CELEX: 62013TJ0684
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo BLUECO paraiška
Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas BLUECAR
Santykinis atmetimo pagrindas
Galimybė supainioti
Ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas
Įstojusios į bylą šalies prašymas pakeisti sprendimą
Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 4 dalis

Ginčo aplinkybės
2011 m. vasario 9 d.
Copernicus Eood
pagal 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
) pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo BLUECO.
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 12 klasei ir atitinka tokį aprašymą: „Transporto priemonės ir jų detalės bei priedai“.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2011 m. liepos 26 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 139/2011.
2011 m. spalio 26 d. įstojusi į bylą šalis
Bolloré SA
, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsniu, pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos šio sprendimo 3 punkte nurodytoms prekėms.
Protestas grindžiamas ankstesniu žodiniu Bendrijos prekių ženklu BLUECAR, įregistruotu 2006 m. rugpjūčio 23 d. numeriu 4597621, be kita ko, 12 klasės prekėms ir atitinka šį aprašymą: „Transporto priemonės; elektriniai varikliai ir perdavimo dalys minėtoms elektra varomoms transporto priemonėms“.
Protestas grindžiamas Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu pagrindu.
2012 m. rugpjūčio 20 d. prekių ženklo paraiška buvo perduota ieškovei
Copernicus‑Trademarks Ltd
.
2012 m. rugpjūčio 31 d. Sprendimu Protestų skyrius patenkino protestą.
2012 m. spalio 30 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniais, pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2013 m. balandžio 10 d. ieškovė paprašė apriboti prekių ženklo paraiškoje nurodytą 12 klasės prekių sąrašą ir palikti „transporto priemones, išskyrus jų detales ir konstrukcinius elementus“. VRDT pritarė tokiam apribojimui ir paragino įstojusią į bylą šalį nuspręsti, ar, atsižvelgiant į naują patikslinimą dėl prekių, ji ketina atsiimti protestą. Įstojusi į bylą šalis į šį raginimą neatsakė.
2013 m. spalio 8 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT pirmoji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją. Visų pirma ji nusprendė, kad atitinkama teritorija yra Europos Sąjunga, kad atitinkamą visuomenę sudaro galutiniai vartotojai, kurių atidumo lygis yra aukštas, kai kalbama apie brangias prekes (ginčijamo sprendimo 20 punktas), ir kad prekių ženklo paraiškoje nurodytos prekės identiškos prekėms, kurias žymi ankstesnis prekių ženklas (ginčijamo sprendimo 21 punktas). Be to, ji nurodė, kad ankstesnis prekių ženklas sudarytas iš žodžių „blue“ ir „car“, kurių paskutinis tiesiogiai apibūdina nagrinėjamas prekes, todėl tai yra šio prekių ženklo silpnesnis žodis (ginčijamo sprendimo 24 punktas). Paskui ji nusprendė, kad įstojusios į bylą šalies pateikti įrodymai neleidžia nustatyti, kad ankstesnis prekių ženklas įgijo stiprų skiriamąjį požymį dėl naudojimo, todėl jam būdingas skiriamasis požymis yra vidutinis (ginčijamo sprendimo 25 punktas). Apeliacinė taryba taip pat nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai panašūs, nes jų pirmosios penkios raidės yra tapačios ir išdėstytos ta pačia tvarka (ginčijamo sprendimo 26 punktas). Ji padarė išvadą, kad, angliškai kalbančios visuomenės, kuri sudaro didelę atitinkamos visuomenės dalį, požiūriu, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, apskritai fonetiškai yra labai panašūs dėl to, kad abiem žymenims bendras elementas „blue“ tariamas vienodai, o elementai „co“ ir „car“ – panašiai (ginčijamo sprendimo 27 punktas). Be to, ji nusprendė, jog, angliškai kalbančios visuomenės požiūriu, žymenys iš dalies konceptualiai panašūs dėl to, kad abiejuose žymenyse yra žodis „blue“ (ginčijamo sprendimo 28 punktas). Kadangi žymenys, dėl kurių kilo ginčas, apskritai panašūs (ginčijamo sprendimo 29 punktas), nagrinėjamos prekės – tapačios, o teismo praktikoje nurodyta, kad pakanka galimybės suklaidinti tik dalį atitinkamos visuomenės, Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad negalima atmesti galimybės supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas (ginčijamo sprendimo 30–33 punktai).
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą ir atmesti visą protestą,
—
priteisti iš VRDT ir įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas ir išlaidas, patirtas per procedūrą VRDT apeliacinėje taryboje.
VRDT Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
įpareigoti ieškovę pateisinti savo suinteresuotumą,
—
atmesti ieškovės pateiktus priedus K 5–K 27 kaip nepriimtinus,
—
patvirtinti ginčijamą sprendimą, išskyrus išvadą, kad ankstesniam prekių ženklui dėl jo žinomumo rinkoje turi būti taikoma padidinta apsauga,
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Dėl suinteresuotumo pateikti ieškinį
Savo atsakyme į ieškinį įstojusi į bylą šalis ginčijo ieškovės, kuri perleido ginčijamo prekių ženklo paraišką bendrovei
Ivo-Kermartin
, suinteresuotumą pateikti ieškinį ir paprašė Bendrojo Teismo nurodyti ieškovei pateikti jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį įrodymų.
Savo atsakyme į ieškinį ieškovė pateikė bendrovės
Ivo-Kermartin
, naujos prekių ženklo paraiškos savininkės, suteiktą įgaliojimą, pagal kurį ši jai leido tęsti bylinėjimąsi jos interesais ir vardu. Todėl ji mano turinti „teisę pareikšti ieškinį“ pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 4 dalies nuostatas.
Per teismo posėdį įstojusi į bylą šalis nurodė, jog nebeginčija ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį, o VRDT nurodė, kad palieka Bendrajam Teismui spręsti dėl būtinybės nagrinėti šį klausimą šioje byloje.
Šios bylos aplinkybėmis visų pirma reikia nuspręsti dėl bylos esmės ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį (šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 26 d. Sprendimo
Taryba / Boehringer
, C‑23/00 P, Rink.,
EU:C:2002:118
, 50–52 punktus ir 2007 m. spalio 23 d. Sprendimo
Lenkija / Taryba
, C‑273/04, Rink.,
EU:C:2007:622
, 33 punktą).
Dėl kai kurių pirmą kartą Bendrajame Teisme pateiktų argumentų ir įrodymų priimtinumo
Pirmiausia reikia konstatuoti, kaip nurodė VRDT ir įstojusi į bylą šalis, kad grįsdama savo argumentą, jog visų pirma automobilių sektoriuje žodis „blue“ susijęs su aplinkos apsauga, kurį pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme, ieškovė Bendrajam Teismui pateikė kelis dokumentus, kurie nebuvo pateikti per procedūrą Apeliacinėje taryboje.
Iš tiesų, priešingai tam, ką teigia ieškovė, iš bylos medžiagos matyti, jog VRDT instancijoms ji nepateikė jokio argumento, kad įrodytų, jog žodis „blue“ susijęs su aplinkos apsauga. Be to, ieškovė nepateikė VRDT priedų K 5–K 25.
Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką atlikdamas VRDT apeliacinių tarybų teisėtumo kontrolę Bendrasis Teismas negali iš naujo nagrinėti faktinių aplinkybių atsižvelgdamas į pirmą kartą jame pateiktus įrodymus (2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimo
Les Éditions Albert René / VRDT
, C‑16/06 P, Rink.,
EU:C:2008:739
, 136–144 punktai ir 2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo
LG Electronics / VRDT
, C‑88/11 P,
EU:C:2011:727
, 25 punktas). Be to, faktinės aplinkybės, kurių šalys nenurodė VRDT instancijose, nebegali būti pateikiamos pareiškiant ieškinį Bendrajame Teisme (minėtų sprendimų
Les Éditions Albert René / VRDT
,
EU:C:2008:739
, 137 punktas ir
LG Electronics / VRDT
,
EU:C:2011:727
, 25 punktas). Todėl faktinės aplinkybės, kuriomis nesirėmė ieškovė VRDT instancijose, ir įrodymai, kurie pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme, turi būti laikomi nepriimtinais.
Be to, priedu K 26, kuriame nurodytas 2010 m. lapkričio 24 d.
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas, Vokietija) sprendimas ir kuris nebuvo pateiktas Apeliacinėje taryboje ir yra tapatus priedui K 29, negali būti remiamasi kaip įrodymu, susijusiu su šios bylos faktinėmis aplinkybėmis. Iš tiesų, nors nacionalinių teismų sprendimai iš principo gali būti pateikiami pirmą kartą Bendrajame Teisme, vis dėlto jais negali būti remiamasi kaip įrodymais, susijusiais su bylos, pateiktos Bendrajam Teismui, faktinėmis aplinkybėmis (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 12 d. Sprendimo
Lego Juris / VRDT – Mega Brands (Raudonas Lego kubelis)
, T‑270/06, Rink.,
EU:T:2008:483
, 22 ir 23 punktus).
Dėl įstojusios į bylą šalies pateiktų reikalavimų dėl sprendimo pakeitimo priimtinumo
Nors įstojusi į bylą šalis, kaip ir VRDT, prašo atmesti ieškinį, ji nori, kad Bendrasis Teismas patvirtintų ginčijamą sprendimą, išskyrus tai, kad ankstesniam prekių ženklui dėl jo žinomumo rinkoje turi būti taikoma didesnė apsauga. Iš tiesų ji ginčija ginčijamo sprendimo 25 punkte pateiktą Apeliacinės tarybos vertinimą, kad jos pateikti įrodymai pakankamai nepatvirtina, kad ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas taip intensyviai, kad tapo žinomas atitinkamiems vartotojams visoje Sąjungoje, todėl turi vidutinį skiriamąjį požymį. Įstojusi į bylą šalis prašo šiuo klausimu paneigti ginčijamą sprendimą arba bet kuriuo atveju patvirtinti, kiek jame pripažinta, kad ankstesnis prekių ženklas turi vidutinį skiriamąjį požymį.
Toks prašymas turi būti aiškinamas kaip reikalavimas pakeisti ginčijamą sprendimą; tam įstojusi į bylą šalis pritarė per teismo posėdį ir nurodė, kad šie reikalavimai yra subsidiarūs. Iš tiesų pagal 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 3 dalies nuostatas įstojantis į bylą asmuo savo atsakyme į ieškinį gali prašyti pakeisti Apeliacinės tarybos sprendimą tais klausimais, kurie nėra išdėstyti ieškinyje.
Per teismo posėdį VRDT nurodė, kad reikalavimai pakeisti ginčijamą sprendimą turi būti atmesti kaip nepriimtini.
Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 4 dalies nuostatose numatyta, kad pareikšti ieškinį dėl VRDT apeliacinės tarybos sprendimo Bendrajam Teismui gali bet kuri Apeliacinėje taryboje vykusios procedūros šalis, „kuriai jos sprendimas turėjo neigiamų padarinių“. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką suinteresuotumas pareikšti ieškinį yra esminė bet kokio ieškinio teisme sąlyga (1989 m. liepos 31 d. Nutarties
S. / Komisija
, 206/89 R, Rink.,
EU:C:1989:333
, 8 punktas) ir atsižvelgiant į ieškinio dalyką turi egzistuoti pareiškiant ieškinį, antraip ieškinys būtų nepriimtinas (2007 m. birželio 7 d. Sprendimo
Wunenburger / Komisija
, C‑362/05 P, Rink.,
EU:C:2007:322
, 42 punktas). Suinteresuotumas reiškia, kad dėl savo rezultato ieškinys turi turėti naudos jį pareiškusiai šaliai (2008 m. balandžio 17 d. Sprendimo
Flaherty ir kt. / Komisija
, C‑373/06 P, C‑379/06 P ir C‑382/06 P, Rink.,
EU:C:2008:230
, 25 punktas).
Remiantis teismo praktika, Apeliacinės tarybos sprendimas turi būti laikomas neturėjusiu neigiamų padarinių kuriai nors šioje Taryboje vykusios procedūros šaliai, kai ji patenkina šios šalies prašymą remdamasi vienu iš atsisakymo registruoti pagrindų arba prekių ženklo registracijos pripažinimo negaliojančia pagrindų ar apskritai pritaria tik daliai šios šalies argumentų, nors ir nenagrinėja arba atmeta kitus šios šalies nurodytus pagrindus ar argumentus (2011 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Völkl / VRDT – Marker Völkl (VÖLKL)
, T‑504/09, Rink.,
EU:T:2011:739
, 26 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2009 m. liepos 14 d. Nutarties
Hoo Hing / VRDT – Tresplain Investments (Golden Elephant Brand)
, T‑300/08,
EU:T:2009:275
, 29–37 punktus; pagal analogiją žr. 1992 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo
NBV ir NVB / Komisija
, T‑138/89, Rink.,
EU:T:1992:95
, 30–35 punktus).
Šioje byloje, kadangi visas įstojusios į bylą šalies pateiktas protestas dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos, pagrįstas Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu, pripažintas priimtinu, reikia manyti, kad ginčijamu sprendimu buvo patenkinti jos reikalavimai.
Akivaizdu, jog iš Reglamento Nr. 207/2009 8 konstatuojamosios dalies matyti, kad galimybės supainioti vertinimas visų pirma priklauso nuo prekių ženklo žinomumo nagrinėjamoje rinkoje. Be to, galimybė supainioti yra juo didesnė, kuo ryškesnis ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis; prekių ženklai, patys savaime arba dėl žinomumo rinkoje turintys ryškų skiriamąjį požymį, saugomi labiau nei tie, kurių skiriamasis požymis ne toks ryškus (pagal analogiją žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimo
SABEL
, C‑251/95, Rink.,
EU:C:1997:528
, 24 punktą; 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
Canon
, C‑39/97, Rink.,
EU:C:1998:442
, 18 punktą ir 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink.,
EU:C:1999:323
, 20 punktą).
Vis dėlto, kadangi Apeliacinė taryba nusprendė, jog yra galimybė supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, ir kadangi ji patenkino protestą, nors ir nepripažino, kad ankstesnis prekių ženklas turi ryškų skiriamąjį požymį dėl naudojimo, galimas ginčijamo sprendimo pakeitimas tik tiek, kiek tai susiję su Apeliacinės tarybos ankstesnio prekių ženklo išskirtinumo ir žinomumo vertinimu, neturi įtakos teisėms, kurias įstojusi į bylą šalis turi dėl šio prekių ženklo ir kurių šis sprendimas nė kiek nepaveikė. Be to, grįsdama savo prašymą dėl pakeitimo įstojusi į bylą šalis nurodė, kad bent jau nori, kad ginčijamas sprendimas būtų patvirtintas, kiek juo buvo konstatuotas vidutinis minėto prekių ženklo skiriamasis požymis.
Todėl reikia atmesti įstojusios į bylą šalies reikalavimus dėl pakeitimo kaip nepriimtinus.
Dėl esmės
Ieškovė remiasi vieninteliu pagrindu, susijusiu su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Ieškovė tvirtina, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, negali būti supainioti. Visų pirma ji tvirtina, kad ankstesnio prekių ženklo skiriamasis požymis yra labai silpnas, nes žodis „blue“ yra apibūdinamasis ir dažnai naudojamas automobilių sektoriuje įregistruotuose prekių ženkluose. Be to, ieškovės nuomone, Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai panašus, nes prašomas prekių ženklas turi būti identifikuojamas kaip apimantis žodžius „blue“ ir „eco“. Fonetiškai abu žymenys labai skiriasi. Galiausiai konceptualiu požiūriu žymenys nėra panašūs atsižvelgiant į jų paskutinių dalių skirtumus.
VRDT ir įstojusi į bylą šalis ginčija ieškovės argumentus.
Vadovaujantis Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę suklaidinti sudaro tikimybė, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos yra pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Iš tos pačios teismo praktikos taip pat matyti, jog galimybė suklaidinti turi būti visapusiškai vertinama, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiu atveju svarbius veiksnius, įskaitant žymenų panašumo ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo tarpusavio priklausomybę (žr. 2003 m. liepos 9 d. Sprendimo
Laboratorios RTB / VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS)
, T‑162/01, Rink.,
EU:T:2003:199
, 30–33 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Būtent atsižvelgiant į šiuos principus reikia išnagrinėti Apeliacinės tarybos atliktą galimybės supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas, vertinimą.
Dėl atitinkamos visuomenės
Pagal teismo praktiką visapusiškai vertinant galimybę supainioti reikia atsižvelgti į atitinkamų prekių kategorijos vidutinį vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Reikia atsižvelgti ir į tą aplinkybę, kad vidutinio vartotojo pastabumo lygis gali kisti pagal nagrinėjamą prekių ar paslaugų kategoriją (žr. 2007 m. vasario 13 d. Sprendimo
Mundipharma / VRDT – Altana Pharma (RESPICUR)
, T‑256/04, Rink.,
EU:T:2007:46
, 42 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šioje byloje ginčijamo sprendimo 20 punkte Apeliacinė taryba teisingai konstatavo, ir jai šiuo klausimu ieškovė neprieštaravo, kad prekių ženklais, dėl kurių kilo ginčas, žymimos prekės yra brangios, o tikslinę visuomenę sudaro galutiniai vartotojai, kurių atidumo lygis – aukštas. Be to, kadangi ankstesnis prekių ženklas yra Bendrijos prekių ženklas, galimybė supainioti turi būti vertinama atsižvelgiant į visos Sąjungos visuomenę.
Dėl prekių palyginimo
Ginčijamo sprendimo 21 punkte Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, o ieškovė tam neprieštaravo, kad visos 12 klasės prekės yra tapačios, nepaisant pradinio prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių sąrašo apribojimo per VRDT vykusią apeliacinę procedūrą.
Dėl žymenų palyginimo
Visų pirma reikia priminti, kad visapusis galimybės supainioti vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, pirmiausia atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip vidutinis nagrinėjamų prekių ar paslaugų vartotojas suvokia prekių ženklus, yra lemiamas kriterijus visapusiškai vertinant minėtą galimybę supainioti. Šiuo atžvilgiu vidutinis vartotojas prekių ženklą paprastai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių (žr. 2007 m. birželio 12 d. Sprendimo
VRDT / Shaker
, C‑334/05 P, Rink.,
EU:C:2007:333
, 35 punktas ir jame nurodytą teismo praktika).
Ginčijamo sprendimo 26–29 punktuose Apeliacinė taryba nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra vizualiai panašūs ir kad, angliškai kalbančių vartotojų požiūriu, apskritai labai fonetiškai panašūs, o angliškai kalbančios visuomenės požiūriu, kiek tai susiję su pradine dalimi „blue“, – konceptualiai panašūs.
– Dėl vizualaus panašumo
Ginčijamo sprendimo 26 punkte Apeliacinė taryba nurodė, kad nagrinėjamų žymenų pirmos penkios raidės yra vienodos, išdėstytos ta pačia tvarka ir šios raidės sudaro didžiąją kiekvieno žymens dalį. Apskritai vartotojas didesnį dėmesį skiria žodinio prekių ženklo pradžiai, todėl Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad nagrinėjami žymenys vizualiai panašūs.
Ieškovės teigimu, žymenys vizualiai nepanašūs. Ji teigia, kad raidė „e“ prašomame prekių ženkle pavartota du kartus ir kad prašomas prekių ženklas dėl to identifikuojamas kaip apimantis žodžius „blue“ ir „eco“, kurie abu yra dažnai vartojami anglų kalbos žodžiai. Be to, įprastai žodis „blue“ trumpinamas žodžiu „blu“ ir elementas „blu“ yra daugelyje prekių ženklų. Todėl abiejų nagrinėjamų žymenų antrosios dalys labai skiriasi. Dėl trumpų žymenų reikia nurodyti, jog tam, kad būtų sukurtas skirtingas bendras įspūdis, pakanka nedidelių skirtumų. Be to, prašomą prekių ženklą sudaro trys skiemenys, o ankstesnį prekių ženklą – tik du.
Reikia priminti, jog vertinant vizualų dviejų žodinių prekių ženklų panašumą svarbiau yra tai, kad kiekviename iš jų būtų kelios tos pačios raidės iš eilės (2009 m. kovo 25 d. Sprendimo
Kaul / VRDT – Bayer (ARCOL)
, T‑402/07, Rink.,
EU:T:2009:85
, 83 punktas).
Šioje byloje akivaizdu, kad ankstesnio prekių ženklo ir prašomo įregistruoti prekių ženklo, kurie sudaryti atitinkamai iš septynių ir šešių raidžių, pirmosios penkios raidės yra vienodos, t. y. „b“, „l“, „u“, „e“ ir „c“, be to, prašomas įregistruoti prekių ženklas apima raidę „o“, o ankstesnis prekių ženklas – raides „a“ ir „r“. Dėl šios bendros abiejų žymenų, dėl kurių kilo ginčas, dalies jie yra vizualiai panašūs, juo labiau kad visuomenė įprastai kreipia didesnį dėmesį į pradinę žodinių prekių ženklų dalį (žr. 2013 m. birželio 6 d. Sprendimo
Celtipharm / VRDT – Alliance Healthcare France (PHARMASTREET)
, T‑411/12,
EU:T:2013:304
, 25 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentas, kad prašomas prekių ženklas vizualiai suvokiamas kaip apimantis du žodžius „blue“ ir „eco“ ir sudarytas iš trijų skiemenų. Iš tiesų reikia konstatuoti, kad prašomas prekių ženklas sudarytas tik iš vieno žodžio, kad kuo įprasčiau jį tariant angliškai kalbančiam klausytojui atrodo, kad jis sudarytas tik iš dviejų skiemenų (šiuo klausimu žr. 2015 m. sausio 21 d. Sprendimo
Copernicus-Trademarks / VRDT – Blue Coat Systems (BLUECO)
, T‑685/13,
EU:T:2015:38
, 35 punktą) ir kad ieškovė nepateikė jokio atitinkamo šį argumentą pagrindžiančio įrodymo. Be to, nors raidės „a“ ir „r“ ankstesnio prekių ženklo gale ir raidė „o“ prašomo įregistruoti prekių ženklo gale neleidžia daryti išvados, kad žymenys yra tapatūs, šie elementai nėra šių žymenų daromo bendro įspūdžio dominantės, priešingai, nei teigia ieškovė.
Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad abu žymenys vizualiai yra panašūs.
– Dėl fonetinio panašumo
Ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba nusprendė, jog, angliškai kalbančių vartotojų požiūriu, nagrinėjami žymenys fonetiškai apskritai labai panašūs, nes abiejų žymenų bendras elementas „blue“ tariamas identiškai, o elementai „co“ ir „car“ – panašiai. Be to, ji nusprendė, kad galimybė, jog kai kuriomis kalbomis prašomas įregistruoti prekių ženklas tariamas „blou eco“, didelės dalies atitinkamų vartotojų požiūriu, nedaro kliūčių minėtam fonetiniam panašumui.
Ieškovė tvirtina, kad abiem žymenims būdingi dideli fonetiniai skirtumai, nes prašomą įregistruoti prekių ženklą sudaro trys skiemenys, o ankstesnį prekių ženklą – tik du. Subsidiariai ji tvirtina, kad abiejų žymenų skiemenų eilė ir kombinacija yra skirtingi, nes tarp prašomo prekių ženklo balsių „u“ ir „e“ yra akivaizdus tarpas. Galiausiai ji pabrėžia, kad paskutiniai žymenų, dėl kurių kilo ginčas, skiemenys tariami nevienodai.
Visų pirma reikia priminti, jog tam, kad prekių ženklas nebūtų registruojamas, pakanka galimybės supainioti tik dalį atitinkamos visuomenės (žr. 2012 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo
Scandic Distilleries / VRDT – Bürgerbräu, Röhm & Söhne (BÜRGER)
, T‑460/11,
EU:T:2012:432
, 52 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Dėl angliškai kalbančios visuomenės reikia nurodyti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, ji nedvigubins prašomo prekių ženklo centrinės balsės, nes žodis „blue“ yra dažnai vartojamas žodis. Todėl ši visuomenė manys, kad prašomą prekių ženklą sudaro ne trys, bet du skiemenys, ir neatkreips dėmesio į tarpą tarp balsių „u“ ir „e“ prašomame įregistruoti prekių ženkle (šiuo klausimu žr. 48 punkte minėto Sprendimo
BLUECO
,
EU:T:2015:38
, 40 punktą).
Be to, tai, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, pradinėje dalyje yra bendras elementas „blue“, leidžia manyti, kad fonetiškai jie labai panašūs. Be to, net jei Apeliacinė taryba padarė klaidingą išvadą, kad angliškai kalbantys vartotojai elementus „car“ ir „co“ tars panašiai, angliškai kalbančios visuomenės požiūriu, šios galūnės nėra labai skirtingos, nes tardama elementą „car“ ji akcentuos raidę „c“ ir netars paskutinės „r“. Galiausiai ieškovė negali pagrįstai tvirtinti, kad prašomo prekių ženklo paskutinio skiemens raidė „o“ dominuoja kuriant jo bendrą fonetinį įspūdį.
Taigi Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad didelei atitinkamos visuomenės daliai abu žymenys fonetiškai labai panašūs.
– Dėl konceptualaus panašumo
Ieškovė mano, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai nepanašūs, nes ankstesnį prekių ženklą atitinkama visuomenė suvokia kaip apibūdinančią nuorodą ir abiejų žymenų galutinės dalys labai skiriasi.
Kaip ginčijamo sprendimo 28 punkte nurodė Apeliacinė taryba, ir ką, beje, pripažino ieškovė, angliškai kalbanti visuomenė žodžio „blue“ buvimą abiejuose žymenyse suvoks kaip mėlynos spalvos nuorodą. Tačiau ši visuomenė žodį „car“ ankstesniame prekių ženkle suvoks kaip reiškiantį „mašiną“ ir atskirs jį nuo galūnės „co“ prašomame įregistruoti prekių ženkle, kuri neturi jokios prasmės arba gali būti suprantama kaip žodžio „company“ santrumpa. Priešingai, nei teigia ieškovė, atitinkama visuomenė vis dėlto prašomo įregistruoti prekių ženklo nesuvoks kaip sudaryto iš dviejų žodžių, t. y. „blue“ ir „eco“.
Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad, dalies atitinkamos visuomenės požiūriu, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, konceptualiai panašūs dėl pradinės dalies, o jų galutinės dalies skirtumai neleidžia atmesti galimybės, kad egzistuoja tam tikras konceptualus panašumas.
Dėl visapusio galimybės supainioti vertinimo
Visapusis galimybės supainioti vertinimas reiškia, jog tarp veiksnių, į kuriuos yra atsižvelgiama, būtent tarp prekių ženklų ir prekių bei paslaugų, kurioms jie yra skirti, panašumo, egzistuoja tam tikra tarpusavio priklausomybė. Mažą prekių ar paslaugų, kurias žymi ženklai, panašumo laipsnį gali kompensuoti didelis prekių ženklų panašumo laipsnis, ir atvirkščiai (šio sprendimo 30 punkte minėto Sprendimo
Canon
,
EU:C:1998:442
, 17 punktas ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Mast-Jägermeister / VRDT – Licorera Zacapaneca (VENADO su rėmu ir kt
.), T‑81/03, T‑82/03 ir T‑103/03, Rink.,
EU:T:2006:397
, 74 punktas).
Visapusis galimybės supainioti vertinimas, kiek tai susiję su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukeliamu įspūdžiu, visų pirma atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus (2003 m. spalio 14 d. Sprendimo
Phillips-Van Heusen / VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS)
, T‑292/01, Rink.,
EU:T:2003:264
, 47 punktas ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
L & D / VRDT – Sämann (Aire Limpio)
, T‑168/04, Rink.,
EU:T:2006:245
, 98 punktas).
Šioje byloje ginčijamo sprendimo 24 punkte Apeliacinė taryba visų pirma nurodė, kad ankstesnis prekių ženklas sudarytas iš žodžių „blue“ ir „car“, o pastarasis tiesiogiai apibūdina nagrinėjamas prekes, todėl yra silpniausias šio prekių ženklo žodis. Paskui ginčijamo sprendimo 25 punkte ji nurodė, kad įstojusios į bylą šalies pateikti įrodymai neleidžia nustatyti, kad ankstesnis prekių ženklas įgijo stiprų skiriamąjį požymį dėl naudojimo. Remdamasi tuo ji padarė išvadą, kad ankstesnis prekių ženklas turi vidutinį jam būdingą skiriamąjį požymį.
Be to, dėl visapusio galimybės supainioti vertinimo ginčijamo sprendimo 30–33 punktuose Apeliacinė taryba nurodė, kad nagrinėjamos prekės yra tapačios, o žymenys, dėl kurių kilo ginčas, angliškai kalbančios visuomenės, kuri sudaro didelę atitinkamos visuomenės dalį, požiūriu, vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai panašūs. Ji patikslino, kad angliškai kalbanti visuomenė atpažįsta žodį „car“ ankstesniame prekių ženkle kaip apibūdinantį nagrinėjamas prekes, todėl jam teikia mažiau reikšmės visapusiškai vertindama žymenis. Taigi žodis „blue“ patraukia labiau angliškai kalbančių vartotojų dėmesį ir taip lemia galimybę supainioti.
Pirma, ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba suklydo, kai manė, kad ankstesnis prekių ženklas turi vidutinį skiriamąjį požymį, nes elementas „blue“ yra apibūdinamasis ir jį apima daugelis automobilių sektoriuje įregistruotų prekių ženklų.
Visų pirma reikia atmesti ieškovės argumentus, kad įstojusi į bylą šalis ketino remtis ypatingu ankstesnio prekių ženklo geru vardu, kuriuo nebuvo remiamasi VRDT. Iš tiesų iš bylos medžiagos matyti, kad įstojusi į bylą šalis Bendrajame Teisme tik nurodė, kad Apeliacinė taryba turėjo pripažinti ryškų ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį dėl jo naudojimo; tai yra argumentas, kuriuo ji jau rėmėsi VRDT ir kurį Apeliacinė taryba atmetė ginčijamame sprendime. Bet kuriuo atveju įstojusios į bylą šalies pateikti reikalavimai dėl pakeitimo, susiję su Apeliacinės tarybos ankstesnio prekių ženklo dėl naudojimo įgyto skiriamojo požymio vertinimu, buvo atmesti kaip nepriimtini (žr. šio sprendimo 24–32 punktus).
Be to, reikia priminti, kad neryškaus ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio pripažinimas savaime nedaro kliūčių konstatuoti, kad yra galimybė supainioti (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 27 d. Nutarties
L’Oréal / VRDT
, C‑235/05 P,
EU:C:2006:271
, 42–45 punktus). Tiesą pasakius, nors vertinant šią galimybę turi būti atsižvelgta į ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį, jis yra tik vienas iš elementų, į kuriuos atsižvelgiama vertinant. Netgi tuo atveju, kai egzistuoja ankstesnis prekių ženklas su silpnu skiriamuoju požymiu, gali egzistuoti galimybė supainioti dėl šių žymenų ir atitinkamų prekių ar paslaugų panašumo (žr. 2005 m. kovo 16 d. Sprendimo
L’Oréal / VRDT – Revlon (FLEXI AIR)
, T‑112/03, Rink.,
EU:T:2005:102
, 61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo
Xentral / VRDT – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM)
, T‑134/06, Rink.,
EU:T:2007:387
, 70 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Bet kuriuo atveju, kaip nurodė Apeliacinė taryba, nors tiesa, kad angliškai kalbanti visuomenė atpažins žodį „car“ ankstesniame prekių ženkle kaip apibūdinantį atitinkamas prekes, per procedūrą VRDT ieškovė nepateikė jokio įrodymo, leidžiančio patvirtinti, kad žodis „blue“ bus suvokiamas kaip turintis prasmę, atitinkančią atitinkamas prekes. Be to, vien aplinkybės, kad kiti automobilių sektoriuje įregistruoti prekių ženklai taip pat apima žodį „blue“ , darant prielaidą, kad ji įrodyta, nepakanka, kad būtų galima laikyti, jog šį žodį atitinkama visuomenė gali suvokti kaip išimtinai apibūdinantį atitinkamų prekių savybes. Todėl Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad ankstesnis prekių ženklas, nagrinėjamas visas, turi vidutinį skiriamąjį požymį.
Antra, ieškovės nuomone, nėra galimybės supainioti žymenų, dėl kurių kilo ginčas, visų pirma atsižvelgiant į didelį atitinkamos visuomenės atidumo laipsnį.
Iš pradžių reikia priminti, jog tam, kad prekių ženklas nebūtų registruojamas, pakanka galimybės supainioti tik dalį atitinkamos visuomenės (žr. šio sprendimo 52 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, matyti: pirma, atitinkamos prekės yra tapačios, antra, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai panašūs visos atitinkamos visuomenės požiūriu, fonetiškai labai panašūs angliškai kalbančios visuomenės požiūriu ir konceptualiai panašūs dėl jų pradinės dalies angliškai kalbančios visuomenės požiūriu. Todėl reikia manyti, kad šiuo atveju, nepaisant didelio atitinkamos visuomenės pastabumo lygio, angliškai kalbančios visuomenės požiūriu, yra galimybė supainioti.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes reikia nurodyti, kad Apeliacinė taryba nepažeidė Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto, kai nusprendė, kad egzistuoja galimybė supainioti žymenis, dėl kurių kilo ginčas.
Dėl visų šių motyvų reikia atmesti visą ieškinį ir nėra reikalo nagrinėti, ar ieškovės prašymas, kurį ji pateikė pirmoje reikalavimų dalyje, kad Bendrasis Teismas atmestų visą protestą, yra priimtinas (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimo
NewSoft Technology / VRDT – Soft (Presto! Bizcard Reader)
, T‑205/06,
EU:T:2008:163
, 70 punktą ir 2009 m. sausio 22 d. Sprendimo
Commercy / VRDT – easyGroup IP Licensing (easyHotel)
, T‑316/07, Rink.,
EU:T:2009:14
, 35 ir 67 punktus).
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė iš esmės pralaimėjo bylą, iš jos reikia priteisti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir įstojusios į bylą šalies reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Atmesti
Bolloré SA
pateiktus reikalavimus dėl pakeitimo.

3.
Priteisti iš
Copernicus-Trademarks Ltd
bylinėjimosi išlaidas.

Martins Ribeiro
Gervasoni
Madise
Paskelbta 2015 m. rugsėjo 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.