche Post
, Krājums, I‑0000. lpp., 64. punkts).
Kaut arī attiecīgos faksa sūtījumus būtu lietderīgi interpretēt tā, kā to ir ieteikusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, tomēr
ir jākonstatē, ka tās ierosinātā interpretācija nav vienīgā, kādu varētu sniegt par šo faksa sūtījumu tekstu, un ka atšķirīgs
vērtējums, ko Vispārējā tiesa ir veikusi par tiem, nenorāda ne uz kādu to satura sagrozīšanu. Argumentācija, ko apelācijas
sūdzības iesniedzēja ir paudusi sava otrā pamata pamatojumam, neliecina ne par kādu būtisku neprecizitāti interpretācijā,
ko Vispārējā tiesa sniegusi attiecībā uz minētajiem faksa sūtījumiem.
Šajā ziņā ir īpaši jānorāda, ka pretēji tam, ko, šķiet, iesaka apelācijas sūdzības iesniedzēja, no 1997. gada 3. novembra
faksa sūtījuma nekādā ziņā acīmredzami neizriet, ka
CD‑Contact Data
ar šo faksu vēlējās vērst uzmanību uz aktīvo tirdzniecību, ko īstenojis kāds cits
Nintendo
izplatītājs, pārkāpjot izplatīšanas līgumu.
Runājot par 1997. gada 4. septembra un 12. novembra faksa sūtījumiem, apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā apstrīd to pierādījuma
spēku, apgalvojot, ka no faksa sūtījumiem pietiekami skaidri neizriet, ka tiem būtu prettiesisks priekšmets, kaut arī tā nespēj
pierādīt, ka nozīme, kādu Vispārējā tiesa ir piešķīrusi šiem faksa sūtījumiem, acīmredzami ir pretrunā to saturam.
Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka pārbaudē, ko Tiesa veic, lai novērtētu šo pamatu, kurš attiecas uz minēto faksa sūtījumu
sagrozīšanu, tiek pārbaudīts tikai tas, vai Vispārējā tiesa, kas, pamatojoties uz šiem faksa sūtījumiem, ir konstatējusi,
ka
CD‑Contact Data
ir piedalījusies prettiesiskā nolīgumā, kura mērķis ir paralēlās tirdzniecības ierobežošana kopumā, nav acīmredzami pārsniegusi
šo faksa sūtījumu saprātīga vērtējuma robežas. Tādējādi šajā lietā Tiesai ir nevis neatkarīgi jāvērtē, vai Komisija ir juridiski
pietiekami pierādījusi šādu dalību un tādējādi izpildījusi pierādīšanas pienākumu, kas tai bija noteikts, lai pierādītu, ka
pastāv konkurences tiesību normu pārkāpums, bet gan jānoskaidro, vai Vispārējā tiesa, secinot, ka tā tas faktiski bija, minētos
faksa sūtījumus interpretēja tādā veidā, kas acīmredzami ir pretrunā to saturam, kā tas nav šajā gadījumā.
No iepriekš minētā izriet, ka otrais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par trešo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
Savā trešajā pamatā
Activision Blizzard
apgalvo, ka, pat ja Tiesai nāktos atzīt, ka pārsūdzētā sprieduma 56.–68. punktā minētie dokumenti paredz ko vairāk nekā tikai
likumīgu aktīvās tirdzniecības ierobežojumu, Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secinot, ka šie dokumenti
ir pietiekams pierādījums tam, ka pastāv nolīgums EKL 81. panta 1. punkta nozīmē, kas noslēgts starp
CD‑Contact Data
un
NOE
. No Vispārējās tiesas un Tiesas judikatūras izrietot, ka šādam nolīgumam ir nepieciešama, pirmkārt, vienpusēja
NOE
politika, kurai ir pret konkurenci vērsts mērķis un kura izpaudusies kā netiešs vai tiešs aicinājums
CD‑Contact Data
kopīgi īstenot šādu mērķi, un, otrkārt, pēdējās minētās vismaz klusējot pausta piekrišana. Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā
tiesa šos kritērijus esot piemērojusi nepareizi vai vismaz neesot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas tai bija noteikts
šajā sakarā.
Runājot par pirmo minēto kritēriju, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka savu secinājumu, ka
Nintendo
vienpusēji bija izvēlējusies politiku, kuras mērķis bija uzlikt
CD‑Contact Data
pienākumu traucēt paralēlo tirdzniecību, Vispārējā tiesa esot pamatojusi ar to vien, ka
Nintendo
1991. gadā bija izstrādājusi informācijas apmaiņas sistēmu, lai kontrolētu pasīvo paralēlo importu. Apelācijas sūdzības iesniedzēja
īpaši norāda, ka Vispārējā tiesa nav paskaidrojusi, kādā veidā
Nintendo
šo prettiesisko politiku bija uzspiedusi
CD‑Contact Data
, aicinot pēdējo minēto tajā piedalīties.
Turklāt Vispārējā tiesa neesot pārbaudījusi atbilstošos jautājumus, piemēram, skaidru pierādījumu neesamību par to, ka
Nintendo
šo politiku būtu uzspiedusi
CD‑Contact Data
, uzraudzības sistēmas neesamību un
CD‑Contact Data
uzliktu naudas sodu neesamību, atšķirību starp
Nintendo
un
CD‑Contact Data
noslēgtā izplatīšanas līguma saturu un agrākiem līgumiem, kas noslēgti ar citiem izplatītājiem, un visbeidzot to, ka laikā,
kad
CD‑Contact Data
kļuva par
Nintendo
izplatītāju,
Nintendo
un tās ekskluzīvo izplatītāju attiecības Komisija jau stingri uzraudzīja divus gadus. Šie faktori lielā mērā padara neiespējamu
to, ka
Nintendo
būtu aicinājusi
CD‑Contact Data
piedalīties prettiesiskā informācijas apmaiņas sistēmā un ka tā šo sistēmu būtu piemērojusi tādā veidā, kādā tā to piemēroja
savās attiecībās ar citiem izplatītājiem.
Runājot par otro minēto kritēriju,
Activision Blizzard
uzskata, ka Vispārējā tiesa nav pareizi noteikusi, ka
CD‑Contact Data
bija piekritusi politikai, ko vienpusēji bija noteikusi
Nintendo
.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja uzskata, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 67. punktā nepareizi norādīja, ka tas, ka
CD‑Contact Data
faktiski bija piedalījusies pasīvajā paralēlajā tirdzniecībā, veicot tādu izstrādājumu eksportu, kas paredzēti klientiem,
kuri atrodas ārpus Beļģijas un Luksemburgas, nevarēja atspēkot vienotas gribas esamību. Šajā ziņā pamatojoties uz savu judikatūru
par horizontāliem nolīgumiem, proti, 2005. gada 29. novembra spriedumu lietā T‑62/02
Union Pigments
/Komisija (Krājums, II‑5057. lpp.), Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā, ka no iedibinātās judikatūras izriet, ka vertikālo
nolīgumu gadījumā šāds eksports var likt apšaubīt izplatītāja piekrišanu prettiesiskai piegādātāja politikai, kuras mērķis
ir traucēt paralēlo tirdzniecību.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja turklāt apgalvo, ka faktorus, kas veido pietiekamus pierādījumus tam, ka pastāv horizontāls
nolīgums, nevar jebkuros apstākļos uzskatīt par tādiem, kas ir arī pietiekami pierādījumi tam, ka uzņēmums ir piedalījies
vertikālā nolīgumā, it īpaši, ja vienotai gribai ir jābūt pamatotai ar klusējot paustu piekrišanu vienpusēji noteiktai politikai.
Pirmkārt, pretēji konkurentu saziņai saziņa starp piegādātājiem un izplatītajiem par komercpraksi, it īpaši ekskluzīvās izplatīšanas
sistēmu ietvaros, neesot nekas neparasts, un tie pat esot vajadzīgi. Otrkārt, vertikālu attiecību ietvaros nolīgumi, kuru
mērķis ir ierobežot konkurenci, ne vienmēr ir noslēgti izplatītāja interesēs. Treškārt, atšķirībā no konkurentu attiecībām
vertikālās attiecībās izplatītāji ir atkarīgi no savu piegādātāju veiktajām piegādēm un tādējādi salīdzinājumā ar piegādātāju
atrodas vājākā pozīcijā, kuras dēļ šiem izplatītājiem ir grūtāk atklāti atteikties no politikas, ko noteicis to piegādātājs.
Šajos apstākļos to, ka izplatītājs atklāti neatsakās no politikas, ko īsteno tā piegādātājs, nevajadzētu pāragri uzskatīt
par tā piekrišanu nolīgumam, it īpaši, ja var pierādīt, ka šis izplatītājs faktiski nav rīkojies atbilstoši minētā piegādātāja
vēlmēm.
Komisija uzskata, ka nekas ne EK līgumā, ne arī judikatūrā nepamato argumentu, ka lietās, kas saistītas ar vertikāliem nolīgumiem,
lai pierādītu vienotu gribu, ir nepieciešams tāds pierādījumu apjoms, kurš atšķiras no tā, kāds ir vajadzīgs lietās, kuras
ir saistītas ar horizontāliem nolīgumiem. Horizontālu nolīgumu un vertikālu nolīgumu nošķiršana esot būtiska, lai novērtētu
konkurenci ierobežojošas sekas, bet tai neesot nozīmes, nosakot to, kas veido vienotu gribu.
Komisija uzskata, ka neviens no trim iemesliem, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir minējusi, lai pamatotu to, ka Vispārējai
tiesai būtu bijis jāveic tās piedāvātā nošķiršana, neesot pārliecinošs. Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot secinājusi, ka pastāv
nolīgums, nevis tāpēc, ka
CD‑Contact Data
un
Nintendo
starpā notika saziņa, bet gan tāpēc, ka pārsūdzētā sprieduma 56.–66. punktā paredzēto dokumentu saturs liecināja par vienotu
gribu ierobežot paralēlo tirdzniecību. Otrkārt, pret konkurenci vērsti vertikāli nolīgumi, kas ierobežo paralēlo tirdzniecību,
tāpat kā pret konkurenci vērsti horizontāli nolīgumi varot radīt labumu šo nolīgumu dalībniekiem, pat ja ne visi šie dalībnieki
tos ievēro. Treškārt, būtu grūti saprotams, kādā veidā vertikālu attiecību ietvaros ir grūtāk atteikties no pret konkurenci
vērstas rīcības nekā horizontālu attiecību ietvaros.
Komisija no tā secina, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nekādu kļūdu tiesību piemērošanā un ir pietiekami pamatojusi savu
spriedumu, atzīstot, ka Komisija bija juridiski pietiekami pierādījusi, ka starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
pastāv nolīgums, kura mērķis ir ierobežot paralēlo tirdzniecību. Tā uzskata, ka pārējā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja
pauž argumentāciju, kurā tā aicina Tiesu no jauna vērtēt faktu konstatāciju un kas ir nepieņemama.
Tiesas vērtējums
Savā trešajā pamatā
Activision Blizzard
galvenokārt apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka Komisijas minētie dokumenti
ir pietiekams pierādījums tam, ka starp
CD‑Contact Data
un
Nintendo
pastāv nolīgums, kas ir pretrunā EKL 81. panta 1. punktam. Tā Vispārējai tiesai pārmet, ka šajā gadījumā aplūkojamajā vertikālo
attiecību kontekstā tā ir nepareizi piemērojusi judikatūru, saskaņā ar kuru šāda nolīguma noslēgšana ir saistīta, pirmkārt,
ar netiešu vai tiešu aicinājumu, ko izteikusi viena no pusēm, kopīgi censties sasniegt pret konkurenci vērstu mērķi un, otrkārt,
vismaz ar netieši paustu otras puses piekrišanu. Pakārtoti tā norāda, ka Vispārējā tiesa nav pietiekami pamatojusi pārsūdzēto
spriedumu.
Vispirms ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko, šķiet, iesaka apelācijas sūdzības iesniedzēja, prasītais pierādījumu apmērs, lai
pierādītu, ka vertikālu attiecību ietvaros pastāv pret konkurenci vērsts nolīgums, principā nav lielāks kā tas, kas ir vajadzīgs
horizontālu attiecību ietvaros.
Apstākļi, kas attiecīgā gadījumā horizontālu attiecību ietvaros varētu ļauj secināt, ka starp konkurentiem pastāv pret konkurenci
vērsts nolīgums, patiešām var izrādīties neatbilstoši, lai pierādītu, ka šāds nolīgums pastāv vertikālās attiecībās starp
ražotāju un izplatītāju, ņemot vērā, ka šādās attiecībās zināma saziņa ir likumīga. Tomēr atliek vien secināt, ka prettiesiska
nolīguma esamība ir jāvērtē, ņemot vērā visus atbilstošos faktorus, kā arī ekonomisko un juridisko situāciju, kas ir raksturīga
katram atsevišķam gadījumam. Tādējādi jautājumu par to, vai pierādījums ļauj noteikt, vai ir noslēgts nolīgums, kas ir pretrunā
EKL 81. panta 1. punktam, nevar aplūkot abstrakti atkarībā no tā, vai runa ir par vertikālām attiecībām vai horizontālām attiecībām,
šo apstākli izolējot no konteksta un citiem faktoriem, kuri raksturo attiecīgo gadījumu.
Šajā gadījumā no pārsūdzētā sprieduma 55. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa analizēja saraksti, ar kuru ir pamatots apstrīdētais
lēmums, lai noskaidrotu, vai tā pierāda, ka
CD‑Contact Data
un
Nintendo
bija vienota griba ierobežot paralēlo tirdzniecību. Pamatojoties uz visas šīs sarakstes un konteksta, kādā tā iekļāvās, vērtējumu,
Vispārējā tiesa secināja, ka šāda vienota griba faktiski pastāvēja.
Pārbaudot argumentus, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir norādījusi, lai pamatotu savu trešo pamatu, šajā vērtējumā neatklājas
neviena kļūda tiesību piemērošanā.
Pirmkārt, attiecībā uz vērtējumu par to, vai
Nintendo
tieši vai netieši bija aicinājusi
CD‑Contact Data
sadarboties, lai traucētu paralēlo tirdzniecību, ir jāsecina, ka pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja,
Vispārējā tiesa šajā ziņā ir pamatojusies ne tikai uz to, ka
Nintendo
1990. gados bija izstrādājusi informācijas apmaiņas sistēmu, lai ierobežotu paralēlo tirdzniecību, bet galvenokārt uz to,
ka
NOE
,
Nintendo France
un
CD‑Contact Data
starpā notikusī sarakste pierādīja, ka šī pēdējā minētā sabiedrība bija iestrādājusi minēto sistēmu, kas neizbēgami nozīmē,
ka
Nintendo
bija izteikusi uzaicinājumu šajā sakarā.
Apelācijas sūdzības iesniedzējai nav arī pamata pārmest Vispārējai tiesai, ka tā savā vērtējumā par šāda aicinājuma esamību
nav pārbaudījusi atbilstošos faktorus.
Vispirms ir jānorāda, ka Tiesa jau ir konstatējusi, ka ne visos gadījumos ir vajadzīga uzraudzības un sodu sistēmas esamības
pārbaude, lai varētu uzskatīt, ka ir noslēgts nolīgums, kas ir pretrunā EKL 81. panta 1. punktam (šajā ziņā it īpaši skat.
2004. gada 6. janvāra spriedumu apvienotajās lietās C‑2/01 P un C‑3/01 P
BAI
un Komisija/
Bayer
,
Recueil
, I‑23. lpp., 84. punkts).
Pēc tam ir jānorāda, ka no pārsūdzētā sprieduma 52. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā, ka pretēji agrākajiem
izplatīšanas līgumiem, ko
Nintendo
noslēgusi ar citiem izplatītājiem, ar
CD‑Contact Data
noslēgtajā izplatīšanas līgumā nebija neviena aizliegta noteikuma.
Visbeidzot, lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas analizētā sarakste nav pietiekami skaidrs
pierādījums un ka uzraudzības sistēmas neesamība, atšķirība starp
CD‑Contact Data
izplatīšanas līgumiem un agrāk noslēgtajiem izplatīšanas līgumiem, kā arī Komisijas veiktā uzraudzība pār attiecībām starp
Nintendo
un tās izplatītājiem kopš 1995. gada lielā mērā padara neiespējamu to, ka
Nintendo
būtu aicinājusi
CD‑Contact Data
piedalīties prettiesiskā informācijas apmaiņas sistēmā, pietiek konstatēt, ka ar šo argumentāciju apelācijas sūdzības iesniedzēja
tikai aicina Tiesu ar savu vērtējumu aizstāt Vispārējās tiesas vērtējumu un ka tādējādi minētā argumentācija saskaņā ar šī
sprieduma 51. punktā minēto judikatūru ir nepieņemama.
Otrkārt, attiecībā uz vērtējumu par to, vai
CD‑Contact Data
vismaz netieši bija piekritusi
Nintendo
izteiktajam aicinājumam piedalīties nolīgumā, kura mērķis bija ierobežot paralēlo tirdzniecību, vispirms ir jānorāda, ka
īpaši no pārsūdzētā sprieduma 59.–66. punkta izriet, ka pretēji tam, ko, šķiet, iesaka apelācijas sūdzības iesniedzēja, Vispārējā
tiesa par šādas piekrišanas esamību secināja nevis no tā, ka
CD‑Contact Data
nebija protestējusi pret
Nintendo
politiku, kas vērsta pret konkurenci, bet no Komisijas minētās sarakstes, un it īpaši no tā, ka 1997. gada 4. septembra, kā
arī tā paša gada 3. un 12. novembra faksa paziņojumi, ko
CD‑Contact Data
nosūtījusi attiecīgi
NOE
vai
Nintendo France
, bija vērsti, lai atklātu paralēlo importu Beļģijā, t.i., teritorijā, kas nodota
CD‑Contact Data
.
Vēl ir svarīgi konstatēt, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi nevienu kļūdu tiesību piemērošanā, pārsūdzētā sprieduma 67. punktā
konstatējot, ka tas, ka
CD‑Contact Data
faktiski bija piedalījusies pasīvajā paralēlajā tirdzniecībā, eksportējot izstrādājumus klientiem, kas atrodas ārpus Beļģijas
un Luksemburgas, nevarēja likt apšaubīt vienotas gribas esamību.
Kaut arī šis apstāklis, protams, ir viens no atbilstošajiem faktoriem, kas ir jāņem vērā, lai novērtētu iespējamo
CD‑Contact Data
piekrišanu
Nintendo
uzaicinājumam, tomēr nemainīgs paliek tas, ka tas viens pats nav izšķirošs un tas uzreiz nevar izslēgt šādas piekrišanas
esamību. Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēja, ekskluzīvais izplatītājs var būt ieinteresēts ne
tikai vienoties ar ražotāju, lai ierobežotu paralēlo tirdzniecību ar mērķi labāk aizsargāt savu izplatīšanas teritoriju, bet
arī slepeni nodarboties ar tirdzniecību, kas ir pretrunā šim nolīgumam, lai mēģinātu to izmantot tikai savā labā. Līdz ar
to Vispārējā tiesa, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, varēja secināt, ka no visu atbilstošo faktoru, un it īpaši no Komisijas
minētās sarakstes, kas aplūkota šī gadījuma īpašajā kontekstā, vērtējuma izrietēja, ka
CD‑Contact Data
faktiski bija piekritusi
Nintendo
aicinājumam sadarboties, lai ierobežotu paralēlo tirdzniecību.
Visbeidzot, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu, ka Vispārējai tiesai, ņemot vērā minētās sarakstes neviennozīmīgo
raksturu un to, ka
CD‑Contact Data
bija veikusi apjomīgu eksportu, būtu bijis jāsecina, ka
CD‑Contact Data
piekrišana
Nintendo
politikai, kas vērsta pret konkurenci, nebija pierādīta, pietiek konstatēt, ka saskaņā ar šī sprieduma 51. punktā minēto judikatūru
tas ir nepieņemams, jo ar to Tiesa tiek aicināta ar savu vērtējumu aizstāt Vispārējās tiesas vērtējumu.
Lai gan apelācijas sūdzības iesniedzēja pakārtoti atsaucas uz nepietiekamu pārsūdzētā sprieduma pamatojumu, ir jāatgādina,
ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākums norādīt pamatojumu Vispārējai tiesai neliek sniegt izsmeļošu un detalizētu visas
lietas dalībnieku sniegtās argumentācijas izklāstu. Vispārējās tiesas pamatojums līdz ar to var tikt izteikts netieši ar nosacījumu,
ka tas ļauj ieinteresētajām personām zināt Vispārējās tiesas lēmuma motīvus un ļauj Tiesai savā rīcībā iegūt pietiekamu informāciju
kontroles veikšanai (it īpaši skat. 2008. gada 22. maija spriedumu lietā C‑266/06 P
Evonik Degussa
/Komisija un Padome, 103. punkts, kā arī 2010. gada 20. maija spriedumu lietā C‑583/08 P
Gogos
/Komisija, Krājums, I‑4469. lpp., 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
No iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem izriet, ka pārsūdzētais spriedums bija pietiekami pamatots, lai, pirmkārt, Tiesa varētu
veikt tā likumības pārbaudi, un, otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja varētu uzzināt iemeslus, kuru dēļ Vispārējā tiesa
secinājusi, ka tā bija piedalījusies nolīgumā, kura mērķis bija paralēlās tirdzniecības ierobežošana.
Tādējādi apelācijas trešais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemams un kā daļēji nepamatots.
Tā kā nevienu no trim pamatiem, ko apelācijas sūdzības iesniedzēja ir iesniegusi savas apelācijas sūdzības pamatojumam, nevar
pieņemt, apelācijas sūdzība ir jānoraida kopumā.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu,
lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks,
kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest
Activision Blizzard
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež tai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
Activision Blizzard Germany GmbH
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.