CELEX: 62013CJ0525
Eelotsusetaotlus
Ühine põllumajanduspoliitika
Määrus (EÜ) nr 2419/2001
Teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem
Pindalatoetuse taotlus
Artikkel 33
Sanktsioonid
Tahtlik eeskirjade eiramine

Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (
EÜT L 327, lk 11
; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308), mida on muudetud komisjoni 23. jaanuari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 118/2004 (
ELT L 17, lk 7
; ELT eriväljaanne 03/42, lk 223), (edaspidi „määrus nr 2419/2001”), artiklit 33 koostoimes selle määruse artikli 31 lõikega 2.
See eelotsusetaotlus esitati Vlaams Gewesti (Flaami piirkond) ja H. Van Den Broecki vahelises kohtuvaidluses H. Van Den Broeckile 2003. aastal põllukultuuride eest antud kogu toetuse tagasinõudmise üle selle asutuse poolt põhjusel, et H. Van Den Broeck oli toetusetaotlust täites eiranud tahtlikult eeskirju.
Õiguslik raamistik
Määrus (EMÜ) nr 3508/92
Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (
EÜT L 355, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223), mida on muudetud nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1593/2000 (
EÜT L 182, lk 4
; ELT eriväljaanne 03/30, lk 94), (edaspidi „määrus nr 3508/92”), sätestab artikli 1 lõikes 1:
„Iga liikmesriik loob ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, edaspidi „ühtne süsteem”, kohaldades seda:
a)
põllukultuurisektoris:
i)
[nõukogu 17. mai 1999. aasta] määrusega (EÜ) nr 1251/1999[, millega kehtestatakse teatavate põllukultuuride tootjatele toetussüsteem (
EÜT L 160, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 322), mida on muudetud nõukogu 14. detsembri 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 2704/1999 (
EÜT L 327, lk 12
; ELT eriväljaanne 03/27, lk 469)] teatavate põllukultuuride tootjatele kehtestatud toetussüsteemi suhtes;
ii)
[nõukogu 22. detsembri 1995. aasta] määruse (EÜ) nr 3072/95 [riisituru ühise korralduse kohta (
EÜT L 329, lk 18
; ELT eriväljaanne 03/18, lk 343), mida on muudetud nõukogu 28. septembri 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 2072/98 (
EÜT L 265, lk 4
)] artikliga 6 kehtestatud riisitootjate toetuskava suhtes;
iii)
[nõukogu 30. juuli 1996. aasta] määrusega (EÜ) nr 1577/96[, millega kehtestatakse erimeede teatavate kaunviljade suhtes (
EÜT L 206, lk 4
; ELT eriväljaanne 03/19, lk 341), mida on muudetud komisjoni 22. septembri 1997. aasta määrusega (EÜ) nr 1826/97 (
EÜT L 260, lk 11
; ELT eriväljaanne 03/21, lk 391)] teatavate kaunviljade suhtes kehtestatud erimeetmete suhtes;
b)
loomakasvatussektoris:
[...]
iii)
nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1255/1999 (piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta [(
EÜT L 160, lk 48
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 366)]) artikli 19 alusel kehtestatud otsetoetuste suhtes,
[...]”
Selle määruse artikli 6 lõigetes 1 ja 6 on ette nähtud:
„1.   Selleks et vastata käesoleva määrusega reguleeritud ühe või mitme ühenduse kava tingimustele, peab iga tootja esitama igal aastal pindalatoetuse taotluse, märkides:
—
põllumajanduslikud maatükid, sh söödataimede all oleva pinna, viljelusmaa tootmisest kõrvaldatud ja kesaks jäetud põllumajanduslikud maatükid,
—
vajaduse korral muud vajalikud andmed, mis on ette nähtud ühenduse kavadega seotud määrustes või asjassepuutuva liikmesriigi eeskirjades.
[...]
6.   Põllumajandustootjad märgivad iga deklareeritud põllumajandusliku maatüki kohta selle pindala ja asukoha, et maatükki saaks põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteemis kindlaks teha.”
Määrus nr 2419/2001
Määrusega nr 2419/2001 kehtestatakse ühtse süsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad.
Selle määruse põhjendustes 32–34 on märgitud:
„(32)
Ühenduse finantshuvide tõhusaks kaitsmiseks tuleks võtta asjakohased meetmed, et võidelda eeskirjade eiramise ja pettuste vastu. Nii pindalatoetuse kui ka loomapidamistoetuse kohta tuleks ette näha eraldi sätted, kuna need toetuskavad on olemuselt erinevad.
(33)
Tuleks kehtestada vähendamised ja väljaarvamised, võttes arvesse proportsionaalsuse põhimõtet ning vääramatu jõu esinemisega seotud eriprobleeme ning erandlikke ja põllumajandusettevõtjast sõltumatuid asjaolusid. Kõnealused vähendamised ja väljaarvamised tuleks liigitada vastavalt eeskirjade eiramise tõsidusele ning näha vajaduse korral teatavaks ajaks ette täielik väljaarvamine ühest või mitmest toetuskavast.
(34)
Vähendamisi ja väljaarvamisi käsitlevate sätete puhul tuleks arvesse võtta mitme ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga hõlmatud toetuskava iseärasusi. Pindalatoetuse taotluste puhul mõjutavad eeskirjade eiramised maatükkide teatavaid osi ning liiga suure pindala deklareerimise ühe maatüki kohta saab tasaarvestada sama põllukultuurirühma teise maatüki deklaratsioonidega, milles on liiga väike pindala. [...] Pindalatoetuse taotluste osas eeskirjade eiramise avastamise korral tuleks ette näha, et teatava lubatud ületamismäära piires tuleks toetusetaotlusi üksnes korrigeerida ning vähendamistega tuleks alustada alles siis, kui kõnealust lubatud ületamismäära on ületatud. [...]”
Nimetatud määruse artikli 2 punkti i kohaselt on pindalatoetuse taotlus:
„[T]aotlus toetuse maksmiseks [määruse nr 3508/92] artikli 1 lõike 1 punktis a ja punkti b alapunktis iii osutatud toetuskavade alusel ning taotluse juurde kuuluv mis tahes muud liiki maakasutuse deklaratsioon, eelkõige loomapidamise toetuse taotluse korral esitatav söödamaa deklaratsioon”.
Määruse nr 2419/2001 IV jaotise I peatükk „Tähelepanekud seoses pindalatoetuste taotlustega” koosneb artiklitest 30–35. Määruse artikkel 30 „Üldpõhimõtted” on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva peatüki kohaldamisel eristatakse järgmisi põllukultuurirühmi:
a)
[nõukogu 17. mai 1999. aasta] määruse (EÜ) nr 1254/1999 [veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (
EÜT L 160, lk 21
; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339)] artikli 12 kohaldamisel deklareeritud söödamaad;
b)
muud söödamaad kui karjamaa ja muud kui [määruse nr 1254/1999] artikli 13 lõike 3 punktis b määratletud põllukultuuride tootmiseks kasutatavad söödamaad, mis on deklareeritud kõnealuse määruse artikli 13 kohaldamisel;
c)
[määruse nr 1254/1999] artikli 13 lõike 3 punktis c määratletud karjamaa, mis on deklareeritud kõnealuse määruse artikli 13 kohaldamisel;
d)
[määruse nr 1255/1999] artikli 19 kohaldamisel deklareeritud püsirohumaa;
e)
haritavad maad, mille suhtes kohaldatakse erinevat toetuse määra;
f)
tootmisest kõrvaldatud maad ja vajaduse korral sellised tootmisest kõrvaldatud maad, mille suhtes kohaldatakse erinevat toetuse määra.”
Määruse nr 2419/2001 artikli 31 „Arvutamise alus” lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Kui selgub, et põllukultuurirühma kindlaksmääratud ala on suurem kui toetusetaotluses deklareeritud pindala, lähtutakse toetuse arvutamisel deklareeritud pindalast.
2.   Kui pindalatoetuse taotluses deklareeritud pindala ületab kõnealuse põllukultuuri rühma jaoks haldus- ja kohapealsete kontrollide tulemusena kindlaksmääratud pindala, arvutatakse toetus kõnealuse põllukultuuri rühma jaoks kindlaksmääratud pindala põhjal, ilma et see piiraks artiklite 32–35 kohaste vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamist.”
Selle määruse artiklis 32 „Vähendamised ja väljaarvamised liiga suure pindala deklareerimise puhul” on ette nähtud:
„1.   Kui teatava põllukultuuri rühma puhul deklareeritud pindala on suurem kui artikli 31 lõike 2 kohaselt kindlaksmääratud pindala, lähtutakse toetuse arvutamisel kindlaksmääratud pindalast, mida vähendatakse leitud vahe kahekordse väärtuse võrra, kui see vahe on suurem kui kas kaks hektarit või 3% kindlaksmääratud pindalast, kuid mitte suurem kui 20% kindlaksmääratud pindalast.
Asjaomasele põllukultuurirühmale ei anta pindalatoetust juhul, kui leitud vahe on üle 20% kindlaksmääratud pindalast.
2.   Kui [määruse nr 3508/92] artikli 1 lõike 1 punktis a osutatud toetuskavade alusel toetusetaotlusega hõlmatud kindlaksmääratud üldpindala puhul ületab deklareeritud pindala artikli 31 lõike 2 kohaselt kindlaksmääratud pindala rohkem kui 30%, ei anta nende toetuskavade alusel kõnealusel kalendriaastal põllumajandusettevõtjale toetust, mida tal oleks olnud õigus saada vastavalt artikli 31 lõikele 2.
Kui vahe on suurem kui 50%, arvatakse talupidaja veel kord toetuse saajate hulgast välja toetuse suuruse ulatuses, mis vastab deklareeritud pindala ja kindlaksmääratud pindala vahele vastavalt artikli 31 lõikele 2. Kõnealune summa tasaarvestatakse kõikide [määruse nr 3508/92] artikli 1 lõikes 1 osutatud toetuskavade kohaste toetusemaksetega, mida talupidajal on õigus saada taotluste raames, mis ta esitab kolme kalendriaasta jooksul pärast kalendriaastat, mil eeskirjade eiramine on avastatud. Kui summat ei saa kõnealuste toetusemaksetega täielikult tasaarvestada, tühistatakse võlgnevus.”
Nimetatud määruse artiklis 33 „Tahtlik eeskirjade järgimata jätmine” on sätestatud:
„Kui deklareeritud pindala ja artikli 31 lõike 2 kohaselt kindlaksmääratud pindala erinevused tulenevad tahtlikest eeskirjade eiramistest, ei anta asjaomase toetuskava alusel kõnealusel kalendriaastal põllumajandusettevõtjale toetust, mida tal oleks olnud õigus saada vastavalt artikli 31 lõikele 2.
Kui vahe on suurem kui 20% kindlaksmääratud pindalast, arvatakse talupidaja veel kord toetuse saajate hulgast välja toetuse suuruse ulatuses, mis vastab deklareeritud pindala ja kindlaksmääratud pindala vahele vastavalt artikli 31 lõikele 2. Kõnealune summa tasaarvestatakse kõikide [määruse nr 3508/92] artikli 1 lõikes 1 osutatud toetuskavade kohaste toetusemaksetega, mida talupidajal on õigus saada taotluste raames, mis ta esitab kolme kalendriaasta jooksul pärast kalendriaastat, mil eeskirjade eiramine on avastatud. Kui summat ei saa kõnealuste toetusemaksetega täielikult tasaarvestada, tühistatakse võlgnevus.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
H. Van Den Broeck on põllumajandustootja. 9. mail 2003 esitas ta Vlaams Gewestile 2003. aasta eest pindalatoetuse taotluse määruse nr 2419/2001 artikli 2 punkti i tähenduses. Kõnealune taotlus puudutas mitut põllukultuuri, täpsemalt maisi (78,34 hektarit) ja kuivanult koristatavaid herneid (8,2 hektarit), ning tootmisest kõrvale jäetud maad (10,08 hektarit).
H. Van Den Broeck sai 30. jaanuaril 2004 toetust kogusummas 21072,42 eurot. Samas ei antud toetust maatüki eest, mis oli ette nähtud kuivanult koristatavate herneste tarbeks, kuna Vlaams Gewest tuvastas, et ilmselgelt ei koristatud neid herneid kuivanult. Vastupidi kuivanud hernestele ei loeta värskeid herneid eelnimetatud toetuse kõlblikuks põllukultuuriks.
Vlaams Gewest esitas 30. juunil 2005 määruse nr 2419/2001 artikli 33 alusel H. Van Den Broeckile kõigi põllukultuuride eest – välja arvatud herned – makstud toetuse tagasimaksmise nõude, sest H. Van Den Broeck oli 2003. aastal esitatud toetusetaotlust täites eiranud tahtlikult eeskirju.
Kuna H. Van Den Broeck jättis nõutud summa tagasi maksmata, pidas Vlaams Gewest kinni 2005. aasta ühtse otsetoetuse ettemakse. H. Van Den Broeck esitas Vlaams Gewesti kõnealuse otsuse peale kaebuse rechtbank van eerste aanleg te Brussel’ile (Brüsseli esimese astme kohus), paludes eeskätt tuvastada, et tal oli hernestega seoses õigus saada toetust ja et talle 2003. aasta eest määratud toetust ei saanud tühistada.
Rechtbank van eerste aanleg te Brussel sedastas 22. jaanuari 2008. aasta otsuses, et herneste kasvatamiseks kasutatud maatüki eest ei tulnud toetust maksta, ent Vlaams Gewesti nõue kogu antud toetuse tagasimaksmiseks on alusetu. Hof van beroep te Brussel (Brüsseli apellatsioonikohus) jättis selle otsuse jõusse, leides siiski, et H. Van Den Broecki esitatud toetusetaotlusega seonduv eeskirjade eiramine oli tahtlik. Vlaams Gewest esitas hof van beroep te Brusseli asjaomase otsuse peale kassatsioonkaebuse.
Hof van Cassatie (kassatsioonikohus) leiab, et määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimene lõik vajab tõlgendamist selles osas, kas „toetu[s], mida [põllumajandustootjal] oleks olnud õigus saada” ja mida talle karistusena ei anta, tähendab toetust, mida sel põllumajandustootjal oleks olnud õigus saada vastavalt nimetatud määruse artikli 31 lõikele 2, see tähendab asjaomase põllukultuurirühma jaoks kindlaksmääratud pindala alusel arvutatud summat, või hoopiski toetust, mida antakse teatava määruse nr 3508/92 artikli 1 lõikes 1 nimetatud toetuskava alusel. Viimati nimetatud juhul vastaks toetus, mille andmisest tuleb keelduda, seega kõigile toetustele, mis määrati vastavalt asjaomase eeskirjade eiramisega seotud põllukultuurirühma eest ette nähtud toetusi hõlmavale toetuskavale.
Neil asjaoludel otsustas Hof van Cassatie menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 2419/2001] artikli 33 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et otsus jätta „asjaomase toetuskava alusel” kõnealusel kalendriaastal „põllumajandusettevõtjale [andmata] toetu[s], mida tal oleks olnud õigus saada vastavalt [selle määruse] artikli 31 lõikele 2”, käib toetuse kohta, mida antakse teatava [määruse nr 3508/92] artikli 1 lõikes 1 nimetatud „asjaomase toetuskava” alusel, mille tagajärjel tuleb lisaks „asjaomase põllukultuurirühma” eest ette nähtud toetusele jätta andmata kõik toetused, mis määrati vastavalt viidatud sättes nimetatud toetuskavale, mis hõlmab asjaomast põllukultuurirühma?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et juhul kui pindalatoetuse taotluse puhul on tuvastatud tahtlik eeskirjade eiramine, ei anta põllumajandustootjale ühtegi toetust, mida tal oleks olnud õigus saada selle taotlusega seotud toetuskava alusel, mille raames oli toetuskõlbulik kõnealuse eeskirjade eiramisega seotud põllukultuurirühm, või peab see sanktsioon piirduma kõnealuse põllukultuurirühma eest ette nähtud toetustega.
Selles osas tuleneb kõnealuse määruse artikli 33 esimesest lõigust, et nimetatud sättes ette nähtud sanktsiooni ulatus sõltub määruse eelnimetatud artiklis ja artikli 31 lõikes 2 kasutatud väljendite „asjaomane toetuskava” ja „põllukultuurirühm” tähendusest.
Mis puutub määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimeses lõigus kasutatud väljendisse „asjaomane toetuskava”, siis tuleb rõhutada, et vastavalt selle määruse artikli 2 punktile i on kavad, mille alusel saab esitada pindalatoetuse taotluse, määruse nr 3508/92 artikli 1 lõike 1 punktis a ja punkti b alapunktis iii osutatud toetuskavad. Kõnealuste eri kavade seas on viimati nimetatud määruse artikli 1 lõike 1 punkti a alapunkti i kohaselt määrusega nr 1251/1999 teatavate põllukultuuride tootjatele kehtestatud toetuskava.
Põhikohtuasjas deklareeriti kõnealuses pindalatoetuse taotluses maatükid selleks, et saada määrusega nr 1251/1999 ette nähtud põllukultuuride toetuskava alusel toetust. Seetõttu tuleks seda eriomast toetuskava pidada „asjaomaseks toetuskavaks” määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimese lõigu tähenduses.
Seoses määruse nr 2419/2001 artikli 31 lõikes 2 kasutatud mõistega „põllukultuurirühm” tuleb märkida, et seda kasutatakse eeskätt selleks, et määrata kindlaks selle toetuse arvutamise alus, mida põllumajandustootja võiks veel saada, kui ühe või mitme erikava alusel esitatud pindalatoetuse taotluse puhul on tuvastatud eeskirjade eiramine.
Siinkohal tuleb meenutada, et kõnealune säte ei näe ette karistust, vaid piirdub – ilma et see piiraks vähendamiste ja väljaarvamiste kohaldamist vastavalt määruse nr 2419/2001 artiklitele 32–35 – ainult nende eeskirjade määratlemisega, mis võimaldavad kindlaks teha pindalatoetuse taotluse esemeks oleva kava või kavade alusel toetuskõlbliku pindala, kui ilmneb, et selles taotluses deklareeritud pindala on suurem kui pärast pädevate asutuste kontrolli tegelikult kindlaksmääratud pindala (vt selle kohta kohtuotsus Haug, C‑286/05,
EU:C:2006:296
, punkt 24).
Selle määruse artikli 31 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et sellisel juhul võetakse toetuse arvutamisel aluseks ainult „kõnealuse põllukultuuri rühma” jaoks mõeldud pindala, mis on kindlaks määratud pädevate ametiasutuste kontrolli tulemusena. Järelikult tuleb selle sätte kohaldamisel teha vahet erinevatel pindaladel, mis on pindalatoetuse taotluses deklareeritud, vastavalt konkreetsele põllukultuuri rühmale nendest, mille loetelu on ära toodud nimetatud määruse artiklis 30, ja mille jaoks need pindalad on mõeldud.
Määruse nr 2419/2001 artikli 30 ja ka artikli 32 tähenduses on mõistel „põllukultuurirühm” eriomane tähendus ja seda ei saa mõista – nagu kinnitab eelkõige kogumõiste „põllukultuurirühm” kasutamine – nii, et see tähistab kõiki pindalasid, mis on mõeldud ühe ja sama konkreetse põllukultuuri jaoks. Selle määruse artiklist 30 tuleneb nimelt, et põllukultuurirühma all peetakse laiemalt silmas pindalatoetuse taotluses deklareeritud kogu pindala, mis on mõeldud vastavalt kas söödakultuuride, karjamaa, püsirohumaa või muude põllukultuuride tarbeks, „mille suhtes kohaldatakse erinevat toetuse määra”, või kesaks jätmiseks.
Seega tähistab nimetatud määruse artikli 30 esimese lõigu punktis e viidatud põllukultuurirühm kogu pindala, mis on mõeldud pindalatoetuse taotluses deklareeritud põllukultuuride jaoks, isegi kui neile kohaldatakse erinevat toetuste määra.
Sellest järeldub, et selliste põllukultuuride tarbeks ette nähtud pindalad, mis põhikohtuasja kontekstis on deklareeritud määrusega nr 1251/1999 kehtestatud toetuskava alusel, kujutavad endast kogumina omaette põllukultuurirühma, sest need pindalad on mõeldud „[põllukultuuride jaoks], mille suhtes kohaldatakse erinevat toetuse määra” määruse nr 2419/2001 artikli 30 esimese lõigu punkti e tähenduses.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et määramaks kindlaks toetust, mida põllumajandustootjal oleks olnud õigus saada ja millele viitab määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimene lõik, tuleb arvesse võtta kõik põllukultuuride jaoks mõeldud pindalad, mis on deklareeritud pindalatoetuse taotluses määrusega nr 1251/1999 kehtestatud toetuskava alusel, nagu moodustaksid need ühe omaette põllukultuurirühma määruse nr 2419/2001 artikli 30 tähenduses.
Sellest järeldub, et määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimest lõiku tuleb mõista nii, et tahtlik eeskirjade eiramine sellise taotluse täitmisel jätab põllumajandustootja ilma kogu toetusest, millele tal oleks olnud õigus selle kava alusel vastavalt tema deklareeritud pindaladele, mis on mõeldud eri põllukultuuride tarbeks.
Seda järeldust kinnitavad määruse nr 2419/2001 eesmärgid. Nagu on märgitud määruse põhjenduses 32, soovitakse määrusega nimelt võtta asjakohased meetmed, et võidelda eeskirjade eiramise ja pettuste vastu ühtsesse süsteemi kuuluvate eri toetuskavade rakendamisel, seda eesmärgiga kaitsta tõhusalt Euroopa Liidu finantshuve. Selle eesmärgi saavutamiseks kehtestab nimetatud määrus – nagu ilmneb selle põhjendusest 33 – vähendamised ja väljaarvamised vastavalt eeskirjade eiramise tõsidusele toetusetaotluses, mis võivad minna isegi teatavaks ajaks täieliku väljaarvamiseni ühest või mitmest toetuskavast (vt analoogia alusel kohtuotsus Agrargenossenschaft Pretzsch, C‑417/00,
EU:C:2002:715
, punktid 35–39).
Neil asjaoludel on määruse nr 2419/2001 artikli 33 selline tõlgendamine, mis tähendaks tahtliku eeskirjade eiramise eest karistamist nii, nagu see oleks kõige tõsisem eiramine, kooskõlas sellise sanktsioonide süsteemi eesmärgiga, mis on piisavalt heidutav ja tõhus, et võidelda eeskirjade eiramise ja pettuste vastu pindalatoetuste taotluste puhul (vt analoogia alusel kohtuotsus National Farmers’ Union jt, C‑354/95,
EU:C:1997:379
, punkt 51).
Karistus, mis seisneb põllumajandustootja väljaarvamises toetuskava alusel toetuse saajate hulgast on iseäranis heidutav ja võimaldab nii tõhusalt võidelda eeskirjade sagedase eiramise vastu põllumajandustoetuste valdkonnas, mis võib sellest põhjustatud märkimisväärse koormuse tõttu liidu eelarvele kahjustada meetmeid, mida liidu institutsioonid on selles valdkonnas võtnud (vt selle kohta kohtuotsused Käserei Champignon Hofmeister, C‑210/00,
EU:C:2002:440
, punkt 38, ja Bonda, C‑489/10,
EU:C:2012:319
, punkt 29).
Võttes arvesse kõiki eespool toodud kaalutlusi, tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määruse nr 2419/2001 artikli 33 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui pindalatoetuse taotluse puhul on tuvastatud tahtlik eeskirjade eiramine, ei anta põllumajandustootjale ühtegi toetust, mida tal oleks olnud õigus saada selle taotlusega seotud toetuskava alusel, mille raames oli toetuskõlbulik kõnealuse eeskirjade eiramisega seotud põllukultuurirühm.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:

Komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad, mida on muudetud komisjoni 23. jaanuari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 118/2004, artikli 33 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui pindalatoetuse taotluse puhul on tuvastatud tahtlik eeskirjade eiramine, ei anta põllumajandustootjale ühtegi toetust, mida tal oleks olnud õigus saada selle taotlusega seotud toetuskava alusel, mille raames oli toetuskõlbulik kõnealuse eeskirjade eiramisega seotud põllukultuurirühm.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.