CELEX: 62012CJ0533
Apelācija
Pārstrukturēšanas atbalsts
Eiropas Komisijas novērtējuma brīvība
Pārbaudes Eiropas Savienības Vispārējā tiesā apjoms
Kritērija par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā pārbaude
Prasība par sektoru un ģeogrāfisko analīzi
Pietiekami nostiprinājusies prakse
Ilgtermiņa ekonomiskā racionalitāte
Papildu atlaišanas pabalstu izmaksāšana

Ar savām attiecīgajām apelācijas sūdzībām
Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) SA
(turpmāk tekstā – “
SNCM
”) un Francijas Republika lūdz atcelt Vispārējās tiesas spriedumu lietā
Corsica Ferries France
/Komisija (T‑565/08, EU:T:2012:415; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ciktāl ar to ir atcelta Komisijas 2008. gada 8. jūlija Lēmuma 2009/611/EK par pasākumiem C 58/02 (ex N 118/02), ko Francija veikusi par labu
Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(
OV L 225, 180. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), 1. panta otrā un trešā daļa.
Tiesvedības priekšvēsture un apstrīdētais lēmums
Vispārējā tiesa ir konstatējusi:
“
Konkrētās kuģniecības sabiedrības
[..]
Corsica Ferries France SAS
[turpmāk tekstā – “
Corsica Ferries
”] ir kuģniecības sabiedrība, kas nodrošina regulāru jūras satiksmi no kontinentālās Francijas (Marseļa, Tulona un Nica) un Itālijas uz Korsiku.
[
SNCM
] ir kuģniecības sabiedrība, kas nodrošina regulāru satiksmi no kontinentālās Francijas (Marseļa, Tulona un Nica) uz Korsiku un no Francijas uz Ziemeļāfriku (Alžīrija un Tunisija), kā arī satiksmi ar Sardīniju. Viena no
SNCM
galvenajām meitassabiedrībām ir
Compagnie méridionale de navigation
[..].
2002. gadā 20 %
SNCM
kapitāldaļu piederēja
Société nationale des chemins de fer
un 80 % –
Compagnie générale maritime et financière
(turpmāk tekstā – “
CGMF
”), kuras pilnībā pieder Francijas valstij. Tās kapitāla atvēršanas laikā 2006. gadā divi [kapitāldaļu] pārņēmēji –
Butler Capital Partners
[..] un
Veolia Transport
[..] – ieguva kontroli pār attiecīgi 38 % un 28 % kapitāldaļu, kamēr
CGMF
palika ar 25 % kapitāldaļu un 9 % kapitāldaļu bija rezervēti darbiniekiem. [
Butler Capital Partners
] vēlāk savas daļas atsavināja par labu [
Veolia Transport
].
Administratīvā procedūra
Savā 2001. gada 30. oktobra Lēmumā 2002/149/EK par valsts atbalstu, ko Francija sniegusi [
Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
] (
OV 2002, L 50, 66. lpp.
[..]), Eiropas Kopienu Komisija uzskatīja, ka atbalsts EUR 787 miljonu apmērā, kas bija piešķirts
SNCM
par laika periodu no 1991. līdz 2001. gadam kā kompensācija par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu, atbilstoši EKL 86. panta 2. punktam ir saderīgs ar kopējo tirgu. Vispārējā tiesā netika iesniegta prasība atcelt šo lēmumu.
Ar 2002. gada 18. februāra vēstuli Francijas Republika paziņoja Komisijai par nodomu piešķirt
SNCM
pārstrukturēšanas atbalstu EUR 76 miljonu apmērā (turpmāk tekstā – “2002. gada plāns”).
Ar savu 2003. gada 9. jūlija Lēmumu 2004/166/EK par pārstrukturēšanas atbalstu, ko Francija ir paredzējusi piešķirt [
Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
] (
OV 2004, L 61, 13. lpp.
; turpmāk tekstā – “2003. gada lēmums”), Komisija ar zināmiem nosacījumiem apstiprināja pārstrukturēšanas atbalsta izmaksāšanu
SNCM
divās daļās par kopējo summu EUR 76 miljonu apmērā, no kuriem pirmā daļa EUR 66 miljonu apmērā bija maksājama nekavējoties un otrā – ne vairāk kā EUR 10 miljonu apmērā – bija atkarīga no cesijas, kas attiecās tostarp uz
SNCM
kuģiem, neto rezultāta.
2003. gada 13. oktobrī [
Corsica Ferries
] cēla prasību Vispārējā tiesā par 2003. gada lēmuma atcelšanu [(Vispārējās tiesas spriedums
Corsica Ferries France
/Komisija, T‑349/03,
EU:T:2005:221
)].
Ar savu 2004. gada 8. septembra Lēmumu 2005/36/EK par grozījumiem [Lēmumā 2004/166/EK par pārstrukturēšanas atbalstu, ko Francija ir paredzējusi piešķirt
Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
] (
OV 2005, L 19, 70. lpp.
[..]), Komisija grozīja vienu no 2003. gada lēmuma 2. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Runa bija par nosacījumu saistībā ar maksimālo skaitu – 11 kuģiem, kurus
SNCM
bija atļauts atsavināt. Ar [Lēmumu 2005/36] Komisija atļāva vienu no šiem kuģiem –
Aliso
– aizstāt ar citu –
Asco
.
Ar 2005. gada 16. marta lēmumu (turpmāk tekstā – “2005. gada lēmums”) Komisija, pamatojoties uz 2003. gada lēmumu, apstiprināja pārstrukturēšanas atbalsta otrās daļas pārskaitīšanu EUR 3 327 400 apmērā.
Ar [savu spriedumu lietā
Corsica Ferries France
/Komisija (
EU:T:2005:221
)] Vispārējā tiesa atcēla 2003. gada lēmumu kļūdaina vērtējuma attiecībā uz atbalsta minimālo raksturu dēļ, kas galvenokārt radies no kļūdām cesiju rezultātā gūto neto ieņēmumu aprēķinā, tajā pašā laikā noraidot visus pārējos pamatus saistībā ar pamatojuma nesniegšanu un EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta un Pamatnostādņu attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
OV 1999, C 288, 2. lpp.
; turpmāk tekstā – “pamatnostādnes”) pārkāpumu.
Ar 2006. gada 7. aprīļa vēstuli Francijas iestādes aicināja Komisiju nolemt, ka pārstrukturēšanas atbalsta, kas piešķirts atbilstoši 2002. gada plānam, daļu EUR 53,48 miljonu apmērā, ņemot vērā, ka tai ir kompensācijas par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu raksturs, vajadzētu kvalificēt nevis kā saistībā ar pārstrukturēšanas plānu veiktu pasākumu, bet gan kā pasākumu, kurš nav uzskatāms par atbalstu saskaņā ar [spriedumu lietā
Altmark Trans
un
Regierungspräsidium Magdeburg
(C‑280/00,
EU:C:2003:415
)], vai kā 2002. gada plāna autonomu pasākumu saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu.
2006. gada 21. aprīlī atbilstoši Padomes 2004. gada 20. janvāra Regula[s] (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (
OV L 24, 1. lpp.
; [turpmāk tekstā – “EK koncentrācijas regula”]) [4. pantam] Komisijai tika paziņots par nodomu veikt koncentrāciju attiecībā uz [
Butler Capital Partners
] un [
Veolia Transport
] kopīgu kontroles iegūšanu pār
SNCM
. 2006. gada 29. maijā Komisija, pamatojoties uz šīs pašas regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, atļāva veikt koncentrāciju.
[..]
2006. gada 13. septembrī Komisija nolēma uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz jauniem pasākumiem, kas veikti par labu
SNCM
, vienlaikus attiecinot to uz 2002. gada plānu (
OV 2006, C 303, 53. lpp.
[..]).
[Apstrīdētajā lēmumā] Komisija norādīja, ka 2002. gada plāna pasākumi saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu ir uzskatāmi par nelikumīgu valsts atbalstu, bet ir saderīgi ar kopējo tirgu saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu un EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu un ka 2006. gada privatizācijas plāna (turpmāk tekstā – “2006. gada plāns”) pasākumi nav uzskatāmi par valsts atbalstu saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu.
Konkrētie pasākumi
Apstrīdētā lēmuma priekšmets ir šādi pasākumi:
—
attiecībā uz 2002. gada plānu:
CGMF
kapitālieguldījums
SNCM
EUR 76 miljonu apmērā, no kuriem EUR 53,48 miljoni kā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas pienākumiem un pārējā daļa – kā pārstrukturēšanas atbalsts;
—
attiecībā uz 2006. gada plānu:
—
negatīva
CGMF
noteiktā
SNCM
pārdošanas cena EUR 158 miljonu apmērā;
—
CGMF
kapitālieguldījums EUR 8,75 miljonu apmērā;
—
CGMF
avansa iemaksa norēķinu kontā EUR 38,5 miljonu apmērā, ko paredzēts izmaksāt
SNCM
atlaistajiem darbiniekiem jauna sociālā plāna gadījumā.
Apstrīdētais lēmums
Komisija apstrīdētajā lēmumā, tostarp tā preambulas 37.–54. apsvērumā, norādīja, ka pasažieru pārvadājumi uz Korsiku ir tirgus, kam piemīt sezonāls raksturs un koncentrācija. Kopš [
Corsica Ferries
] ienāca tirgū 1996. gadā, tirgus konkurences struktūra ir būtiski mainījusies. Kopš 2000. gada
SNCM
un [
Corsica Ferries
] veido faktisku duopolu, kuram pieder vairāk nekā 90 % tirgus daļu. 2007. gadā [
Corsica Ferries
] guva būtisku pārsvaru pār
SNCM
un papildus pārvadāja vienu miljonu pasažieru tirgū, kurā bija regulārs pieaugums par 4 % gadā. Savukārt
SNCM
kopā ar [
Compagnie méridionale de navigation
] bija kvazimonopols attiecībā uz kravu pārvadājumiem.
Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 219.–225. apsvērumā norādīja, ka kopējais ieguldījums, ko
SNCM
saņēma caur
CGMF
, bija finansēts no valsts līdzekļiem, kas draudēja izkropļot konkurenci un kas ietekmēja tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tādējādi tā uzskatīja, ka ir izpildīti trīs no četriem EKL 87. panta 1. punktā norādītajiem nosacījumiem. Tātad tā attiecībā uz katru pasākumu izvērtēja selektīvas ekonomiskas priekšrocības esamību un tās iespējamo saderību ar kopējo tirgu.
Attiecībā uz EUR 76 miljoniem, kas paziņoti 2002. gadā, tā apstrīdētā lēmuma preambulas 236. apsvērumā norādīja, ka EUR 53,48 miljonus var uzskatīt par kompensāciju par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu. Atbilstoši sprieduma [
Corsica Ferries France
/Komisija (
EU:T:2005:221
)] 320. punktam Komisija šo ieguldījumu izvērtēja, ņemot vērā spriedumu lietā
Altmark
[
Trans
un
Regierungspräsidium Magdeburg
(
EU:C:2003:415
)], un apstrīdētā lēmuma preambulas 257. apsvērumā secināja, ka tas ir uzskatāms par valsts atbalstu, kas tomēr saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu ir saderīgs ar kopējo tirgu. Pārējie EUR 22,52 miljoni tātad bija jāuzskata par pārstrukturēšanas atbalstu.
Attiecībā uz 2006. gada plānu Komisija tālāk apstrīdētā lēmuma preambulas 267.–352. apsvērumā attiecībā uz negatīvo pārdošanas cenu EUR 158 miljonu apmērā veica kritērija par privāto ieguldītāju tirgus ekonomikā pārbaudi (turpmāk tekstā – “privātā ieguldītāja kritērija pārbaude”). Lai to izdarītu, tā izvērtēja, vai hipotētisks privātais ieguldītājs
CGMF
vietā un situācijā būtu devis priekšroku rekapitalizēt [
SNCM
] par šo summu vai likvidēt sabiedrību un uzņemties tās izmaksas. Tādējādi bija jāizvērtē likvidācijas minimālās izmaksas.
Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 267.–280. apsvērumā norādīja, ka likvidācijas izmaksu aprēķinā ir obligāti jāiekļauj sociālā plāna izmaksas, proti, papildu atlaišanas pabalsti, kuri jāmaksā papildus likumiskajām un līgumiskajām saistībām, lai nodrošinātu atbilsmi lielo uzņēmumu grupu pašreizējai praksei un lai nekaitētu attiecīgās holdinga sabiedrības un tās galvenā akcionāra tēlam. Tā tādējādi ar neatkarīga eksperta palīdzību izvērtēja papildu pabalstu izmaksas, veicot salīdzinājumu ar nesen Francijā tādu uzņēmumu grupu kā
Michelin
vai
Yves Saint-Laurent
īstenotiem sociālajiem plāniem.
Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 350. apsvērumā uzskatīja, ka negatīva pārdošanas cena ir atklātās, pārredzamās, beznosacījumu un nediskriminējošās atlases procedūras rezultāts un ka šajā ziņā tā ir uzskatāma par tirgus cenu. Līdz ar to, atbalstot pieņēmumu par likvidācijas izmaksām, kuras ietver tikai atlaišanas pabalstus, tā apstrīdētā lēmuma preambulas 352. apsvērumā secināja, ka likvidācijas izmaksas bija lielākas nekā negatīvā pārdošanas cena un ka kapitālieguldījums EUR 158 miljonu apmērā nav uzskatāms par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.
Attiecībā uz
CGMF
kapitālieguldījumu EUR 8,75 miljonu apmērā Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 356.–358. apsvērumā norādīja, ka, tā kā privāto [kapitāla] pārņēmēju ieguldījums bija nozīmīgs un vienlaicīgs, atbalsta raksturu varēja izslēgt no paša sākuma. Tā turpinājumā konstatēja, ka fiksēts rentabilitātes koeficients ir uzskatāms par atbilstošu ieguldītā kapitāla atlīdzību un ka cesijas laušanas klauzulas esamība neliek apšaubīt vienlīdzīgu attieksmi. Tā šī paša lēmuma preambulas 365. apsvērumā secināja, ka
CGMF
kapitālieguldījums EUR 8,75 miljonu apmērā nav uzskatāms par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.
Komisija turpinājumā apstrīdētā lēmuma preambulas 372.–378. apsvērumā norādīja, ka atbalsta pasākumi indivīdiem EUR 38 miljonu apmērā, kas ir ieskaitīti darījumu kontā, tiktu piemēroti gadījumā, ja [kapitāla] pārņēmēji īstenotu jaunu sociālo plānu, un ka šie pasākumi neatbilst 2002. gada plānā paredzētās darbinieku samazināšanas īstenošanai. Komisijas ieskatā – šo atbalstu var izmaksāt tikai indivīdiem, ar kuriem iepriekš lauzts darba līgums ar
SNCM
. Šie pasākumi tātad neveidojot izdevumus, kuri izriet no sociālo tiesību aktu, kuri ir piemērojami saistībā ar darba līguma izbeigšanu, parastās piemērošanas. Komisija secināja, ka šis atbalsts indivīdiem, ko noteica valsts kā publiska vara, nevis valsts kā akcionārs, tādējādi ietilpst dalībvalstu sociālās politikas jomā un tādēļ nav uzskatāms par atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.
Attiecībā uz atlikumu EUR 22,52 miljonu apmērā, kas bija paziņots kā pārstrukturēšanas atbalsts, proti, starpība starp EUR 76 miljoniem, kas bija paziņoti saistībā ar 2002. gada plānu, un EUR 53,48 miljoniem, kuri saskaņā ar EKL 86. panta 2. punktu tika atzīti par saderīgiem ar kopējo tirgu [..], Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 381. apsvērumā norādīja, ka tas ir uzskatāms par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē. Tā turpinājumā izvērtēja šī pasākuma saderību ar pamatnostādnēm.
Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 387.–401. apsvērumā norādīja, ka 2002. gadā
SNCM
pamatnostādņu 5. punkta a) apakšpunkta un 6. punkta izpratnē bija grūtībās nonācis uzņēmums un ka 2002. gada plāns varēja atbilstoši pamatnostādņu 31.–34. punktam nodrošināt uzņēmuma dzīvotspēju.
Attiecībā uz neatbilstošu konkurences izkropļojumu novēršanu (pamatnostādņu 35.–39. punkts) Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 404. apsvērumā norādīja, ka [jūras] transporta pakalpojumu tirgum uz Korsiku nav pārāk lielas jaudas un ka līdz ar to nav jāiegulda tā atveseļošanā. Tā turpinājumā minētā lēmuma preambulas 406. apsvērumā uzskatīja, ka paziņotais pārstrukturēšanas plāns būtiski veicina uzņēmuma klātbūtnes tirgū samazināšanos. Kritērijs par neatbilstošu konkurences izkropļojumu novēršanu tātad, pēc Komisijas domām, arī bija izpildīts.
Komisija apstrīdētā lēmuma preambulas 410.–419. apsvērumā secināja, ka nepieciešamība pēc atbalsta, [kurš aprēķināts minimālajā apmērā] saskaņā ar pamatnostādņu 40. un 41. punktu, [tiek] ierobežots līdz EUR 19,75 miljoniem [2003. gada 9. jūlijā], ievērojot nosacījumu par neto ieņēmumiem no 2003. gada lēmumā paredzētajām cesijām. Šajā nolūkā Komisija sāka aprēķināt
SNCM
naudas līdzekļu [likviditātes] vajadzības pārstrukturēšanas plāna īstenošanai. Pārstrukturēšanas plāna izmaksas, tās ieskatā, bija EUR 46 miljoni. Tā turpinājumā atņēma no 2002. gada 18. februāra (2002. gada plāna paziņošanas datums) līdz 2003. gada 9. jūlijam (2003. gada lēmuma pieņemšanas datums) veikto cesiju kopsummu, proti, EUR 26,25 miljonus, līdz ar to tā ieguva summu EUR 19,75 miljonu apmērā.
Attiecībā uz kompensējošajiem pasākumiem Komisija konstatēja, ka visi 2003. gada lēmumā paredzētie nosacījumi attiecībā uz iegādēm, flotes izmantošanu, aktīvu cesijām, aizliegumu piedāvāt zemākas cenas nekā tās, ko piedāvā citi konkurenti [..], un kuģu turp un atpakaļ pārvadājumu skaita ierobežošanu ar sākuma punktu Korsikā bija tikpat kā izpildīti. Tā kā šie nosacījumi bija izpildīti un paziņotais atbalsta apmērs bija ievērojami mazāks nekā 2003. gadā apstiprinātā summa, Komisija neuzskatīja par lietderīgu noteikt papildu pienākumus. Tādējādi pēc tam, kad Komisija bija ņēmusi vērā 2003. gada lēmumā paredzēto papildu cesiju apmēru, tā apstrīdētā lēmuma preambulas 434. apsvērumā uzskatīja, ka pārstrukturēšanas atbalsta atlikums EUR 15,81 miljonu apmērā ir ar kopējo tirgu saderīgs valsts atbalsts saskaņā ar EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu.
Apstrīdētā lēmuma rezolutīvajā daļā ir noteikts:
“1. pants
Kompensācija 53,48 miljonu euro apmērā, ko Francijas valsts samaksājusi sabiedrībai
SNCM
par sabiedriskā pakalpojuma saistībām laikposmā no 1991. līdz 2001. gadam, ir uzskatāms par nelikumīgu valsts atbalstu EK līguma 88. panta 3. punkta nozīmē, taču tas ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar minētā līguma 86. panta 2. punktu.
Sabiedrības
SNCM
negatīvā pārdošanas cena 158 miljonu euro apmērā, sabiedrības
CGMF
saistības segt sociālos pasākumus attiecībā pret darbiniekiem par summu 38,5 miljonu euro apmērā un sabiedrības
SNCM
kopīgā un vienlaicīgā rekapitalizācija, ko
CGMF
veica par summu 8,75 miljoni euro, nav uzskatāmas par valsts atbalstu EK līguma 87. panta 1. punkta nozīmē.
Pārstrukturēšanas atbalsts 15,81 miljona euro apmērā, ko Francija sniedza [
SNCM
], ir uzskatāms par nelikumīgu valsts atbalstu EK līguma 88. panta 3. punkta nozīmē, taču tas ir saderīgs ar kopējo tirgu saskaņā ar minētā līguma 86. panta 2. punktu.
2. pants
Šis lēmums ir adresēts Francijas Republikai.””
Prasība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar 2008. gada 17. decembrī Vispārējās tiesas kancelejā iesniegto prasības pieteikumu
Corsica Ferries
lūdza Vispārējo tiesu atcelt apstrīdēto lēmumu. Tā būtībā izvirzīja sešus pamatus savas prasības pamatojumam.
Pirmais pamats bija saistīts ar, kā apgalvots, pārāk plašu EKL 287. panta interpretāciju, kas izpaužoties kā apstrīdētā lēmuma pamatojuma nesniegšana, kā arī tiesību uz aizstāvību un tiesību efektīvi vērsties tiesā aizskārums. Otrais līdz sestais pamats bija saistīti ar EKL 87. un 88. panta un pamatnostādņu pārkāpumu. Šie pamati attiecās secīgi uz kapitālieguldījumu EUR 53,48 miljonu apmērā kā kompensāciju par sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu,
SNCM
cesiju par negatīvu pārdošanas cenu EUR 158 miljonu apmērā,
CGMF
kapitālieguldījumu EUR 8,75 miljonu apmērā, atbalsta pasākumiem indivīdiem EUR 38,5 miljonu apmērā un atlikumu EUR 22,52 miljonu apmērā, kas paziņots kā pārstrukturēšanas atbalsts.
Vispārējā tiesa apmierināja
Corsica Ferries
savas prasības par lēmuma atcelšanu pamatojumam izvirzīto trešo līdz sesto pamatu un atcēla apstrīdētā lēmuma 1. panta otro un trešo daļu.
Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā
Ar savu apelācijas sūdzību
SNCM
lūdz Tiesu:
—
pamatojoties uz LESD 265. panta 1. punktu un Eiropas Savienības Tiesas statūtu 61. pantu, daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir atcelta apstrīdētā lēmuma 1. panta otrā un trešā daļa, un
—
piespriest
Corsica Ferries
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Corsica Ferries
lūdz Tiesu:
—
atzīt par nepamatotām un noraidīt apelācijas sūdzības, kas iesniegtas šajās apvienotajās lietās, un
—
piespriest apelācijas sūdzību iesniedzējām atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus.
Francijas Republika lūdz Tiesu:
—
atcelt pārsūdzēto spriedumu, ciktāl ar to ir atcelta apstrīdētā lēmuma 1. panta otrā un trešā daļa;
—
pieņemt galīgo nolēmumu pēc būtības šajā tiesvedībā vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un
—
piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2013. gada 24. maija lēmumu lietas C‑533/12 P un C‑536/12 P rakstveida un mutvārdu procesā un galīgā sprieduma taisīšanai tika apvienotas.
Par apelācijas sūdzībām
Gan
SNCM
lietā C‑533/12 P, gan Francijas Republika lietā C‑536/12 P pret pārsūdzēto lēmumu izvirza četrus pamatus, kuri lielā mērā pārklājas. Līdz ar to tie ir jāizskata kopā.
Par pirmo pamatu – kļūdām tiesību piemērošanā attiecībā uz
SNCM
cesiju par negatīvu pārdošanas cenu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu pirmo pamatu saistībā ar
SNCM
cesiju par negatīvu pārdošanas cenu EUR 158 miljonu apmērā
SNCM
norāda, ka Vispārējā tiesa ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neievērojot Komisijas novērtējuma brīvību, un savā privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritērija interpretācijā, kas ir pretrunā LESD 345. pantam, ir sagrozījusi apstrīdēto lēmumu un nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.
Par Komisijas novērtējuma brīvības neievērošanu un pārbaudes Vispārējā tiesā apjomu
SNCM
ieskatā Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Komisijas novērtējuma brīvību attiecībā uz privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritērija piemērošanu. Proti, lai konstatētu atbalsta neesamību pārdošanā par negatīvo cenu, Komisija apstrīdētajā lēmumā salīdzināja cesijas negatīvo cenu un papildu atlaišanas pabalstus, kurus valsts būtu izmaksājusi
SNCM
likvidācijas gadījumā. Šie aprēķini ir balstīti uz lietas dalībnieču un neatkarīga eksperta iesniegtajiem datiem. Apšaubot Komisijas secinājumus, Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Komisijas novērtējuma brīvību sarežģītu ekonomisku jautājumu izvērtēšanā un esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
Corsica Ferries
norāda, ka saistībā ar valsts atbalsta kvalificēšanu un LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomu Savienības tiesai principā ir jāveic pilna pārbaude par šo jautājumu.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz Komisijas novērtējuma brīvību un pārbaudi tiesā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 88. punktā ir atgādinājusi pastāvīgo judikatūru saistībā ar “valsts atbalsta” jēdziena pārbaudes apjomu un tās raksturu.
Saskaņā ar šo judikatūru “valsts atbalsta” jēdzienam, kāds tas ir definēts Līgumā, ir juridisks raksturs un tas ir interpretējams saskaņā ar objektīviem elementiem. Šī iemesla dēļ Savienības tiesai principā ir pienākums, ņemot vērā gan konkrētos tajā izskatāmās lietas apstākļus, gan Komisijas veiktā novērtējuma tehnisko vai komplekso raksturu, veikt pilnīgu pārbaudi, lai noskaidrotu, vai pasākums ietilpst LESD 107. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Savienības tiesai ir jāpārbauda tostarp ne vien izvirzīto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un saskaņotība, bet arī tas, vai šie pierādījumi veido atbilstošo datu kopumu, kas ir jāņem vērā, lai izvērtētu sarežģītu situāciju, un vai šie pierādījumi ļauj pamatot no tiem izdarītos secinājumus (spriedumi Francija/
Ladbroke Racing
un Komisija, C‑83/98 P,
EU:C:2000:248
, 25. punkts; Komisija/
Scott
, C‑290/07 P,
EU:C:2010:480
, 64. un 65. punkts; kā arī
BNP Paribas
un
BNL
/Komisija, C‑452/10 P,
EU:C:2012:366
, 100. punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 90.–108. punktā likumīgi ir veikusi to objektīvo elementu pārbaudi, kurus Komisija ņēmusi vērā apstrīdētajā lēmumā, lai nodrošinātu pareizu LESD 107. panta piemērošanu, un darījusi to atbilstoši iepriekšējā punktā minētajai judikatūrai.
Turklāt, kā norādījis ģenerāladvokāts savu secinājumu 39. punktā, ir jākonstatē, ka pretēji
SNCM
apgalvojumiem Vispārējā tiesa nekādi nav apšaubījusi neatkarīgā eksperta darbus, kas ir ļāvuši pamatot apstrīdēto lēmumu.
Pēc šī lēmuma pārbaudes Vispārējā tiesa uzskatīja, ka Komisija nav pietiekami pamatojusi savu argumentāciju un ka tā ir balstījusies uz neobjektīviem un nepārbaudāmiem elementiem. Tādējādi ir jānoraida
SNCM
arguments, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot ievērojusi Komisijas novērtējuma brīvību vai esot aizstājusi Komisijas iecelta eksperta argumentāciju ar savu argumentāciju.
No iepriekš minētā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pareizi veikusi pilnīgu pārbaudi, kas tai bija jāveic saskaņā ar šī sprieduma 15. punktā minēto judikatūru.
Par privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritēriju
– Lietas dalībnieku argumenti
Attiecībā uz privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritērija interpretāciju
SNCM
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā ir noteikusi, ka Komisijai ir jādefinē attiecīgās dalībvalsts saimnieciskās darbības, “it īpaši ģeogrāfiskā un sektoru līmenī”, lai konstatētu, ka šīs valsts rīcība atbilst privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā pieņemtajai rīcībai. Apelācijas sūdzības iesniedzējs uzņēmums norāda, ka judikatūrā nostiprinātais atbilstošais kritērijs šīs pārbaudes veikšanai ir ieguldītāja lielums, nevis nozares, kurā ieguldītājs darbojas, lielums. Tādējādi Vispārējā tiesa esot pārkāpusi LESD 345. pantā noteikto un privātā ieguldītāja kritērija pārbaudes pamatā esošo pamatprincipu par diskriminācijas aizliegumu atkarībā no īpašumtiesību sistēmas.
Corsica Ferries
norāda, ka Vispārējai tiesai nevar tikt pārmests, ka tā ir pieprasījusi konkrēto saimniecisko darbību definīciju sektoru un ģeogrāfiskā līmenī, lai varētu pārbaudīt, vai Komisija patiešām savu vērtējumu par konkrētajiem pasākumiem ir balstījusi uz “atbilstošo datu kopumu”.
Francijas Republika apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, uzskatot, ka Komisija saistībā ar privātā ieguldītāja kritērija pārbaudi principā nevarēja ņemt vērā kaitējuma risku valsts kā globālas ekonomikas dalībnieces privātsektorā tēlam. Tā turklāt uzskata, ka, atzīstot par obligātu pietiekami nostiprinājušās vai pat pastāvīgas prakses esamību starp konkrētā sektora ieguldītājiem, pamatojoties uz objektīviem un pārbaudāmiem elementiem, Vispārējā tiesa ir noteikusi prasību, kas pārsniedz to, kas ir nepieciešams pareizai privātā ieguldītāja kritērija pārbaudes, kāda tā noteikta judikatūrā, piemērošanai.
Līdzīgi Francijas Republikai
SNCM
uzskata, ka, pārsūdzētā sprieduma 86., 87., 95. un 96. punktā izklāstot pilnībā judikatūrā formulētus kritērijus, tādus kā, piemēram, sektoru un ģeogrāfiskas analīzes ieviešana, pietiekami nostiprinājušās prakses parādīšana un pārāk augsta pierādīšanas standarta, lai pierādītu netieša materiāla labuma gūšanas iespējamību, noteikšana, Vispārējā tiesa, interpretējot privātā ieguldītāja tirgus ekonomikā kritēriju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
SNCM
turklāt norāda, ka, pārsūdzētā sprieduma 101.–108. punktā konstatējot, ka Komisija nav pierādījusi, ka Francijas valsts rīcību pamatoja saprātīga iespējamība gūt netiešu materiālu labumu, pat ilgtermiņā, Vispārējā tiesa esot noteikusi pārāk augstu pierādīšanas standartu. Lai noteiktu, vai valsts uzņēmuma privatizācija par negatīvu pārdošanas cenu ietver valsts atbalsta elementus, esot jāizvērtē, vai līdzīgos apstākļos privātais ieguldītājs, kurš lieluma ziņā var tikt pielīdzināts organizācijām, kuras darbojas valsts sektorā, varētu būt spiests izdarīt tāda paša apmēra kapitālieguldījumus vai arī būtu izvēlējies veikt tā likvidāciju.
SNCM
ieskatā netiešais labums, ko Francijas valsts var gūt no konkrētā pasākuma, ir jāuzskata par pierādītu ar iespējamo likvidācijas izmaksu salīdzinājumu ar cesijas negatīvo cenu.
Turklāt
SNCM
skatījumā Vispārējā tiesa ir pieprasījusi pierādīšanas standartu, kas praktiski neesot sasniedzams. Apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka izrādītos neiespējami precīzi kvantitatīvi noteikt nodarīto kaitējumu attiecīgās dalībvalsts tēla graušanas gadījumā. Šādai kvantitatīvai noteikšanai būtu jābalstās uz iepriekš grūti paredzamiem elementiem, tostarp tādēļ, ka tai būtu jābalstās ne tikai uz citu ekonomisko dalībnieku, piemēram, klientu, lietotāju, piegādātāju vai arī
SNCM
darbinieku, bet arī citu valsts uzņēmumu reakciju.
Corsica Ferries
uzskata, ka Vispārējā tiesa ir nodrošinājusi visu tā lietderīgo iedarbību informēta privātā ieguldītāja kritērijam, kas nozīmē, ka ir jāpierāda, ka dalībvalsts savā rīcībā ievēro ienesīguma perspektīvas ilgākā laikposmā, proti, jāpierāda konkrētās valsts rīcības ilgtermiņa ekonomiskā racionalitāte. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot noteikusi sankciju Komisijai, jo tā apstrīdētajā lēmumā nav juridiski pietiekami pierādījusi saprātīgu iespējamību Francijas valstij no konkrētās darbības gūt netiešu materiālu labumu, pat ilgtermiņā.
Attiecībā uz Francijas valsts saimniecisko darbību definīciju
SNCM
arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot sagrozījusi lēmumu, ciktāl tā ir konstatējusi, ka Komisija nav juridiski pietiekami definējusi valsts saimnieciskās darbības, saistībā ar kurām bija jāizvērtē konkrēto pasākumu ekonomiskā racionalitāte. Attiecībā uz jēdzieniem “pietiekami nostiprinājusies prakse” un “pastāvīga prakse”
SNCM
ieskatā pārsūdzēto spriedumu raksturo pamatojuma neesamība, jo Vispārējā tiesa nav definējusi šos jēdzienus.
– Tiesas vērtējums
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka valsts iestāžu iesaistīšanās uzņēmuma kapitālā, lai arī kādā veidā tā notiktu, var tikt uzskatīta par valsts atbalstu EKL 87. panta izpratnē, ja ir izpildīti šajā pantā minētie nosacījumi (spriedumi Spānija/Komisija, no C‑278/92 līdz C‑280/92,
EU:C:1994:325
, 20. punkts, kā arī Itālija un
SIM 2 Multimedia
/Komisija, C‑328/99 un C‑399/00,
EU:C:2003:252
, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tomēr arī saskaņā ar pastāvīgo judikatūru no vienlīdzīgas attieksmes pret valsts un privātiem uzņēmumiem principa izriet, ka kapitāls, ko valsts tieši vai netieši nodevusi uzņēmuma rīcībā tādos apstākļos, kas atbilst parastiem tirgus apstākļiem, nav atzīstams par valsts atbalstu (spriedums Itālija un
SIM 2 Multimedia
/Komisija,
EU:C:2003:252
, 37. punkts un tajā minētā judikatūra). Tādējādi nosacījumi, kuriem ir jāatbilst pasākumam, lai to varētu kvalificēt par “atbalstu” LESD 107. panta izpratnē, nav izpildīti, ja saņēmējs valsts uzņēmums tādu pašu labumu kā to, ko tas guvis līdz ar valsts līdzekļu nodošanu tā rīcībā, būtu varējis gūt apstākļos, kas atbilst parastiem tirgus apstākļiem, un šis novērtējums valsts uzņēmumu gadījumā principā tiek veikts, piemērojot privātā ieguldītāja kritēriju (skat. spriedumu Komisija/
EDF
, C‑124/10 P,
EU:C:2012:318
, 78. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar Tiesas judikatūru ir jānošķir dalībvalsts kā uzņēmuma akcionāres loma, no vienas puses, no valsts lomas, tai rīkojoties kā valsts varas nesējai, no otras puses. Privātā ieguldītāja kritērija piemērojamība galu galā ir atkarīga no tā, ka attiecīgā dalībvalsts piešķir ekonomiskas priekšrocības uzņēmumam akcionāres statusā, nevis valsts varas nesējas statusā (skat. spriedumus Spānija/Komisija,
EU:C:1994:325
, 22. punkts, kā arī Komisija/
EDF
,
EU:C:2012:318
, 80. un 81. punkts).
Tādējādi ir jānovērtē, vai līdzīgos apstākļos privāts ieguldītājs, kura lielums ir salīdzināms ar organizāciju, kas pārvalda publisko sektoru, lielumu, varētu būt spiests veikt tāda paša apmēra kapitālieguldījumus (spriedums Itālija un
SIM 2 Multimedia
/Komisija,
EU:C:2003:252
, 38. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saistībā ar šo analīzi ir jānovērtē, vai šādu pasākumu parastos tirgus apstākļos būtu veicis privāts ieguldītājs, kas ir situācijā, kura būtu vistuvākā attiecīgās dalībvalsts situācijai, un ir jāņem vērā vienīgi priekšrocības un pienākumi, kas ir saistīti ar valsts kā akcionāres statusu, izslēdzot tos, kas ir saistīti ar tās kā valsts varas nesējas statusu (spriedums Komisija/
EDF
,
EU:C:2012:318
, 79. punkts).
Turklāt, ja nav iespējams salīdzināt valsts uzņēmuma situāciju ar situāciju, kādā ir privāts uzņēmums, “parastie tirgus apstākļi” ir jānovērtē, pamatojoties uz pieejamajiem objektīviem un pārbaudāmiem elementiem (spriedumi
Chronopost
u.c./
Ufex
u.c., C‑83/01 P, C‑93/01 P un C‑94/01 P,
EU:C:2003:388
, 38. punkts, un Komisija/
EDF
,
EU:C:2012:318
, 101. un 102. punkts).
Attiecībā uz privātā ieguldītāja kritērija pārbaudes novērtēšanu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 86. punktā uzskatīja, ka Komisijai ir jādefinē attiecīgās dalībvalsts saimnieciskās darbības, it īpaši ģeogrāfiskā un sektoru līmenī, attiecībā uz kurām ir jāizvērtē šīs valsts rīcības ilgtermiņa ekonomiskā racionalitāte. Turklāt minētā sprieduma 95.–100. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka vienīgi privāto uzņēmumu “pietiekami nostiprinājusies prakse” vai “pastāvīgā prakse” var tikt izmantota, lai veiktu šo kritērija pārbaudi.
Šajā ziņā ir jānorāda, ka šādām prasībām nav absolūtas nozīmes, bet tās attiecīgā gadījumā var vienīgi ļaut identificēt privāto ieguldītāju, kurš ir salīdzināms ar valsts uzņēmumu, kura labā piemērots privātā ieguldītāja kritērijs.
Ar šādu formulējumu Vispārējā tiesa nav noteikusi specifiskas prasības attiecībā uz to pierādījumu raksturu, ar kuriem var tikt konstatēts, ka racionāls privātais ieguldītājs, kura situācija ir vislīdzīgākā valsts uzņēmuma situācijai, būtu veicis konkrēto kapitālieguldījumu, bet pārsūdzētā sprieduma 93. un 94. punktā secinājusi, ka Komisija nav juridiski pietiekami definējusi Francijas valsts saimnieciskās darbības, attiecībā uz kurām konkrētajā gadījumā bija jānovērtē konkrēto pasākumu ekonomiskā racionalitāte, un ka Vispārējai tiesai nav iespējams pārbaudīt šajā lietā aplūkotās negatīvās cesijas cenas ilgtermiņa ekonomisko racionalitāti.
Vispārējā tiesa pareizi ir identificējusi dalībvalsts lēmuma piešķirt ekonomisku priekšrocību uzņēmumam ilgtermiņa ekonomiskās racionalitātes kritēriju, kuram katrā ziņā ir jābūt izpildītam, lai varētu tikt uzskatīts, ka privātā ieguldītāja kritērijs ir ievērots. To darot, tā nav pārkāpusi LESD 345. pantu.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja valsts ieguldītāja kapitāls tiek ieguldīts pilnīgi neatkarīgi no jebkādām ienesīguma perspektīvām, pat ilgtermiņā, šāds ieguldījums ir jāuzskata par atbalstu LESD 107. panta izpratnē un tā saderība ar kopējo tirgu ir jānovērtē vienīgi atbilstoši šajā tiesību normā paredzētajiem kritērijiem (šajā ziņā skat. spriedumu Itālija/Komisija, C‑303/88,
EU:C:1991:136
, 22. punkts).
Pretēji tam, ko apgalvo Francijas Republika, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 85. punktā principā nav izslēgusi, ka dalībvalsts kā globālā ieguldītāja tirgus ekonomikā tēla aizsardzību īpašos apstākļos un ar īpaši pārliecinošu argumentāciju var uzskatīt par [pietiekamu] pamatojumu, lai pierādītu tādu papildu izmaksu kā papildu atlaišanas pabalsti uzņemšanās ekonomisko racionalitāti ilgtermiņā.
Tomēr Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 85. punktā pamatoti ir konstatējusi, ka atsauces kopsavilkuma veidā uz dalībvalsts kā globālā tirgus dalībnieka tēlu nav pietiekamas, lai pamatotu secinājumu par valsts atbalsta neesamību Savienības tiesību izpratnē.
SNCM
pirmais pamats arī nevar tikt atbalstīts, ciktāl ar to Vispārējai tiesai tiek pārmests, ka tā pārsūdzētā sprieduma 101.–108. punktā Komisijai ir noteikusi pārmērīgu pierādījumu standartu, lai pierādītu, ka Francijas valsts rīcību pamatoja saprātīga iespējamība gūt materiālu labumu, pat ilgtermiņā. Šajā ziņā no pārsūdzētā sprieduma izriet, ka Komisija ir vienīgi apgalvojusi, ka Francijas valsts tēls tiktu grauts sociālo nemieru dēļ. Ņemot vērā īpaši šī sprieduma 41. punktā konstatēto, šāda argumentācija nevar tikt atbalstīta.
Tādējādi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 108. punktā likumīgi varēja konstatēt, ka Francijas valsts rīcības ilgtermiņa ekonomiskā racionalitāte nav pietiekami juridiski pierādīta.
Attiecībā uz
SNCM
apgalvojumu par Komisijas lēmuma sagrozīšanu,
SNCM
nav pierādījusi, ka Vispārējā tiesa būtu sagrozījusi šo lēmumu, proti, ka tā būtu veikusi acīmredzami kļūdainu tā interpretāciju.
Attiecībā uz
SNCM
kritiku, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav definējusi jēdzienus “pietiekami nostiprinājusies prakse” un “pastāvīgā prakse”, ir jākonstatē, kā to darījis arī ģenerāladvokāts savu secinājumu 62. punktā, ka šie izteicieni ir skaidri un norāda uz faktu vērtējumu un ka, bez šaubām, viens vai vairāki piemēri nevar tikt uzskatīti par “pietiekami nostiprinājušos praksi” vai “pastāvīgu praksi”.
Līdz ar to pirmais pamats ir jānoraida pilnībā.
Par otro pamatu – kļūdām tiesību piemērošanā attiecībā uz kapitālieguldījumu EUR 8,75 miljonu apmērā
Lietas dalībnieku argumenti
SNCM
norāda, ka, savā vienlaicīgo kapitālieguldījumu veikšanas apstākļu salīdzināmības vērtējumā neņemot vērā visus attiecīgos elementus, it īpaši jautājumu par fiksēto ienesīgumu un laušanas klauzulas ietekmi, Vispārējā tiesa esot sagrozījusi apstrīdēto lēmumu.
SNCM
ieskatā jautājumu par fiksēto ienesīgumu Komisija ir labi analizējusi apstrīdētā lēmuma 361.–363. punktā. Tātad Komisija esot konstatējusi, ka Francijas valsts kapitālieguldījuma
SNCM
fiksētais ienesīgums 10 % apmērā ir uzskatāms par atbilstošu privātā ieguldītāja kapitālieguldījuma ilgtermiņa rentabilitāti.
Turklāt
SNCM
ieskatā Komisija ir atbilstoši precizējusi iemeslu, kura dēļ tā uzskatīja, ka laušanas klauzula nevar likt apšaubīt vienlīdzīgu attieksmi starp vienlaicīgiem ieguldītājiem. Proti, pretēji tam, ko Vispārējā tiesa nosprieda pārsūdzētā sprieduma 127. punktā, Komisija taču esot norādījusi, ka šī klauzula attiecas nevis uz privāto uzņēmēju un valsts vienlaicīgiem ieguldījumiem privatizētajā
SNCM
, bet gan uz pilnīgu
SNCM
cesiju privātajiem pārņēmējiem. Laušanas klauzula tādējādi esot piesaistīta
SNCM
cesijai un būtu jāanalizē tās kontekstā, un šajos apstākļos tā nevarot tikt ņemta vērā saistībā ar valsts un privāto pārņēmēju vienlaicīga ieguldījuma, kas izdarīts pēc šīs cesijas, analīzi.
SNCM
uzskata, ka laušanas klauzulas vērtība
SNCM
cesijas brīdī ir tikusi iekļauta negatīvajā [pārdošanas] cenā EUR 158 miljonu apmērā. Tā kā
SNCM
cesija ir notikusi par tirgus cenu, šī laušanas klauzulas vērtība tika iekļauta šajā cesijas cenā un nevarēja tikt uzskatīta par tādu, kas ieguvējiem piešķir priekšrocības. Tādējādi tā vairs nav jāņem vērā brīdī, kad tiek izvērtēts, vai Francijas valsts vienlaicīgais ieguldījums atbilst vienlīdzīgas attieksmes pret ieguldītājiem principam, jo tad minētās klauzulas vērtība tiktu ņemta vērā divas reizes.
Attiecībā uz uzņēmuma privatizācijas konteksta ņemšanu vērā, kurā iekļaujas kapitālieguldījums EUR 8,75 miljonu apmērā
SNCM
kapitālā, tā uzskata, ka saistības, kas norāda uz Francijas valsts veiktajiem pasākumiem saistībā ar
SNCM
privatizāciju, proti, negatīvo cenu EUR 158 miljonu apmērā un norēķinu konta avansu EUR 38,5 miljonu apmērā, nevar tikt no jauna ņemtas vērā minētā kapitālieguldījuma izvērtēšanā. Atkārtota negatīvās cenas un kapitālieguldījuma ņemšana vērā, lai izvērtētu avansu norēķinu kontā, nozīmē, ka šī cena un šis ieguldījums tiks ņemti vērā divas reizes.
Francijas Republika norāda, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar EKL 87. panta 1. punkta pārkāpumu, uzskatot, ka Komisija neesot ņēmusi vērā visus atbilstošos elementus saistībā ar vērtējumu par
SNCM
valsts akcionāra
CGMF
kapitālieguldījuma EUR 8,75 miljonu apmērā salīdzināmību ar privāto pārņēmēju kapitālieguldījumu EUR 26,25 miljonu apmērā un ka Komisijai esot bijusi jāņem vērā cesijas laušanas klauzula, par kuru privātie pārņēmēji bija vienojušies saistībā ar
SNCM
privatizāciju.
Corsica Ferries
norāda, ka laušanas klauzulas vērtības noteikšanai cesijas par negatīvu cenu EUR 158 miljonu apmērā brīdī nav ietekmes uz Vispārējās tiesas argumentāciju un uz to, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā ir atturējusies veikt padziļinātu minētās klauzulas ekonomisko seku analīzi tādējādi, ka, ja tās vērtība būtu iekļauta iepriekš minētajā negatīvajā pārdošanas cenā – lai gan tas tā nav –, Komisijai tā būtu bijusi jāpaskaidro skaidri un pārskatāmi.
Tiesas vērtējums
Ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 117. punktā pamatoti ir konstatējusi, ka tas vien, ka kapitālieguldījums ir ticis veikts kopā un vienlaicīgi ar privātajiem ieguldītājiem, automātiski neizslēdz kvalifikāciju par valsts atbalstu. Citi elementi, it īpaši valsts un privāto akcionāru vienlīdzība, arī ir jāņem vērā.
Pārsūdzētā sprieduma 130. punktā Vispārējā tiesa ir secinājusi, ka cesijas laušanas klauzula vismaz var novērst kaitējuma risku privātajiem pārņēmējiem gadījumā, ja iestājas kāds no šiem klauzulas piemērošanas nosacījumiem, un ka minētajai klauzulai līdz ar to ir reāla finansiāla vērtība. Vispārējās tiesas ieskatā šī klauzula tātad var mainīt privāto pārņēmēju un
CGMF
kapitālieguldījumu riska profilus un tādējādi likt apšaubīt ieguldīšanas apstākļu salīdzināmību.
Ir jākonstatē, ka apelācijas sūdzību iesniedzējas nav pierādījušas Vispārējās tiesas šajā ziņā pieļautas kļūdas tiesību piemērošanā esamību.
Arguments, saskaņā ar kuru laušanas klauzulas vērtība ir iekļauta
SNCM
cesijas cenā un ka šī klauzula nevarēja vairs tikt ņemta vērā, lai izvērtētu valsts un privāto akcionāru kapitālieguldījumu salīdzināmību, ir jānoraida.
Proti, kā Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma 111. punktā, attiecīgā kopīgā un vienlaicīgā parakstīšanās [uz jaunām akcijām] bija noteikta jau vienošanās protokolā attiecībā uz konkrēto cesiju. Līdz ar to ir skaidrs, ka konkrētais kapitālieguldījums bija paredzēts saistībā ar daļēju
SNCM
privatizāciju.
Kā to atzīst Francijas Republika, laušanas klauzulas piemērošanas gadījumā sākotnējam akcionāram, kas ir cedējis savas kapitāldaļas pārņēmējam, šim pārņēmējam ir jāatlīdzina tā kapitālieguldījums un tādējādi, pretstatā sākotnējam akcionāram, pārņēmējam ir iespēja atgūt savu kapitālieguldījumu laušanas klauzulas piemērošanas gadījumā un atbrīvoties no atbildības konkrētajā valsts uzņēmumā.
Šajos apstākļos ir skaidrs, ka laušanas klauzula var radīt sekas attiecībā uz šīs rekapitalizācijas nosacījumiem un ietekmēt salīdzināmības nosacījumus.
Ņemot vērā, ka Vispārējā tiesa ir izvirzījusi šīs ietekmes elementus, tā varēja pamatoti secināt, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā nedrīkstēja neveikt padziļinātu cesijas laušanas klauzulas ekonomisko seku analīzi. Kā ģenerāladvokāts uzsvēris savu secinājumu 115. punktā, Vispārējā tiesa pamatoti ir konstatējusi, ka Komisija nav argumentējusi vai nav pietiekami argumentējusi savu lēmumu par vienlīdzīgu attieksmi pret valsts un privātajiem ieguldījumiem
SNCM
.
Līdz ar to otrais pamats ir jānoraida, nepārbaudot jautājumu par
CGMF
kapitālieguldījuma ienesīguma vērtējumu.
Par trešo pamatu – kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz atbalsta pasākumiem indivīdiem EUR 38,5 miljonu apmērā
Lietas dalībnieku argumenti
SNCM
ieskatā Vispārējā tiesa ir sagrozījusi apstrīdēto lēmumu, konstatējot, ka Komisija esot apgalvojusi, ka tas, ka konkrētais pasākums neizriet no stingriem likumiskiem pienākumiem, tā rakstura dēļ varēja izslēgt tā kvalificēšanu par valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta izpratnē.
Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pārkāpjot Komisijas novērtējuma brīvību sarežģītu ekonomisko situāciju vērtējumā. Pārsūdzētā sprieduma 144. punktā secinot, ka “darījumu konta esamība iedrošina
SNCM
darbiniekus pamest uzņēmumu vai vismaz to pamest, nerisinot sarunas par viņu aiziešanu, it īpaši attiecībā uz papildu atlaišanas pabalsta iespējamo piešķiršanu [..], un viss tas rada netiešu ekonomisku priekšrocību
SNCM
”, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi acīmredzamas kļūdas vērtējumā pārbaudes, kas tiek prasīta, pārbaudot sarežģītas ekonomiskas situācijas, robežas.
Vispārējā tiesa neesot juridiski pietiekami pamatojusi savu lēmumu attiecībā uz priekšrocībām, kuras esot saņēmusi
SNCM
. Proti, tās vērtējums attiecībā uz darījumu kontu pārsūdzētā sprieduma 144. punktā neļauj saprast iemeslus, kādēļ Komisija esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, atbalsta pasākumus indivīdiem nekvalificējot par “valsts atbalstu”.
Turklāt
SNCM
un Francijas Republika uzskata, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts pamatojums. Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi Komisijas konstatējumu, saskaņā ar kuru “pat tad, ja summu EUR 38,5 miljonu apmērā pieskaitītu valsts veiktajam kapitālieguldījumam EUR 142,5 miljonu apmērā, koriģētā negatīvā pārdošanas cena, proti, EUR 196 miljoni, joprojām būtu ievērojami zemāka par izmaksām,
SNCM
likvidējot ar tiesas lēmumu”. Tātad Komisija ir secinājusi, ka likvidācijas izmaksas Francijas valstij būtu daudz augstākas nekā negatīvā cena, pat tai pieskaitot atbalsta indivīdiem summu.
Šajā ziņā atbalsta pasākumus indivīdiem EUR 38,5 miljonu apmērā kvalificējot par “valsts atbalstu” EKL 87. panta 1. punkta izpratnē un papildus nepārbaudot, vai šie pasākumi atbilst informēta privātā ieguldītāja kritērijam, Vispārējā tiesa neesot juridiski pietiekami pamatojusi savu lēmumu.
Corsica Ferries
norāda, ka tieši tādēļ, ka Komisija nevarēja konstatēt papildu sociālo pabalstu sistēmas normālu piemērošanu darba līgumu laušanas dēļ saistībā ar darījumu konta mehānismu, tā saņēma Vispārējās tiesas kritiku.
Tiesas vērtējums
Pamatojoties uz šī sprieduma 14.–16. punktā minētajiem apsvērumiem, Tiesa konstatē, ka Vispārējās tiesas veiktā pārbaude pārsūdzētā sprieduma 144. punktā atbilst pārbaudes pakāpei, kāda tai ir jāveic.
Attiecībā uz
SNCM
un Francijas Republikas argumentu, saskaņā ar kuru Vispārējai tiesai papildus bija jāpārbauda, vai summu EUR 38,5 miljonu apmērā pamatoja privātā ieguldītāja kritērijs, ir jāatgādina, ka Tiesa nav atbalstījusi pirmo pamatu saistībā ar papildu atlaišanas pabalstu EUR 158 miljonu apmērā kvalifikāciju.
Kā ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 132. punktā, summa EUR 38,5 miljonu apmērā darījumu kontā arī bija paredzēta, lai attiecīgā gadījumā tiktu izmaksāta papildu atlaišanas pabalstu veidā.
Apelācijas sūdzību iesniedzējas neizvirza nevienu argumentu, kas pierādītu, ka šīs summas EUR 38,5 miljonu apmērā raksturs būtu bijis citāds nekā summai EUR 158 miljonu apmērā, kas izvērtēta saistībā ar pirmā pamata pārbaudi attiecībā uz privātā ieguldītāja kritērija piemērošanu.
Ģenerāladvokāta secinājumu 122.–137. punktā izklāstīto iemeslu dēļ Tiesa uzskata, ka Vispārējā tiesa savā ar šo pamatu saistīto konstatējumu un argumentu pārbaudē nav sagrozījusi apstrīdēto lēmumu un ir juridiski pietiekami pamatojusi pārsūdzēto spriedumu.
Tādēļ trešais [apelācijas sūdzību] pamats ir jānoraida.
Par ceturto pamatu – kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz pārstrukturēšanas atlikumu EUR 15,81 miljona apmērā
Lietas dalībnieku argumenti
SNCM
un Francijas Republika uzskata, ka Vispārējās tiesas argumentācija attiecībā uz pārstrukturēšanas atlikumu EUR 15,81 miljona apmērā ir kļūdaina.
Apelācijas sūdzību iesniedzējas norāda, ka Vispārējās tiesas argumentācija pārsūdzētā sprieduma 148.–153. punktā ir balstīta uz premisu, saskaņā ar kuru Komisija uzskatīja, ka 2006. gada plāns neietver valsts atbalsta elementus. Tādējādi ar savām apelācijas sūdzībām apelācijas sūdzību iesniedzējas tiecas pierādīt, ka Vispārējā tiesa savā 2006. gada plāna pasākumu analīzē ir pieļāvusi kļūdas tiesību piemērošanā un nav izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu.
Tiesas vērtējums
No apelācijas sūdzību iesniedzēju iesniegtajiem procesuālajiem rakstiem izriet, ka šis ceturtais pamats ir atkarīgs no Tiesas lēmuma apmierināt iepriekšējos minēto apelācijas sūdzību atbalstam izvirzītos pamatus.
Šī sprieduma 39., 55. un 66. punktā Tiesa ir noraidījusi pirmos trīs pamatus un pārsūdzēto spriedumu atstājusi negrozītu.
Šajos apstākļos, neesot nepieciešamībai izvērtēt apelācijas sūdzību iesniedzēju izvirzītos argumentus, ceturtais pamats ir jānoraida kā neiedarbīgs.
Tā kā neviens no apelācijas sūdzību iesniedzēju izvirzītajiem pamatiem nav atzīts par pamatotu, apelācijas sūdzības lietās C‑533/12 P un C‑536/12 P ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī paša reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
Tā kā
Corsica Ferries
ir lūgusi piespriest
SNCM
un Francijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tām spriedums nav labvēlīgs, tām ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
apelācijas sūdzības noraidīt;

2)
Société nationale maritime Corse-Méditérrannée (SNCM)

SA
un Francijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī vienādās daļās atlīdzina
Corsica Ferries France SAS
radušos tiesāšanās izdevumus
.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.