CELEX: 62011CJ0625
Žalba
Europska agencija za kemikalije (ECHA)
Registracija, evaluacija i autorizacija kemikalija
Uredba (EZ) br. 1907/2006 (Uredba REACH)
Članci 57. i 59.
Tvari koje podliježu autorizaciji
Identifikacija akrilamida kao posebno zabrinjavajuće tvari
Uvrštenje na popis predloženih tvari
Objava
Rok za podnošenje tužbe
Članak 102. stavak 1. Poslovnika Općeg suda
Datum od kojeg treba računati navedeni rok u slučaju tužbe protiv odluke koja je objavljena samo na internetskima stranicama
Pravna sigurnost
Djelotvorna sudska zaštita

Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG) (u daljnjem tekstu: PPG) i SNF SAS (u daljnjem tekstu: SNF) svojom žalbom zahtijevaju ukidanje rješenja Općeg suda Europske unije od 21. rujna 2011., PPG i SNF/ECHA (
T‑268/10, Zb., str. II‑6595
, u daljnjem tekstu: pobijano rješenje), kojim je on kao nedopuštenu odbacio njihovu tužbu za poništenje odluke Europske agencije za kemikalije (ECHA) o identifikaciji akrilamida (CE br. 201‑173-7) kao tvari koja ispunjava kriterije iz članka 57. Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2006. o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije te o izmjeni Direktive 1999/45/EZ i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EEZ) br. 793/93 i Uredbe Komisije (EZ) br. 1488/94 kao i Direktive Vijeća 76/769/EEZ i direktiva Komisije 91/155/EEZ, 93/67/EEZ, 93/105/EZ i 2000/21/EZ (
SL L 396, str. 1
. i ispravak
SL 2007., L 136, str. 3
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 13., svezak 23., str. 3., u daljnjem tekstu: Uredba REACH), i uvrštenju akrilamida na popis tvari predloženih za uvrštenje u Prilog XIV. navedenoj uredbi u skladu s njezinim člankom 59. (u daljnjem tekstu: sporna odluka).
Pravni okvir
Uredba REACH
U članku 57. Uredbe REACH navedene su tvari koje mogu biti uvrštene u njezin Prilog XIV., naslovljen „Popis tvari koje podliježu autorizaciji”. U članku 57. točkama (a) i (b) te uredbe navedene su tvari koje ispunjavaju kriterije prema kojima se tvari razvrstavaju kao karcinogene i mutagene te pripadaju određenim kategorijama.
Sukladno članku 59. te uredbe, naslovljenom „Identifikacija tvari iz članka 57.”:
„1.   Postupak iz stavaka od 2. do 10. ovog članka primjenjuje se za potrebe identifikacije tvari koje ispunjavaju kriterije iz članka 57. i utvrđivanja popisa tvari predloženih za uvrštenje u Prilog XIV. [(u daljnjem tekstu: popis predloženih tvari)]. [...]
[...]
10.   [ECHA] na svojim internetskim stranicama bez odlaganja objavljuje i ažurira popis iz stavka 1. čim se donese odluka o uvrštenju tvari.”
Članak 94. stavak 1. Uredbe REACH određuje da se odluka Žalbene komisije odnosno – u slučaju odluka kod kojih ne postoji pravo žalbe – odluka [ECHA‑e] može osporavati u postupku pred Općim sudom ili Sudom, u skladu s člankom 263. UFEU‑a.
Pred navedenom komisijom nije dopušteno podnošenje pravnog lijeka protiv odluka donesenih na temelju članka 59. te uredbe.
Poslovnik Općeg suda
Članak 102. Poslovnika Općeg suda određuje:
„1.   Kada rok za podnošenje tužbe protiv akta neke od institucija počinje teći od trenutka objave tog akta, rok se računa, u smislu članka 101. stavka 1. točke (a), od isteka četrnaestog dana nakon dana objave akta u
Službenom listu Europske unije
.
2.   Postupovni se rokovi produljuju zbog udaljenosti za deset dana.”
Okolnosti spora i sporna odluka
PPG je europsko gospodarsko interesno udruženje koje zastupa interese društava proizvođača i/ili uvoznika polielektrolita, poliakrilamida i/ili drugih polimera koji sadržavaju akrilamid. Jedan je od njegovih članova i SNF.
Kraljevina Nizozemska je 25. kolovoza 2009. ECHA‑i proslijedila dosje koji je izradila povodom identifikacije akrilamida kao tvari koja ispunjava kriterije iz članka 57. točaka (a) i (b) Uredbe REACH.
Nakon završetka postupka iz članka 59. Uredbe REACH, ECHA je donijela spornu odluku u kojoj je identificirala akrilamid kao tvar koja ispunjava kriterije iz članka 57. te uredbe te ga je uvrstila na popis predloženih tvari.
Taj popis u koji je uvršten akrilamid 30. ožujka 2010. objavljen je na internetskim stranicama ECHA‑e u skladu s člankom 59. stavkom 10. Uredbe REACH.
Postupak pred Općim sudom i pobijano rješenje
PPG i SNF su tajništvu Općeg suda 10. lipnja 2010. podnijeli tužbu za poništenje sporne odluke.
ECHA je 5. studenoga 2010. zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda podnijela prigovor nedopuštenosti protiv te tužbe. Ona je navela tri zapreke vođenju postupka koje se temelje na nepoštovanju roka za podnošenje tužbe, podredno, na tome da se sporna odluka izravno ne odnosi na tužitelje i na tome da se ta odluka, koja nije regulatorni akt u smislu članka 263. stavka 4. UFEU‑a, osobno ne odnosi na njih.
Kraljevini Nizozemskoj i Europskoj komisiji bilo je dopušteno intervenirati u potporu ECHA‑inu zahtjevu. Komisija je podupirala ECHA‑inu argumentaciju koja se temeljila na nepoštovanju roka za podnošenje tužbe te je također navela nedopuštenost navedene tužbe zbog litispendencije.
Što se tiče nepoštovanja roka za podnošenje tužbe, ECHA i Komisija su u biti isticale da je sporna odluka objavljena 30. ožujka 2010. i da je rok predviđen člankom 263. stavkom 6. UFEU‑a za pokretanje postupka protiv te odluke tekao do 30. svibnja 2010. Od tog je dana tekao desetodnevni dopunski rok zbog udaljenosti određen člankom 102. stavkom 2. Poslovnika Općeg suda tako da je ukupni rok za podnošenje tužbe istekao 9. lipnja 2010. Slijedom toga tužbe PPG‑a i SNF‑a od 10. lipnja 2010. podnesene su nepravodobno.
Tužitelji su se pozvali na primjenu članka 102. stavka 1. navedenog poslovnika smatrajući da rok za podnošenje tužbe treba računati od isteka četrnaestog dana nakon dana objave sporne odluke pa je u predmetnom slučaju taj rok poštovan.
Opći sud u točki 33. pobijanog rješenja presudio je da se, u skladu s tekstom potonje odredbe, ona primjenjuje samo na akte objavljene u
Službenom listu Europske unije,
dok je na temelju članka 59. stavka 10. Uredbe REACH određeno da se popis predloženih tvari objavljuje na internetskim stranicama ECHA‑e te nijedna druga odredba te uredbe ne nameće drugi oblik objave.
S tim je u vezi Opći sud u točki 35. tog rješenja najprije smatrao da se isključiva objava na internetu vrši elektroničkim putem te su tako objavljeni akti u istom trenutku dostupni javnosti u cijeloj Europskoj uniji. Suprotno tomu, prema mišljenju Općeg suda, čak i ako je na internetu dostupna elektronička verzija
Službenog lista Europske unije
, vjerodostojna je samo tiskana verzija.
Nadalje, Opći je sud u točki 37. pobijanog rješenja smatrao da se njegova sudska praksa o objavi odluka u području državnih potpora ne može primijeniti na predmetni slučaj. S tim je u vezi on pojasnio da iako, u skladu s tom sudskom praksom, davanje trećim osobama potpunog pristupa tekstu odluke objavljene na internetu, zajedno s objavom kratke obavijesti u
Službenom listu Europske unije,
omogućuje primjenu članka 102. stavka 1. njegova poslovnika, za tu je vrstu predmeta u članku 26. Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (
SL L 83, str. 1
.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 16.) izričito predviđena objava u
Službenom listu Europske unije
.
Konačno, Opći sud je u točki 38. pobijanog rješenja odbio argument tužiteljâ prema kojem činjenica da se članak 102. stavak 1. njegova poslovnika ne primjenjuje na objave za koje je u skladu s pravom Unije predviđena isključiva objava na internetu predstavlja diskriminaciju ili proizvoljno postupanje prema njima. On je smatrao da činjenična i pravna situacija neke osobe nakon objave akta u
Službenom listu Europske unije
nije usporediva s onom u kojoj bi se ta osoba nalazila nakon objave akta isključivo na internetu. Osim toga, Opći sud je smatrao da uzimanje u obzir datuma objave sporne odluke na internetskim stranicama ECHA‑e kao datuma objave u smislu članka 263. stavka 6. UFEU‑a jamči jednako postupanje prema svim zainteresiranim osobama time što osigurava da je rok za podnošenje tužbe protiv odluke za sve osobe izračunan na isti način. Opći sud dodaje da su razlike koje, kad je riječ o izračunu roka za podnošenje tužbe, postoje između objave u
Službenom listu Europske unije
i objave na internetu u svakom slučaju isto tako opravdane zbog značajki potonje objave.
Opći je sud na temelju ispitivanja prepreke vođenju postupka koja se temelji na nepoštovanju roka za podnošenje tužbe kao nedopuštene odbacio tužbe PPG‑a i SNF‑a te pritom nije ispitao ostale prepreke vođenju postupka koje su istaknule ECHA i Komisija.
Zahtjevi stranaka
Žalitelji od Suda zahtijevaju da ukine pobijano rješenje i poništi spornu odluku ili da, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno odlučivanje o njihovoj tužbi i da ECHA‑i naloži snošenje troškova obaju postupaka.
ECHA te Kraljevina Nizozemska i Komisija, koje su podupirale ECHA‑u u prvostupanjskom postupku, od Suda traže da žalbu proglasi neosnovanom i da žaliteljima naloži snošenje troškova.
O žalbi
Argumentacija stranaka
Žalitelji ističu jedan žalbeni razlog koji se temelji na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio u tumačenju i primjeni članka 102. stavka 1. njegova poslovnika, a posljedica je te pogreške povreda načela djelotvorne sudske zaštite. Oni tvrde da rok od četrnaest dana naveden u toj odredbi treba primijeniti na sve objavljene odluke, a ne samo na one objavljene u
Službenom listu Europske unije
.
S tim u vezi žalitelji tvrde da se načela na kojima počiva uzimanje u obzir razdoblja od četrnaest dana iz navedenog članka 102. stavka 1. prilikom izračuna rokova za podnošenje tužbe, odnosno načela pravne sigurnosti i jednakosti među trećim osobama, isto tako primjenjuju na objave na internetu. Što se tiče točke 37. pobijanog rješenja, oni smatraju da se, kad je riječ kako o spornoj odluci tako i o odlukama donesenima u području državnih potpora i u odnosu na koje se razvila sudska praksa na koju se poziva Opći sud u toj točki, formalna odluka objavljuje na internetu. Stoga je Opći sud, time što je razlikovao ta dva slučaja, počinio pogrešku koja se tiče prava.
Osim toga, suprotno onomu što je Opći sud ustvrdio u točki 38. pobijanog rješenja, činjenična i pravna situacija neke osobe nakon objave akta u
Službenom listu Europske unije
istovjetna je onoj u kojoj bi se ta osoba nalazila nakon objave akta isključivo na internetu pa neprimjena članka 102. stavka 1. Poslovnika Općeg suda na potonju objavu predstavlja diskriminaciju i proizvoljno postupanje.
ECHA, koju podupire Kraljevina Nizozemska, smatra da se navedena odredba ne može primijeniti izvan okvira njezina teksta. S tim u vezi ta agencija, s jedne strane, podsjeća da stroga primjena propisa Unije o postupovnim rokovima odgovara zahtjevima pravne sigurnosti i nužnosti izbjegavanja bilo kakve diskriminacije ili proizvoljnog postupanja u sudovanju i, s druge strane, da su ti rokovi koji su ustanovljeni radi jasnoće i sigurnosti pravnih situacija kogentne naravi i da njih, dakle, ne određuju ni stranke ni sud. Opći sud je područje primjene članka 102. stavka 2. svojega poslovnika mogao proširiti samo izmjenom tog poslovnika. ECHA isto tako ustraje na razlici koja postoji između objave na internetu i objave u
Službenom listu Europske unije
.
Komisija smatra da bi bila riječ o diskriminaciji ili proizvoljnom postupanju u odnosu na žalitelje samo da je na njih primijenjen rok koji je kraći od onoga na koji su imale pravo druge stranke koje se nalaze u istoj situaciji, odnosno one koje također žele pobijati zakonitost popisa predloženih tvari. Međutim, kao što je to Opći sud presudio u točki 38. pobijanog rješenja, situacija osoba koje pobijaju akt objavljen samo na internetskim stranicama ureda ili agencije Unije različita je od situacije osoba koje zahtijevaju poništenje akta objavljenog u
Službenom listu Europske unije
. Komisija isto tako ističe da Opći sud nije počinio nikakvu pogrešku koja se tiče prava u točkama 35. i 37. pobijanog rješenja.
Ocjena Suda
Uvodno valja istaknuti da nije sporno da odluka ECHA‑e o uvrštenju tvari na popis predloženih tvari predstavlja akt koji se može pobijati u smislu članka 263. stavka 1. UFEU‑a. Naime, članak 94. stavak 1. Uredbe REACH predviđa pravni lijek na temelju tog članka 263. protiv odluke ECHA‑e osobito u slučaju odluka kod kojih ne postoji pravo podnošenja žalbe žalbenoj komisiji ECHA‑e. To je tako u slučaju kad su odluke donesene na temelju članka 59. te uredbe.
Kad je riječ o objavljenom aktu, članak 263. stavak 6. UFEU‑a predviđa rok za podnošenje tužbe od dva mjeseca od objave tog akta. Članak 102. stavak 1. Poslovnika Općeg suda određuje da, kada rok za podnošenje tužbe protiv akta neke od institucija počinje teći od trenutka objave tog akta, rok se računa od isteka četrnaestog dana nakon dana objave akta u
Službenom listu Europske unije
.
Suprotno onomu što je Opći sud presudio u točki 33. pobijanog rješenja, iz teksta te potonje odredbe ne proizlazi da se ona primjenjuje samo na akte objavljene u
Službenom listu Europske unije
.
Naime, kao što je istaknuo nezavisni odvjetnik u točkama 76. i 77. svojeg mišljenja, prvi dio rečenice koja čini članak 102. stavak 1. Poslovnika Općeg suda oblikovan je tako da se, poput članka 263. stavka 6. UFEU‑a, odnosi na objavu akata općenito. Stoga se navođenje
Službenog lista Europske unije
u drugom dijelu navedene rečenice može objasniti pukom činjenicom da je objava u njemu bila jedina moguća u vrijeme donošenja tog poslovnika.
Iz toga slijedi da nije isključeno da se odredba iz članka 102. stavka 1. Poslovnika Općeg suda primijeni na akt objavljen jedino na internetu, poput sporne odluke.
Osim toga, ako se pojave sumnje glede formulacije članka 102. stavka 1. Poslovnika Općeg suda, s obzirom na to da ne postoje uvjerljivi razlozi u suprotnom smislu, valja dati prednost tumačenju koje ne dovodi do prekluzije koja bi zainteresirane osobe lišila njihova prava na pravni lijek (vidjeti u tom smislu presudu od 5. travnja 1979., Orlandi/Komisija,
117/78, Zb., str. 1613., t. 11.
).
Općenitije, treba podsjetiti da, kada je tekst odredbe prava Unije nedovoljno jasan, treba uzeti u obzir kontekst te odredbe kao i ciljeve koji se njome žele postići (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2012., Leno Merken, C‑149/11, t. 39.).
S tim u vezi valja smatrati da je cilj četrnaestodnevnog roka iz članka 102. stavka 1. Poslovnika Općeg suda jamčenje zainteresiranim osobama dovoljnog vremena za podnošenje tužbe protiv objavljenih akata i, stoga, poštovanje prava na djelotvornu sudsku zaštitu, kako je sada sadržano u članku 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima.
Međutim, kako je utvrđeno u točki 31. ove presude, ako je članak 102. stavak 1. Poslovnika Općeg suda moguće tumačiti na način da se odnosi na sve objavljene akte, neovisno o obliku njihove objave, tu odredbu valja tumačiti na taj način radi izbjegavanja toga da zainteresirane osobe, pouzdajući se u postojanje dodatnog četrnaestodnevnog roka za podnošenje tužbe, ne budu lišene djelotvorne sudske zaštite.
Iz toga proizlazi da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je presudio da je navedena odredba primjenjiva samo na akte objavljene u
Službenom listu Europske unije
i time što je posljedično proglasio nedopuštenom tužbu PPG‑a i SNF‑a.
S obzirom na prethodno navedeno, valja prihvatiti jedini žalbeni razlog koji su istaknuli žalitelji i, slijedom toga, njihovu žalbu te ukinuti pobijano rješenje.
U skladu s člankom 61. stavkom 1. Statuta Suda Europske unije, u slučaju ukidanja odluke Općeg suda Sud može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta ili može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu.
Budući da u predmetnom slučaju stanje postupka ne dopušta konačnu odluku o sporu, valja predmet vratiti Općem sudu na ponovno suđenje i o troškovima odlučiti naknadno.

Slijedom navedenoga, Sud (četvrto vijeće) proglašava i presuđuje:

1.
Ukida se rješenje Općeg suda Europske unije od 21. rujna 2011., PPG i SNF/ECHA (T‑268/10).

2.
Ovaj predmet vraća se Općem sudu Europske unije na ponovno suđenje.

3.
O troškovima će se odlučiti naknadno.

Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski