CELEX: 62012CJ0533
Kasační opravný prostředek
Podpora na restrukturalizaci
Prostor Evropské komise pro uvážení
Rozsah soudního přezkumu Tribunálem Evropské unie
Test soukromého investora v tržním hospodářství
Požadavek sektorové a zeměpisné analýzy
Dostatečně ustálená praxe
Dlouhodobá hospodářská účelnost
Hrazení dodatečného odstupného

Svými kasačními opravnými prostředky se společnost Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) SA (dále jen „SNCM“) a Francouzská republika domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie Corsica Ferries France v. Komise (T‑565/08,
EU:T:2012:415
, dále jen „napadený rozsudek“) v rozsahu, v jakém zrušil čl. 1 druhý a třetí pododstavec rozhodnutí Komise 2009/611/ES ze dne 8. července 2008 o opatřeních C‑58/02 (ex N 118/02), která provedla Francie ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (
Úř. věst. L 225, s. 180
, dále jen „sporné rozhodnutí“).
Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
Tribunál učinil následující zjištění:
„Dotčené námořní společnosti
[...] společnost Corsica Ferries France SAS [dále jen ‚Corsica Ferries‘], je námořní společnost, která provozuje pravidelné námořní spojení na Korsiku z kontinentální Francie (Marseille, Toulon a Nice) a z Itálie.
[SNCM] je námořní společností, která zajišťuje pravidelné spojení na Korsiku z kontinentální Francie (Marseille, Toulon a Nice) a do severní Afriky (Alžírsko a Tunisko) z Francie, jakož i spojení na Sardinii. Compagnie méridionale de navigation [...] je jedna z hlavních dceřiných společností SNCM, vlastněná ze 100 %.
V roce 2002 byla společnost SNCM z 20 % vlastněna společností Société nationale des chemins de fer a z 80 % společností Compagnie générale maritime et financière (dále jen ‚CGMF‘) vlastněnými ze 100 % francouzským státem. Při její privatizaci v roce 2006 získali dva kupci, společnost Butler Capital Partners [...] 38 % a Veolia Transport [...] 28 %, podíl, kdežto společnosti CGMF zůstal podíl ve výši 25 % a 9 % základního kapitálu bylo vyhrazeno pro zaměstnance. Společnost [Butler Capital Partners] následně převedla svůj podíl na společnost [Veolia Transport].
Správní řízení
Ve svém rozhodnutí 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 o státních podporách poskytnutých Francií [společnosti Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM)] (
Úř. věst. 2002, L 50, s. 66
[...]) byla Komise Evropských společenství toho názoru, že podpora ve výši 787 milionů eur poskytnutá společnosti SNCM mezi lety 1991 a 2001 jako náhrada za veřejné služby je podle čl. 86 odst. 2 ES slučitelná se společným trhem. Toto rozhodnutí nebylo u Tribunálu napadeno žalobou na neplatnost.
Dopisem ze dne 18. února 2002 oznámila Francouzská republika Komisi projekt podpory na restrukturalizaci pro společnost SNCM ve výši 76 milionů eur (dále jen ‚plán z roku 2002‘).
Svým rozhodnutím 2004/166/ES ze dne 9. července 2003 o podpoře, kterou Francie hodlá poskytnout na restrukturalizaci společnosti [Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM)] (
Úř. věst. 2004, L 61, s. 13
, dále jen ‚rozhodnutí z roku 2003‘), Komise za stanovených podmínek schválila dvě splátky podpory na restrukturalizaci vyplacené společnosti SNCM o celkové výši 76 milionů eur, první ve výši 66 milionů eur splatnou ihned a druhou o maximální výši 10 milionů eur závisející na čistém výnosu z prodejů, zejména lodí společnosti SNCM.
Žalobkyně dne 13. října 2003 napadla žalobou na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 u Tribunálu [(rozsudek Tribunálu Corsica Ferries France v. Komise, T‑349/03,
EU:T:2005:221
)].
Svým rozhodnutím 2005/36/ES ze dne 8. září 2004, kterým se mění rozhodnutí [2004/166/ES o podpoře, kterou Francie hodlá poskytnout na restrukturalizaci společnosti Société nationale maritime Corse Méditerranée (SNCM)] (Úř. věst. [2005] L 19, s. 70 [...]), Komise změnila jednu z podmínek uložených v článku 2 rozhodnutí z roku 2003. Jednalo se o podmínku týkající se maximálního počtu jedenácti lodí, jež mohla společnost SNCM zcizit. V rozhodnutí [2005/36] Komise povolila výměnu jedné z těchto lodí,
Aliso
, za jinou loď,
Asco
.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 Komise na základě rozhodnutí z roku 2003 schválila vyplacení druhé splátky podpory na restrukturalizaci ve výši 3327400 eur (dále jen ‚rozhodnutí z roku 2005‘).
[Svým rozsudkem Corsica Ferries France v. Komise (
EU:T:2005:221
)], Tribunál zrušil rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory způsobeného hlavně chybami ve výpočtu čistého výnosu z převodů s tím, že ostatní žalobní důvody spočívající v nedostatečném odůvodnění a porušení čl. 87 odst. 3 písm. c) ES a pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (
Úř. věst. 1999, C 288, s. 2
; Zvl. vyd. 08/01, s. 322, dále jen ‚pokyny‘) zamítl.
Dopisem ze dne 7. dubna 2006 francouzské orgány vyzvaly Komisi, aby zvážila, zda by část podpory na restrukturalizaci přiznaná v rámci plánu z roku 2002, ve výši 53,48 milionu eur neměla být vzhledem k povaze náhrady za veřejné služby kvalifikována místo jako opatření přijaté v rámci plánu restrukturalizace jako opatření nepředstavující podporu ve smyslu [rozsudku Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00,
EU:C:2003:415
)], nebo jako samostatné opatření plánu z roku 2002 na základě čl. 86 odst. 2 ES.
Dne 21. dubna 2006 obdržela Komise podle čl. 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků [‚nařízení ES o spojování podniků‘)] (
Úř. věst. L 24, s. 1
) oznámení o zamýšleném spojení spočívajícím v získání společné kontroly společností [Butler Capital Partners] a [Veolia Transport] nad společností SNCM. Komise spojení povolila dne 29. května 2006 na základě čl. 6 odst. 1 písm. b) téhož nařízení.
[...]
Dne 13. září 2006 se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, týkající se nových opatření provedených ve prospěch společnosti SNCM a začleňujících plán z roku 2002 (
Úř. věst. 2006, C 303, s. 53
[...]).
Ve [sporném] rozhodnutí […] měla Komise za to, že opatření podle plánu z roku 2002 představovala protiprávní státní podpory ve smyslu čl. 88 odst. 3 ES, avšak byla slučitelná se společným trhem na základě čl. 86 odst. 2 ES a čl. 87 odst. 3 písm. c) ES, a že opatření podle plánu privatizace z roku 2006 (dále jen ‚plán z roku 2006‘) nepředstavovala státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.
Předmětné opatření
Předmětem [sporného] rozhodnutí jsou následující opatření:
—
v rámci plánu z roku 2002: kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 76 milionů eur ve prospěch společnosti SNCM, z něhož 53,48 milionu eur z titulu povinností veřejné služby a zbytek z titulu podpory na restrukturalizaci;
—
v rámci plánu z roku 2006:
—
záporná cena při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů eur;
—
kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu eur;
—
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu eur ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM v případě nového sociálního plánu.
[Sporné] rozhodnutí
V[e sporném] rozhodnutí, zejména pak v bodech 37 až 54 odůvodnění, Komise shledala, že zajišťování dopravy cestujících na Korsice představovalo výrazně sezónní koncentrovaný trh. Konkurenční struktura trhu se od příchodu [Corsica Ferries] v roce 1996 výrazně proměnila. Od roku 2000 tvořily společnost SNCM a [Corsica Ferries] faktický duopol s tržním podílem přes 90 %. V roce 2007 [Corsica Ferries] získala nad společností SNCM jasnou převahu a na trhu rostoucím o 4 % ročně přepravovala o milion cestujících více. Společnost SNCM si naproti tomu spolu se společností [Compagnie méridionale de navigation] zachovávala kvazimonopolní postavení v nákladní dopravě.
Komise měla v bodech 219 až 225 odůvodnění [sporného] rozhodnutí za to, že byly všechny vklady společnosti CGMF do společnosti SNCM financovány z prostředků státu, že tak hrozilo, že bude narušena hospodářská soutěž, a že došlo k ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Měla tak za to, že byly naplněny tři ze čtyř podmínek článku 87 odst. 1 ES. Zkoumala tak u každého opatření existenci selektivního ekonomického zvýhodnění a jeho případnou slučitelnost se společným trhem.
Pokud se jedná o 76 milionů eur oznámených v roce 2002, dospěla v bodě 236 odůvodnění [sporného] rozhodnutí k závěru, že 53,48 milionu bylo možno považovat za kompenzaci za veřejné služby. V souladu s bodem 320 odůvodnění rozsudku [Corsica Ferries France v. Komise (
EU:T:2005:221
)], posoudila tento vklad z hlediska rozsudku Altmark [Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (
EU:C:2003:415
)] a dospěla v bodě 257 odůvodnění [sporného] rozhodnutí k závěru, že se jednalo o státní podporu, která ovšem byla slučitelná se společným trhem na základě čl. 86 odst. 2 ES. Zbylých 22,52 milionu eur tedy bylo třeba posuzovat jako podporu na restrukturalizaci.
Pokud se jedná o plán z roku 2006, Komise následně v bodech 267 až 352 odůvodnění [sporného] rozhodnutí přistoupila k uplatnění testu soukromého investora v tržním hospodářství (dále jen ‚test soukromého investora‘) na zápornou prodejní cenu 158 milionů eur. Proto hodnotila, zda by hypotetický soukromý investor nacházející se v situaci společnosti CGMF volil navýšení kapitálu společnosti [SNCM] do této výše, nebo by přistoupil k její likvidaci a nesl její náklady. Bylo tedy třeba vyhodnotit minimální náklady likvidace.
Komise měla v bodech 267 až 280 odůvodnění [sporného] rozhodnutí za to, že by náklady likvidace musely nutně zahrnovat náklady sociálního plánu, tj. náklady dodatečných odstupných nad rámec zákonných a smluvních povinností, aby bylo postupováno v souladu s praxí dnešních velkých skupin podniků a neutrpěla pověst značky holdingu, k němuž společnost patří, a jméno jejího konečného akcionáře. S pomocí nezávislého znalce tak stanovila náklady dodatečných náhrad na základě srovnání nedávno ve Francii uplatněných sociálních plánů skupin podniků Michelin nebo Yves Saint-Laurent.
Komise měla v bodě 350 odůvodnění [sporného] rozhodnutí za to, že záporná prodejní cena byla stanovena na základě otevřeného transparentního bezpodmínečného a nediskriminačního výběrového řízení a že v tomto ohledu představovala tržní cenu. Na základě předpokladu omezenosti nákladů likvidace na samotné odstupné tedy v bodě 352 odůvodnění uvedeného rozhodnutí dospěla k závěru, že náklady likvidace by byly vyšší než záporná prodejní cena a že kapitálový vklad 158 milionů eur nepředstavoval státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES
Pokud se jedná o kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu eur, Komise měla v bodech 356 až 358 [sporného] rozhodnutí za to, že vzhledem k tomu, že byly vklady soukromých nabyvatelů významné a souběžné, bylo možné bez dalšího povahu podpory vyloučit. Dále konstatovala, že fixní míra návratnosti představovala adekvátní zhodnocení investovaného kapitálu a že existence rozvazovací doložky převodu nemohla zpochybnit rovné zacházení. V bodě 365 odůvodnění téhož rozhodnutí dospěla k závěru, že kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu eur nepředstavoval podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.
Komise dále v bodech 372 až 378 odůvodnění [sporného] rozhodnutí poznamenala, že by opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38 milionů eur uložených na vázaný účet byla uplatněna v případě nového sociálního plánu prováděného nabyvateli a že nemohla odpovídat snížení stavů zaměstnanců podle plánu z roku 2002. Tyto podpory mohou být podle Komise vyplaceny pouze jednotlivcům, jejichž pracovní poměr ke společnosti SNCM byl předtím rozvázán. Tato opatření by tedy nepředstavovala náklady vyplývající z běžného uplatnění sociální legislativy aplikovatelné při rozvázání pracovního poměru. Komise dospěla k závěru, že tyto podpory pro jednotlivce poskytované státem jakožto veřejnoprávním subjektem, a nikoli státem akcionářem spadaly do sociální politiky členských států, a z tohoto důvodu nepředstavovaly podpory ve smyslu článku 87 odst. 1 ES.
Pokud se jedná o zbývajících 22,52 milionu eur oznámených jakožto podpora na restrukturalizaci, tj. zůstatek ze 76 milionů eur oznámený v rámci plánu z roku 2002, z nichž 53,48 milionu eur je považováno za slučitelné se společným trhem na základě čl. 86 odst. 2 ES [...], měla Komise v bodě 381 odůvodnění [sporného] rozhodnutí za to, že se jednalo o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Následně provedla hodnocení slučitelnosti tohoto opatření s pokyny.
Komise v bodech 387 až 401 odůvodnění [sporného] rozhodnutí konstatovala, že společnost SNCM byla skutečně v roce 2002 podnikem v nesnázích ve smyslu bodu 5 písm. a) a bodu 6 pokynů a že plán z roku 2002 byl způsobilý zajistit obnovení životaschopnosti podniku v souladu s body 31 až 34 pokynů.
Pokud se jedná o předcházení nepatřičnému narušování hospodářské soutěže (body 35 až 39 pokynů), měla Komise v bodě 404 odůvodnění [sporného] rozhodnutí za to, že trh lodní dopravy na Korsiku nebyl přesycen, a nebylo tedy namístě podílet se na jeho ozdravení. V bodě 406 odůvodnění uvedeného rozhodnutí měla dále za to, že se oznámený plán restrukturalizace významnou měrou podílel na omezení přítomnosti podniku na trhu. Kritérium týkající se předcházení nepatřičnému narušování hospodářské soutěže tedy bylo také splněno.
Komise v bodech 410 až 419 odůvodnění [sporného] rozhodnutí poznamenala, že minimální potřebná podpora vypočítaná podle bodů 40 a 41 pokynů dosahovala k 9. červenci 2003 za předpokladu dosažení čistého výnosu z prodejů stanovených rozhodnutím z roku 2003 19,75 milionu eur. Aby dospěla k tomuto závěru, Komise nejprve spočítala potřebu likvidity společnosti SNCM pro její plán restrukturalizace. Náklady plánu restrukturalizace podle ní dosahovaly 46 milionů eur. Následně odečetla veškeré prodeje, k nimž došlo mezi 18. únorem 2002 (datum oznámení plánu z roku 2002) a 9. červencem 2003 (datum přijetí rozhodnutí z roku 2003), tj. 26,25 milionu eur, aby tak dospěla k částce 19,75 milionu eur.
Pokud se jedná o vyrovnávací opatření, Komise konstatovala, že všechny podmínky stanovené rozhodnutím z roku 2003 ohledně nabývání vlastnictví, užívání flotily, prodeje aktiv, zákazu stanovení cen níže než jakýkoli z jejích konkurentů [...] a omezení zpátečních plaveb na linkách z Korsiky byly v naprosté většině respektovány. Vzhledem k tomu, že tyto podmínky byly splněny a že oznámená výše podpory byla výrazně nižší než výše schválená v roce 2003, Komise nepovažovala za vhodné uložit dodatečné povinnosti. Poté, co zohlednila výši dodatečných prodejů stanovených rozhodnutím z roku 2003, Komise v bodě 434 odůvodnění [sporného] rozhodnutí usoudila, že konečný zůstatek restrukturalizace určený na 15,81 milionu eur byl státní podporou slučitelnou se společným trhem na základě čl. 87 odst. 3 písm. c) ES.
Výrok [sporného] rozhodnutí zní takto:
,
Článek 1
Vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacené francouzským státem společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 1991–2001 představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, je ale slučitelné se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR, převzetí sociálních opatření ve vztahu k zaměstnancům ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF a společné a souběžné navýšení kapitálu společnosti SNCM společností CGMF ve výši 8,75 mil. EUR nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Podpora na restrukturalizaci ve výši 15,81 mil. EUR, kterou Francie poskytla ve prospěch společnosti [SNCM] představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, která je ale slučitelná se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.“
Žaloba před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 17. prosince 2008 společnost Corsica Ferries požádala Tribunál, aby zrušil sporné rozhodnutí. Na podporu žaloby v podstatě vznesla šest žalobních důvodu.
První žalobní důvod vychází z údajně příliš extenzivního výkladu článku 287 ES, jenž vedl k nedostatečnému odůvodnění sporného rozhodnutí, jakož i k zásahu do práva na obhajobu a práva na účinnou soudní ochranu. Druhý až šestý důvod vycházejí z porušení článků 87 ES a 88 ES pokynů. Tyto žalobní důvody se postupně týkají kapitálového vkladu ve výši 53,48 milionu eur jakožto kompenzace za poskytování veřejných služeb, prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu 158 milionů eur, kapitálového vkladu společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu eur, opatření podpor pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu eur a zůstatku 22,52 milionu eur oznámeného jako podpora na restrukturalizaci.
Tribunál vyhověl třetímu až šestému žalobnímu důvodu, které vznesla společnost Corsica Ferries na podporu žaloby na neplatnost, a zrušil druhý a třetí pododstavec článku 1 sporného rozhodnutí.
Návrhová žádání účastnic řízení a řízení před Soudním dvorem
Svým kasačním opravným prostředkem SNCM navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
částečně zrušil napadený rozsudek na základě čl. 265 odst. l SFEU a článku 61 statutu Soudního dvora Evropské unie v rozsahu, v jakém zrušil čl. 1 druhý a třetí pododstavec sporného rozhodnutí, a
—
uložil Corsica Ferries náhradu nákladů řízení.
Corsica Ferries navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
prohlásil kasační opravné prostředky podané v projednávaných spojených věcech za neopodstatněné a zamítl je a
—
uložil navrhovatelkám náhradu veškerých nákladů řízení.
Francouzská republika navrhuje, aby Soudní dvůr:
—
zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v jakém zrušil čl. 1 druhý a třetí odstavec sporného rozhodnutí sporného rozhodnutí;
—
sám s konečnou platností o sporu rozhodl, nebo věc vrátil Tribunálu a
—
uložil žalované náhradu nákladů řízení.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 24. ledna 2013 byly věci C‑533/12 P a C‑536/12 P spojeny pro účely písemné i ústní části řízení, jakož i pro účely rozsudku.
Ke kasačním opravným prostředkům
Jak společnost SNCM ve věci C‑533/12 P, tak Francouzská republika ve věci C‑536/12 P vznáší proti napadenému rozsudku čtyři důvody kasačního opravného prostředku, které se z velké části překrývají. V důsledku toho je třeba přezkoumat je společně.
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku, vycházejícímu z nesprávných právních posouzení týkajících se prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu
–Argumentace účastnic řízení
Prvním důvodem, týkajícím se prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů eur, společnost SNCM tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když nezohlednil prostor Komise pro uvážení, a při výkladu – v rozporu s článkem 345 SFEU – kritéria soukromého investora v tržním hospodářství zkreslil sporné rozhodnutí a nesplnil povinnost odůvodnění.
K nezohlednění prostoru Komise pro uvážení a rozsahu soudního přezkumu Tribunálu
Podle společnosti SNCM Tribunál nezohlednil prostor, kterým Komise disponuje při uplatnění kritéria soukromého investora v tržním hospodářství. Ve sporném rozhodnutí totiž Komise k určení, že záporná prodejní cena nepředstavuje podporu, provedla srovnání mezi negativní prodejní cenou a dodatečným odstupným, které by stát vynaložil v případě likvidace společnosti SNCM. Tento výpočet je založen na údajích poskytnutých účastníky řízení a nezávislým odborníkem. Zpochybněním závěrů Komise Tribunál nezohlednil prostor pro uvážení, kterým disponuje Komise při posuzování komplexních hospodářských otázek, a dopustil se nesprávného právního posouzení.
Společnost Corsica Ferries tvrdí, že pokud jde o kvalifikaci státní podpory a působnost čl. 107 odst. 1 SFEU, musí unijní soud v zásadě provést úplný přezkum věci.
–Závěry Soudního dvora
Pokud jde o prostor Komise pro uvážení a soudní přezkum, Tribunál v bodě 88 napadeného rozsudku připomíná ustálenou judikaturu týkající se rozsahu a povahy uvedeného přezkumu pojmu „státní podpora“.
Podle uvedené judikatury má pojem „státní podpora“, jak je definován ve Smlouvě, právní charakter a musí být vykládán na základě objektivních skutečností. Z tohoto důvodu musí unijní soud v zásadě a s přihlédnutím jak ke konkrétním okolnostem sporu, který je mu předložen, tak k technickému nebo komplexnímu charakteru posouzení provedených Komisí vykonávat úplný přezkum otázky, zda se na opatření vztahuje čl. 107 odst. 1 SFEU. Zejména unijní soud musí ověřit nejen věcnou správnost dovolávaných důkazních materiálů, jejich věrohodnost a soudržnost, ale rovněž musí přezkoumat, zda tyto důkazy představují veškeré relevantní údaje, jež musí být při posuzování komplexní situace vzaty v úvahu, a zda lze o ně opřít závěry, které z nich byly vyvozeny (rozsudek Francie v. Ladbroke Racing a Komise, C‑83/98 P,
EU:C:2000:248
, bod 25; Komise v. Scott, C‑290/07 P,
EU:C:2010:480
, body 64 a 65; jakož i BNP Paribas a BNL v. Komise, C‑452/10 P,
EU:C:2012:366
, bod 100 a citovaná judikatura).
Tribunál právem v bodech 90 až 108 napadeného rozsudku provedl přezkum objektivních skutečností zohledněných Komisí ve sporném rozhodnutí, za účelem zajištění správného uplatnění článku 107 SFEU, a to v souladu s judikaturou citovanou v předchozím bodě.
Navíc, jak uvedl generální advokát v bodě 39 stanoviska, je namístě v rozporu s tvrzeními společnosti SNCM konstatovat, že Tribunál nijak nezpochybnil práci nezávislého odborníka, jež byla podkladem sporného rozhodnutí.
Po přezkumu uvedeného rozhodnutí měl Tribunál za to, že odůvodnění Komise nebylo dostatečně podloženo a že se opřela o skutečnosti, které nebyly objektivní ani ověřitelné. Je tedy třeba zamítnout argument společnosti SNCM, podle kterého Tribunál nezohlednil prostor Komise pro posouzení nebo nahradil úvahy odborníka jmenovaného posledně uvedenou vlastními úvahami.
Z výše uvedeného vyplývá, že Tribunál správně provedl úplný přezkum, k němuž je povinen ve smyslu judikatury citované v bodě 15 tohoto rozsudku.
Ke kritériu soukromého investora v tržním hospodářství
– Argumentace účastnic řízení
Pokud jde o výklad kritéria soukromého investora v tržním hospodářství, společnost SNCM vytýká Tribunálu, že uložil Komisi povinnost vymezit hospodářské aktivity dotčeného státu, „zejména na zeměpisné a sektorové úrovni“, za účelem prokázání, že chování uvedeného státu odpovídá chování soukromého investora v tržním hospodářství. Navrhovatelka tvrdí, že relevantní kritérium použité v judikatuře pro provedení uvedeného testu je kritérium velikosti investora, a nikoli sektoru, ve kterém je investor činný. Tribunál tak porušil základní zásadu zákazu diskriminace v závislosti na systému vlastnických vztahů podle článku 345 SFEU, z něhož test soukromého investora vychází.
Společnost Corsica Ferries tvrdí, že Tribunálu nelze vytýkat, že požaduje vymezení dotčených hospodářských aktivit na zeměpisné a sektorové úrovni, aby mohl ověřit, zda Komise skutečně opřela své posouzení dotčených opatření o „veškeré relevantní údaje“.
Francouzská republika tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení, když měl za to, že Komise v zásadě nemůže v rámci testu soukromého investora zohlednit riziko poškození dobré pověsti státu, jako globálního hospodářského subjektu v tržním hospodářství. Kromě toho se domnívá, že určením – na základě objektivních a pravdivých skutečností – existence dostatečně ustálené či běžné praxe mezi investory v dotčeném sektoru, stanovil Tribunál požadavek, který jde nad rámec toho, co je nezbytné k řádnému uplatnění testu soukromého investora, jak požaduje judikatura.
Podobně jako Francouzská republika se společnost SNCM domnívá, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení při výkladu kritéria soukromého investora v tržním hospodářství, když v bodech 86, 87, 95 a 96 napadeného rozsudku uplatnil zcela pretoriánská kritéria, jako je provedení analýzy na zeměpisné a sektorové úrovni, prokázání dostatečně ustálené praxe a příliš vysoký důkazní standard k prokázání existence pravděpodobnosti nepřímého hmotného prospěchu.
Mimoto společnost SNCM tvrdí, že Tribunál požadoval přehnaně vysoký důkazní standard, když v bodech 101 až 108 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise neprokázala, že jednání francouzského státu bylo motivováno přiměřenou pravděpodobností dosažení nepřímého hmotného prospěchu, ačkoli v dlouhodobém horizontu. Přitom za účelem určení, zda privatizace veřejného podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, je třeba posoudit, zda by za podobných okolností mohl soukromý investor o velikosti, kterou lze srovnat s velikostí subjektů řídících veřejný sektor, přistoupit k navýšení kapitálu uvedené společnosti nebo by přistoupil k její likvidaci.
Podle společnosti SNCM je třeba mít za to, že nepřímý zisk, který by mohl francouzský stát získat na základě dotčeného opatření, je určen srovnáním pravděpodobných nákladů na likvidaci a záporné prodejní ceny.
Navíc podle společnosti SNCM požadoval Tribunál důkazní standard, kterého prakticky nelze dosáhnout. Žalobkyně tvrdí, že přesné vyčíslení újmy utrpěné v případě poškození dobré pověsti dotčeného členského státu se ukázalo jako nemožné. Takové vyčíslení musí přirozeně spočívat na skutečnostech, které lze předem těžko předvídat, zejména proto, že se musí opírat o reakci ostatních hospodářských subjektů, jako jsou zákazníci, uživatelé, dodavatelé nebo zaměstnanci společnosti SNCM, ale rovněž ostatních veřejných podniků.
Podle společnosti Corsica Ferries vyhradil Tribunál veškerý užitečný účinek oznámenému kritériu soukromého investora, které má prokázat, že jednání členského státu je řízeno výhledem na dlouhodobou rentabilitu, tedy prokázat dlouhodobou hospodářskou účelnost jednání dotčeného členského státu. V důsledku toho Tribunál potrestal Komisi za to, že ve sporném rozhodnutí právně dostačujícím způsobem neprokázala přiměřenou pravděpodobnost, že by francouzský stát dosáhl nepřímého hmotného zisku z dotčené transakce, ačkoli v dlouhodobém horizontu.
Pokud jde o vymezení hospodářských aktivit francouzského státu, společnost SNCM rovněž tvrdí, že Tribunál zkreslil rozhodnutí v rozsahu, v jakém měl za to, že Komise právně dostačujícím způsobem nevymezila hospodářské aktivity státu, ve vztahu ke kterým bylo třeba posoudit hospodářskou účelnost dotčených opatření. Pokud jde o pojmy „dostatečně ustálená praxe“ a „běžná praxe“, je podle společnosti SNCM napadený rozsudek stižen nedostatkem odůvodnění, protože Tribunál uvedené pojmy nevymezil.
– Závěry Soudního dvora
Z ustálené judikatury plyne, že zásah orgánů veřejné moci do kapitálu podniku v jakékoliv formě může představovat státní podporu ve smyslu článku 87 ES, jestliže jsou splněny podmínky uvedeného článku (rozsudky Španělsko v. Komise, C‑278/92 až C‑280/92,
EU:C:1994:325
, bod 20, jakož i Itálie a SIM 2 Multimedia v. Komise, C‑328/99 a C‑399/00,
EU:C:2003:252
, bod 36 a citovaná judikatura).
Z ustálené judikatury rovněž plyne, že ze zásady rovného zacházení s veřejnými podniky a soukromými podniky vyplývá, že kapitál poskytnutý podniku přímo či nepřímo státem za okolností, které odpovídají běžným tržním podmínkám, nelze kvalifikovat jako státní podporu (rozsudek Itálie a SIM 2 Multimedia v. Komise,
EU:C:2003:252
, bod 37 a citovaná judikatura). Podmínky, které musí opatření splňovat, aby se na ně vztahoval pojem „podpora“ ve smyslu článku 107 SFEU tedy nejsou naplněny, pokud by veřejný podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků, za okolností, které odpovídají běžným tržním podmínkám, přičemž pro účely tohoto posouzení se u veřejných podniků v zásadě uplatňuje kritérium soukromého investora (viz rozsudek Komise v. EDF, C‑124/10 P,
EU:C:2012:318
, bod 78 a citovaná judikatura).
Podle judikatury Soudního dvora je namístě rozlišovat mezi rolí státu coby akcionáře podniku na jedné straně a rolí státu jednajícího jakožto nositele veřejné moci na druhé straně. Uplatnitelnost kritéria soukromého investora definitivně závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytne hospodářskou výhodu podniku, jejž vlastní, jakožto akcionář, a nikoli jakožto nositel veřejné moci (viz rozsudky Španělsko v. Komise,
EU:C:1994:325
, bod 22, jakož i Komise v. EDF,
EU:C:2012:318
, body 80 a 81).
Je proto třeba posoudit, zda za podobných okolností mohl soukromý investor o velikosti, kterou lze srovnat s velikostí subjektů řídících veřejný sektor, přistoupit ke stejně významnému navýšení kapitálu (rozsudek Itálie a SIM 2 Multimedia v. Komise,
EU:C:2003:252
, bod 38, jakož i citovaná judikatura).
Pro účely této analýzy je třeba přezkoumat, zda by soukromý investor nacházející se v situaci co nejpodobnější té dotčeného členského státu přijal za obvyklých podmínek na trhu totéž opatření, zohledňují pouze zisky a závazky tohoto státu, které se vážou k jeho postavení akcionáře, s výjimkou těch, které se vážou k jeho postavení nositele veřejné moci (rozsudek Komise v. EDF,
EU:C:2012:318
, bod 79).
Mimoto při nemožnosti srovnat situaci veřejného podniku se situací soukromého podniku musí být „obvyklé tržní podmínky“ posouzeny s ohledem na objektivní a ověřitelné skutečnosti, které jsou k dispozici (rozsudky Chronopost a další v. Ufex a další, C‑83/01 P, C‑93/01 P a C‑94/01 P,
EU:C:2003:388
, bod 38, jakož i Komise v. EDF,
EU:C:2012:318
, body 101 a 102).
Pro účely posouzení testu soukromého investora měl Tribunál v bodě 86 napadeného rozsudku za to, že Komisi přísluší, aby zejména na zeměpisné a sektorové úrovni vymezila hospodářské aktivity státu, vůči nimž má být hodnocena z dlouhodobého hlediska hospodářská účelnost chování tohoto státu. Mimoto měl Tribunál v bodech 95 až 100 uvedeného rozsudku za to, že jako základ pro uvedený test mohou sloužit pouze „dostatečně ustálená praxe“ nebo „běžná praxe“ soukromých podniků.
V tomto ohledu je třeba uvést, že takové požadavky nemají absolutní hodnotu, ale mohou případně určit soukromého investora srovnatelného s veřejným podnikem, v jehož prospěch je uplatněn test soukromého investora.
Použitím uvedených pojmů Tribunál neuložil zvláštní požadavky ohledně povahy důkazů, kterými lze prokázat, že racionálně uvažující soukromý investor nacházející se v co nejpodobnější situaci jako veřejný podnik by přistoupil k dotčenému navýšení kapitálu, ale v bodě 93 a 94 napadeného rozsudku konstatoval, že Komise právně dostačujícím způsobem nevymezila hospodářské aktivity francouzského státu, ve vztahu k nimž je třeba posoudit hospodářskou účelnost dotčených opatření v projednávané věci, a že nemohl zkoumat dlouhodobou hospodářskou účelnost záporné prodejní ceny dotčené v projednávané věci.
Tribunál správně určil kritérium dlouhodobé hospodářské účelnosti rozhodnutí členského státu poskytnout hospodářskou výhodu podniku jako kritérium, které musí být v každém případě splněno k úspěšnému provedení testu soukromého investora v tržním hospodářství. Tím neporušil článek 345 SFEU.
Podle judikatury platí, že pokud kapitálové vklady veřejného investora odhlíží i z dlouhodobého hlediska od jakékoli perspektivy výnosnosti, je třeba je považovat za podpory ve smyslu článku 107 SFEU a jejich slučitelnost se společným trhem musí být posouzena pouze s ohledem na kritéria stanovená v tomto ustanovení (v tomto smyslu viz rozsudek Itálie v. Komise, C‑303/88,
EU:C:1991:136
, bod 22).
V rozporu s tím, co tvrdí Francouzská republika, Tribunál v bodě 85 napadeného rozsudku v zásadě nevyloučil, že ochrana dobré pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství může za výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu.
Tribunál však v bodě 85 napadeného rozsudku správně konstatoval, že souhrnné odkazy na pověst členského státu, jakožto globálního hráče, nestačí k vyvození neexistence podpory ve smyslu unijního práva.
První důvod vznesený společností SNCM navíc nelze přijmout v rozsahu, v jakém Tribunálu vytýká, že v bodech 101 až 108 napadeného rozsudku uložil Komisi přehnaně vysoký důkazní standard při prokázání skutečnosti, že jednání členského státu bylo z dlouhodobého hlediska motivováno rozumnou pravděpodobností dosáhnout hmotného prospěchu. V tomto ohledu z napadeného rozsudku plyne, že Komise se omezila na tvrzení, že dobrá pověst francouzského státu byla dotčena sociálními konflikty. S ohledem na to, co bylo konstatováno zejména v bodě 41 tohoto rozsudku, nelze tuto argumentaci přijmout.
Tribunál tak právem mohl v bodě 108 napadeného rozsudku určit, že dlouhodobá hospodářská účelnost jednání francouzského státu nebyla prokázána právně dostačujícím způsobem.
Pokud jde o tvrzení společnosti SNCM týkající se zkreslení, posledně uvedená neprokázala, že Tribunál zkreslil rozhodnutí Komise, tedy že jej vyložil zjevně nesprávným způsobem.
Pokud jde o kritiku společnosti SNCM, podle které Tribunál porušil povinnost odůvodnění, protože nevymezil pojem „dostatečně ustálená praxe“ a pojem „běžná praxe“, je třeba konstatovat, jak učinil generální advokát v bodě 62 stanoviska, že uvedené pojmy jsou jasné a odkazují na posouzení skutkových okolností, a že je snadné pochopit, že jeden nebo několik příkladů nemůže představovat „dostatečně ustálenou praxi“ či „běžnou praxi“.
V důsledku toho je tento důvod kasačního opravného prostředku třeba zamítnout.
Ke druhému důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení týkajícího se navýšení kapitálu o částku 8,75 milionu eur
Argumentace účastnic řízení
Společnost SNCM tvrdí, že Tribunál zkreslil sporné rozhodnutí, když nezohlednil veškeré relevantní skutečnosti, zejména otázky pevného výnosu a dopadu rozvazovací doložky, při posouzení srovnatelnosti investičních podmínek souběžných kapitálových vkladů.
Podle společnosti SNCM byla otázka pevného výnosu posouzena Komisí v bodech 361 až 363 sporného rozhodnutí. Komise konstatovala, že pevný výnos ve výši 10 % kapitálové investice francouzského státu do společnosti SNCM představuje dlouhodobou výnosnost odpovídající kapitálu investovanému soukromým investorem.
Navíc podle společnosti SNCM Komise uvedla důvod, proč měla za to, že rozvazovací doložka nemůže zpochybnit rovnost zacházení mezi souběžnými investory. V rozporu s tím, jak rozhodl Tribunál v bodě 127 napadeného rozsudku, totiž Komise uvedla, že se uvedená doložka týká nikoli souběžných investic ze strany soukromých nabyvatelů a státu do privatizované společnosti SNCM, ale celého prodeje společnosti SNCM soukromým nabyvatelům. Rozvazovací doložka se tedy váže k prodeji společnosti SNCM a musí být přezkoumána v uvedeném rámci, a za uvedených podmínek nemůže být zohledněna v rámci posouzení souběžných investic státu a soukromých nabyvatelů provedeného při dovršení tohoto prodeje.
Společnost SNCM má za to, že rozvazovací doložka byla zhodnocena v okamžiku prodeje společnosti SNCM v záporné ceně ve výši 158 milionů eur. Jelikož prodej společnosti SNCM se uskutečnil za tržní cenu, byla tato rozvazovací doložka zhodnocena v uvedené prodejní ceně a nelze mít za to, že poskytla nabyvatelům výhodu. Nebylo tedy namístě zohlednit ji při posouzení, zda souběžná investice francouzského státu dodržuje zásadu rovného zacházení s investory, jinak by hodnota uvedené doložky byla zohledněna dvakrát.
Pokud jde o zohlednění kontextu privatizace podniku, v němž došlo ke vkladu kapitálu ve výši 8,75 milionu eur do kapitálu společnosti SNCM, má společnost SNCM za to, že závazky odkazující na opatření přijatá francouzským státem v rámci privatizace společnosti SNCM, tedy záporná cena ve výši 158 milionů eur a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu eur, nemají být v rámci posouzení uvedeného navýšení kapitálu znovu zohledněny. Nové zohlednění záporné ceny a navýšení kapitálu pro účely posouzení zálohy na běžný účet by znamenalo započíst uvedenou cenu a navýšení dvakrát.
Francouzská republika tvrdí, že Tribunál se dopustil nesprávného právního posouzení spočívajícího v porušení čl. 87 odst. 1 ES tím, že měl za to, že Komise nezohlednila veškeré relevantní skutečnosti v rámci přezkumu srovnatelnosti kapitálového vkladu společnosti CGMF, veřejného akcionáře společnosti SNCM, ve výši 8,75 milionu eur, a kapitálového vkladu soukromých nabyvatelů ve výši 26,25 milionu eur, a že Komise měla zohlednit rozvazovací doložku převodu sjednanou s uvedenými soukromými nabyvateli v rámci privatizace společnosti SNCM.
Společnost Corsica Ferries tvrdí, že valorizace rozvazovací doložky v okamžiku převodu v záporné ceně ve výši 158 milionů eur nemá vliv na odůvodnění Tribunálu a na skutečnost, že Komise ve sporném rozhodnutí opomenula provedení podrobné analýzy ekonomického dopadu uvedené doložky, takže ačkoli byla doložka
quod non
valorizována ve výše uvedené záporné ceně, Komise to měla jasně a transparentně vysvětlit.
Závěry Soudního dvora
Je třeba poznamenat, že Tribunál v bodě 117 napadeného rozsudku správně konstatoval, že samotná skutečnost, že navýšení kapitálu bylo uskutečněno současně a souběžně se soukromými investory, nevylučuje automaticky kvalifikaci jako státní podporu. Je třeba zohlednit další okolnosti, zejména rovnost zacházení s veřejnými a soukromými akcionáři.
V bodě 130 napadeného rozsudku Tribunál učinil závěr, že rozvazovací doložka prodeje je v případě výskytu některé z událostí vedoucích k její realizaci přinejmenším schopna odstranit veškeré riziko soukromých nabyvatelů, a má tedy skutečnou finanční hodnotu. Podle Tribunálu je tato doložka tedy schopna změnit rizikové profily kapitálových vkladů soukromých nabyvatelů a společnosti CGMF, a zpochybnit tak srovnatelnost investičních podmínek.
Je třeba konstatovat, že navrhovatelky neprokázaly existenci nesprávného právního posouzení, jehož se Tribunál měl v tomto ohledu dopustit.
Argument, podle kterého byla rozvazovací doložka valorizována v ceně prodeje společnosti SNCM a nemohla již být zohledněna při posouzení srovnatelnosti navýšení kapitálu veřejnými a soukromými akcionáři, musí být zamítnut.
Jak totiž uvádí Tribunál v bodě 111 napadeného rozsudku, dotčené současné a souběžné upsání kapitálu bylo upraveno již ve společném prohlášení o dotčeném prodeji. V důsledku toho je jasné, že dotčené navýšení kapitálu bylo chápáno v kontextu částečné privatizace společnosti SNCM.
Jak uznává Francouzská republika, v případě uplatnění rozvazovací doložky původní akcionář, který postoupil svůj podíl nabyvatelům, musí posledně uvedeným vrátit jejich kapitálový vklad, takže nabyvatelé mají na rozdíl od původního akcionáře možnost v případě výkonu rozvazovací doložky získat zpět svůj kapitálový vklad a s dotčeným veřejným podnikem rozvázat vztahy.
Za uvedených okolností je zjevné, že rozvazovací doložka může mít účinky na podmínky uvedené rekapitalizace a ovlivnit podmínky srovnatelnosti.
Vzhledem k tomu, že Tribunál uvedl okolnosti tohoto vlivu, mohl správně dospět k závěru, že Komise nemohla v[e sporném] rozhodnutí opominout provedení podrobné analýzy ekonomického dopadu rozvazovací doložky prodeje. Jak uvedl generální advokát v bodě 115 stanoviska, Tribunál správně konstatoval, že Komise nepodložila nebo dostatečně nepodložila své rozhodnutí o rovném zacházení s veřejnými a soukromými osobami investujícími do společnosti SNCM.
V důsledku toho je třeba, bez přezkumu otázky posouzení výnosu z kapitálového vkladu společnosti CGMF, druhý důvod kasačního opravného prostředku zamítnout.
Ke třetímu důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení týkajícího se podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu eur
Argumentace účastnic řízení
Podle společnosti SNCM zkreslil Tribunál sporné rozhodnutí, když měl za to, že Komise tvrdila, že skutečnost, že dotčené opatření nevyplývá ze striktních zákonných povinností, mohla ze své podstaty vyloučit, že toto opatření má povahu státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES.
Tribunál se měl dopustit nesprávného právního posouzení, když zasáhl do prostoru Komise pro uvážení při posuzování komplexních hospodářských situací. Když Tribunál v bodě 144 napadeného rozsudku konstatoval, že „existence vázaného účtu může být podnětem pro zaměstnance společnosti SNCM, aby podnik opustili nebo alespoň aby ho opustili bez jednání o podmínkách odchodu, zejména pokud se jedná o případné poskytnutí dodatečného odstupného [...], přičemž všechny tyto skutečnosti zakládají nepřímou ekonomickou výhodu pro společnost SNCM“, překročil meze toho, co je požadováno při přezkumu zjevně nesprávného posouzení komplexních hospodářských situací.
Tribunál neodůvodnil dostatečně své rozhodnutí ohledně výhody, z níž měla mít prospěch společnost SNCM. Jeho analýza vázaného účtu v bodě 144 napadeného rozsudku neumožňuje pochopit důvody, proč se Komise měla dopustit zjevně nesprávného posouzení, když nekvalifikovala opatření spočívající v podpoře pro jednotlivce jako „státní podporu“.
Navíc společnost SNCM a Francouzská republika mají za to, že napadený rozsudek je stižen nedostatkem odůvodnění. Tribunál nepřezkoumal konstatování Komise, podle kterého „i kdyby se ke kapitálovému vkladu státu ve výši 142,5 milionu eur připočetla částka 38,5 milionu eur, tak by upravená záporná prodejní cena 196,50 milionu eur byla stále výrazněji nižší než náklady na soudní likvidaci společnosti SNCM“. Komise přitom prokázala, že náklady na likvidaci by pro francouzský stát byly vyšší než záporná cena, i kdyby k ní byla připočtena částka podpory pro jednotlivce.
V tomto ohledu Tribunál neodůvodnil právně dostačujících způsobem své rozhodnutí, když opatření spočívající v podpoře pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu eur kvalifikoval jako „státní podporu“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, aniž by podpůrně ověřil, zda uvedená opatření vyhovují testu obezřetného soukromého investora.
Společnost Corsica Ferries tvrdí, že byla Tribunálem kritizována právě proto, že Komise nemohla určit normální uplatnění režimu doplňkových sociálních náhrad za ukončení pracovní smlouvy ve vztahu k mechanismu vázaného účtu.
Závěry Soudního dvora
Na základě úvah v bodech 14 až 16 tohoto rozsudku má Soudní dvůr za to, že přezkum provedený Tribunálem v bodě 144 napadeného rozsudku dosahuje povinné úrovně přezkumu.
Ohledně argumentu společnosti SNCM a Francouzské republiky, podle kterého měl Tribunál podpůrně ověřit, zda částka 38,5 milionu eur byla odůvodněná testem soukromého investora, je třeba připomenout, že Soudní dvůr nepřijal první důvod týkající se určení dodatečného odstupného ve výši 158 milionů eur.
Jak uvedl generální advokát v bodě 132 stanoviska, částka 38,5 milionu eur na vázaném účtu je také určena k případnému hrazení dodatečného odstupného.
Navrhovatelky přitom nepředložily žádný argument, který by prokázal, že povaha částky 38,5 milionu eur se liší od částky 158 milionů eur, posouzené v rámci přezkumu prvního důvodu týkajícího se použití testu soukromého investora.
Ohledně důvodů uvedených generálním advokátem v bodech 122 až 137 stanoviska má Soudní dvůr za to, že při analýze konstatování a argumentů spadajících do tohoto důvodu Tribunál nezkreslil sporné rozhodnutí a právně dostatečným způsobem odůvodnil napadený rozsudek.
V důsledku toho musí být třetí důvod zamítnut.
Ke čtvrtému důvodu, vycházejícímu z nesprávného právního posouzení ohledně konečného zůstatku restrukturalizace ve výši 15,81 milionu eur
Argumentace účastnic řízení
Společnost SNCM a Francouzská republika mají za to, že úvahy Tribunálu, týkající se konečného zůstatku restrukturalizace ve výši 15,81 milionu eur, jsou nesprávné.
Navrhovatelky tvrdí, že úvahy Tribunálu v bodech 148 až 153 napadeného rozsudku se zakládají na premise, podle které měla Komise za to, že plán z roku 2006 neobsahoval prvky státní podpory. Navrhovatelky tedy prostřednictvím kasačních opravných prostředků zamýšlejí prokázat, že se Tribunál při analýze opatření plánu z roku 2006 dopustil nesprávných právních posouzení a porušil povinnost odůvodnění.
Závěry Soudního dvora
Z písemností navrhovatelek vyplývá, že tento čtvrtý důvod je závislý na rozhodnutí Soudního dvora přijmout předchozí důvody vznesené na podporu uvedených kasačních prostředků.
Soudní dvůr přitom v bodech 39, 55 a 66 tohoto rozsudku první až třetí důvod zamítl a napadený rozsudek potvrdil.
Za těchto okolností, aniž je třeba přezkoumat argumenty předložené navrhovatelkami, je třeba čtvrtý důvod zamítnout jako neúčinný.
Vzhledem k tomu, že žádný z důvodů kasačních opravných prostředků předložených navrhovatelkami neobstál, je třeba kasační opravné prostředky ve věcech C‑533/12 P a C‑536/12 P zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora rozhodne Soudní dvůr o nákladech řízení, není-li kasační opravný prostředek opodstatněný. Článek 138 odst. 1 téhož jednacího řádu, který se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě jeho čl. 184 odst. 1, stanoví, že účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, se uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník, který měl ve věci úspěch, požadoval.
Vzhledem k tomu, že Corsica Ferries požadovala náhradu nákladů řízení a SNCM a Francouzská republika ve věci neměly úspěch, je důvodné jim uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (pátý senát) rozhodl takto:

1)
Kasační opravné prostředky se zamítají.

2)
Společnost Société nationale maritime Corse-Méditérrannée (SNCM) SA a Francouzská republika ponesou vlastní náklady řízení a nahradí rovným dílem náklady řízení vynaložené společností Corsica Ferries France SAS.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: francouzština.