CELEX: 62006TJ0197
Konkurents
Kartellid
Vesinikperoksiid ja naatriumperboraat
EÜ artikli 81 rikkumise tuvastamise otsus
Rikkumise süükspanemine
Kaitseõigused
Põhjendamiskohustus

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Hageja FMC Corp. on Ameerika Ühendriikides asuv ettevõtja, kes kontrollib FMC Chemicals Netherlands BV, varem FMC Chemical
Holding BV kaudu 100% Hispaania õiguse alusel asutatud äriühingut FMC Foret SA. Viimane turustas asjaolude asetleidmise ajal
vesinikperoksiidi (edaspidi „VP”) ja naatriumperboraati (edaspidi „NPB”).
Degussa AG teavitas novembris 2002 Euroopa Ühenduste Komisjoni kartelli olemasolust VP ja NPB turgudel ning palus kohaldada
komisjoni teatist, mis käsitleb kaitset trahvide eest ja trahvide vähendamist kartellide puhul (EÜT 2002, C 45, lk 3).
Degussa esitas komisjonile sisulisi tõendeid, mis võimaldasid viimasel viia 25. ja 26. märtsil 2003 läbi kontrollid teatud
ettevõtjate ruumides.
Komisjon saatis 26. jaanuaril 2005 hagejale ja teistele asjaomastele ettevõtjatele vastuväiteteatise.
Pärast asjaomaste ettevõtjate ärakuulamist võttis komisjon vastu 3. mai 2006. aasta otsuse K(2006) 1766 (lõplik) EÜ […] artikli 81
ja EMP lepingu artikli 53 kohase menetluse kohta Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA Chemicals AB, Degussa,
Edison SpA, hageja, FMC Foret, Kemira Oyj, L’Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro Srl, Solvay SA, Solvay Solexis
SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA ja Arkema SA vastu (juhtum COMP/F/38.620 – vesinikperoksiid ja perboraat) (edaspidi „vaidlustatud
otsus”), mille kokkuvõte avaldati 13. detsembril 2006 Euroopa Liidu Teatajas (ELT L 353, lk 54). Otsus tehti hagejale teatavaks
8. mai 2006. aasta kirjaga.

Vaidlustatud otsus
Komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et selle adressaadid osalesid EÜ artikli 81 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) artikli 53
ühes ja vältavas rikkumises, mis puudutas VP‑d ja tootmisahelas järgnevat toodet NPB‑d (vaidlustatud otsuse põhjendus 2).
Tuvastatud rikkumine seisnes peamiselt konkurentide vahel kaubanduslikult tähtsa ja konfidentsiaalse teabe vahetamises turu
ja ettevõtjate kohta, tootmise ning potentsiaalsete ja tegelike tootmismahtude piiramises ning kontrollimises, turuosade ja
klientide jagamises ning sihthindade kindlaksmääramises ja jälgimises.
Hagejat peeti rikkumise eest vastutavaks „solidaarselt” FMC Foretiga (vaidlustatud otsuse põhjendused 389–395).
Trahvisumma arvutamiseks kohaldas komisjon metodoloogiat, mis on esitatud suunistes määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja [ST]
artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171;
edaspidi „suunised”).
Komisjon määras rikkumise raskuse ja kestuse alusel kindlaks trahvide põhisummad (vaidlustatud otsuse põhjendus 452), kusjuures
rikkumine kvalifitseeriti väga raskeks (vaidlustatud otsuse põhjendus 457).
Erineva kohtlemise tulemusel liigitati hageja ja FMC Foret kolmandasse ehk eelviimasesse kategooriasse, millele vastas lähtesumma
20 miljonit eurot (vaidlustatud otsuse põhjendused 460–462).
Kuna hageja ja FMC Foret osalesid rikkumises komisjoni sõnul 29. maist 1997 kuni 13. detsembrini 1999, see tähendab kahe aasta
ja seitsme kuu pikkuse ajavahemiku vältel, suurendati nende trahvi lähtesummat 25% (vaidlustatud otsuse põhjendus 467).
Hageja suhtes ei võetud arvesse ühtegi raskendavat ega kergendavat asjaolu.
Vaidlustatud otsuse artikli 1 punktis f on leitud, et hageja rikkus EÜ artikli 81 lõiget 1 ja EMP lepingu artiklit 53, kuna
ta osales asjaomases rikkumises 29. maist 1997 kuni 13. detsembrini 1999.
Komisjon määras hagejale vaidlustatud otsuse artikli 2 punktis d solidaarselt FMC Foretiga trahvi summas 25 miljonit eurot.

Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas käesoleva hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 18. juulil 2006.
Kuna Üldkohtu kodade koosseisu muudeti, määrati ettekandja-kohtunik kuuendasse kotta ning seetõttu anti käesolev kohtuasi
pärast poolte ärakuulamist lahendamiseks kuuendale kojale laiendatud koosseisus.
Kuna koja ühel liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, määras Üldkohtu president Üldkohtu kodukorra
artikli 32 lõike 3 alusel koja koosseisu täiendamiseks kotta uue kohtuniku.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus alustada suulist menetlust. Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu
küsimustele kuulati ära 19. mai 2010. aasta kohtuistungil.
Kuna koja ühel liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, loobus kodukorra artikli 6 tähenduses noorim
kohtunik kodukorra artikli 32 kohaselt asja läbivaatamisel osalemisest ning Üldkohus jätkas asja arutamist kolmeliikmelisena,
see tähendab jätkasid kolm kohtunikku, kes on käesolevale kohtuotsusele alla kirjutanud.
Hageja palub Üldkohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus teda puudutavas osas;
–        teise võimalusena vähendada talle määratud trahvi suurust;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus

Tühistamisnõuded
Tühistamisnõuete põhjendamiseks esitab hageja kaks väidet, mis puudutavad esiteks põhjendamiskohustuse rikkumist ning teiseks
õigusnormide rikkumist ja hindamisvigu asjaomase rikkumise eest hageja vastutuse tuvastamisel.
Esimene väide, et on rikutud põhjendamiskohustust
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et otsuses, milles on tuvastatud ühe äriühingu vastutus teise äriühingu tegude eest, eriti kui selleks on kohaldatud
eeldust, mille kohaselt emaettevõtja kontrollib tütarettevõtja osa- või aktsiakapitali, peavad põhjendused olema eriti täielikud.
Komisjon ei võinud seega piirduda eelduse mainimisega, vaid oleks pidanud esitama sobivad põhjendused, et selgitada, miks
hageja esitatud vastupidised argumendid ja tõendid seda eeldust ümber ei lükanud.
Põhjendused, mis komisjon vaidlustatud otsuses selle kohta esitas, olid „formaalselt ebasobivad” ega vastanud EÜ artikli 253
nõuetele.
Viidates asjaomaste äriühingute vahelistele sidemetele, mis puudutavad kolme isiku ülesandeid hageja, FMC Foreti ja FMC Chemical
Holdingu juures (vaidlustatud otsuse põhjendused 391 ja 394), ei selgitanud komisjon, miks need asjaolud lükkasid ümber hageja
esitatud vastupidised argumendid.
Lisaks esitas hageja argumendid, mille eesmärk oli lükata ümber vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 toodud asjaolud. Komisjon
piirdus vaidlustatud otsuse põhjenduses 394 nende argumentide tagasilükkamisega, esitamata nende tagasilükkamise põhjuseid.
Tuues lihtsalt ära mõlema poole tõendid, ei esitanud komisjon kaalutlusi, mille põhjal ta järeldas, et hageja ei lükanud kõnealust
eeldust ümber.
Lisaks ei piisa hageja solidaarvastutuse tuvastamiseks põhjendustest, mis komisjon esitas vaidlustatud otsuse põhjenduses 394.
Esiteks viitas hageja eraldi organisatsiooniliste struktuuride olemasolule, püüdes tõendada, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja
tegutsesid rikkumisega seotud tegevusvaldkondades sõltumatult. Komisjon jättis aga selgitamata, miks käesoleval juhul ei piisa
sellest kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks.
Teiseks esitas hageja oma töötajate avaldused, mille kohaselt FMC Foret tegutses iseseisvalt. Komisjon ise möönis vaidlustatud
otsuse põhjenduses 394, et need avaldused on tõend FMC Foreti iseseisvuse kohta. Sellegipoolest ei sisalda vaidlustatud otsus
ühtegi põhjendust nende tagasilükkamise kohta.
Kolmandaks on komisjoni seisukoht, et hageja oli seotud ka VP ja NPB tootmisega (vaidlustatud otsuse põhjendus 394), esiteks
ebaõige ja teiseks ebapiisav selleks, et järeldada, et hageja avaldas FMC Foretile otsustavat mõju. Pelk asjaolu, et äriühingud
toodavad samu tooteid, ei tähenda ühise kaubanduspoliitika kehtestamist. Hageja esitas pealegi vastupidised tõendid, mida
komisjon kahtluse alla ei seadnud, turgude geograafilise eraldatuse, tootmisüksuste erineva asukoha, juhtumite ajaloolise
kujunemise ning tarbijate profiili kohta.
Neljandaks ei lisa komisjoni järeldus, et FMC Foret on hageja Euroopa tütarettevõtja (vaidlustatud otsuse põhjendus 394),
midagi asjaolule, et tegemist on 100% kontrolli all oleva tütarettevõtjaga. Hageja esitatud tõendid näitavad, et need kaks
äriühingut ei konsulteerinud omavahel ega teinud koostööd seoses VP‑d puudutava tegevusega.
Vaidlustatud otsuse põhjendused on mitte ainult „ebasobivad”, vaid need ei sisalda lisaks ka mingeid selgitusi hageja esitatud
tõendite tagasilükkamise kohta. Kuigi komisjon väidab nüüd oma kaitse raames, et need tõendid ei olnud kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks
piisavad, ei sisaldu seda väidet vaidlustatud otsuses.
Asjaolude kohta, millele komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 tugines, märkis hageja sõnaselgelt, et kuigi üks FMC
Foreti töötajatest A. B. nimetati äriühingu asedirektoriks, ei ole siiski tegemist kohaga juhtkonnas, kuna tema ülesanded
hageja ja FMC Foreti juures on oma olemuselt puhtadministratiivsed. A. B. ülesanne oli lihtsalt teostada järelevalvet ettevõtja
kaubandus- ja üldstrateegia üle ning ta ei olnud igapäevase juhtimisega seotud. Samuti asjaolu, et veel kaks isikut olid piiratud
ajavahemike vältel nii FMC Foreti kui ka FMC Chemical Holdingu direktorid, ei ole märkimisväärne, kuna viimase äriühingu ainus
eesmärk on omada osalusi, mitte tegeleda kaubandustegevusega.
Sellise vastupidise tõendi esitamisega kandis hageja tõendamiskohustuse üle komisjonile. Vaidlustatud otsus ei sisalda aga
mingeid põhjendusi nende argumentide tagasilükkamise kohta.
Hageja hinnangul tuleb tagasi lükata põhjendused, mis komisjon esitas esimest korda Üldkohtus ja mille kohaselt A. B‑le antud
ülesanne teostada järelevalvet tütarettevõtja kaubandus- ja üldstrateegia üle, annab tunnistust otsustava mõju tegelikust
avaldamisest. Igal juhul puudutavad need uued põhjendused ainult hageja teoreetilist võimalust teostada FMC Foreti üle otsustavat
kontrolli, samas kui hageja argument oli see, et asjaomane isik A. B. ei teostanud tegelikult otsustavat kontrolli igapäevaste
tehingute ega väidetava rikkumisega seotud valdkondade üle.
Otsustava mõju küsimust tuleb analüüsida rikkumisega seotud tegevuse osas. Asjaolu, et igapäevase juhtimise toimingutesse
ei sekkutud, tähendab, et seoses selle tegevusega ei avaldatud otsustavat mõju. Töötaja pelgast ülesandest teostada järelevalvet
ettevõtja kaubandus- ja üldstrateegia üle ei piisa järeldamiseks, et tegelikult avaldati otsustavat mõju.
A. B. kui tütarettevõtja peadirektor ei ole tingimata kaasatud igapäevase juhtimise toimingutesse. Käesolevas asjas on hageja
esitatud tõendite põhjal selge, et tema ülesanne oli üksnes teostada järelevalvet ettevõtja kaubandus- ja üldstrateegia üle.
FMC Chemical Holdingu nõukogu liikme W. B. ametikoht ei ole samuti asjakohane, kuna selle äriühingu ainus eesmärk on omada
osalust FMC Foretis. G. W., kes oli üks FMC Chemical Holdingu direktoritest, ei olnud hageja töötaja.
Hageja on seisukohal, et kui rikkumise tuvastamise otsus põhineb ühe ettevõtja poolt teise suhtes teostatava kontrolli esinemisel,
on komisjon kohustatud esitama kaalutlused, mis võimaldavad järeldada, et niisugust kontrolli teostatakse. Käesolevas asjas
ei ole komisjon seda nõuet täitnud, kuna ta üksnes kordas vastuväiteteatises esitatud seisukohta, selgitamata, miks ta lükkas
tagasi hageja esitatud vastupidised argumendid ja tõendid.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
–       Üldkohtu hinnang
Esimeses väites märgib hageja, et komisjon ei esitanud vaidlustatud otsuses piisavaid põhjendusi tema vastutuse kohta asjaomase
rikkumise eest ning täpsemalt ei selgitanud põhjuseid, miks ta jättis arvesse võtmata tõendid, mis olid esitatud selleks,
et lükata ümber eeldus, mis tuleneb hageja 100‑protsendilisest osalusest rikkumises osalenud tütarettevõtja aktsiakapitalis.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus peab vastama asjaomase akti laadile, sellest
peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme
põhjuseid ja pädeval kohtul teostada kontrolli. Ei ole nõutav, et põhjendustes oleks täpsustatud kõiki asjakohaseid faktilisi
ja õiguslikke asjaolusid, kuna akti põhjenduste vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust,
vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades (vt Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta
otsus kohtuasjas C‑367/95 P: komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
Juhul kui – nagu käesolevas asjas – EÜ artikli 81 kohaldamise otsus puudutab mitut adressaati ja tekitab probleemi rikkumise
süükspanemise seisukohast, peab see sisaldama piisavaid põhjendusi iga adressaadi suhtes, eriti nende suhtes, kes vastavalt
otsusele peavad rikkumise eest vastutama. Nii peab otsus rikkumise eest solidaarselt vastutavaks peetava emaettevõtja suhtes
sisaldama üksikasjalikku ülevaadet põhjendustest, mis õigustavad rikkumise sellele äriühingule süükspanemist (vt selle kohta
Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑327/94: SCA Holding
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑1373, punktid 78–80).
Käesoleval juhul tegi komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 370–379 liidu kohtupraktikale viidates kokkuvõtte põhimõtetest,
mida ta kavatses vaidlustatud otsuse adressaatide kindlakstegemisel kohaldada.
Eelkõige meenutas ta, et emaettevõtjat võib pidada tütarettevõtja õigusvastase tegevuse eest vastutavaks, kui tütarettevõtja
ei määranud oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt, vaid rakendas enamjaolt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid. Komisjon
täpsustas, et ta võib sisuliselt eeldada, et emaettevõtja 100‑protsendilise osalusega tütarettevõtja rakendab enamjaolt talle
emaettevõtja poolt antud juhiseid, ning et emaettevõtja võib selle eelduse ümber lükata vastupidiste tõendite esitamise teel
(vaidlustatud otsuse põhjendus 374).
Mis puudutab kõnealuse rikkumise eest hageja vastutuse tuvastamist, siis märkis komisjon vastuväiteteatises, et ta tegi selle
järelduse asjaolust, et FMC Foret oli tütarettevõtja, keda hageja kontrollis 100%, kuigi ta tegi seda kaudselt (vaidlustatud
otsuse põhjendus 390).
Komisjon täpsustas, et vastuväiteteatises tugines ta ka asjaomaste äriühingute teatud juhtide identsusele, mis ilmnes A. B.,
W. B. ja G. W. ametikohtadest. Lisaks märkis komisjon ära A. B. rolli, kes oli ühtaegu FMC Foreti peadirektor ja hageja asedirektor
ning kes osales kartelli teatud koosolekutel (vaidlustatud otsuse põhjendus 391).
Seejärel tõi komisjon välja hageja esitatud andmed, mille eesmärk oli tõendada tema tütarettevõtja iseseisvust (vaidlustatud
otsuse põhjendustes 392 ja 393). Komisjon märkis, et ta ei saa hageja argumentidega nõustuda, kuna otsustava mõju avaldamine
tulenes mitte üksnes tütarettevõtja aktsiakapitalis 100‑protsendilise osaluse omamisest, vaid ka asjaomaste äriühingute vahelistest
sidemetest, mida on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 391, kuna hageja argumentidest ei piisanud tütarettevõtja iseseisvuse
tõendamiseks ning kuna igal juhul kinnitas kogu komisjoni valduses olev teave järeldust, et hageja avaldas oma tütarettevõtjale
otsustavat mõju (vaidlustatud otsuse põhjendus 394).
Lõpuks märkis komisjon, et neid kaalutlusi arvesse võttes jääb ta järelduse juurde, et hageja on kõnealuse rikkumise eest
solidaarselt vastutav (vaidlustatud otsuse põhjendus 395).
Tuleb tõdeda, et eespool nimetatud põhjendustest ilmneb selgelt ja üheselt arutluskäik, mille tulemusel peeti hagejat rikkumise
eest vastutavaks.
Mis puudutab esiteks hageja etteheidet selle arutluskäigu mitmeti mõistetavuse kohta, mille tulemusel tuvastati tema vastutus,
siis tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 390–395 nähtub selgelt, et komisjon jäi vastuväiteteatises esitatud
järelduse juurde, mille kohaselt otsustav mõju, mida hageja avaldas oma tütarettevõtjale, tulenes viimase üle teostatava 100‑protsendilise
kontrolli eeldusest, kuna hageja poolt haldusmenetluses esitatud tõenditest ei piisanud tema ettevõtja iseseisvuse tõendamiseks
ja seega kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks.
Lisaks meenutas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 391 ja 394, et esinevad teatavad täiendavad andmed, mis tulenevad
asjaomaste äriühingute personalialastest sidemetest ning eelkõige õigusvastastes kontaktides osalenud A. B. ametikohast.
Tuleb tõdeda, et nendes põhjendustes on piisavalt selgitatud tingimusi, mille alusel peeti hagejat rikkumise eest vastutavaks.
Mis puudutab teiseks etteheidet, et kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks hageja poolt esitatud tõendite tagasilükkamise põhjendused
olid ebapiisavad, siis tuleb kõigepealt märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 392–394 nähtub selgelt, et komisjon
võttis kõnealuseid tõendeid arvesse.
Olles nimelt vaidlustatud otsuse põhjendustes 392 ja 393 kirjeldanud argumente, mis hageja esitas oma vastuses vastuväiteteatisele,
tuvastas komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 394, et nendest argumentidest ilmnevad asjaolud ei tõenda piisavalt tütarettevõtja
iseseisvust ning et lisaks kinnitas kogu teave kõnealusel eeldusel põhinevat järeldust, mistõttu tuleb jääda selle järelduse
juurde.
Tuleb asuda seisukohale, et nende põhjendustega vastas komisjon hageja argumentide põhipunktidele, võttes arvesse hageja esitatud
tõendeid.
Talle ei saa ette heita, et ta ei andnud hageja igale üksikule argumendile täpset vastust. Komisjon ei ole nimelt kohustatud
seisukohta võtma huvitatud isikute esitatud kõigi argumentide osas, vaid ta võib piirduda otsuse ülesehituse seisukohast olulise
tähtsusega asjaolude ja õiguslike kaalutluste esitamisega (Üldkohtu 15. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑349/03: Corsica
Ferries France
vs.
komisjon, EKL 2005, lk II‑2197, punkt 64; vt selle kohta ka eespool punktis 44 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 64).
Lisaks tuleb märkida, et hageja etteheide kõnealuste põhjenduste „sobimatuse” kohta põhineb osaliselt tema argumendil, mille
kohaselt tal õnnestus eeldus ümber lükata.
See argument kuulub aga vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse küsimuse juurde ning seda ei saa põhjenduste kontrollimisel
arvesse võtta.
Seega ulatuses, milles hageja kritiseerib sisuliselt kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks esitatud argumentide ja tõendite tagasilükkamist,
tuleb tema argumente analüüsida õigusnormi rikkumist ja hindamisviga puudutava teise väite läbivaatamisel.
Kõike eespool esitatut arvestades tuleb esimene väide tagasi lükata.
Teine väide, et on rikutud õigusnormi ja tehtud hindamisviga
–       Poolte argumendid
Hageja väidab, et osas, milles komisjon tuvastas hageja vastutuse, on vaidlustatud otsuses toime pandud õigusnormi rikkumine
ja tehtud hindamisviga.
Esiteks hindas komisjon tõendeid vääralt, omistades hageja tehtud avaldustele teistsuguse kaalu kui koostöötaotluse esitanud
ettevõtjate avaldustele. Teiseks tugines komisjon ebaõigele kriteeriumile, kui ta hindas kontrolli, mida hageja oma tütarettevõtja
üle teostas. Kolmandaks lähtus komisjon tõenditest, mis ei olnud asjakohase ajavahemikuga seotud. Neljandaks kasutas komisjon
tõendeid, mida ei olnud hagejale avaldatud, rikkudes nii hageja kaitseõigusi.
Komisjon hindas ekslikult iga tõendit eraldi, selle asemel et hinnata neid kogumis.
Komisjon jättis arvesse võtmata asjaolu, et otsustava mõju avaldamist tuleb hinnata rikkumisega seotud tegevuse seisukohast.
Hageja esitatud tõenditest nähtub, et FMC Foret ise oli vastutav oma VP ja NPB turustamise eest, kusjuures viimati nimetatud
toodet hageja üldse ei tootnudki.
Vaidlustatud otsuse põhjendusest 394 nähtub, et komisjon möönis oma kohustust tõendada enamat kui pelk tütarettevõtja aktsiakapitali
üle teostatav 100‑protsendiline kontroll. Põhiküsimus on seega, kas muud tõendid õigustasid järeldust, mille kohaselt hageja
avaldas FMC Foretile otsustavat mõju.
Selles suhtes märkis komisjon esiteks ekslikult, et asjaolust, et hagejal „on eraldi osakond Ameerika turule tarnitava [VP]
tootmiseks, ei piisa tõendamiseks, et [ta] ei teostanud oma Euroopa tütarettevõtja üle mingit kontrolli” (vaidlustatud otsuse
põhjendus 394). Hageja ei väitnud, et tal on eraldi „osakond”, vaid et tal on „VP tootmiseks ja müümiseks kaks täiesti eraldi
struktuuriüksust”.
Komisjon moonutas seega hageja argumenti ning tugines väärale järeldusele, mida tõendis ei kinnitanud.
Hageja sõnul oli tema tegevus jagatud harudeks ja nende harude teenindatavad turud sõltusid toote asukohast ja laadist. VP
osas müüakse tema toodangut kohalikul tasandil, kuna logistika ei võimalda selle vedamist Ameerika Ühendriikidest Euroopasse
või vastupidi. FMC Foret ei olnud hageja „osakond” ja tal ei ole isegi struktuuriüksust hagejale oma tegevusest aruandmiseks.
Ükski tõend toimikus ei anna tunnistust hageja VP‑d puudutava tegevuse ja FMC Foreti tegevuse „osakondadesse eraldamisest”.
Töötajate ütlustest, mis hageja esitas, nähtub, et FMC Foret arendas oma tegevust ja tootevalikut hagejast täiesti eraldi.
Enamikus valdkondades nende kahe äriühingu tooted ei kattunud. VP osas olid toote eriliste omaduste ja tootmise toimumise
kohtade tõttu turud ja tarbijad täiesti erinevad. Hageja esitas äriühingu telefonikataloogid, millest nähtus, et hageja ja
FMC Foreti töötajad ei kattunud üheski valdkonnas ega asjaomasel perioodil ühelgi hetkel. Need ütlused tõendavad, et FMC Foreti
tegevus oli iseseisev ja sõltumatu.
Pidades silmas, et VP turustamiseks oli kaks täiesti eraldi struktuuriüksust, ei ole mingit põhjust oletada, et ühe struktuuriüksuse
juhid avaldasid otsustavat mõju teise üksuse juhtimisele. Komisjon ei tõendanud, et vaatamata kahe eraldi struktuuriüksuse
olemasolule avaldas hageja tõeliselt FMC Foretile otsustavat mõju seoses VP turustamisega.
Teiseks tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et FMC Foreti kaubandustegevus on hageja tegevuse „lahutamatu osa”,
kuna hageja „tegeleb samuti [VP] ja NPB tootmisega” ning FMC Foret „tegutseb selles suhtes tema Euroopa tütarettevõtjana”
(vaidlustatud otsuse põhjendus 394).
Tootmise kattumine ei võimalda järeldada, et avaldatakse otsustavat mõju. Ei saa eeldada, et kaks erinevates riikides asuvat
iseseisvat tootjat kontrollivad teineteist või avaldavad teineteisele otsustavat mõju pelgalt seetõttu, et üks valmistatavatest
toodetest on sama.
Igal juhul esineb tootmise kattumine ainult VP osas, kuid mitte NPB osas. Seda kinnitavad hageja esitatud ütlused.
Tuvastades, et hageja tootis nii VP‑d kui ka NPB‑d, tugines komisjon tõenäoliselt hageja töötaja T. B. avaldusele, mis on
sõnastatud järgmiselt:
„[FMC] Foret müüb lisaks teistsugust tootevalikut kui [hageja]. [Hageja] näiteks toodab tegelikult [NPB‑d] Ameerika Ühendriikides,
samas kui [FMC Foret] müüb ja toodab [NPB‑d] juba palju aastaid Euroopas.”
Hageja sõnul on selles avalduses tehtud ilmne „trükiviga” ning seda avaldust tuleb mõista järgmiselt: „[Hageja] näiteks [ei]
tooda[…] tegelikult [NPB‑d]”. Komisjon tugines ekslikult sellele avaldusele, mis sisaldas ilmset „trükiviga”, ning jättis
muud vastupidist kinnitavad ütlused tähelepanuta.
Hageja hinnangul võimaldas asjaolu, et ainus toode, mida mõlemad äriühingud tootsid, oli VP ja et nad ei tegutsenud samadel
geograafilistel turgudel, järeldada, et nad ei kooskõlastanud oma tegevust.
Komisjoni järeldus, et FMC Foret tegutses hageja tütarettevõtjana, ei ole samuti asjakohane, kuna teatud tütarettevõtjaid
nagu FMC Foretit käsitatakse „investeeringuna”, mis ei kuulu emaettevõtja tegevuse hulka.
Asjaolu, et suur äriühing nagu hageja omandab teise äriühingu üksnes investeerimise eesmärgil, tähendab, et tal ei ole kavatsust
igapäevasesse juhtimisse sekkuda. Hageja ja FMC Foreti vaheline suhe on tüüpiline näide juhtumist – nagu omandamine investeerimisfondide
poolt –, kus äriühing omandab 100‑protsendilise osaluse teise äriühingu osa- või aktsiakapitalis, avaldamata tema juhtimisele
otsustavat mõju.
Kolmandaks, kuna komisjon tuvastas, et hageja ise käsitas FMC Foret tegevust hageja „tegevuse [lahutamatu osana]”, tugines
komisjon ekslikult uutele süüstavatele tõenditele, milleks olid hageja veebilehelt saadud andmed (vaidlustatud otsuse põhjendus 394
ja 379. joonealune märkus).
Esiteks ei saa 2005. ja 2006. aastat puudutavad andmed tõendada, et hageja avaldas FMC Foretile otsustavat mõju aastatel 1997–1999.
Teiseks ei olnud hagejal võimalust avaldada nende tõendite kohta oma seisukohta haldusmenetluses. Kõnealuseid andmeid kasutades
esitas komisjon seega uusi süüstavaid tõendeid, mis pealegi olid seotud rikkumisperioodist hilisema ajaga.
Neljandaks, kui komisjon märkis, et hageja töötajate avaldustest ei piisa tõendamiseks, et FMC Foret toimis iseseisvalt (vaidlustatud
otsuse põhjendus 394), lükkas komisjon need tõendid tagasi ainuüksi põhjusel, et need tulenesid hageja töötajate avaldustest.
Niisugune tagasilükkamine on arusaamatu, kuna FMC Foreti iseseisvusega seotud tõendid peavad vältimatult pärinema isikutelt,
kes olid tema juhtimisse kaasatud.
Lisaks, tuvastades, et FMC Foreti iseseisvus oli tõendatud „ainult [kõnealuste] avaldustega”, möönis komisjon, et need avaldused
tõendasid tegelikult FMC Foreti iseseisvust ja olid seega eelduse ümberlükkamiseks piisavad.
Peale selle ei ole kõnealuste tõendite tagasilükkamine ainuüksi põhjusel, et need pärinevad töötajate avaldustest, kooskõlas
asjaoluga, et komisjon kasutas koostöötaotluse esitanud ettevõtjate töötajate avaldusi.
Seega „diskrimineeris” komisjon hageja esitatud tõendeid, jättes kohaldamata samad normid kui need, mida ta kohaldas koostöötaotluse
esitanud ettevõtjate töötajate avalduste suhtes. Komisjon oleks pidanud hageja töötajate avaldusi käsitama eriti usaldusväärsena,
kuna need avaldused tulenesid otsestelt tunnistajatelt, kes olid asjaomase ettevõtja kõrgetasemelised juhid, kuna teave edastati
„pärast põhjalikku kaalumist” ning kuna tõendid olid üksteist toetavad.
Komisjon jättis objektiivselt hindamata kõnealuste ütluste kvalitatiivse väärtuse ja eelkõige arvesse võtmata asjaolu, et
tegemist oli otseste tõenditega ning et tunnistajad võtsid oma ütluste eest isikliku vastutuse ja olid kättesaadavad ärakuulamisel
küsimustele vastamiseks.
Pealegi ei pärine tõendid FMC Foreti iseseisvuse kohta ainult hageja töötajate avaldustest, vaid tulenevad ka muudest toetavatest
asjaoludest, eelkõige:
–        asjaolust, et kõik FMC Foreti nõukogu protokollid olid koostatud hispaania keeles, mis oli hageja puhul ainukordne, ning et
nende protokollide sisust ilmnes ka, et ettevõtja tegutsemist puudutavaid küsimusi ei arutatud kunagi, kuna praktikas teostasid
FMC Foreti üle tegelikku kontrolli tema juhatajad;
–        asjaolust, et kummagi äriühingu telefoniraamatud, mis hageja esitas iga asjaomase aasta kohta, tõendavad, et ei olnud töötajaid,
kes oleksid töötanud samal ajal mõlema äriühingu heaks, ning seega ei olnud valdkondi, milles kõnealused äriühingud oleksid
struktuuripõhiselt koostööd teinud;
–        asjaolust, et FMC Foreti tegevust ja tootevalikut arendati hagejast täiesti sõltumatult ning et need vastasid FMC Foreti konkreetsetele
võimalustele ja tema klientide nõudmisele: FMC Foret hakkas NPB‑d tootma oluliselt varem kui hageja sai tema aktsionäriks,
ning sellest tulenevalt oli tal ainulaadne tootevalik, mis kattus hageja omaga ainult vähesel määral, nende toodete arendus
ei olnud kahe äriühingu vahelise koostöö vili ning FMC Foreti sisedokumendid (
corporate brochure
) kinnitavad, et tema tehingud olid sõltumatud;
–        asjaolust, et kummalgi äriühingul on geograafiliselt erinev klientuur.
Komisjon jättis vaidlustatud otsuses hageja teatud argumendid analüüsimata. Ta nimelt isegi ei maininud, et FMC Foreti nõukogu
protokollid olid koostatud hispaania keeles, et ükski töötaja ei töötanud samal ajal mõlema äriühingu heaks, et FMC Foret
arendas oma tegevust hageja omast sõltumatult, et hageja arendas oma tootevalikut sõltumatult ning et kumbki äriühing tegutses
geograafiliselt eraldiseisvatel turgudel. Ta analüüsis neid küsimusi esimest korda kostja vastuses.
Lõpuks väidab hageja tõendamiskohustuse kohta, et eelduse ümberlükkamiseks ei olnud ta kohustatud esitama tõendeid selle kohta,
et ta ei avaldanud oma tütarettevõtjale otsustavat mõju. Piisab sellest, kui ta tõendab, et eeldusele tuginemine ei ole õiguskindlusele
vastav, esitades tõendid, millest „võib ilmneda, et täiesti mõistlik järeldus on see”, et ta ei avaldanud otsustavat mõju.
Lisaks ei saa komisjon vastupidist tõendit tagasi lükata põhjusel, et sellest ei piisa tõendamiseks, et hageja ei teostanud
oma Euroopa tütarettevõtja üle „mitte mingit” kontrolli. Teatud kontrolliliigid ei ole seotud hageja tegevuse juhtimisega,
näiteks kohustus esitada raamatupidamisaruanne või järgida teatud juhtimiseeskirju.
Selle kohta väidab hageja esiteks, et ta esitas kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks piisavad tõendid, ning leiab teiseks, et
komisjon ei kasutanud otsustava mõju avaldamise kindlakstegemisel sobivat õiguslikku kriteeriumi.
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
–       Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada tingimusi, mis liidu kohtupraktikas on seatud emaettevõtja vastutusele tütarettevõtja rikkumise
eest.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib tütarettevõtja tegevuse emaettevõtjale süüks panna eelkõige siis, kui tütarettevõtja
– olgugi, et tal on eraldi õigusvõime – ei määra oma tegevust turul kindlaks iseseisvalt, vaid rakendab enamjaolt talle emaettevõtja
poolt antud juhiseid ja seda eelkõige majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete tõttu, mis neid kahte õigussubjekti
seovad (vt Euroopa Kohtu 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑97/08 P: Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, EKL 2009, lk I‑8237, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
Niisuguses olukorras kuuluvad emaettevõtja ja tema tütarettevõtja nimelt samasse majandusüksusesse ning moodustavad seega
üheainsa ettevõtja EÜ artikli 81 tähenduses (eespool punktis 96 viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 59).
Juhul kui emaettevõtja osalus liidu konkurentsieeskirjade rikkumise toime pannud tütarettevõtja aktsia- või osakapitalis on
100%, võib see emaettevõtja esiteks avaldada oma tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju ning teiseks esineb ümberlükatav
eeldus, et kõnealune emaettevõtja avaldab tegelikult oma tütarettevõtja tegevusele otsustavat mõju (vt eespool punktis 96
viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
Neil asjaoludel piisab sellest, kui komisjon tõendab, et tütarettevõtja 100‑protsendiline osalus kuulub emaettevõtjale, selleks
et eeldada, et viimane avaldab tütarettevõtja kaubanduspoliitikale otsustavat mõju. Komisjonil on seejärel võimalik pidada
emaettevõtjat asjaomase rikkumise eest vastutavaks, välja arvatud juhul, kui emaettevõtja, kelle kohustus on see eeldus ümber
lükata, esitab piisavad tõendid selle kohta, et tema tütarettevõtja tegutseb turul iseseisvalt (vt selle kohta eespool punktis 96
viidatud kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
Selleks et hinnata, kas tütarettevõtja määrab oma tegevuse turul kindlaks iseseisvalt, tuleb arvesse võtta kogu asjakohast
teavet majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mis seda tütarettevõtjat emaettevõtjaga seovad ja mis
võivad sõltuvalt olukorrast erineda ning mida seega ei saa ammendavalt loetleda (eespool punktis 96 viidatud kohtuotsus Akzo
Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 74; vt selle kohta ka Üldkohtu 12. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T‑112/05: Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, EKL 2007, lk II‑5049, punkt 65).
Tuleb märkida, et hageja ei vaidlusta komisjoni õigust lähtuda käesolevas asjas eeldusest, mis tuleneb hageja 100‑protsendilisest
osalusest kõnealuses rikkumises osalenud tütarettevõtja aktsiakapitalis.
Ta esitab selle eelduse kohaldamise kohta siiski teatud argumendid, mida tuleb esmalt analüüsida.
Esiteks väidab hageja, et mõju, mida emaettevõtja avaldab oma tütarettevõtja tegevusele, tuleb analüüsida rikkumisega seotud
ettevõtja kaubandustegevuse juhtimise seisukohast.
Tuleb meenutada, et eespool punktis 100 viidatud väljakujunenud kohtupraktikast ilmneb, et selleks et hinnata, kas tütarettevõtja
määrab oma tegevuse turul kindlaks iseseisvalt, tuleb arvesse võtta kogu asjakohast teavet asjaomaste äriühingute vaheliste
majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta, mille olulisus sõltuvalt olukorrast erineb.
Seda hinnangut ei tohi piirata ainult aspektidega, mis puudutavad tütarettevõtja kaubanduspoliitikat selle kitsas tähenduses,
näiteks turustusstrateegia või hinnapoliitikaga. Kõnealust eeldust ei saa ümber lükata pelgalt tõendamisega, et tütarettevõtja
juhib ise neid kaubanduspoliitika konkreetseid aspekte, selleks juhiseid saamata (vt selle kohta eespool punktis 100 viidatud
12. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punktid 63 ja 64, mis jäeti muutmata eespool punktis 96 viidatud 10. septembri 2009. aasta kohtuotsusega Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punktid 65 ja 75).
Sellest järeldub, et tütarettevõtja iseseisvust eespool viidatud kohtupraktika tähenduses ei saa tõendada pelgalt sellega,
et ta juhib rikkumisega seotud toodete turustamise poliitika konkreetseid aspekte iseseisvalt.
Teiseks väidab hageja, et kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks piisab, kui ta esitab tõendid, mis „tekitavad kahtluse” sellest
eeldusest tuleneva järelduse suhtes, kuna nendest ilmneb, et „täiesti mõistlik järeldus” on see, et ta ei avaldanud oma tütarettevõtjale
otsustavat mõju.
Eespool punktis 99 viidatud kohtupraktikast tuleneb aga, et kõnealuse eelduse saab ümber lükata üksnes piisavate tõenditega
tütarettevõtja iseseisvuse kohta. Seega, vastupidi hageja argumendist nähtuvale ei piisa pelgast esmapilgul usutavast tõendist
selle eelduse ümberlükkamiseks.
Niisiis, kui emaettevõtja esitab tõendite kogumi, mis võib tõendada tema tütarettevõtja iseseisvust (Üldkohtu 27. septembri
2006. aasta otsus kohtuasjas T‑314/01: Avebe
vs.
komisjon, EKL 2006, lk II‑3085, punkt 136, ning 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑69/04: Schunk ja Schunk Kohlenstoff-Technik
vs.
komisjon, EKL 2008, lk II‑2567, punkt 56), näidates, et viimane ei rakenda enamjaolt talle emaettevõtja poolt antud juhiseid
ning tegutseb järelikult turul iseseisvalt (eespool punktis 100 viidatud 12. detsembri 2007. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 62), ei saa komisjon talle tütarettevõtja tegevust süüks panna, välja arvatud juhul, kui ta lükkab selle
vastupidise tõendi ümber.
Argumente, mis hageja on käesoleva väite raames esitanud, tuleb kontrollida nendest kaalutlustest lähtuvalt.
Esiteks vaidlustab hageja nende asjaolude asjakohasuse, millest on lähtutud vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 ja mis puudutavad
asjaomaste äriühingute vahelisi personalialaseid sidemeid.
Selles suhtes tuleb meenutada, et hageja vastutuse tuvastamisel ei piirdunud komisjon viitega eeldusele, mis puudutab hageja
poolt FMC Chemical Holdingu kaudu FMC Foreti üle teostatavat täielikku kontrolli, vaid tõi esile ka muud asjaolud.
Komisjon märkis nimelt vaidlustatud otsuse põhjenduses 391, et asjaolude asetleidmise ajal täitsid kolm isikut oma tööülesandeid
mitmes asjaomases äriühingus. A. B., kes osales otseselt teatud õigusvastastes kontaktides, oli asjaolude asetleidmise ajal
korraga nii hageja asedirektor kui ka FMC Foreti peadirektor. W. B. oli osa rikkumisperioodi vältel FMC Foreti ja FMC Chemical
Holdingu nõukogu liige ning hageja asetegevdirektor. G. W. oli osa rikkumisperioodi vältel FMC Foreti ja FMC Chemical Holdingu
nõukogu liige.
Kõigepealt tuleb märkida, et hagejal ei ole alust väita, et neid täiendavaid asjaolusid esile tuues möönis komisjon, et kõnealune
eeldus on ümber lükatud.
Vaidlustatud otsuse põhjendustest 391, 394 ja 395 nähtub nimelt, et komisjon jäi vastuväiteteatises esitatud järelduse juurde,
mille kohaselt tuvastati hageja vastutus eelduse põhjal, mis tulenes FMC Foreti täielikust, kuigi kaudsest kontrollimisest.
Sellele järeldusele ei räägi vastu see, et komisjon tõi esile muid asjaolusid hageja poolt oma tütarettevõtjale avaldatava
mõju kohta, see tähendab käesolevas asjas asjaomaste äriühingute vahelised personalialased sidemed ning A. B. roll salajastes
kontaktides (vt selle kohta eespool punktis 96 viidatud 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt
vs.
komisjon, punkt 62).
Seejärel tuleb vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 kirjeldatud asjaolude asjakohasuse kohta märkida, et asjaomaste äriühingute
nõukogudesse kuuluvate isikute samasus on asjakohane teave tütarettevõtja iseseisvuse puudumise kohta (vt selle kohta Üldkohtu
8. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas T‑54/03: Lafarge
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punktid 550–558).
Sama kehtib ühe asjaomase isiku otsese osalemise kohta õigusvastastes kontaktides. Emaettevõtja töötaja osalemine salajastel
koosolekutel võib nimelt olla asjaolu, mis tõendab, et ta oli teadlik tütarettevõtja osalemisest rikkumises ja oli seega konkurentsivastasesse
tegevusse aktiivselt kaasatud (Üldkohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T‑309/94: KNP BT
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II‑1007, punktid 47 ja 48), ning seega võib kõnealust asjaolu seda enam käsitada tõendina tütarettevõtjale
avaldatava otsustava mõju kohta (vt selle kohta eespool punktis 117 viidatud kohtuotsus Lafarge
vs.
komisjon, punkt 546).
Selles suhtes ei eita hageja vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 esitatud asjaolude õigsust, vaid väidab esiteks, et asjaomased
isikud, eelkõige A. B., täitsid puhtadministratiivseid ülesandeid ega olnud seotud ettevõtte igapäevase juhtimisega, ning
teiseks, et W. B. ja G. W. ametikohad valdusühingus, mille kaudu hageja kontrollis FMC Foretit, ei olnud asjakohased, kuna
valdusühingu ainus eesmärk on omada osalusi.
Need argumendid ei saa aga nõrgestada kõnealuste asjaolude asjakohasust tütarettevõtja iseseisvuse hindamise seisukohast.
Esiteks põhineb hageja argument asjaomaste isikute puhtadministratiivsete ülesannete kohta vääral eeldusel, mille kohaselt
emaettevõtja mõju tuleb analüüsida äriühingu „igapäevase juhtimise” seisukohast ja pelk viimase „kaubanduspoliitika üle järelevalve
teostamine” ei ole selles suhtes asjakohane.
Arvestades, et kõnealust mõju hinnatakse ettevõtja kaubanduspoliitika seisukohast laias tähenduses, mitte ainult lähtuvalt
„igapäevase” juhtimise spetsiifilistest aspektidest (vt eespool punktid 104 ja 105), kujutab asjaomaste töötajate samasus
endast asjakohast fakti, isegi kui oletada, et nende roll on piiratud ettevõtja kaubandusstrateegia koordineerimise ja kontrolliga.
Teiseks tuleb asjaolu kohta, et W. B‑l ja G. W‑l olid ametikohad ka FMC Chemical Holdingus, märkida, et kuigi seda ei saa
pidada tugevaks tõendiks mõju avaldamise kohta, ei ole see valdusühingu osas, mille kaudu hageja kontrollis FMC Foretit, ometi
ka päris asjakohatu. Lisaks puudub vaidlus selle üle, et W. B. täitis ülesandeid kõigis kolmes asjaomases äriühingus.
Seetõttu ei ole hagejal alust väita, et komisjon ei oleks tohtinud kõnealuse eelduse kinnitamiseks lähtuda vaidlustatud otsuse
põhjenduses 391 esitatud täiendavatest andmetest. Järelikult lükkas komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 392–394 õigustatult
tagasi sarnased argumendid, mis hageja esitas haldusmenetluses ja mis puudutasid kõnealuste andmete asjakohatust.
Teiseks märgib hageja, et ta esitas oma vastuses vastuväiteteatisele piisavad tõendid oma tütarettevõtja iseseisvuse kohta,
ning väidab, et komisjon rikkus õigusnormi ja tegi hindamisvea, kui ta järeldas vastupidist.
Toimikust nähtub, et hageja väitis oma vastuses vastuväiteteatisele sisuliselt, et tema osalus tütarettevõtja aktsiakapitalis,
mille ta omandas järk-järgult aastatel 1966–1992, oli pelk finantsinvesteering, millel puudus mõju tütarettevõtja iseseisvusele.
Hageja väitis eelkõige, et ta ei avaldanud FMC Foretile mingit mõju, kuivõrd viimase asju ajasid tema enda juhid iseseisvalt.
Seda seisukohta tõendasid hageja sõnul järgmised tõendid, mis olid lisatud tema poolt vastuväiteteatisele esitatud vastusele:
esiteks asjaomaste äriühingute sisesed telefoniraamatud, mis pärinevad rikkumisperioodist ja mis hageja hinnangul annavad
tunnistust asjaolust, et nende töötajad ei kattunud, teiseks asjaomaste äriühingute nelja töötaja, see tähendab T. B., A. B.,
G. W. ja S. S‑i avaldused, mis hageja sõnul annavad tunnistust igasuguse kooskõlastamise puudumisest kahe äriühingu vahel
eriti kõnealuste toodete turustamise osas, kolmandaks FMC Foreti sisedokumendid (
corporate brochure
), millest nähtub, et viimane arendas oma tooteid enne tema hageja poolt ülevõtmist ja seejärel tegi tehinguid iseseisvalt,
ning neljandaks tütarettevõtja nõukogu protokollide väljavõtted, mis hageja sõnul tõendavad, et nõukogu koosolekud toimusid
hispaania keeles ja nendel koosolekutel juhtimistoiminguid ei arutatud. Lisaks ilmneb toimikust, et hageja esitas komisjonile
ka oma 1995. aasta majandusaasta aruande, millele ta Üldkohtus tõendina ei tugine.
Seega tuleb hageja argumente, mis tuginevad kõnealustele tõenditele, analüüsida eespool punktides 96–109 esitatud kriteeriume
silmas pidades.
Esiteks on põhjust märkida, et hageja seisukoht, et tema tütarettevõtjat, keda ta kontrollis vahendava valdusühingu kaudu,
käsitati pelga investeeringuna, kujutab endast lihtsalt väidet ega ole seega iseenesest piisav tõend iseseisvuse kohta.
Asjaolu, et emaettevõtja tegevusala võimaldab järeldada, et tema näol oli tegemist valdusühinguga, mille põhikirjajärgne roll
oli hallata oma osalusi teiste äriühingute osa- või aktsiakapitalis, ei ole nimelt üksi piisav kõnealuse eelduse ümberlükkamiseks
(vt selle kohta eespool punktis 109 viidatud kohtuotsus Schunk ja Schunk Kohlenstoff‑Technik
vs.
komisjon, punkt 70). See asjaolu on käesolevas asjas seda enam ebapiisav, et hageja ei väida, et tema äriühing oli valdusühing,
vaid et tema tütarettevõtjat kontrolliti valdusühingu kaudu, ega esita pealegi ühtegi tõendit viimati nimetatu rolli kohta.
Mis puudutab teiseks hageja seisukohta, mida toetavad T. B., A. B., G. W. ja S. S‑i avaldused ja mis käsitleb kontserni sees
„VP tootmiseks ja müümiseks kahe täiesti eraldi struktuuriüksuse” olemasolu, siis tuleb märkida, et asjaolu, et emaettevõtja
ei tegutse samal turul kui tütarettevõtja, ei anna tunnistust viimase iseseisvusest.
Kõnealust otsustavat mõju hinnatakse nimelt kõikide majanduslike, organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete alusel, mis seovad
emaettevõtjat tütarettevõtjaga, ning rikkumisega seotud tegevusvaldkonnas viimase poolt igapäevase juhtimise korraldamine,
isegi kui oletada, et see on tõendatud, ei ole piisav tütarettevõtja iseseisvuse tõendamiseks (vt eespool punkt 105). Kuna
ülesannete jaotamine on tavapärane niisuguse kontserni sees, nagu on kõne all käesolevas asjas, ei saa teha mingit järeldust
sellest, et emaettevõtja ja tema tütarettevõtja tegutsevad eraldi turgudel ja neil ei ole sidemeid tarnijate ja klientide
vaheliste suhete osas.
Need kaalutlused kehtivad seda enam käesolevas asjas, arvestades, et hageja turustas ühte asjaomastest toodetest VP‑d eraldiseisval
geograafilisel turul, kuna see asjaolu näitab vähemalt, et ta oli võimeline mõjutama oma tütarettevõtja kaubanduspoliitikat
samas valdkonnas.
Seega tuleb tagasi lükata argumendid, millega hageja soovib tõendada, et FMC Foret korraldas VP tootmis- ja müügitegevust
Euroopas iseseisvalt hageja sarnasest tegevusest Ameerika Ühendriikides, mis on transpordipiiranguid silmas pidades eraldiseisev
turg, et kõnealustel äriühingutel oli eraldi tootevalik ning et nende kliendid ei kattunud.
Kuna isegi kui oletada, et need asjaolud on tõendatud, ei anna need tunnistust asjaomase tütarettevõtja iseseisvusest, lükkas
komisjon vaidlustatud otsuse põhjenduses 394 kõnealustele tõenditele tuginevad argumendid samuti õigustatult tagasi kui argumendid,
mis ei tõenda piisavalt FMC Foreti iseseisvust.
Lisaks väidab hageja ekslikult, et komisjon moonutas tema argumenti, kirjeldades seda esiteks kui argumenti selle kohta, et
hagejal on „eraldi osakond Ameerika turule tarnitava [VP] tootmiseks”, ning märkides teiseks, et hageja „oli seotud ka […]
[NPB] tootmisega” (vaidlustatud otsuse põhjendus 394).
Esiteks, kuigi komisjon ei esitanud hageja argumenti kahe eraldi struktuuriüksuse kohta täpselt samas sõnastuses, nagu hageja
oli selle esitanud, ei saanud see mõjutada tema hinnangut, kuna igal juhul on tegemist asjaoluga, mis ei saa tõendada FMC
Foreti iseseisvust.
Mis puudutab teiseks selle asjaolu esiletoomist, et hageja turustas NPB‑d, siis tuleb märkida, et komisjon möönab, et tegemist
on veaga, täpsustades samas, et see viga tuleneb T. B. avaldusest, mille hageja edastas, ning hageja ei vaidle sellele vastu.
On põhjust märkida, et eespool punktis 77 ära toodud avalduse sõnastust arvestades ei saa hageja väita, et tegemist on ilmse
„trükiveaga”.
Seega ei saa komisjonile ette heita, et ta viitas asjaolule, mis oli küll vale, kuid mis tulenes teabest, mille hageja ise
esitas vastupidiste tõendite hulgas, mida ta oli kohustatud esitama. Kuna igal juhul ei saa teha mingit järeldust asjaolust,
et kõnealused kaks äriühingut tegutsesid erinevatel turgudel, ei saa see mõjutada vaidlustatud otsuse õiguspärasust.
Kolmandaks ei ole märkimisväärne tõend tütarettevõtja iseseisvuse kohta hageja argument, mis puudutab kõnealuste äriühingute
töötajate kattumise väidetavat puudumist ja mis tugineb esiteks nende telefoniraamatutes sisalduvatele nimedele ja teiseks
T. B. avaldusele, mille kohaselt säilisid nendel äriühingutel „omaenda kaubandusdirektorid, sisekontroll, personalijuhid,
äri- ja turustusjuhid, tootmisjuhid, tehnoloogiajuhid ning tegevtöötajad”.
Esiteks nõrgestavad kõnealust argumenti asjaomaste äriühingute vahelised sidemed, mis tulenevad nende nõukogude teatud liikmete
samasusest, millele on viidatud vaidlustatud otsuse põhjenduses 391.
Teiseks ei anna ettevõtja igapäevase juhtimisega seotud töötajate kattumise puudumine, millele hageja viitab, tunnistust tema
tütarettevõtja iseseisvusest, kuna kõnealuses hinnangus ei ole silmas peetud ainuüksi ettevõtja kaubanduspoliitikat selle
kitsas tähenduses (vt eespool punkt 105).
Neljandaks väidab hageja, et tema ja FMC Foreti vahel puudusid teavitamissüsteem ja suhted, välja arvatud rahalised suhted
ja muu tavalisele investorile edastava teabe sarnase teabe esitamise suhe, ning viitab esiteks A. B. ja G. W. vastavatele
avaldustele ja teiseks asjaolule, et erinevalt hageja teistest tütarettevõtjatest olid FMC Foreti nõukogu protokollid koostatud
ainult hispaania keeles ning nende sisu kinnitab pealegi, et ettevõtja „operatiivseid” küsimusi ei arutatud.
Selle kohta tuleb märkida, et arvestades, et tütarettevõtja iseseisvust ei hinnata üksnes ettevõtja igapäevase juhtimise aspektist,
ei piisa tütarettevõtja iseseisvuse tõendamiseks asjaolust, et tütarettevõtja ei rakendanud emaettevõtja kasuks asjaomasel
turul spetsiifilist teavitamispoliitikat.
Lisaks ei ole hageja argument, millega ta soovib tõendada spetsiifilise teavitussüsteemi puudumist, asjakohane vaidlustatud
otsuse põhjenduses 391 viidatud fakti suhtes, et FMC Foreti peadirektor A. B. oli samuti hageja asedirektor ning tal oli seega
võimalik viimast tütarettevõtja kaubanduspoliitikast teavitada.
Kõigist esitatud kaalutlustest ilmneb, et komisjon tuvastas õigesti, et hageja esitatud asjaolud nende kogumis ei kujuta endast
piisavaid tõendeid FMC Foreti iseseisvuse kohta ning et komisjoni valduses olevate tõendite kogum, eelkõige vaidlustatud otsuse
põhjenduses 391 nimetatud tõendid annavad tunnistust vastupidisest (vaidlustatud otsuse põhjendus 394).
Seda järeldust ei lükka ümber ka hageja argumendid, mis on üldisemalt suunatud kaalutluste vastu, millest komisjon kõnealuste
argumentide ja tõendite osas lähtus.
Võttes esiteks arvesse, et tütarettevõtja iseseisvust hinnatakse kogu asjakohast teavet asjaomaste äriühingute vaheliste majanduslike,
organisatsiooniliste ja õiguslike sidemete kohta silmas pidades, võis komisjon selle hinnangu andmisel õigustatult viidata
täiendavatele andmetele, mis on ära toodud vaidlustatud otsuse põhjenduses 391.
Vastupidi hageja väidetele ei olnud komisjon kohustatud üksikasjalikult ümber lükkama hageja argumente töötajate kattumise
ning teavitamissüsteemi ja suhete puudumise kohta, kuna komisjon leidis vaidlustatud otsuse põhjenduses 394 õigesti, et neid
argumente nõrgestavad otsuse põhjenduses 391 esitatud andmed asjaomaste äriühingute vaheliste personalialaste sidemete ja
A. B. rolli kohta salajastes kontaktides.
Teiseks ei ole hagejal alust väita, et komisjon tegi vigu hageja poolt haldusmenetluses esitatud töötajate avalduste hindamisel.
Kõigepealt tuleb märkida, et vastupidi hageja väidetele ei ole vaidlustatud otsuse põhjenduses 394 mööndud, et kõnealused
avaldused on piisav tõend FMC Foreti iseseisvuse kohta. Selles põhjenduses märkis komisjon nimelt, et „FMC Foreti „iseseisvust”
tõendatakse ainult töötajate avaldustega”. Nii selle lause kontekstist – kuivõrd see kuulub hageja argumentidele antud hinnangu
hulka – kui ka jutumärkide kasutamisest nähtub, et komisjon üksnes tõi argumendi esile nii, nagu hageja oli selle esitanud,
tegemata siiski järeldust, et hageja oli FMC Foreti „iseseisvust” tegelikult tõendanud.
Edasi heidab hageja samuti ekslikult komisjonile ette, et viimane lükkas kõnealused avaldused tagasi ainuüksi põhjusel, et
need pärinesid asjaomaste äriühingute töötajatelt, ning ei omistanud nendele tõenditele sarnast tõenduslikku väärtust kui
koostööd taotlenud ettevõtjate töötajate avaldustele.
Vaidlustatud otsuse põhjendusest 394 tervikuna ilmneb nimelt, et komisjon hindas kõnealuseid avaldusi õigesti kui tõendeid
sisaldavaid avaldusi, kuid järeldas kogu asjakohase teabe hindamise tulemusel, et nendest asjaoludest ei piisa FMC Foreti
iseseisvuse tõendamiseks.
Seetõttu ei saa hageja tulemuslikult väita, et komisjon jättis kõnealustele avaldustele tõendusliku väärtuse omistamata.
Pealegi väidab hageja sama argumendiga ekslikult, et kõnealuste avalduste tõenduslik väärtus on eriti suur ning võrreldav
koostöötaotluse esitanud ettevõtjate teatud avalduste tõendusliku väärtusega.
See, et juhtumipõhiselt omistatakse koostöötaotluse raames tehtud avaldustele oluline tõenduslik väärtus, tuleneb kaalutlusest,
mille kohaselt on tegemist rikkumise ülestunnistamisega ja seega üldjuhul avaldustega, mis lähevad avaldaja huvidega vastuollu
(vt selle kohta Üldkohtu 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑2501, punkt 211). Töötajate avaldused, mis hageja käesolevas asjas esitas, tehti aga ainult hageja
huvides ning need ei kuulu seega samasse konteksti kui koostöötaotlus.
Kolmandaks väidab hageja, et komisjon jättis arvesse võtmata teatud tõendid, see tähendab äriühingute telefoniraamatud, FMC
Foreti sisedokumendid (
corporate brochure
) ja tema nõukogu protokollid.
Tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 392–394 nähtub, et komisjon hindas hageja argumente tema tütarettevõtja
iseseisvuse kohta kõiki talle esitatud tõendeid silmas pidades.
Arvestades, et vaidlustatud otsuse põhjendustest 392–394 ilmnev hinnang vastab õiguslikult piisavalt hageja argumentidele
tervikuna, ei saa pelk asjaolu, et komisjon ei maininud hageja esitatud teatud andmeid, seda hinnangut nõrgestada.
Neljandaks kritiseerib hageja seda, et komisjon kasutas vaidlustatud otsuse põhjenduses 394 kirjeldatud tõendit sõnastuses,
mis eelnes 379. joonealusele märkusele ja mille kohaselt oma 2004. aasta majandusaasta aruandes ja 6. veebruari 2006. aasta
pressiteates „esitles [hageja ise] FMC Foretit oma tegevuse [lahutamatu osana]” ning millest komisjoni hinnangul järeldub,
et „FMC tegutse[s] tema Euroopa tütarettevõtjana”.
Tuleb märkida, et kui komisjonile esitati kohtuistungil vastav küsimus, möönis ta, et hagejal ei olnud haldusmenetluses võimalust
esitada märkusi vaidlustatud otsuse 379. joonealuses märkuses sisalduvate andmete kohta.
Kõnealused andmed tuleb seega tõendite hulgast välja arvata.
Siiski on kaitseõiguste rikkumise osas hageja veel kohustatud tõendama, et tulemus, milleni komisjon oma otsuses jõudis, oleks
olnud teistsugune, kui avaldamata jäetud andmed oleks tulnud arvestamata jätta (vt selle kohta Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta
otsus liidetud kohtuasjades C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P: Aalborg Portland jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk I‑123, punkt 73).
Selle kohta väidab hageja, et asjaomaste kaalutlustega kaasnevatel vigadel olid tingimata tagajärjed vaidlustatud otsuse sisule,
arvestades, kui nõrgad olid muud tõendid, millele komisjon tugines solidaarvastutuse tuvastamisel.
Tuleb aga märkida, et mis puudutab tõendeid, millele komisjon tugines üksnes muude tõendite kinnitamiseks, nagu nähtub vaidlustatud
otsuse põhjenduse 394 viimasest lausest, siis see, et need tuleb tõendite hulgast välja arvata, ei mõjuta hageja vastutuse
tuvastamise õiguspärasust, mis tuleneb õiguslikult piisavalt muudest vaidlustatud otsuses esitatud kaalutlustest.
Komisjoni esitatud kaalutlus ehk eeldus, mille kohaselt hageja avaldas oma 100% kontrollitavale tütarettevõtjale otsustavat
mõju ning mida hageja ümber ei lükanud ja mida pealegi kinnitasid vaidlustatud otsuse põhjenduses 391 kirjeldatud faktilised
asjaolud, oli vastutuse tuvastamiseks piisav.
Lõpuks tuleb märkida, et kuna vaidlustatud otsuse põhjendustest 391–394 nähtub, et komisjon lähtus õigesti hageja poolt oma
tütarettevõtjale otsustava mõju avaldamisest, ei saa hageja tulemuslikult väita, et komisjon kasutas ebaõiget kriteeriumi
ainuüksi seetõttu, et otsuse põhjenduse 394 neljandas lauses on viidatud asjaolule, et hageja konkreetsest argumendist ei
piisa tõendamiseks, et ta ei teostanud oma tütarettevõtja üle „mingit kontrolli”.
Kõiki neid kaalutlusi silmas pidades tuleb järeldada, et komisjon leidis õigesti, et hageja esitatud tõendid kogumis ei tõendanud
FMC Foreti iseseisvust ega lükanud seega ümber eeldusest tulenevat seisukohta, et hageja avaldas otsustavat mõju oma tütarettevõtja
tegevusele.
Lisaks kinnitavad seda seisukohta täiendavad andmed, mis puudutavad asjaomaste äriühingute vahelisi personalialaseid sidemeid
ning A. B. rolli rikkumises (vaidlustatud otsuse põhjendus 391), mida hageja ei ole samuti kahtluse alla seadnud.
Peale selle ei ole hageja tõendanud, et komisjon tegi vea tõendusliku väärtuse hindamisel või eelduse ümberlükkamiseks esitatud
tõendite sisu hindamisel, ega et ta jättis need tõendid kogumis hindamata (vt eespool punktid 153–155 ja 158–160).
Samuti ei tõendanud hageja, et kaitseõiguste väidetaval rikkumisel, mis tulenes avaldamata andmete kasutamisest, võis olla
mingi mõju vaidlustatud otsuses tehtud järeldustele (vt eespool punktid 166 ja 167).
Eespool esitatut silmas pidades tuleb asuda seisukohale, et käesolev väide ei ole põhjendatud, ning jätta seetõttu tühistamisnõuded
rahuldamata.

Trahvisumma vähendamise nõuded
Poolte argumendid
Hageja vaidlustab oma trahvi suuruse kindlaksmääramise. Ta väidab, et rikkumise laadi ning seega selle raskuse hindamisel
liigitas komisjon vaidlustatud otsuse adressaadid ühte ja samasse kategooriasse, märkides, et salajase ja institutsionaliseeritud
kava elluviimiseks tegutsesid nad kooskõlastatult, olles täiesti teadlikud oma tegude õigusvastasusest (vaidlustatud otsuse
põhjendus 454).
Ükski tõend ei kinnita järeldust, et FMC Foret kooskõlastas teistega institutsionaliseeritud salajase koostöö elluviimise.
Vaidlustatud otsuses toodud andmed ei võimalda tõendada, et FMC Foret oli seotud salajase kava elluviimisega, vaid parimal
juhul, et kõige suuremad ettevõtjad olid kaasanud ta institutsionaliseeritud salajasse koostöösse suures osas tema enda huvide
vastaselt. Tema roll oli peamiselt passiivne ning tema osalemine kohtumistes oli juhuslikku laadi.
Hageja väidab, et komisjoni enda sõnul kaasati FMC Foret lihtsalt kartelli ligikaudu kolm aastat pärast selle algust. Teised
kartelliosalised olid juba eelnevalt seotud identse kartelliga samal turul.
Uue turule tulijana ei olnud FMC Foretil midagi kartellist võita, küll aga võita kõik konkurentsis osalemisel. Komisjon möönis
ise, et teiste kartelliosaliste ja FMC Foreti vahel oli erinevus, märkides, et viimase osalemine „toimus sageli muul kujul
kui teiste ettevõtjate puhul” (vaidlustatud otsuse põhjendus 323).
FMC Foreti passiivne roll ilmnes samuti sellest, et ta osales salajastel koosolekutel palju juhuslikumalt, kuivõrd tema esindajad
osalesid ajavahemikus maist 1997 kuni detsembrini 1999 toimunud 30 koosolekust füüsiliselt 14 koosolekul, kusjuures kogu kartelli
kestuse jooksul toimus 73 koosolekut. Teatavate muude koosolekutega seoses oli FMC Foretiga väidetavalt ühendust võetud või
teda telefoni teel teavitatud ning ta ei saanud seega arutelu mõjutada.
Hageja vaidleb vastu komisjoni väitele, et kuna FMC Foreti rikkumises osalemise kestust oli vaidlustatud otsuse põhjenduses 467
arvesse võetud, ei olnud seda uuesti vaja arvesse võtta rikkumise raskuse hindamisel. Asjaolu, et ettevõtja tuleb turule hilinenult,
võib kinnitada tema vähem aktiivset rolli rikkumises ning sama põhimõte peaks kehtima olukordades, kus ettevõtja liitub kartelliga
tükk aega pärast selle loomist. Ettevõtja rikkumises osalemise kestus on eraldiseisev küsimus ettevõtja aktiivset või passiivset
rolli puudutavast küsimusest (Üldkohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑220/00: Cheil Jedang
vs.
komisjon, EKL 2003, lk II‑2473, punktid 171–174).
Komisjon vaidleb hageja argumentidele vastu.
Üldkohtu hinnang
Trahvisumma vähendamise nõude toetuseks viitab hageja asjaoludele, mis on seotud tema tütarettevõtja osalemisega rikkumises,
väites esiteks, et tema tütarettevõtja rikkumises osalemise raskus on väiksem kui teistel ettevõtjatel, ning teiseks, et komisjon
oleks tema puhul pidanud kergendava asjaoluna arvesse võtma tema passiivset rolli rikkumises.
Mis puudutab kõigepealt rikkumise raskuse hindamisel ja trahvi lähtesumma kindlaksmääramisel kõnealuste asjaolude väidetavat
arvesse võtmata jätmist, siis tuleb meenutada, et see hinnang antakse kogu rikkumise suhtes, milles kõik ettevõtjad osalesid.
Seega saab hageja argumente, mis puudutavad kõnealuses rikkumises FMC Foreti osalemise asjaolusid, analüüsida üksnes kergendavate
asjaolude hindamist puudutavate etteheidete kontrollimisel (vt selle kohta Üldkohtu 8. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas
T‑73/04: Carbone‑Lorraine
vs.
komisjon, EKL 2008, lk II‑2661, punktid 102 ja 104).
Edasi, mis puudutab etteheidet, et FMC Foreti puhul keelduti arvesse võtmast kergendavat asjaolu, mis on seotud tema väidetava
passiivse rolliga rikkumises, siis tuleb märkida, et Üldkohus tõdes oma tänases otsuses kohtuasjas T‑191/06: FMC Foret
vs.
komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 334–341), et kõik asjaolud, mis on sarnased käesolevas asjas
hageja esiletoodutega, ei anna tunnistust FMC Foreti puhtalt passiivsest või käsutäitja rollist kartellis, eeskätt seoses
salajastel koosolekutel osalemise väidetava juhuslikkusega, selle osalemise spetsiifilise viisiga ning tema väidetavat turul
rakendatavat konkurentsistrateegiat puudutavate asjaoludega.
Iseäranis tuleb meenutada, et FMC Foret osales enamikul vaidlustatud otsuses toodud salajastest koosolekutest ajavahemikus
29. maist 1997 kuni 13. detsembrini 1999 või teda teavitati neist koosolekutest. Nii ei saa hageja selles osas tulemuslikult
väita, et FMC Foreti osalemine oli tunduvalt juhuslikum kui teistel kartelliosalistel. Kuna hageja viitab teatavates salajastes
koosolekutes FMC Foreti osalemise spetsiifilisele viisile, nimelt asjaolule, et ta ei osalenud seal füüsiliselt, vaid teda
teavitati sellest telefoni teel, siis tuleb märkida, et need viisid vastavad kartelli salajasele laadile ning ei tõenda puhtalt
passiivset või käsutäitja rolli.
Peale selle tuleb märkida seoses hageja argumendiga, mis puudutab FMC Foreti kartellis osalemise kestust, et seda asjaolu
võeti arvesse trahvisumma kindlaksmääramisel (vaidlustatud otsuse põhjendus 467).
Lisaks ei saa hageja tulemuslikult tugineda lahendusele, milleni jõuti eespool punktis 179 viidatud kohtuotsuses Cheil Jedang
vs.
komisjon (punkt 171), kus Üldkohus võttis passiivse rolli hindamisel arvesse asjaomase ettevõtja hilinenult turule tulekut.
Nimelt erinevalt selle kohtuasja asjaoludest, milles tehti nimetatud kohtuotsus, tegutses FMC Foret käesoleval juhul asjaomastel
turgudel alates kartelli algusest ning asjaolu, et tema osalemine kartellis on kinnitust leidnud alles alates 29. maist 1997,
ei anna käesolevas asjas muid asjaolusid silmas pidades tunnistust tema passiivsest rollist.
Eespool esitatut silmas pidades ei saa nõustuda etteheitega väidetava kergendava asjaolu kohta, mis on seotud FMC Foreti puhtalt
passiivse või käsutäitja rolliga kartellis.
Järelikult tuleb trahvisumma vähendamise nõuded ja seega käesolev hagi tervikuna jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, jäetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele hageja kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kuues koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja FMC Corp‑ilt.
Vadapalas
Dittrich
Truchot
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 16. juunil 2011 Luxembourgis.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: inglise.