CELEX: 62012CJ0533
Odvolanie
Pomoc na reštrukturalizáciu
Miera voľnej úvahy Európskej komisie
Rozsah súdneho preskúmania Všeobecného súdu Európskej únie
Test súkromného investora v trhovom hospodárstve
Požiadavka sektorovej a geografickej analýzy
Dostatočne ustálená prax
Dlhodobá hospodárska racionálnosť
Zaplatenie dodatočných náhrad za prepustenie

Svojimi odvolaniami sa Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) SA (ďalej len „SNCM“) a Francúzska republika domáhajú zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie Corsica Ferries France/Komisia (T‑565/08,
EU:T:2012:415
, ďalej len „napadnutý rozsudok“) v rozsahu, v akom Všeobecný súd zrušil článok 1 druhý a tretí odsek rozhodnutia Komisie 2009/611/ES z 8. júla 2008 o opatreniach C‑58/02 (ex N 118/02), ktoré Francúzsko zaviedlo v prospech Société Nationale Maritime Corse‑Méditerranée (SNCM) (
Ú. v. EÚ L 225, 2009, s. 180
, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
Všeobecný súd vykonal tieto zistenia:
„Dotknuté námorné spoločnosti
… Corsica Ferries France SAS [ďalej len ‚Corsica Ferries‘] je námorná spoločnosť, ktorá ponúka pravidelné námorné spojenia na Korziku z kontinentálneho Francúzska (Marseille, Toulon a Nice) a Talianska.
[SNCM] je námorná spoločnosť, ktorá zabezpečuje pravidelné spojenia na Korziku z kontinentálneho Francúzska (Marseille, Toulon a Nice) a do severnej Afriky (Alžírsko a Tunisko) z Francúzska, ako aj spojenia na Sardíniu. Jednou z hlavných dcérskych spoločností spoločnosti SNCM, jej stopercentnou dcérskou spoločnosťou, je Compagnie méridionale de navigation…
V roku 2002 vlastnila 20 % základného imania spoločnosti SNCM spoločnosť Société nationale des chemins de fer a 80 % jej základného imania vlastnila spoločnosť Compagnie générale maritime et financière (ďalej len ‚CGMF‘), pričom 100 % základného imania posledných dvoch uvedených spoločností vlastnila Francúzska republika. Keď bol v roku 2006 umožnený vstup súkromných investorov do prvej uvedenej spoločnosti, dvaja nadobúdatelia – Butler Capital Partners… a Veolia Transport… – získali podiely vo výške 38 % a 28 % základného imania SNCM, zatiaľ čo spoločnosť CGMF si ponechala podiel vo výške 25 % a 9 % základného imania vlastnili zamestnanci. [Butler Capital Partners] neskôr previedla svoj podiel na spoločnosť [Veolia Transport].
Správne konanie
Komisia Európskych spoločenstiev vo svojom rozhodnutí 2002/149/ES z 30. októbra 2001 o štátnej pomoci vyplatenej Francúzskou republikou spoločnosti [Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM)] [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 50, 2002, s. 66
…) konštatovala, že pomoc vo výške 787 miliónov eur poskytnutá spoločnosti SNCM za roky 1991 až 2001 ako náhrada za službu vo verejnom záujme je zlučiteľná so spoločným trhom podľa článku 86 ods. 2 ES. Toto rozhodnutie nebolo predmetom žaloby o neplatnosť pred Súdom prvého stupňa.
Listom z 18. februára 2002 Francúzska republika oznámila Komisii plán pomoci na reštrukturalizáciu v prospech spoločnosti SNCM vo výške 76 miliónov eur (ďalej len ‚plán z roku 2002‘).
Komisia svojím rozhodnutím 2004/166/ES z 9. júla 2003 o pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Francúzsko zamýšľa poskytnúť spoločnosti [Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM)] [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. EÚ L 61, 2004, s. 13
, ďalej len ‚rozhodnutie z roku 2003‘) podmienečne schválila dve splátky pomoci na reštrukturalizáciu vyplatené spoločnosti SNCM v celkovej výške 76 miliónov eur, pričom jedna splátka bola vo výške 66 miliónov eur a bola splatná okamžite a druhá v maximálnej výške 10 miliónov eur závisela od čistého výsledku prevodov predajov týkajúcich sa najmä plavidiel spoločnosti SNCM.
[Corsica Ferries] podala na Súde prvého stupňa 13. októbra 2003 žalobu o neplatnosť proti rozhodnutiu z roku 2003[(rozsudok Všeobecného súdu Corsica Ferries France/Komisia, T‑349/03,
EU:T:2005:221
)].
Komisia svojím rozhodnutím 2005/36/ES z 8. septembra 2004, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie [2004/166/ES o pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Francúzsko zamýšľa poskytnúť spoločnosti Société nationale maritime Corse‑Méditerranée (SNCM)] [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. EÚ L 19
, 2005, s. 70…), zmenila jednu z podmienok uložených článkom 2 rozhodnutia z roku 2003. Išlo o podmienku týkajúcu sa maximálneho počtu jedenásť plavidiel, ktoré bola SNCM oprávnená predať. V rozhodnutí [2005/36] Komisia povolila nahradenie jedného z týchto plavidiel – Aliso – iným plavidlom – Asco.
Komisia rozhodnutím zo 16. marca 2005 schválila vyplatenie druhej splátky pomoci na reštrukturalizáciu vo výške 3327400 eur na základe rozhodnutia z roku 2003 (ďalej len ‚rozhodnutie z roku 2005‘).
Súd prvého stupňa [rozsudkom… Corsica Ferries France/Komisia (
EU:T:2005:221
)], zrušil rozhodnutie z roku 2003 z dôvodu chybného posúdenia minimálneho charakteru pomoci spôsobeného predovšetkým chybami pri výpočte čistého výnosu z predajov, pričom zamietol všetky ostatné žalobné dôvody založené na nedostatku odôvodnenia a na porušení článku 87 ods. 3 písm. c) ES a usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (
Ú. v. ES C 288
, 1999, s. 2; Mim. vyd. 08/001, s. 322, ďalej len ‚usmernenia‘).
Francúzske orgány v liste zo 7. apríla 2006 vyzvali Komisiu, aby konštatovala, že časť pomoci na reštrukturalizáciu poskytnutej v rámci plánu z roku 2002 vo výške 53,48 milióna eur sa z dôvodu, že predstavuje náhradu za službu vo verejnom záujme, nemá považovať za opatrenie prijaté v rámci reštrukturalizačného plánu, ale za opatrenie, ktoré nepredstavuje pomoc, v zmysle [rozsudku Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00,
EU:C:2003:415
)], alebo za samostatné opatrenie plánu z roku 2002 na základe článku 86 ods. 2 ES.
Dňa 21. apríla 2006 bol Komisii oznámený projekt koncentrácie týkajúci sa nadobudnutia spoločnej kontroly spoločnosti SNCM spoločnosťami [Butler Capital Partners] a [Veolia Transport] podľa článku 4 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi [(‚nariadenie ES o koncentráciách‘)] (
Ú. v. EÚ L 24, s. 1
; Mim. vyd. 08/003, s. 40). Komisia povolila koncentráciu 29. mája 2006 na základe článku 6 ods. 1 písm. b) toho istého nariadenia.
…
Dňa 13. septembra 2006 Komisia rozhodla o začatí konania v zmysle článku 88 ods. 2 ES týkajúceho sa nových opatrení vykonaných v prospech spoločnosti SNCM so začlenením plánu z roku 2002 (
Ú. v. EÚ C 303, 2006, s. 53
…).
Komisia v [spornom] rozhodnutí konštatovala, že opatrenia plánu z roku 2002 predstavujú neoprávnenú štátnu pomoc v zmysle článku 88 ods. 3 ES, ale sú zlučiteľné so spoločným trhom podľa článku 86 ods. 2 ES a článku 87 ods. 3 písm. c) ES a že opatrenia privatizačného plánu z roku 2006 (ďalej len ‚plán z roku 2006‘) nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
Predmetné opatrenia
Predmetom [sporného] rozhodnutia sú tieto opatrenia:
—
v rámci plánu z roku 2002: kapitálový vklad spoločnosti CGMF do spoločnosti SNCM vo výške 76 miliónov eur, z toho 53,48 milióna eur za záväzky súvisiace s poskytovaním služby vo verejnom záujme a zostatok ako pomoc na reštrukturalizáciu;
—
v rámci plánu z roku 2006:
—
záporná predajná cena spoločnosti SNCM pre spoločnosť CGMF vo výške 158 miliónov eur;
—
kapitálový vklad spoločnosti CGMF vo výške 8,75 milióna eur;
—
kontokorentný úver poskytnutý spoločnosťou CGMF vo výške 38,5 milióna eur v prospech prepustených zamestnancov spoločnosti SNCM v prípade nového sociálneho plánu.
[Sporné] rozhodnutie
Komisia v [spornom] rozhodnutí, najmä v odôvodneniach 37 až 54, konštatovala, že zabezpečovanie dopravného spojenia s Korzikou v rámci osobnej dopravy je trhom, ktorý má sezónny a koncentrovaný charakter. Štruktúra hospodárskej súťaže na trhu sa od príchodu [Corsica Ferries] v roku 1996 značne posilnila. Od roku 2000 SNCM a [Corsica Ferries] predstavovali faktický duopol, ktorý mal viac ako 90 % podiel na trhu. V roku 2007 [Corsica Ferries] jednoznačne predstihla spoločnosť SNCM a prepravila o milión cestujúcich viac, a to na trhu s pravidelným rastom 4 % ročne. SNCM spolu so spoločnosťou [Compagnie méridionale de navigation] mala naopak naďalej kvázimonopol v oblasti nákladnej dopravy.
Komisia v odôvodneniach 219 až 225 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že všetky vklady prijaté spoločnosťou SNCM prostredníctvom spoločnosti CGMF boli financované zo štátnych prostriedkov, že mohli narušiť hospodársku súťaž a že ovplyvnili obchod medzi členskými štátmi. Komisia tak považovala za splnené tri zo štyroch podmienok článku 87 ods. 1 ES. Následne v prípade každého opatrenia skúmala existenciu selektívnej hospodárskej výhody a jej prípadnú zlučiteľnosť so spoločným trhom.
Pokiaľ ide o 76 miliónov eur oznámených v roku 2002, Komisia v odôvodnení 236 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že 53,48 milióna možno považovať za náhradu za službu vo verejnom záujme. V súlade s bodom 320 rozsudku [Corsica Ferries France/Komisia (
EU:T:2005:221
)] posúdila tento vklad z hľadiska rozsudku Altmark [Trans a Regierungspräsidium Magdeburg (
EU:C:2003:415
)], a v odôvodnení 257 [sporného] rozhodnutia dospela k záveru, že tento vklad predstavuje štátnu pomoc, ktorá je však podľa článku 86 ods. 2 ES zlučiteľná so spoločným trhom. Zvyšných 22,52 milióna eur bolo teda potrebné považovať za pomoc na reštrukturalizáciu.
Pokiaľ ide o plán z roku 2006, Komisia ďalej v odôvodneniach 267 až 352 [sporného] rozhodnutia uplatnila kritérium súkromného investora v trhovom hospodárstve (ďalej len ‚kritérium súkromného investora‘) na zápornú predajnú cenu vo výške 158 miliónov eur. Na tento účel Komisia posúdila, či by hypotetický súkromný investor na mieste spoločnosti CGMF rekapitalizoval spoločnosť [SNCM] v tejto sume, alebo či by ju radšej dal do likvidácie a prevzal jej náklady. Bolo teda potrebné posúdiť minimálne náklady na likvidáciu.
Komisia v odôvodneniach 267 až 280 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že náklady na likvidáciu musia nevyhnutne zahŕňať náklady na sociálny plán, čiže náklady na dodatočné náhrady za prepustenie nad rámec zákonných a zmluvných záväzkov uvedenej spoločnosti, aby dodržala súčasnú prax veľkých skupín spoločností a nepoškodila dobrú povesť holdingu, ktorého bola členom, a svojho posledného akcionára. Komisia teda s pomocou nezávislého experta posúdila náklady na tieto dodatočné náhrady, pričom vykonala porovnanie so sociálnymi plánmi, ktoré nedávno vykonali vo Francúzsku také skupiny podnikov, ako sú Michelin alebo Yves Saint‑Laurent.
Komisia v odôvodnení 350 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že záporná predajná cena vyplynula z otvoreného, transparentného, nepodmieneného a nediskriminačného výberového konania a že v tejto súvislosti predstavovala trhovú cenu. Komisia preto, vychádzajúc z predpokladu nákladov na likvidáciu obmedzených len na náhrady za prepustenie, v odôvodnení 352 uvedeného rozhodnutia dospela k záveru, že náklady na likvidáciu sú vyššie ako záporná predajná cena a že kapitálový vklad vo výške 158 miliónov eur teda nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
Pokiaľ ide o kapitálový vklad spoločnosti CGMF vo výške 8,75 milióna eur, Komisia v odôvodneniach 356 až 358 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že vzhľadom na to, že vklad súkromných nadobúdateľov bol značný a súbežný, bolo možné bez ďalšieho vylúčiť, že by išlo o pomoc. Komisia ďalej konštatovala, že pevná miera výnosnosti predstavuje primeranú odplatu za investovaný kapitál a že existencia doložky o zrušení prevodu nemohla spochybniť rovnosť zaobchádzania. Komisia v odôvodnení 365 toho istého rozhodnutia dospela k záveru, že kapitálový vklad spoločnosti CGMF vo výške 8,75 milióna eur nepredstavuje pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
Komisia ďalej v odôvodneniach 372 až 378 [sporného] rozhodnutia poznamenala, že opatrenia pomoci jednotlivcom vo výške 38 miliónov eur uložených na viazaný účet mali byť vykonané v prípade nového sociálneho plánu vykonaného nadobúdateľmi a že nemôžu zodpovedať vykonaniu zníženia stavu zamestnancov uvedeného v pláne z roku 2002. Túto pomoc podľa Komisie možno vyplatiť len jednotlivcom, ktorých pracovná zmluva so spoločnosťou SNCM bola predtým zrušená. Tieto opatrenia teda podľa Komisie nepredstavujú náklady, ktoré by vyplývali z obvyklého uplatňovania právnych predpisov zo sociálnej oblasti uplatniteľných v prípade zrušenia pracovnej zmluvy. Komisia dospela k záveru, že táto pomoc jednotlivcom poskytnutá štátom ako predstaviteľom zvrchovanej moci a nie štátom ako akcionárom teda spadá pod sociálnu politiku členských štátov a z tohto dôvodu nepredstavuje pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
Pokiaľ ide o zostatok vo výške 22,52 milióna eur oznámený ako pomoc na reštrukturalizáciu, čiže zostatok zo 76 miliónov eur oznámených v rámci plánu z roku 2002 a z 53,48 milióna eur považovaných za zlučiteľné so spoločným trhom podľa článku 86 ods. 2 ES…, Komisia v odôvodnení 381 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že tento zostatok predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES. Následne posúdila zlučiteľnosť tohto opatrenia s usmerneniami.
Komisia v odôvodneniach 387 až 401 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že SNCM bola v roku 2002 podnikom v ťažkostiach v zmysle bodu 5 písm. a) a bodu 6 usmernení a že plán z roku 2002 bol spôsobilý zaručiť obnovenie životaschopnosti podniku v súlade s bodmi 31 až 34 usmernení.
Pokiaľ ide o zabránenie nenáležitým narušeniam hospodárskej súťaže (body 35 až 39 usmernení), Komisia v odôvodnení 404 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že na trhu námorného spojenia s Korzikou neexistuje nadmerná kapacita, a teda netreba prispieť k jeho ozdraveniu. Komisia ďalej v odôvodnení 406 uvedeného rozhodnutia konštatovala, že oznámený plán reštrukturalizácie výrazne prispieva k zníženiu prítomnosti podniku na trhu. Kritérium týkajúce sa zabránenia nenáležitým narušeniam hospodárskej súťaže bolo teda tiež splnené.
Komisia v odôvodneniach 410 až 419 [sporného] rozhodnutia poznamenala, že potreba pomoci vypočítaná podľa bodov 40 a 41 usmernení na minimum bola k 9. júlu 2003 obmedzená na 19,75 milióna eur, s výnimkou čistého výnosu z prevodov upravených rozhodnutím z roku 2003. Komisia na tento účel najprv vypočítala potrebu likvidity spoločnosti SNCM na jej reštrukturalizačný plán. Náklady na reštrukturalizačný plán podľa nej predstavovali 46 miliónov eur. Komisia následne odpočítala všetky prevody uskutočnené od 18. februára 2002 (dátum oznámenia plánu z roku 2002) do 9. júla 2003 (dátum prijatia rozhodnutia z roku 2003), čiže 26,25 milióna eur, a dospela k sume 19,75 milióna eur.
Pokiaľ ide o kompenzačné opatrenia, Komisia konštatovala, že všetky podmienky stanovené rozhodnutím z roku 2003 týkajúce sa nákupov, používania flotily, prevodov aktív, zákazu ponúkať nižšie ceny ako všetci jej konkurenti… a obmedzenia spiatočných ciest plavidiel na trasách z Korziky boli dodržané takmer v plnom rozsahu. Vzhľadom na to, že tieto podmienky boli splnené a výška oznámenej pomoci bola podstatne nižšia ako suma schválená v roku 2003, Komisia nepovažovala za vhodné uložiť dodatočné povinnosti. Komisia tak po zohľadnení sumy dodatočných prevodov upravených rozhodnutím z roku 2003 v odôvodnení 434 [sporného] rozhodnutia konštatovala, že konečný reštrukturalizačný zostatok stanovený na 15,81 milióna eur je štátnou pomocou zlučiteľnou so spoločným trhom podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES.
Výrok [sporného] rozhodnutia znie:
‚Článok 1
Náhrada vo výške 53,48 milióna EUR, ktorú francúzsky štát zaplatil SNCM za záväzky verejnej služby za obdobie rokov 1991 – 2001, je neoprávnenou štátnou pomocou v zmysle článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES, ale zlučiteľnou so spoločným trhom v zmysle článku 86 ods. 2 uvedenej zmluvy.
Záporná predajná cena SNCM 158 miliónov EUR, úhrada spoločnosťou CGMF sociálnych opatrení voči zamestnancom vo výške 38,5 milióna EUR a spoločná a súbežná rekapitalizácia SNCM spoločnosťou CGMF vo výške 8,75 milióna EUR nie sú štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES.
Pomoc na reštrukturalizáciu sumy 15,81 milióna EUR, ktorú Francúzsko zaviedlo v prospech [SNCM], je neoprávnenou štátnou pomocou v zmysle článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES, ale zlučiteľnou so spoločným trhom v zmysle článku 86 ods. 2 uvedenej zmluvy.
Článok 2
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike.‘“
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 17. decembra 2008 sa Corsica Ferries domáhala zrušenia sporného rozhodnutia. Na podporu svojej žaloby predložila v podstate šesť žalobných dôvodov.
Prvý žalobný dôvod je založený na údajne príliš extenzívnom výklade článku 287 ES, ktorý sa prejavil nedostatkom odôvodnenia napadnutého rozhodnutia, ako aj porušením práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu. Druhý, tretí, štvrtý, piaty a šiesty žalobný dôvod je založený na porušení článkov 87 ES a 88 ES a usmernení. Tieto žalobné dôvody sa týkajú kapitálového vkladu vo výške 53,48 milióna eur ako náhrady za službu vo verejnom záujme, prevodu spoločnosti SNCM za zápornú cenu vo výške 158 miliónov eur, kapitálového vkladu spoločnosti CGMF vo výške 8,75 milióna eur, opatrení pomoci osobe vo výške 38,5 milióna eur a zostatku vo výške 22,52 milióna eur oznámeného ako pomoc na reštrukturalizáciu.
Všeobecný súd prijal tretí, štvrtý, piaty a šiesty žalobný dôvod, ktoré na podporu svojej žaloby o neplatnosť predložila Corsica Ferries, a zrušil druhý a tretí odsek článku 1 sporného rozhodnutia.
Návrhy účastníkov konania a konanie na Súdnom dvore
Svojím odvolaním SNCM navrhuje, aby Súdny dvor:
—
čiastočne zrušil napadnutý rozsudok na základe článku 265 ods. l ZFEÚ a článku 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie v rozsahu, v akom zrušil článok 1 druhý a tretí odsek sporného rozhodnutia, a
—
zaviazal Corsica Ferries na náhradu trov konania.
Corsica Ferries navrhuje, aby Súdny dvor:
—
vyhlásil odvolania podané v týchto spojených veciach za nedôvodné a zamietol ich a
—
zaviazal odvolateľky na náhradu všetkých trov konania.
Francúzska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušil článok 1 druhý a tretí odsek sporného rozhodnutia,
—
rozhodol vo veci samej sám konečným rozsudkom alebo vrátil vec na rozhodnutie Všeobecnému súdu a
—
zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 24. januára 2013 boli veci C‑533/12 P a C‑536/12 P spojené na spoločné konanie na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.
O odvolaniach
SNCM vo veci C‑533/12 P a Francúzska republika vo veci C‑536/12 P uvádzajú proti napadnutému rozsudku štyri odvolacie dôvody, ktoré sa vo veľkom rozsahu prekrývajú. Preto ich treba preskúmať spoločne.
O prvom dôvode založenom na nesprávnych právnych posúdeniach týkajúcich sa prevodu spoločnosti SNCM za zápornú cenu
Argumentácia účastníkov konania
Vo svojom prvom odvolacom dôvode týkajúcom sa prevodu spoločnosti SNCM za zápornú cenu 158 miliónov eur SNCM tvrdí, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezohľadnil mieru voľnej úvahy, ktorú má Komisia, a vo svojom výklade kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve v rozpore s článkom 345 ZFEÚ skreslil sporné rozhodnutie a nedostatočne splnil aj svoju povinnosť odôvodnenia.
O nezohľadnení miery voľnej úvahy, ktorú má Komisia, a rozsahu preskúmania Všeobecného súdu
Podľa SNCM Všeobecný súd nezohľadnil mieru voľnej úvahy, ktorú má Komisia pri uplatnení kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve. Komisia totiž v spornom rozhodnutí na stanovenie nedostatku pomoci v zápornej cene vykonala porovnanie medzi zápornou cenou prevodu a dodatočnými náhradami za prepustenie, ktoré by musel štát vynaložiť v prípade likvidácie SNCM. Tento výpočet je založený na údajoch poskytnutých účastníkmi konania a nezávislým expertom. Tým, že Všeobecný súd spochybnil závery Komisie, nezohľadnil mieru voľnej úvahy, ktorú má Komisia na posúdenie komplexných ekonomických otázok, a dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia.
Corsica Ferries tvrdí, že súd Únie musí pri kvalifikácii štátnej pomoci a pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ v zásade vykonať celkové preskúmanie uvedenej oblasti.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o voľnú úvahu Komisie a súdne preskúmanie, Všeobecný súd v bode 88 napadnutého rozsudku pripomenul ustálenú judikatúru týkajúcu sa rozsahu a povahy tohto preskúmania pri pojme „štátna pomoc“.
Podľa tejto judikatúry pojem „štátna pomoc“, tak ako je definovaný v Zmluve, predstavuje právny pojem a má sa vykladať na základe objektívnych kritérií. Z tohto dôvodu musí súd Únie v zásade a so zreteľom tak na konkrétne okolnosti sporu, o ktorom rozhoduje, ako aj na technickú povahu alebo zložitosť hodnotení uskutočnených Komisiou vykonávať celkové preskúmanie, pokiaľ ide o otázku, či opatrenie patrí do pôsobnosti článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Súd Únie totiž musí nielen preveriť vecnú presnosť predložených dôkazov, ich vierohodnosť a súladnosť, ale tiež preskúmať, či tieto dôkazy ako celok predstavujú relevantné údaje, ktoré musia byť zohľadnené pri posúdení komplexnej situácie, a či môžu opodstatniť závery, ktoré sa z nich vyvodili (rozsudky Francúzsko/Ladbroke Racing a Komisia, C‑83/98 P,
EU:C:2000:248
, bod 25; Komisia/Scott, C‑290/07 P,
EU:C:2010:480
, body 64 a 65, ako aj BNP Paribas a BNL/Komisia, C‑452/10 P,
EU:C:2012:366
, bod 100 a citovaná judikatúra).
Všeobecný súd správne v bodoch 90 až 108 napadnutého rozsudku preskúmal objektívne skutočnosti, ktoré Komisia zohľadnila v spornom rozhodnutí, aby sa ubezpečil o správnom uplatnení článku 107 ZFEÚ, a to v súlade s judikatúrou citovanou v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.
Navyše, ako to uviedol generálny advokát v bode 39 svojich návrhov, treba konštatovať, že v rozpore s tvrdeniami SNCM Všeobecný súd nijako nespochybnil prácu nezávislého experta, ktorá bola podkladom sporného rozhodnutia.
Po preskúmaní tohto rozhodnutia Všeobecný súd usúdil, že Komisia nedostatočne podložila svoje odôvodnenie a že sa opierala o skutočnosti, ktoré neboli objektívne ani overiteľné. Treba teda zamietnuť tvrdenie SNCM, podľa ktorého Všeobecný súd nezohľadnil mieru voľnej úvahy Komisie alebo podľa ktorého nahradil svoje vlastné posúdenie posúdením experta vymenovaného Komisiou.
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd správne vykonal celkové preskúmanie, čo je aj jeho povinnosť, a to v súlade s judikatúrou citovanou v bode 15 tohto rozsudku.
O kritériu súkromného investora v trhovom hospodárstve
– Argumentácia účastníkov konania
Pokiaľ ide o výklad kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve, SNCM vytýka Všeobecnému súdu, že Komisii nariadil povinnosť definovať hospodárske činnosti dotknutého členského štátu, „najmä na geografickej a odvetvovej úrovni“, aby prišiel k záveru, že konanie tohto štátu zodpovedalo konaniu súkromného investora v trhovom hospodárstve. Odvolateľka však tvrdí, že relevantné kritérium pre tento test, ktoré vyplýva z judikatúry, je kritérium veľkosti investora a nie kritérium oblasti, v ktorej investor pôsobí. Všeobecný súd tak nezohľadnil základnú zásadu zákazu diskriminácie vzhľadom na úpravu vlastníckych vzťahov stanovenú v článku 345 ZFEÚ, ktorá je základom pre test súkromného investora.
Corsica Ferries tvrdí, že Všeobecnému súdu nemožno vytýkať, že vyžadoval odvetvovú a geografickú definíciu dotknutých hospodárskych činností na to, aby overil, či Komisia správne založila svoje posúdenie dotknutých opatrení na „celku relevantných údajov“.
Francúzska republika tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia nemohla v rámci kritéria súkromného investora v zásade zohľadniť riziko pre dobrú povesť štátu ako globálneho ekonomického hráča v súkromnom sektore. Okrem toho uvádza, že tým, že Všeobecný súd nariadil určenie existencie dostatočne ustálenej, priam stálej praxe medzi dotknutými referenčnými investormi na základe objektívnych a pravdivých skutočností, stanovil požiadavku, ktorá prekračuje potrebu správneho uplatnenia testu súkromného investora, ako ju vyžaduje judikatúra.
Na rozdiel od Francúzskej republiky SNCM tvrdí, že Všeobecný súd sa tým, že v bodoch 86, 87, 95 a 96 napadnutého rozsudku stanovil kritériá ustanovené judikatúrou, akými sú vykonanie odvetvovej a geografickej analýzy, preukázanie dostatočne ustálenej praxe a vysoká úroveň dôkazov na preukázanie existencie pravdepodobnosti nepriameho materiálneho prospechu, dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve.
SNCM okrem toho tvrdí, že Všeobecný súd tým, že v bodoch 101 až 108 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia nepreukázala, že správanie Francúzskej republiky bolo odôvodnené primeranou pravdepodobnosťou, že z neho získa, hoci aj z dlhodobého hľadiska, nepriamy materiálny prospech, vyžadoval príliš vysokú úroveň dôkazov. Na určenie, či privatizácia súkromného podniku za zápornú predajnú cenu obsahuje prvky štátnej pomoci, sa malo posúdiť, či by za podobných okolností súkromný investor veľkosti porovnateľnej s veľkosťou subjektu spravujúceho verejný sektor vykonal kapitálový vklad v takejto výške, alebo by sa rozhodol pre jeho likvidáciu.
Podľa SNCM nepriamy zisk, ktorý môže Francúzska republika získať z dotknutého opatrenia, treba stanoviť porovnaním pravdepodobných nákladov na likvidáciu a zápornej ceny pri prevode.
SNCM navyše tvrdí, že Všeobecný súd požadoval úroveň dôkazov, ktorú je prakticky nemožné poskytnúť. Odvolateľka uvádza, že sa javí nemožné presne vypočítať utrpenú ujmu v prípade poškodenia dobrej povesti dotknutého členského štátu. Takýto výpočet by sa na základe svojej povahy musel oprieť o prvky, ktoré ťažko vopred predvídať, najmä z dôvodu, že by ho bolo treba založiť na reakcii iných hospodárskych subjektov, akými sú zákazníci, užívatelia, dodávatelia alebo zamestnanci SNCM, ako aj iných verejných podnikov.
Podľa Corsica Ferries Všeobecný súd dal celý potrebný účinok kritériu obozretného súkromného investora, ktoré má preukázať, že správanie členského štátu je vedené perspektívou dlhodobej návratnosti, čiže preukázať dlhodobú hospodársku racionálnosť správania dotknutého štátu. Všeobecný súd mal následne sankcionovať Komisiu za to, že v spornom rozhodnutí z právneho hľadiska nedostatočne preukázala primeranú pravdepodobnosť, že Francúzska republika, hoci aj z dlhodobého hľadiska, získa z predmetného správania nepriamy materiálny prospech.
Pokiaľ ide o definíciu hospodárskych činností Francúzskej republiky, SNCM tiež uvádza, že Všeobecný súd skreslil rozhodnutie v rozsahu, v akom rozhodol, že Komisia z právneho hľadiska nedostatočne definovala hospodárske činnosti štátu, vo vzťahu ku ktorým bolo potrebné posúdiť hospodársku racionálnosť predmetných opatrení. Pokiaľ ide o pojmy „dostatočne ustálená prax“ a „ustálená prax“, SNCM tvrdí, že napadnutý rozsudok nie je dostatočne odôvodnený, pretože Všeobecný súd tieto pojmy nedefinoval.
– Posúdenie Súdnym dvorom
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že vklad zo strany orgánov verejnej moci do základného imania podniku v akejkoľvek forme môže predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 87 ES, pokiaľ sú splnené podmienky uvedené v tomto článku (rozsudky Španielsko/Komisia, C‑278/92 až C‑280/92,
EU:C:1994:325
, bod 20, ako aj Taliansko a SIM 2 Multimedia/Komisia, C‑328/99 a C‑399/00,
EU:C:2003:252
, bod 36 a citovaná judikatúra).
Z ustálenej judikatúry však tiež vyplýva, že zo zásady rovnosti zaobchádzania s verejnými a súkromnými podnikmi vyplýva, že kapitál, ktorý podniku poskytuje priamo alebo nepriamo štát za okolností, ktoré zodpovedajú obvyklým trhovým podmienkam, nemožno považovať za štátnu pomoc (rozsudok Taliansko a SIM 2 Multimedia/Komisia,
EU:C:2003:252
, bod 37 a citovaná judikatúra). Podmienky, ktoré musí opatrenie splniť na to, aby patrilo pod pojem „pomoc“ v zmysle článku 107 ZFEÚ, však nie sú splnené, ak verejný podnik, ktorý je jej prijímateľom, môže získať tú istú výhodu, ako je tá, ktorá mu bola k dispozícii vo forme štátnych prostriedkov, za okolností zodpovedajúcich normálnym trhovým podmienkam, pričom toto posúdenie sa vykonáva v prípade verejných podnikov v zásade uplatnením kritéria súkromného investora (pozri rozsudok Komisia/EDF, C‑124/10 P,
EU:C:2012:318
, bod 78 a citovanú judikatúru).
Podľa judikatúry Súdneho dvora treba rozlišovať medzi na jednej strane úlohou štátu, ktorý je akcionárom podniku, a na druhej strane úlohou štátu konajúceho ako orgán verejnej moci. Uplatniteľnosť kritéria súkromného investora závisí v konečnom dôsledku od toho, či dotknutý členský štát prizná ekonomickú výhodu podniku, ktorého je majiteľom, ako akcionár a nie ako orgán verejnej moci (pozri rozsudky Španielsko/Komisia,
EU:C:1994:325
, bod 22, ako aj Komisia/EDF,
EU:C:2012:318
, body 80 a 81).
Treba tak posúdiť, či by súkromný investor, ktorý je svojou veľkosťou porovnateľný so subjektmi spravujúcimi verejný sektor, mohol byť za podobných okolností motivovaný v súvislosti s predajom tohto podniku vykonať kapitálový vklad v takejto výške (rozsudok Taliansko a SIM 2 Multimedia/Komisia,
EU:C:2003:252
, bod 38, ako aj citovaná judikatúra).
Na účely tejto analýzy treba posúdiť, či by opatrenie bolo prijaté za normálnych trhových podmienok súkromným investorom nachádzajúcim sa v situácii čo najbližšej situácii dotknutého členského štátu, kde sa zohľadnia len výhody a povinnosti spojené so situáciou štátu v postavení akcionára s výnimkou tých, ktoré sú spojené s jeho postavením ako orgánu verejnej moci (rozsudok Komisia/EDF,
EU:C:2012:318
, bod 79).
Okrem toho pri absencii akejkoľvek možnosti porovnať situáciu verejného podniku so situáciou súkromného podniku je potrebné vykonať posúdenie „normálnych trhových podmienok“ odkazom na objektívne a preveriteľné prvky, ktoré sú k dispozícii (rozsudky Chronopost a i./Ufex a i., C‑83/01 P, C‑93/01 P a C‑94/01 P,
EU:C:2003:388
, bod 38, ako aj Komisia/EDF,
EU:C:2012:318
, body 101 a 102).
Všeobecný súd v kontexte kritéria súkromného investora v bode 86 napadnutého rozsudku uviedol, že prináleží Komisii, aby vymedzila hospodárske činnosti dotknutého členského štátu, najmä na geografickej a odvetvovej úrovni, vo vzťahu ku ktorým sa má posudzovať dlhodobá hospodárska racionálnosť správania tohto štátu. Všeobecný súd okrem toho v bodoch 95 až 100 svojho rozsudku uviedol, že v tomto teste sa zohľadní iba „dostatočná ustálená prax“ alebo „ustálená prax“ súkromných podnikov.
V tejto súvislosti treba uviesť, že tieto požiadavky nie sú absolútne, ale môžu v určitom prípade identifikovať súkromného investora porovnateľného s verejným podnikom, v ktorého prospech sa uplatňuje test súkromného investora.
Použitím týchto pojmov Všeobecný súd neuložil osobitné požiadavky týkajúce sa povahy dôkazov, ktorými možno preukázať, že rozumný súkromný investor nachádzajúci sa v situácii čo najviac podobnej verejnému podniku by urobil dotknutý kapitálový vklad, ale v bodoch 93 a 94 napadnutého rozsudku konštatoval, že Komisia z právneho hľadiska nedostatočne definovala hospodárske činnosti štátu, vo vzťahu ku ktorým bolo potrebné posúdiť hospodársku racionálnosť predmetných opatrení v posudzovanom prípade, a že je nemožné, aby Všeobecný súd v prejednávanej veci preskúmal dlhodobú hospodársku racionálnosť zápornej ceny za prevod.
Všeobecný súd správne identifikoval kritérium dlhodobej hospodárskej racionálnosti rozhodnutia členského štátu priznať hospodársku výhodu podniku, ktorá musí byť v každom prípade splnená, aby bol test súkromného investora naplnený. Týmto konaním Všeobecný súd neporušil článok 345 ZFEÚ.
Podľa judikatúry, pokiaľ kapitálové vklady verejných investorov ignorujú akúkoľvek možnosť ziskovosti, aspoň dlhodobej, takéto vklady sa musia považovať za pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ a ich súlad zo spoločným trhom treba posúdiť vzhľadom na samotné kritériá stanovené týmto ustanovením (pozri v tomto zmysle rozsudok Taliansko/Komisia, C‑303/88,
EU:C:1991:136
, bod 22).
V rozpore s tvrdením Francúzskej republiky Všeobecný súd v bode 85 napadnutého rozsudku zo zásady nevylúčil, že ochrana dobrej povesti členského štátu ako globálneho investora v trhovom hospodárstve môže za osobitných okolností a s osobitne presvedčivým odôvodnením predstavovať dôvod na preukázanie dlhodobej hospodárskej racionálnosti úhrady takých dodatočných nákladov, ako sú dodatočné náhrady za prepustenie.
Všeobecný súd tak mohol v bode 85 napadnutého rozsudku správne konštatovať, že stručne sa odvolať na dobrú povesť členského štátu ako globálneho aktéra nestačí na preukázanie neexistencie pomoci v zmysle práva Únie.
Prvý odvolací dôvod SNCM nemožno prijať ani v časti, v ktorej Všeobecnému súdu vytýka, že uložil Komisii v bodoch 101 až 108 napadnutého rozsudku prehnanú úroveň dokazovania týkajúceho sa vecného preukázania, že správanie Francúzskej republiky bolo odôvodnené primeranou pravdepodobnosťou, že aspoň z dlhodobého hľadiska získa materiálny prospech. V tejto súvislosti z napadnutého rozsudku vyplýva, že Komisia sa uspokojila s potvrdením, že dobrá povesť Francúzskej republiky bola poškodená sociálnymi nepokojmi. Vzhľadom na to, čo bolo uvedené najmä v bode 41 tohto rozsudku, takáto argumentácia nemôže byť prijatá.
Všeobecný súd mohol správne v bode 108 napadnutého rozsudku konštatovať, že dlhodobá hospodárska racionálnosť správania Francúzskej republiky nebola z právneho hľadiska dostatočne preukázaná.
Pokiaľ ide o tvrdenie SNCM o skreslení, táto spoločnosť nepreukázala, že by Všeobecný súd rozhodnutie Komisie skreslil, čiže by urobil jeho zjavne nesprávny výklad.
Pokiaľ ide o kritiku SNCM, podľa ktorej Všeobecný súd nepodal dostatočné odôvodnenie, pretože nedefinoval pojem „dostatočne ustálená prax“ a pojem „ustálená prax“, treba konštatovať, ako to urobil aj generálny advokát v bode 62 svojich návrhov, že tieto výrazy sú jasné a odkazujú na posúdenie skutkového stavu a že je pochopiteľné, že jeden alebo niekoľko príkladov nemôže vytvárať „dostatočne ustálenú prax“ alebo „ustálenú prax“.
Z tohto dôvodu treba prvý odvolací dôvod zamietnuť v plnom rozsahu.
O druhom dôvode založenom na nesprávnych právnych posúdeniach týkajúcich sa kapitálového vkladu vo výške 8,75 milióna eur
Argumentácia účastníkov konania
SNCM tvrdí, že Všeobecný súd tým, že nezohľadnil pri posúdení porovnateľnosti podmienok investovania súbežných kapitálových vkladov všetky relevantné okolnosti, najmä otázku pevného výnosu a otázku týkajúcu sa vplyvu doložky o zrušení prevodu, skreslil sporné rozhodnutie.
Podľa SNCM otázku pevného výnosu Komisia analyzovala v bodoch 361 až 363 sporného rozhodnutia. Komisia tak konštatovala, že pevný výnos vo výške 10 % kapitálovej investície Francúzskej republiky v SNCM predstavuje dlhodobú návratnosť primeranú kapitálu investovanému súkromným investorom.
Navyše podľa SNCM Komisia riadne spresnila dôvod, pre ktorý sa domnievala, že doložka o zrušení prevodu nemôže spochybniť rovnosť zaobchádzania medzi súbežnými investormi. V rozpore s tým, ako rozhodol Všeobecný súd v bode 127 napadnutého rozsudku, totiž Komisia stanovila, že táto doložka sa netýka súbežného investovania súkromnými nadobúdateľmi a štátom v privatizovanej SNCM, ale celkového prevodu SNCM súkromným nadobúdateľom. Doložka o zrušení prevodu tak bola viazaná na prevod SNCM a mala sa analyzovať v tomto rámci, pričom za týchto podmienok nemala byť zohľadnená v rámci analýzy súbežného investovania štátu a súkromných nadobúdateľov vykonanej na konci tohto prevodu.
SNCM zastáva názor, že doložka o zrušení prevodu bola ohodnotená v čase prevodu SNCM na zápornú cenu vo výške 158 miliónov eur. Keďže prevod SNCM sa uskutočnil za trhovú hodnotu, táto doložka o zrušení prevodu bola ohodnotená na sumu prevodu, čiže nemôže sa považovať za doložku, ktorá predstavovala pre nadobúdateľov výhodu. Nemala sa teda zohľadniť v čase posudzovania, či súbežné investovanie Francúzskej republiky dodržalo zásadu rovnosti zaobchádzania s investormi, inak sa hodnota uvedenej doložky brala do úvahy dvakrát.
V súvislosti so zohľadnením kontextu privatizácie podniku, do ktorej sa zahŕňa kapitálový vklad vo výške 8,75 milióna eur do kapitálu SNCM, sa SNCM domnieva, že záväzky, ktoré odkazujú na opatrenia prijaté Francúzskou republikou v rámci privatizácie SNCM, t. j. záporná cena vo výške 158 miliónov eur a kontokorentný úver vo výške 38,5 milióna eur, sa nemôžu znova zohľadniť v rámci posúdenia uvedeného kapitálového vkladu. Nové zohľadnenie zápornej ceny a kapitálového vkladu na posúdenie kontokorentného úveru vedie k dvojitému zohľadneniu tejto ceny a tohto vkladu.
Francúzska republika tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia založeného na porušení článku 87 ods. 1 ES, keď rozhodol, že Komisia nezohľadnila všetky relevantné okolnosti v rámci svojej analýzy porovnateľnosti kapitálového vkladu CGMF, verejného akcionára SNCM, vo výške 8,75 milióna eur a vkladu súkromných nadobúdateľov vo výške 26,25 milióna eur a že Komisia mala zohľadniť doložku o zrušení prevodu poskytnutú jej súkromným nadobúdateľom v rámci privatizácie SNCM.
Corsica Ferries tvrdí, že ocenenie doložky o zrušení prevodu v čase predaja za zápornú cenu vo výške 158 miliónov eur nemá vplyv na odôvodnenie Všeobecného súdu a na skutočnosť, že Komisia v spornom rozhodnutí neurobila hĺbkovú analýzu ekonomického dosahu uvedenej doložky takým spôsobom, že ak by bola ocenená v citovanej zápornej cene, mala to Komisia jasne a transparentne vysvetliť.
Posúdenie Súdnym dvorom
Treba uviesť, že Všeobecný súd v bode 117 napadnutého rozsudku správne konštatoval, že samotná skutočnosť, že kapitálový vklad sa uskutočnil spoločne a súbežne so súkromnými investormi, automaticky nevylučuje kvalifikáciu štátnej pomoci. Treba zohľadniť aj iné okolnosti, akými je najmä rovnosť zaobchádzania s verejnými a súkromnými akcionármi.
V bode 130 napadnutého rozsudku dospel Všeobecný súd k záveru, že doložka o zrušení prevodu môže prinajmenšom vylúčiť akékoľvek riziko pre súkromných nadobúdateľov v prípade, ak nastane jedna z udalostí, ktoré spôsobujú jej uplatnenie, a že uvedená doložka má v dôsledku toho skutočnú finančnú hodnotu. Podľa Všeobecného súdu táto doložka teda môže zmeniť rizikové profily kapitálových vkladov súkromných nadobúdateľov a spoločnosti CGMF, a teda spochybniť porovnateľnosť podmienok investovania.
Treba konštatovať, že odvolateľky nepreukázali existenciu nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa mal v tejto súvislosti Všeobecný súd dopustiť.
Tvrdenie, podľa ktorého doložka o zrušení prevodu bola ocenená v cene za prevod spoločnosti SNCM a že táto doložka sa už nemala zohľadniť pri posúdení porovnateľnosti kapitálových vkladov súkromných a verejných akcionárov, sa musí zamietnuť.
Ako totiž uviedol Všeobecný súd v bode 111 napadnutého rozsudku, dotknuté spoločné a súbežné upísanie bolo upravené už v spoločnom vyhlásení o úmysle týkajúcom sa dotknutého prevodu. Následne je nesporné, že dotknutý kapitálový vklad bol upravený v kontexte čiastočnej privatizácie SNCM.
Ako uznala Francúzska republika, v prípade uplatnenia doložky o zrušení prevodu pôvodný akcionár, ktorý previedol svoje podiely na nadobúdateľov, musí týmto nadobúdateľovi vrátiť jeho kapitálový vklad, pričom na rozdiel od pôvodného akcionára má nadobúdateľ možnosť získať svoj kapitálový vklad späť v prípade uplatnenia doložky o zrušení prevodu a s dotknutým verejným podnikom rozviazať svoj vzťah.
Za týchto okolností je zjavné, že doložka o zrušení prevodu môže mať účinok na podmienky tejto rekapitalizácie a môže ovplyvniť podmienky porovnateľnosti.
Vzhľadom na to, že Všeobecný súd uviedol okolnosti tohto vplyvu, mohol správne dospieť k záveru, že Komisia nemohla nevykonať v spornom rozhodnutí podrobnú analýzu ekonomického dosahu doložky o zrušení prevodu. Ako uviedol generálny advokát v bode 115 svojich návrhov, Všeobecný súd správne konštatoval, že Komisia nepodložila alebo dostatočne nepodporila svoje rozhodnutie o rovnosti zaobchádzania s verejnými a súkromnými investíciami do spoločnosti SNCM.
Následne treba druhý odvolací dôvod zamietnuť bez toho, aby sa preskúmala otázka posúdenia výnosu z kapitálového vkladu spoločnosti CGMF.
O treťom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa pomoci osobe vo výške 38,5 milióna eur
Argumentácia účastníkov konania
Podľa SNCM Všeobecný súd skreslil sporné rozhodnutie tým, že sa domnieval, že Komisia tvrdila, že skutočnosť, že dotknuté opatrenie nevyplýva z prísnych zákonných záväzkov, bola na základe svojej povahy schopná vylúčiť svoju povahu štátnej pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že zasiahol do miery voľnej úvahy Komisie pri posúdení komplexných ekonomických situácií. Tým, že Všeobecný súd v bode 144 napadnutého rozsudku konštatoval, že „existencia viazaného účtu môže motivovať zamestnancov spoločnosti SNCM, aby odišli z podniku alebo aspoň aby z neho odišli bez rokovania o svojom odchode, najmä pokiaľ ide o prípadné priznanie dodatočných náhrad za prepustenie…, všetky tieto skutočnosti predstavujú nepriamu hospodársku výhodu pre spoločnosť SNCM“, prekročil preskúmanie nesprávneho právneho posúdenia vyžadované pri posúdení komplexných ekonomických situáciách.
Všeobecný súd nedostatočne odôvodnil svoje rozhodnutie, pokiaľ ide o výhodu, ktorú mala spoločnosť SNCM. Jeho analýza viazaného účtu v bode 144 napadnutého rozsudku neumožňuje pochopiť dôvody, pre ktoré sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď nekvalifikovala opatrenia pomoci osobe ako „štátnu pomoc“.
SNCM a Francúzska republika navyše tvrdia, že napadnutý rozsudok nie je dostatočne odôvodnený. Všeobecný súd nepreskúmal konštatovanie Komisie, podľa ktorého „aj po pripočítaní sumy 38,5 milióna EUR ku kapitálovému vkladu štátu vo výške 142,5 milióna EUR, je upravená záporná predajná cena, čiže 196 miliónov EUR, oveľa nižšia ako náklady na súdnu likvidáciu SNCM“. Komisia tak stanovila, že náklady na likvidáciu by boli pre Francúzsku republiku vyššie ako záporná cena, aj keď by sa k nim pripočítala suma pomoci osobe.
V tejto súvislosti Všeobecný súd tým, že kvalifikoval opatrenia pomoci osobe vo výške 38,5 milióna eur ako „štátnu pomoc“ v zmysle článku 87 ods. 1 ES bez toho, aby subsidiárne overil, či tieto opatrenia vyhovujú testu obozretného súkromného investora, nedostatočne z právneho hľadiska odôvodnil svoje rozhodnutie.
Corsica Ferries tvrdí, že ju Všeobecný súd kritizoval presne z dôvodu, že Komisia neurčila normálne uplatnenie systému dodatočných sociálnych náhrad za ukončenie pracovnej zmluvy v súvislosti s mechanizmom viazaného účtu.
Posúdenie Súdnym dvorom
Súdny dvor na základe odôvodnení bodov 14 až 16 tohto rozsudku zastáva názor, že preskúmanie Všeobecného súdu v bode 144 napadnutého rozsudku je v súlade s úrovňou preskúmania, ktorú je tento súd povinný dodržať.
Pokiaľ ide o tvrdenie SNCM a Francúzskej republiky, podľa ktorého mal Všeobecný súd subsidiárne overiť, či suma 38,5 milióna eur bola odôvodnená na základe testu súkromného investora, treba pripomenúť, že Súdny dvor neprijal prvý odvolací dôvod, ktorý sa týkal kvalifikácie dodatočných náhrad za prepustenie vo výške 158 miliónov eur.
Ako to uviedol generálny advokát v bode 132 svojich návrhov, suma 38,5 milióna eur na viazanom účte bola tiež určená na prípadné vyplatenie dodatočných náhrad za prepustenie.
Odvolateľky tak nepredložili žiadne tvrdenie, ktoré by preukázalo, že povaha tejto sumy 38,5 milióna eur bola odlišná od sumy 158 miliónov eur, ktorá bola posúdená v rámci prvého odvolacieho dôvodu týkajúceho sa testu súkromného investora.
Pokiaľ ide o dôvody uvedené generálnym advokátom v bodoch 122 až 137 svojich návrhov, Súdny dvor zastáva názor, že Všeobecný súd vo svojej analýze konštatovaní a tvrdení týkajúcich sa tohto odvolacieho dôvodu neskreslil sporné rozhodnutie a z právneho hľadiska napadnutý rozsudok dostatočne odôvodnil.
Tretí odvolací dôvod preto treba zamietnuť.
O štvrtom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa reštrukturalizačného zostatku vo výške 15,81 milióna eur
Argumentácia účastníkov konania
SNCM a Francúzska republika uvádzajú, že odôvodnenie Všeobecného súdu týkajúce sa reštrukturalizačného zostatku vo výške 15,81 milióna eur je nesprávne.
Odvolateľky tvrdia, že odôvodnenie Všeobecného súdu v bodoch 148 až 153 napadnutého rozsudku je založené na domnienke, podľa ktorej Komisia zastávala názor, že plán z roku 2006 neobsahoval prvky štátnej pomoci. Vo svojich odvolaniach sa tak odvolateľky snažia preukázať, že Všeobecný súd sa vo svojej analýze opatrení plánu z roku 2006 dopustil nesprávnych právnych posúdení a nesplnil si svoju povinnosť odôvodnenia.
Posúdenie Súdnym dvorom
Z písomností odvolateliek vyplýva, že tento štvrtý odvolací dôvod závisí od rozhodnutia Súdneho dvora prijať predchádzajúce odvolacie dôvody predložené na podporu týchto odvolaní.
V bodoch 39, 55 a 66 tohto rozsudku však Súdny dvor prvý až tretí odvolací dôvod zamietol a napadnutý rozsudok potvrdil.
Za týchto okolností bez toho, aby bolo potrebné preskúmať tvrdenia predložené odvolateľkami, treba štvrtý odvolací dôvod zamietnuť ako neúčinný.
Keďže nijaký z odvolacích dôvodov uvedených odvolateľkami neuspel, odvolania vo veciach C‑533/12 P a C‑536/12 P sa musia zamietnuť.
O trovách
Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Corsica Ferries navrhla zaviazať SNCM a Francúzsku republiku na náhradu trov konania a tí nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Odvolania sa zamietajú.

2.
Société nationale maritime Corse‑Méditérrannée (SNCM) SA a Francúzska republika znášajú svoje vlastné trovy konania, ako aj rovnakým dielom trovy konania, ktoré vznikli Corsica Ferries France SAS.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.