CELEX: 62009CJ0404
Traktatbrud
direktiv 85/337/EØF
vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet
direktiv 92/43/EØF
bevaring af naturtyper
vilde dyr og planter
kulminedrift i åbne brud
lokaliteten »Alto Sil«
særligt beskyttet område
lokalitet af fællesskabsbetydning
brun bjørn (Ursus arctos)
tjur (Tetrao urogallus)

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har i stævningen nedlagt påstand om, at det fastslås, at:
Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 2 og 3 samt artikel 5, stk. 1 og
3, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet
(EFT L 175, s. 40), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (EFT L 73, s. 5, herefter »det ændrede direktiv
85/337«),
–      idet det har godkendt minedrift i de åbne brud »Fonfría«, »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser
hertil en vurdering, der gør det muligt korrekt at identificere, beskrive og vurdere de direkte, indirekte og kumulative indvirkninger
af eksisterende projekter om minedrift i åbne brud.
Kongeriget Spanien har for så vidt angår det særligt beskyttede område »Alto Sil« tilsidesat de forpligtelser, der påhviler
det i henhold til artikel 6, stk. 2-4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr
og planter (EFT L 206, s. 7, herefter »habitatdirektivet«), sammenholdt med direktivets artikel 7,
–        fra år 2000, tidspunktet for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som et særligt beskyttet område (herefter »SBO«) i henhold
til direktiv Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1), som ændret ved Kommissionens
direktiv 97/49/EF af 29. juli 1997 (EFT L 223, s. 9, herefter »fugledirektivet«),
–        idet det har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser hertil
en korrekt vurdering af projekternes eventuelle virkninger, og idet det under alle omstændigheder ikke har overholdt de betingelser,
hvorunder et projekt kan gennemføres trods den risiko, det nævnte projekt indebærer for tjuren (Tetrao urogallus) – som er
et af de naturgoder, der lå til grund for udlægningen af SBO’et »Alto Sil« – nemlig manglen på alternative løsninger, eksistensen
af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og meddelelsen til Kommissionen om de kompensationsforanstaltninger,
der er nødvendige for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000, og
–        idet ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse af naturtyperne, herunder levestederne
for arterne, og de alvorlige forstyrrelser, som minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«, »Ampliación
de Feixolín« og »Nueva Julia« forårsager for tjuren, hvis forekomst på denne lokalitet er en af grundene til, at den blev
udlagt som SBO.
Kongeriget Spanien har så vidt angår den foreslåede lokalitet »Alto Sil« tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold
til habitatdirektivets artikel 6, stk. 2-4;
–        fra og med januar 1998 tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til nævnte direktiv, som fortolket ved dom
af 13. januar 2005, Dragaggi m.fl. (sag C-117/03, Sml. I, s. 167), og af 14. september 2006, Bund Naturschutz in Bayern m.fl.
(sag C-244/05, Sml. I, s. 8445), idet det ikke for så vidt angår minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«
og »Nueva Julia« har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på at sikre den økologiske nationale interesse, som
lokaliteten af fællesskabsbetydning (herefter »LAF«) »Alto Sil« har i henhold til habitatdirektivet
–        fra og med december 2004,
–        idet det har godkendt minedrift i åbne brud (»Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría« og »Nueva Julia«), som
kan have væsentlig indvirkning på de naturgoder, der ligger til grund for udlægningen af LAF’en »Alto Sil«, uden at have fortaget
en korrekt vurdering af de eventuelle virkninger af minedriften, og under alle omstændigheder uden at have overholdt de betingelser,
hvorunder et sådant projekt kan gennemføres trods den risiko, det udgør for naturgoderne, nemlig manglen på alternative løsninger,
eksistensen af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og meddelelsen til Kommissionen om de kompensationsforanstaltninger,
der er nødvendige for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000, og
–        idet det ikke for disse projekter har vedtaget de foranstaltninger, der er nødvendige for at undgå den forringelse af naturtyperne,
herunder levestederne for arterne, og de forstyrrelser, som minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«,
»Nueva Julia« og »Ampliación de Feixolín« forårsager for arterne.

Retsforskrifter

Direktiv 85/337, med senere ændringer
Artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337, med senere ændringer, bestemmer:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner
eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af denne indvirkning,
inden der gives tilladelse. Disse projekter er defineret i artikel 4.«
Det nævnte direktivs artikel 3 fastsætter:
»Vurderingen af indvirkningen på miljøet skal, afhængigt af hvert enkelt tilfælde og i overensstemmelse med artikel 4 til
11, bestå i på passende måde at påvise, beskrive og vurdere et projekts direkte og indirekte virkninger på følgende faktorer:
–        mennesker, fauna og flora
–        jordbund, vand, luft, klima og landskab
–        materielle goder og kulturarv
–        samspillet mellem faktorerne i første, andet og tredje led.«
I artikel 4, stk. 1, i det ændrede direktiv 85/337 præciseres det, at »[m]ed forbehold af artikel 2, stk. 3, skal projekter,
der er opført i bilag I, vurderes i henhold til artikel 5 til 10«.
Bilag I til det ændrede direktiv 85/337 indeholder en liste over de i artikel 4, stk. 1, omhandlede projekter. Bilagets punkt
19 omhandler således »[s]tenbrud og minedrift i åbne brud, hvor minestedets areal er over 25 hektar, eller tørvegravning på
et areal over 150 hektar«.
Hvad angår andre former for projekter bestemmer artikel 4, stk. 2, i det ændrede direktiv følgende:
»Med forbehold af artikel 2, stk. 3, skal medlemsstaterne for projekter, der er opført i bilag II, ved hjælp af
a)      en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, eller
b)      grænseværdier eller kriterier fastsat af medlemsstaten afgøre, om projektet skal vurderes i henhold til artikel 5 til 10.
Medlemsstaterne kan beslutte at anvende begge de i litra a) og b) nævnte procedurer.
[…]«
For så vidt angår projekter, der falder inden for dette direktivs artikel 4, stk. 2, nævner punkt 13 i bilag II hertil »[æ]ndringer
eller udvidelser af projekter i bilag I eller II, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de
kan være til skade for miljøet«.
Artikel 5 i det ændrede direktiv 85/337 bestemmer:
»1.      For så vidt angår projekter, hvis indvirkning på miljøet i henhold til artikel 4 skal vurderes i overensstemmelse med artikel
5 til 10, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bygherren på passende vis giver de i bilag
IV omhandlede oplysninger, når
a)      medlemsstaterne er af den opfattelse, at oplysningerne er relevante på et givet stadium i tilladelsesproceduren og for så
vidt angår de særlige karakteristika, der gør sig gældende for et bestemt projekt eller en bestemt projekttype og for det
miljø, som måtte blive berørt, og
b)      medlemsstaterne finder, at det i betragtning af bl.a. den nuværende viden og de kendte vurderingsmetoder med rimelighed kan
forlanges, at bygherren indsamler disse oplysninger.
[…]
3.      De oplysninger, som bygherren skal give i henhold til stk. 1, skal mindst omfatte:
–        en beskrivelse af projektet med oplysninger om placering, art og dimensioner
–        en beskrivelse af påtænkte foranstaltninger med henblik på at undgå, nedbringe og om muligt neutralisere væsentlige skadelige
virkninger
–        de data, der er nødvendige for at konstatere og vurdere de væsentlige virkninger, projektet vil kunne få for miljøet
–        en oversigt over de væsentligste alternativer, som bygherren har undersøgt, og oplysninger om de vigtigste grunde til valget
under hensyn til indvirkningen på miljøet
–        et ikke-teknisk resumé af de i de foregående led omhandlede oplysninger.
[…]«
I bilag IV til det ændrede direktiv 85/337 præciseres de oplysninger, som skal gives i henhold til dets artikel 5, stk. 4:
»1.               beskrivelse af projektet, herunder navnlig
–        en beskrivelse af hele projektets fysiske karakteristika samt arealanvendelsesbehovet under bygnings- og driftsfaserne
–        en beskrivelse af de væsentligste karakteristika for produktionsprocesserne, f.eks. type og mængde af de anvendte materialer
–        et skøn efter type og mængde over forventede reststoffer og emissioner (vand, luft- og jordbundsforurening, støj, rystelser,
lys, varme, stråling, osv.) i forbindelse med driften af det foreslåede projekt
2.      en oversigt over de væsentligste alternativer, som bygherren har undersøgt, og oplysninger om de vigtigste grunde til valget
under hensyn til virkningerne på miljøet
3.      en beskrivelse af det miljø, som i væsentlig grad kan blive berørt af det foreslåede projekt, herunder navnlig befolkning,
fauna, flora, jord, vand, luft, klimatiske forhold, materielle goder, herunder den arkitektoniske og arkæologiske kulturarv,
landskab og den indbyrdes sammenhæng mellem ovennævnte faktorer
4.      en beskrivelse af, hvilke betydelige virkninger på miljøet det foreslåede projekt vil kunne få som følge af:
–        tilstedeværelsen af projektet som helhed
–        anvendelsen af naturlige ressourcer
–        emissionen af forurenende stoffer, opståelsen af gener og bortskaffelsen af affald
samt bygherrens angivelse af, hvilke metoder der er anvendt til forudberegningen af virkningerne på miljøet
5.      en beskrivelse af de foranstaltninger, der påtænkes med henblik på at undgå, nedbringe og om muligt neutralisere betydelige
skadelige virkninger på miljøet
6.      et ikke-teknisk resumé af de på grundlag af ovennævnte punkter fremsendte oplysninger
7.      en oversigt over eventuelle vanskeligheder (tekniske mangler eller manglende viden), som bygherren er kommet ud for i forbindelse
med indsamlingen af de fornødne oplysninger«.
Hvad angår begrebet »beskrivelse« i punkt 4 i bilag IV præciseres det i dette punkt, at »[d]enne beskrivelse bør anføre projektets
direkte virkninger og i givet fald dets indirekte, sekundære, kumulative, kort- og langsigtede, vedvarende eller midlertidige
samt positive eller negative virkninger«.

Fugledirektivet
Det bestemmes i fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og 2, at medlemsstaterne skal udlægge de områder, som er bedst egnede til
beskyttelse af de fugle, der er anført i bilag I til direktivet, og til beskyttelse af trækfugle, som SBO’er.
Bilag I til fugledirektivet omhandler bl.a. tjuren (Tetrao urogallus).
Fugledirektivets artikel 4, stk. 4, første punktum, vedrører beskyttelse af SBO’er:
»Medlemsstaterne træffer egnede foranstaltninger med henblik på i de i stk. 1 og 2 nævnte beskyttede områder at undgå forurening
eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en sådan forurening, forringelse eller forstyrrelse
har væsentlig betydning for formålet med denne artikel.«

Habitatdirektivet
I sjette betragtning til habitatdirektivet er det anført, at »for at sikre genopretning eller opretholdelse af en gunstig
bevaringsstatus for naturtyper og arter af fællesskabsbetydning bør man udpege særlige bevaringsområder for at oprette et
sammenhængende europæisk økologisk net i henhold til en fastlagt tidsplan«.
Syvende betragtning til dette direktiv har følgende ordlyd:
»[S]amtlige udpegede områder, herunder dem, der er udlagt som særligt beskyttede områder eller i fremtiden vil blive det i
medfør af [fugledirektivet], bør indgå som led i det sammenhængende europæiske økologiske net.«
I tiende betragtning til habitatdirektivet anføres, at »alle planer eller projekter, der kan påvirke bevaringsmålsætningen
for en sådan lokalitet væsentligt, som er udpeget eller i fremtiden vil blive det, må tages op til passende vurdering«.
Habitatdirektivets artikel 3 bestemmer:
»1.      Der oprettes et sammenhængende europæisk økologisk net af særlige bevaringsområder under betegnelsen Natura 2000. Dette net,
der består af lokaliteter, der omfatter de naturtyper, der er nævnt i bilag I, og levesteder for de arter, der er nævnt i
bilag II, skal sikre opretholdelse eller i givet fald genopretning af en gunstig bevaringsstatus for de pågældende naturtyper
og levestederne for de pågældende arter i deres naturlige udbredelsesområde.
Natura 2000-nettet omfatter ligeledes de særligt beskyttede områder, som medlemsstaterne har udlagt i medfør af [fugledirektivet].
2.      Hver medlemsstat bidrager til oprettelsen af Natura 2000 i forhold til andelen af naturtyperne og levestederne for arterne
efter stk. 1, der er repræsenteret på dens område. I overensstemmelse med artikel 4 udpeger hver stat med henblik herpå lokaliteter
som særlige bevaringsområder under hensyn til målene i stk. 1.
[…]«
Direktivets artikel 4 bestemmer:
»1.      På grundlag af kriterierne i bilag III (etape 1) og de relevante videnskabelige oplysninger foreslår hver medlemsstat en liste
over lokaliteter, og det oplyses, hvilke naturtyper efter bilag I og hvilke naturligt hjemmehørende arter efter bilag II der
findes på disse lokaliteter. […]
Listen sendes til Kommissionen inden tre år efter direktivets meddelelse sammen med oplysninger om hver lokalitet. […]
2.      På grundlag af kriterierne i bilag III (etape 2) og for hver af de fem biogeografiske områder, der er nævnt i artikel 1, litra
c), nr. iii), og for hele det område, der er nævnt i artikel 2, stk. 1, opstiller Kommissionen i forståelse med hver af medlemsstaterne
og på grundlag af medlemsstaternes lister et udkast til en liste over [LAF’er], hvoraf det fremgår, på hvilke lokaliteter
der findes en eller flere prioriterede naturtyper, eller hvor der lever en eller flere prioriterede arter.
[…]
Den liste over lokaliteter, der er udvalgt som [LAF’er], og som viser lokaliteter med en eller flere prioriterede naturtyper
eller en eller flere prioriterede arter, vedtages af Kommissionen efter fremgangsmåden i artikel 21.
[…]
4.      Når en [LAF] er udvalgt efter fremgangsmåden i stk. 2, udpeger den pågældende medlemsstat denne lokalitet som særligt bevaringsområde
hurtigst muligt […].
5.      Så snart en lokalitet er opført på listen i stk. 2, tredje afsnit, er den omfattet af artikel 6, stk. 2, 3 og 4.«
Habitatdirektivets artikel 6, stk. 2-4, bestemmer:
»2.      Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de
særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser
har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.
3.      Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig
selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til
deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen
af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning
til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det
anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.
4.      Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af
bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes
nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale
sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.
Hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet
til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller, efter udtalelse
fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.«
Habitatdirektivets artikel 7 bestemmer:
»Forpligtelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i nærværende direktiv træder i stedet for forpligtelserne i artikel 4, stk. 4,
første punktum, i [fugledirektivet], for så vidt angår de områder, der er udlagt som særligt beskyttede efter artikel 4, stk. 1,
eller tilsvarende anerkendt efter artikel 4, stk. 2, deri, fra datoen for nærværende direktivs iværksættelse eller fra den
dato, hvor en medlemsstat har udlagt eller anerkendt områderne efter [fugledirektivet], hvis denne dato er senere.«
Bilag IV til habitatdirektivet med overskriften »Dyre- og plantearter af fællesskabsbetydning, der kræver streng beskyttelse«,
nævner i litra a) den brune bjørn (Ursus arctos) som en prioriteret art.

Sagens faktiske omstændigheder og den administrative procedure
Lokaliteten »Alto Sil«, der ligger i den nordvestlige del af den spanske region Castilla y León tæt på regionerne Galicien
og Asturien, dækker et område på mere end 43 000 hektar ved floden Sil’s øvre løb.
Kongeriget Spanien foreslog i januar1998, at lokaliteten blev udlagt som LAF i henhold til habitatdirektivets artikel 4, stk. 1.
Med virkning fra den 1. januar 2000 udpegede denne medlemsstat desuden samme lokalitet som SBO i henhold til fugledirektivet
som følge af tilstedeværelsen af adskillige af de i bilag I til dette direktiv omhandlede fuglearter, heraf en ynglende tjurbestand.
Kommissionen opførte ved beslutning 2004/813/EF af 17. december 2004 om vedtagelse af listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning
i det atlantiske biogeografiske område (EUT L 387, s. 1) i henhold til direktiv 93/43 lokaliteten »Alto Sil« på denne liste
under koden ES 0000210.
I den dataformular vedrørende denne lokalitet, som Kongerige Spanien sendte til Kommissionen, da det forslog denne lokalitet
som LAF, er det bl.a. angivet, at der er en forekomst at 10-15 individer af den brune bjørn og 42-47 hanner af den cantabriske
underart af tjuren (Tetrao urogallus cantabricus).
I formularen er der derudover nævnt følgende naturtyper:
–        4030 – Europæiske tørre heder (50% af lokaliteten)
–        4090 – Højlandsmediterrane heder med endemiske arter af tornblad (6% af lokaliteten)
–        6160 – Højlandsiberisk græsvegetation med Festuca indigesta (1% af lokaliteten)
–        8230 – Vegetation i sprækker på siliciumholdige klippeskråninger med Sedo-Scleranthion eller Sedo albi-Veronicion dillenii
(13% af lokaliteten) og
–        9230 – Galicisk-portugisiske egeskove med Quercus robur og Quercus pyrenaica (6% af lokaliteten).
Det fremgår ligeledes, at den tjurbestand, som findes på denne lokalitet, er af regional betydning (50% af hannerne i den
selvstyrende region Castilla y León) og national betydning (2% af hannerne i hele Spanien).
Ifølge samme formular »skyldes [lokalitetens sårbarhed] udelukkende minedriften i de åbne brud«.
I løbet af 2001 fik Kommissionen kendskab til, at selskabet Minero Siderúrgica de Ponferrada SA, nu »Coto Minero Cantábrico
SA«, driver flere kulminer i åbne brud, som enten er beliggende på eller i umiddelbar nærhed af lokaliteten »Alto Sil«.
Det fremgår af sagsakterne, at den minedrift i åben brud, som er omfattet af dette søgsmål, kan inddeles i to grupper.
Den første gruppe befinder sig nord for floden Sil og Villablino kommune (herefter under ét »de nordlige miner«). De ligger
alle inden for LAF’en »Alto Sil«.
Der er for det første tale om det åbne brud »Feixolín«, som blev godkendt den 1. januar 1986 for et areal på 95,86 hektar,
og som var i drift fra 2000 til 2008. Det er på nuværende tidspunkt under »genopretning«.
Det åbne brud »Ampliación de Feixolín«, hvis drift dækker et område på i alt 93,9 hektar, er også en af de nordlige miner.
Den 9. november 2009 pålagde de spanske myndigheder dette brud en sanktion og traf en række foranstaltninger, henset til,
at driften allerede havde fundet sted på 35,24 hektar, selv om den endnu ikke var blevet godkendt.
Driften af denne mine på en del af mineprojektets areal, nemlig 39,62 hektar, blev imidlertid godkendt den 11. juni 2009.
Den 7. oktober 2009 blev der truffet foranstaltninger til at begrænse og afhjælpe de indvirkninger, denne drift har på miljøet.
Den tredje nordlige mine kaldes »Fonfría« Den dækker 350 hektar og blev godkendt den 21. juli 1999. Der blev udvundet kul
på denne lokalitet fra januar 2001 til december 2010.
Syd for floden Sil og sydvest for Villa Seca de Laciano kommune findes de andre kulminer i åbne brud, der er genstand for
den foreliggende sag (herefter samlet »de sydlige miner«).
Der er for det første tale om alle de miner, som benævnes »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, og som dækker 196 hektar. Minerne
blev godkendt mellem 1984 og 2002. Størstedelen af disse miner har været ude af drift siden 2002. De fleste har på nuværende
tidspunkt gennemgået en »genopretning«.
Endvidere skal nævnes minen »Nueva Julia«, som blev godkendt den 16. september 2003 for et samlet areal på 405 hektar, og
som har været i drift siden 2006.
Endelig skal nævnes minen »Ladrones«, som blev godkendt den 24. december 2003 for et samlet område på 117 hektar. Den har
endnu ikke været i drift.
Alle de sydlige miner støder umiddelbart op til hinanden. Blandt disse miner er det kun »Ladrones«, der ligger inden for LAF’en
»Alto Sil«. De andre ligger på grænsen op til denne LAF.
Idet Kommissionen fandt, at de spanske myndigheder, hvad angår driften af disse miner havde tilsidesat de forpligtelser, der
påhviler dem i henhold til direktiv 85/337, med senere ændringer, og habitatdirektivet, og efter at den havde gennemgået de
af disse myndigheder indsendte oplysninger, sendte Kommissionen den 18. juli 2003 en åbningsskrivelse til Kongeriget Spanien.
Idet Kommissionen navnlig fandt, at der ved vurderingen af indvirkningen på miljøet ikke var blevet taget tilstrækkeligt hensyn
til de eventuelle forstyrrelser af den brune bjørn, og de kumulative virkninger af denne drift, tilsendte den – efter at have
vurderet Kongeriget Spaniens bemærkninger til åbningsskrivelsen – den 22. december 2004 denne medlemsstat en begrundet udtalelse.
Som svar herpå fremlagde Kongeriget Spanien bl.a. en rapport, der analyserer virkningerne af forskellige projekter og foreslår
foranstaltninger til beskyttelse af lokaliteten (herefter »rapporten fra 2005«).
Med henvisning til dommen i sagen Dragaggi m.fl. og i sagen Bund Naturschutz in Bayern m.fl. tilsendte Kommissionen den 29.
februar 2008 Kongeriget Spanien en supplerende åbningsskrivelse.
Kongeriget Spanien svarede ved skrivelse af 7. maj 2008, hvori det bl.a. gjorde gældende, at der ikke var tale om alvorlige
forstyrrelser af miljøet, som kunne tilskrives driften af minerne i åbne brud, samtidig med at det gjorde opmærksom på, at
det havde til hensigt at udarbejde en strategisk plan, der ville være medvirkende til at bringe minedriften i åbne brud på
lokaliteten »Alto Sil« i overensstemmelse med den i fællesskabsretten fastsatte ordning om beskyttelse af naturressourcer.
Den 1. december 2008 fremsendte Kommissionen en supplerende begrundet udtalelse, hvori den gentog de klagepunkter, som fremgik
af den supplerende åbningsskrivelse, og hvori den opfordrede Kongeriget Spanien til at efterkomme udtalelsen inden for en
frist på to måneder fra modtagelsen.
Kommissionen har anlagt den foreliggende sag, idet den på baggrund af Kongeriget Spaniens fremsendte bemærkninger og dokumenter
fortsat fandt situationen utilfredsstillende.

Om begæringen om bevisoptagelse og subsidiært om genåbning af den mundtlige forhandling
Ved dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 15. juli 2011 har Kongeriget Spanien anmodet Domstolen om at anordne
bevisoptagelse i henhold til Domstolens procesreglements artikel 60 og subsidiært at genåbne den mundtlige forhandling i henhold
til dette reglements artikel 61.
Til støtte for anmodningen har Kongeriget Spanien gjort gældende, at i modsætning til det af generaladvokaten anførte i forslaget
til afgørelse fremgår det ikke af sagens akter, at kulminerne i de åbne brud »Ampliación de Feixolín« og »Ladrones« allerede
har været i drift, således som denne medlemsstat allerede har anført i svarskriftet og duplikken.
Ifølge Kongeriget Spanien bygger generaladvokatens analyse på ukorrekte faktiske omstændigheder.
Kongeriget Spanien har anmodet Domstolen om tilladelse til at fremlægge nye beviser vedrørende de faktiske omstændigheder
med hensyn til minedriften i de åbne brud »Ampliación de Feixolín« og »Ladrones«, og subsidiært om, at den mundtlige forhandling
genåbnes.
I denne forbindelse skal det for det første bemærkes, at det fremgår af sagens akter, og navnlig af fortegnelsen med benævnelsen
»miner i drift« på s. 50 i rapporten fra 2005, at minen i det åbne brud »Ampliación de Feixolín« til en vis grad havde været
i drift, og at dette havde medført ødelæggelse af naturtyper, navnlig 19,9 hektar af naturtypen 9230 – Galicisk-portugisiske
egeskove med Quercus robur og Quercus pyrenaica. Selv om det fremgår af sagens akter, at det ved afgørelse af 9. november
2009 blev indskærpet over for mines driftsherre, at driften heraf skulle ophøre, og den pågældende blev straffet for at have
fortsat minedriften uden at have indhentet en forudgående godkendelse, forholder det sig ikke desto mindre således, at denne
drift faktisk fandt sted på et areal, der dækker 35,24 hektar. Dette bekræftes i øvrigt af en rapport vedrørende et besøg
på lokaliteten, som Kongeriget Spanien har fremlagt som bilag til duplikken, og hvori det bekræftes, at selv om der ikke synes
at være sket udvinding af kul på lokaliteten, har anden virksomhed bevirket, at vegetationen er blevet ødelagt.
I modsætning til det af Kongeriget Spanien anførte fremgår det ikke af generaladvokatens forslag til afgørelse, at forslaget
er begrundet i antagelsen om, at der allerede har været drevet minedrift i det åbne brud »Ladrones«. Kommissionens klagepunkter
vedrørende denne mine – som er blevet undersøgt af generaladvokaten – vedrører derimod de mangler, som vurderingen af minedriftens
indvirkning på miljøet er behæftet med. I modsætning til andre klagepunkter vedrører disse klagepunkter således godkendelsesproceduren
for minen og ikke en eventuel drift på den lokalitet, hvor minen befinder sig, der eventuelt fandt sted efter, at den blev
godkendt.
Der er således ikke noget grundlag for at anordne den af Kongeriget Spanien begærede bevisoptagelse.
Hvad angår den subsidiære påstand vedrørende en genåbning af den mundtlige forhandling skal det bemærkes, at Domstolen ex
officio eller efter at have hørt generaladvokaten eller på parternes begæring i overensstemmelse med artikel 61 i Domstolens
procesreglement kan træffe bestemmelse om genåbning af den mundtlige forhandling, såfremt den finder, at sagen er utilstrækkeligt
oplyst, eller at den skal afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne (jf. bl.a. dom af 16.12.2008,
sag C-210/06, Cartesio, Sml. I, s. 9641, præmis 46, og af 26.5.2011, Kommissionen mod Spanien, endnu ikke trykt i Samling
af Afgørelser, præmis 60).
Derimod giver hverken statutten for Den Europæiske Unions Domstol eller dens procesreglement mulighed for, at parterne kan
afgive indlæg som svar på generaladvokatens forslag til afgørelse (jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Spanien, præmis
61).
Efter at have hørt generaladvokaten er Domstolen i denne sag af den opfattelse, at den i det foreliggende tilfælde har alle
de oplysninger til rådighed, som er nødvendige, for at den kan træffe afgørelse i den foreliggende sag, og at sagen ikke skal
undersøges på grundlag af argumenter, som ikke er blevet drøftet for Domstolen. Herefter er det ufornødent at anordne genåbning
af den mundtlige forhandling.

Om søgsmålet

Om det første klagepunkt vedrørende tilsidesættelse af artikel 2 og 3 samt artikel 5, stk. 1 og 3, i direktiv 85/337, med
senere ændringer, for så vidt angår vurderingerne af indvirkningerne på miljøet af den påtænkte minedrift i de åbne brud »Fonfría«,
»Nueva Julia« og »Ladrones«
Parternes argumenter
Med det første klagepunkt har Kommissionen gjort gældende, at der var alvorlige lakuner i vurderingerne af driften af »Fonfría«,
»Nueva Julia«og »Ladrones«, hvilket bevirker, at der er tale om ufuldstændige vurderinger, der ikke er i overensstemmelse
med direktiv 85/337, med senere ændringer.
Kommissionen har i denne forbindelse henvist til punkt 4 i bilag IV til dette direktiv, og navnlig til en fodnote i nævnte
punkt vedrørende begrebet »beskrivelse«, der indebærer, at der i forbindelse med projekter, der er omfattet af direktivets
anvendelsesområde, skal gives en beskrivelse af, hvilke betydelige virkninger på miljøet projektet vil få, og som anfører
de »direkte virkninger […], indirekte, […] kumulative, kort- og langsigtede, vedvarende eller midlertidige […] virkninger«.
Heraf udleder Kommissionen, at vurderingerne af den påtænkte minedrifts indvirkninger på miljøet i den foreliggende sag skal
omfatte en analyse af de væsentlige kumulative virkninger, som den omstændighed, at flere af minerne i de åbne brud ligger
i nærheden af hinanden og drives samtidigt i Laciani-dalen, kan have. Rapporten fra 2005 bekræftede nemlig, at der ikke var
blevet foretaget en sådan analyse forud for godkendelsen af de tre omhandlede drifter.
Kommissionen har derudover påpeget specifikke mangler ved vurderingerne af miljøvirkningerne af de tre miner, som er genstand
for dette klagepunkt:
–        Hvad angår minen »Fonfría« er der intet i den oprindelige vurdering, hvoraf det fremgår, at der blevet foretaget en vurdering
af de mulige forstyrrelser af tjuren, til trods for at myndighederne ikke var uvidende om tilstedeværelsen af denne art på
en spilleplads, der ligger i nærheden af denne mines udvindingsområde. Rapporten fra 2005 bekræfter desuden uden nærmere forklaring,
at denne minedrift ligger inden for genopretningsplanen for den brune bjørn.
–        Selv om minen »Ladrones« ligger meget tæt op af tjurens spillepladser, hvilket begrunder udpegelsen af en beskyttelseszone
i genopretningsplanen for denne art, er der intet der tyder på, at denne tilstedeværelse blev taget i betragtning i forbindelse
med den oprindelige vurdering af denne mine. Hvad angår den brune bjørn angives det udelukkende i denne vurdering, at minen
befinder sig inden for genopretningsplanen for denne art, men at dette ikke indebærer væsentlige forstyrrelser for arten,
eftersom minen »ikke er til skade for nogen beskyttelseszone, og ikke medfører nogen barriereeffekt mellem forskellige grupper«.
–        Hvad angår minen »Nueva Julia« indeholder vurderingen ikke nogen oplysninger om de to mest problematiske arter, nemlig tjuren
og den brune bjørn. Indvirkningerne af denne mine, som befinder sig uden for LAF’en, vil uden tvivl kunne mærkes på flere
kilometers afstand og vil dermed kunne påvirke de naturtyper og arter, der findes inden for LAF’en. Der er tilsyneladende
ikke taget hensyn til denne risiko.
Kongeriget Spanien har for det første gjort gældende, hvad angår fortolkningen af begrebet »beskrivelse« i punkt 4 i bilag
IV til det ændrede direktiv 85/337, at anvendelsen af konditionalis i fodnoten til dette punkt, for så vidt som det er angivet,
at »[d]enne beskrivelse bør anføre«, tyder på, at den krævede beskrivelse ikke nødvendigvis skal nævne de kumulative virkninger
af forskellige projekters indvirkning på miljøet, men at den udelukkende bør indeholde en sådan beskrivelse. Den formulering,
der er anvendt i de andre sprogversioner af dette direktiv, bekræfter denne fortolkning.
Ifølge denne medlemsstat var en sådan beskrivelse af de kumulative virkninger ikke nødvendig i dette tilfælde, eftersom de
omhandlede miner var blevet godkendt på andre tidspunkter og desuden påvirker forskellige zoner inden for LAF’en.
Rapporten fra 2005 indeholder under alle omstændigheder en detaljeret vurdering af de potentielle virkninger, som hver af
de omhandlede miner kan have, og de potentielle kumulative virkninger, disse kan have tilsammen med andre miner.
Hvad angår minen »Fonfría« konkluderede rapporten fra 2005 i forbindelse med en beskrivelse af de kumulative virkninger, at
de beskyttede arter ikke blev væsentligt forstyrret i LAF’en.
Det samme er tilfældet for så vidt angår minen »Nueva Julia«. Hvad angår den brune bjørn konkluderede rapporten fra 2005 i
tilknytning til en vurdering af minerne og de omhandlede projekters kumulative virkninger på miljøet, at der ikke var nogen
kritiske områder eller områder med dyrestier, som ville blive skadeligt påvirket, og at denne art dermed ikke vil blive væsentligt
forstyrret.
Hvad angår de fuglearter, som er beskyttet i SBO’et og dermed i LAF’en »Alto Sil«, har Kongeriget Spanien gjort gældende,
at der ikke er nogen af disse arter, der er blevet væsentligt påvirket. Hvad angår minen »Ladrones« blev det i rapporten fra
2005 konkluderet, at der ikke havde været nogen væsentlig indvirkning på naturtype 4020, der er identificeret som en prioriteret
naturtype for tjuren i genopretningsplanen for denne art.
Domstolens bemærkninger
Hvad for det første angår Kommissionens første klagepunkt for så vidt angår projektet vedrørende kulminedrift i det åbne brud
»Fonfría« skal det bemærkes, at ifølge artikel 3, stk. 2, i direktiv 97/11 finder bestemmelserne i direktiv 85/337 i den affattelse,
der var gældende forud for de ændringer, der blev indført med direktiv 97/11, stadig anvendelse på ansøgninger om godkendelse,
som blev indgivet før udløbet af den i artikel 3, stk. 1, fastsatte frist, nemlig før den 14. marts 1999.
Det fremgår imidlertid af sagens akter, at ansøgningen om godkendelse af mineprojektet »Fonfría« blev indleveret den 11. marts
1998.
Domstolen kan således ikke hvad angår dette projekt give Kommissionen medhold i dens påstand om, at Kongeriget Spanien skal
dømmes for en tilsidesættelse af det ændrede direktiv 85/337.
Desuden kan Kommissionens klagepunkt vedrørende dette projekt ikke anses for at have til formål, at det konstateres, at der
er sket en tilsidesættelse af direktiv 85/337 i den affattelse, der var gældende forud for de ændringer, der blev indført
ved direktiv 97/11.
Dette gælder så meget desto mere, som visse af de ændringer, der blev indført ved direktiv 97/11, er direkte relevante for
vurderingen af velbegrundetheden af dette klagepunkt. Dette gælder navnlig indføjelsen i punkt 19 i bilag I til direktiv 85/37
af bemærkningen om minedrift i åbne brud på et areal over 25 hektar, der indebærer, at denne drift kun skal underlægges en
vurdering i henhold til artikel 4, stk. 1, i det ændrede direktiv 85/337, såfremt der er tale om ansøgninger om godkendelse,
som er indgivet efter den 14. marts 1999.
Det første klagepunkt skal derfor forkastes, for så vidt som det angår minen »Fonfría«.
For det andet skal undersøges spørgsmålet om, hvorvidt de vurderinger af indvirkningerne på miljøet af projekterne vedrørende
minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones«, der er foretaget i medfør af det ændrede direktiv 85/337, er ufuldstændige,
således som Kommissionen har gjort gældende, idet de ikke omfatter en analyse af de kumulative virkninger på miljøet, som
disse projekter og andre minedrifter – såsom den igangværende kulminedrift i åbne brud, eller minedrifter, der er blevet godkendt
eller på vej til at blive godkendt – kan afføde.
I modsætning til det af Kongeriget Spanien anførte kan det herved ikke udledes af den omstændighed, at der er anvendt konditionalis
i fodnoten i punkt 4 i bilag IV til direktiv 85/337, med senere ændringer, for så vidt som det er anført, at »[d]enne beskrivelse
[…] i givet fald [bør nævne projektets] kumulative […] virkninger«, at vurderingen af indvirkningerne på miljøet ikke nødvendigvis
skal omfatte de forskellige projekters kumulative virkninger på miljøet, men at en sådan analyse alene er ønskelig.
Omfanget af forpligtelsen til at foretage en vurdering af indvirkningerne på miljøet følger af artikel 3 i direktiv 85/337,
med senere ændringer, hvoraf det fremgår, at vurderingen af indvirkningen på miljøet, afhængigt af hvert enkelt tilfælde og
i overensstemmelse med direktivets artikel 4-11, skal bestå i på passende måde at påvise, beskrive og vurdere et projekts
direkte og indirekte virkninger på mennesker, fauna og flora, jordbund, vand, luft, klima og landskab, materielle goder og
kulturarv og samspillet mellem disse faktorer.
Henset til det vide anvendelsesområde og brede formål med det ændrede direktiv, således som det fremgår af dets artikel 1,
stk. 2, artikel 2, stk. 1, og artikel 3 (jf. i denne retning dom af 24.10.1996, sag C-72/95, Kraaijeveld m.fl., Sml. I, s. 5403,
præmis 30 og 31), kan den omstændighed alene, at der foreligger en vis uvished for så vidt angår den præcise betydning af
brugen af konditionalis i udtrykket »[d]enne beskrivelse bør anføre«, som er anvendt i punkt 4 i bilag IV til det ændrede
direktiv 85/337, selv om konditionalis også er benyttet i andre sprogversioner af direktivet, ikke føre til, at der ikke anlægges
en vid fortolkning af direktivets artikel 3.
Denne bestemmelse skal derfor fortolkes således, at eftersom vurderingen af indvirkningerne på miljøet bl.a. på passende måde
skal påvise, beskrive og vurdere de indirekte virkninger af et projekt, skal den derudover også omfatte en analyse af de kumulative
virkninger, som dette projekt kan have på miljøet, såfremt projektet sammenholdes med andre projekter, eftersom en sådan analyse
er nødvendig med henblik på at sikre, at vurderingen omfatter en vurdering af alle de væsentlige indvirkninger, som det omhandlede
projekt kan have for miljøet.
I den foreliggende sag har Kongeriget Spanien gjort gældende, at det ikke var nødvendigt at foretage en sådan kumulativ vurdering,
idet de omhandlede miner ligger langt fra hinanden, og idet de blev godkendt på vidt forskellige tidspunkter.
Det fremgår imidlertid ikke af sagen, at dette er tilfældet for så vidt angår projekterne »Nueva Julia« og »Ladrones«, idet
disse sydlige miner er beliggende i nærheden af hinanden, og godkendelsesprocedurerne for disse miner blev gennemført sideløbende.
Selv om rapporten fra 2005, således som Kongeriget Spanien har anført, burde have omfattet en sådan kumulativ analyse, kan
denne rapport ikke afhjælpe den omstændighed, at der ikke var foretaget en sådan analyse i den oprindelige vurdering, eftersom
artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337, med senere ændringer, kræver, at analysen fortages før for godkendelsen af projektet.
Det skal for det tredje undersøges, om det er korrekt, at de mulige og konkrete indvirkninger fra kulminedriften i de åbne
brud »Nueva Julia« og »Ladrones« på tjuren og den brune bjørn, således som Kommissionen har gjort gældende, ikke har været
genstand for en korrekt analyse i forbindelse med vurderingerne af disse projekters indvirkninger på miljøet.
Hvad for det første angår minen »Nueva Julia« henvises der i vurderingen af indvirkningerne på miljøet af 25. august 2003
udelukkende til dette projekts påvirkning af visse padder. Der er ingen holdepunkter i denne vurdering for at fastslå, at
der faktisk er blevet fortaget en vurdering af projektets indvirkning på den brune bjørn og tjuren.
En sådan analyse af dette projekts indvirkning på disse arter var imidlertid påkrævet, eftersom de spanske myndigheder for
det første ikke kunne se bort fra disse arters tilstedeværelse på lokaliteten »Alto Sil«. Kongeriget Spanien havde nemlig
i løbet af 1998 foreslået, at lokaliteten »Alto Sil« skulle udlægges som LAF, navnlig på grund af disse to arters tilstedeværelse
på denne lokalitet, og samme medlemsstat havde med virkning fra 2000 udlagt denne lokalitet som SBO med henvisning til tjurens
tilstedeværelse herpå.
Selv om denne minedrift befinder sig uden for LAF’en, er det for det andet ubestridt, at den støder umiddelbart op til denne
lokalitet, hvorfor den kan have indvirkninger på LAF’en.
Nødvendigheden af at foretage en sådan analyse var så meget desto mere påkrævet, som Kongeriget Spanien i den dataformular
vedrørende lokaliteten »Alto Sil«, som det sendte til Kommissionen, da det forslog lokaliteten udlagt som LAF, angav, at dens
sårbarhed i allerhøjeste grad skyldtes minedriften i åbne brud.
Hvad dernæst angår kulminen i det åbne brud »Ladrones« skal det bemærkes, at erklæringen om projektets indvirkning på miljøet
af 9. oktober 2003 nævner tilstedeværelsen af den brune bjørn på lokaliteten »Alto Sil«, der var foreslået som LAF, men at
det blev konkluderet, at eftersom driften udelukkende indebærer et lille tab af denne arts levested, påvirker den ikke nogen
beskyttelseszone for denne art, og den opretter ikke nogen barriereeffekt mellem de forskellige grupper, således som det fremgår
af en rapport af 5. juni 2001.
Hvad angår den brune bjørn må det i denne forbindelse konstateres, at Kommissionen ikke har fremlagt noget dokument, der kan
rejse tvivl om, hvorvidt vurderingen af dette projekts indvirkninger på miljøet har været passende.
Hvad angår tjuren fremgår det af ovennævnte erklæring om projektets miljøpåvirkning, at en repræsentant fra en miljøbeskyttelsesforening
bl.a. havde gjort opmærksom på, at projektet ville kunne påvirke denne art, at denne påstand var blevet bestridt af driftsherren,
og at påstanden var blevet vurderet i tilstrækkelig grad. Det fremgår imidlertid hverken af denne erklæring eller af andre
dokumenter, som Kongeriget Spanien har fremlagt, at der rent faktisk er foretaget en vurdering af dette projekts indvirkninger
på tjuren. Som anført ovenfor i denne doms præmis 86 og 88, var det imidlertid åbenlyst, at det var nødvendigt at foretage
en sådan analyse af projektets indvirkninger på denne art.
Vurderingen kan dermed ikke anses for fyldestgørende for så vidt angår tjuren.
De hermed konstaterede mangler ved vurderingen af indvirkningerne af minedrifterne »Nueva Julia« og »Ladrones« kan dermed
ikke anses for afhjulpet ved rapporten fra 2005, eftersom det, som allerede bemærket i denne doms præmis 83, foreskrives i
artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337, med senere ændringer, at vurderingen skal foretages, inden der gives godkendelse til
et projekt.
Der må således gives medhold i det første klagepunkt, for så vidt som det har til formål at fastslå et traktatbrud i henhold
til artikel 2 og 3 samt artikel 5, stk. 1 og 3, i direktiv 85/337, med senere ændringer, for så vidt angår vurderingerne af
indvirkningerne på miljøet af minedriften i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« med undtagelse af sidstnævnte projekt
hvad angår den brune bjørn.

Om det andet klagepunkt vedrørende tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2-4, for så vidt angår tjuren i dens
egenskab af beskyttet art, henset til, at lokaliteten »Alto Sil« fra og med år 2000 blev udlagt som SBO
Det andet klagepunkts første led
–       Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Kongeriget Spanien med godkendelsen af driften i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones«
har tilsidesat habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4, med hensyn til beskyttelsen af tjuren siden 2000 som følge af udlæggelsen
af lokaliteten »Alto Sil« som SBO.
Kongeriget Spanien har gjort gældende, at vurderingerne af de pågældende projekter indeholder en tilstrækkelig vurdering af
projekternes eventuelle indvirkninger på denne art.
–       Domstolens bemærkninger
Det bestemmes i habitatdirektivets artikel 7, at artikel 6, stk. 2-4, i dette direktiv træder i stedet for fugledirektivets
artikel 4, stk. 4, første punktum, fra datoen for habitatdirektivets iværksættelse eller fra datoen for en medlemsstats udlægning
i henhold til fugledirektivet, hvis denne dato er senere (jf. bl.a. dom af 13.12.2007, sag C-418/04, Kommissionen mod Irland,
Sml. I. s. 10947, præmis 173).
Klagepunktet vedrørende vurderingen af virkningerne af minedriften i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« på de arter,
der er beskyttede som følge af udlæggelsen af lokaliteten »Alto Sil« som SBO, navnlig tjuren, skal således efterprøves i henhold
til bestemmelserne i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4, for så vidt angår disse projekter, hvorom det er ubestridt,
at ansøgningerne om godkendelse heraf blev indgivet efter, at lokaliteten »Alto Sil« var blevet udlagt som SBO.
En passende vurdering i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, af en plan eller et projekts indvirkninger på den
omhandlede lokalitet indebærer, at alle de aspekter af en plan eller et projekt, som i sig selv eller i forbindelse med andre
planer og projekter vil kunne påvirke bevaringsmålsætningen for lokaliteten, skal identificeres før godkendelsen heraf under
hensyn til den bedste videnskabelige viden på området. De kompetente nationale myndigheder giver kun tilladelse til en aktivitet
på den beskyttede lokalitet på betingelse af, at de har opnået vished for, at aktiviteten ikke har skadelige virkninger for
den pågældende lokalitets integritet. Det forholder sig således, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl
kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger (jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Irland, præmis 243).
En vurdering i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, kan ikke anses for tilstrækkelig, såfremt den indebærer mangler
og ikke indeholder fuldstændige, præcise og endelige konstateringer og konklusioner, der kan fjerne enhver rimelig videnskabelig
tvivl for så vidt angår virkningerne af de arbejder, som var påtænkt i det omhandlede SBO (jf. i denne retning dom af 20.9.2007,
sag C-304/05, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 7495, præmis 69).
I det foreliggende tilfælde er det åbenlyst, at beskyttelsen af tjuren udgør en bevaringsmålsætning, der medførte, at Kongeriget
Spanien fra og med 2000 udlagde lokaliteten »Alto Sil« som SBO.
Det skal desuden bemærkes, at de nationale myndigheder allerede i forbindelse med de i 1998 fremsatte forslag om, at området
skulle udlægges som SBO, havde angivet, at den tjurbestand, som var til stede på denne lokalitet, havde såvel regional som
national betydning, og at områdets sårbarhed først og fremmest skyldtes minedriften i de åbne brud.
Som det allerede blev fastslået i forbindelse med efterprøvelsen af det første klagepunkt vedrørende direktiv 85/337, med
senere ændringer, navnlig i denne doms præmis 76-93, indeholder de vurderinger af indvirkningerne på miljøet, som blev foretaget
forud for godkendelsen af minedriftsprojekterne i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones«, ikke nogen analyse af de eventuelle
kumulative virkninger, som de forskellige minedriftsprojekter kan have på tjuren, selv om en sådan analyse forekom nødvendig
i det foreliggende tilfælde. Vurderingerne indeholder heller ikke tilstrækkelige oplysninger, der gør det muligt at afgøre,
om disse drifters indvirkninger på den tjurbestand, som er til stede på SBO’et »Alto Sil«, virkelig er blevet vurderet.
Rapporten fra 2005 kan ikke afhjælpe disse mangler, idet den blev udarbejdet efter godkendelsen af projekterne, og kan derfor
ikke anses for relevant i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen
mod Italien, præmis 72).
Heraf følger, at vurderingerne af minedriften i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« ikke kan anses for at være tilstrækkelige,
eftersom de er kendetegnet ved mangler og ikke indeholder fuldstændige, præcise og endelige konstateringer og konklusioner,
der kan fjerne enhver rimelig videnskabelig tvivl for så vidt angår disse projekters indvirkninger på SBO’et »Alto Sil«, navnlig
for så vidt angår tjurbestanden, hvis beskyttelse udgør en af målsætningerne for denne lokalitet.
Samtlige de aspekter af en plan eller et projekt, som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter vil kunne
påvirke bevaringsmålsætningen for lokaliteten »Alto Sil«, kan dermed ikke under hensyn til den bedste videnskabelige viden
på området anses for at være foretaget forud for godkendelsen af disse miner.
Under disse omstændigheder fremgår det ikke af vurderingerne, at de kompetente nationale myndigheder har opnået vished for,
at minedriften ikke har skadelige virkninger for den pågældende lokalitets integritet.
Heraf følger, at godkendelserne af disse projekter er uforenelige med habitatdirektivets artikel 6, stk. 3.
Hvad angår Kongeriget Spaniens påberåbelse af vigtigheden af minedriften for den lokale økonomi skal det bemærkes, at selv
om dette kan udgøre et bydende nødvendigt hensyn til væsentlige samfundsinteresser i henhold til habitatdirektivets artikel
6, stk. 4, kan denne bestemmelse kun finde anvendelse, efter at en plan eller et projekts indvirkninger er blevet analyseret
i henhold til dette direktivs artikel 6, stk. 3. Kendskab til disse påvirkninger af bevaringsmålsætningen for den pågældende
lokalitet er en nødvendig forudsætning for, at nævnte artikel 6, stk. 4, kan finde anvendelse, eftersom man i mangel heraf
ikke kan vurdere forudsætningerne for at anvende denne undtagelsesbestemmelse. Undersøgelsen af eventuelle bydende nødvendige
hensyn til væsentlige samfundsinteresser og spørgsmålet om mindre skadelige alternativer kræver nemlig en afvejning i forhold
til den påtænkte plan eller det påtænkte projekts påvirkning af lokaliteten. Endvidere skal påvirkningerne på lokaliteten
identificeres præcist, for at eventuelle kompensationsforanstaltninger kan fastlægges (dommen i sagen Kommissionen mod Italien,
præmis 83).
Det følger imidlertid af ovenstående betragtninger, at de nationale myndigheder ikke var i besiddelse af disse oplysninger
på det tidspunkt, hvor de omhandlede godkendelser blev bevilliget. Heraf følger, at godkendelserne ikke kan støttes på habitatdirektivets
artikel 6, stk. 4.
Disse godkendelser var dermed ikke i overensstemmelse med habitatdirektivets artikel 6, stk. 4.
Der må således gives Kommissionen medhold i det andet klagepunkts første led.
Om det andet klagepunkts andet led
–       Parternes argumenter
Kommissionen har gjort gældende, at Kongeriget Spanien har tilsidesat habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, eftersom denne
medlemsstat ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at forhindre, at minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Fonfría«,
»Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Ampliación de Feixolín« og »Nueva Julia« efter januar 2000, som er det tidspunkt, hvor udlægningen
af lokaliteten »Alto Sil« som SBO trådte i kraft, ikke påvirker denne lokalitet, og navnlig ikke tjuren, der er beskyttet
som følge af udlægningen som SBO.
Den har henvist til genopretningsplanen for den cantabriske tjur, som blev godkendt ved dekret nr. 4/2009 fra Junta de Castilla
y León af 15. januar 2009 (BOC y L, nr. 13, s. 1540). Ifølge denne plan udgjorde bestanden af den cantabriske tjur i 1982
ca. 1 000 enheder, og udnyttelsesgraden af spillepladserne var 85%. I år 2002 oversteg denne bestand imidlertid ikke 500-600
enheder, som er spredt mellem to sider af en bjergkæde, og udnyttelsesgraden af spillepladserne var 45%. I denne 20-årige
periode opholdt bestanden sig på den selvstyrende region Castilla y Leóns område. Ifølge genopretningsplanen fra 2005 udgjorde
den bestand, som befandt sig på denne selvstyrende regions område, ca. 164 voksne individer, og risikerede at uddø inden for
en periode på 20 år.
Kommissionen har navnlig gjort gældende, at visse af tjurens spillepladser befinder sig i nærheden af de omhandlede miner.
Dette er tilfældet for så vidt angår spillepladsen »Robledo El Chano«, som ligger i nærheden af det åbne brud »Fonfría«, der
stadig var i drift i 1999.
Hvad angår rapporten fra 2005 har Kommissionen navnlig gjort gældende, at konklusionen om, at indvirkningen af minedriften
i de åben brud på tjuren er uvæsentlig, er ulogisk. I rapporten bekræftes det nemlig, at minedriften kan være forbundet med
en risiko for »overlokale« virkninger, mens det udelukkes, at et forladt levested på ny kan anvendes, såfremt dets beskaffenhed
tillader det, selv om denne mulighed er afgørende for artens opretholdelse.
Den har ligeledes gjort gældende, at det fremgår af videnskabelige studier, at denne opsplitning af de skovområder, som tjuren
har adgang til i lokaliteten »Alto Sil«, er tydeligt forværret på grund af den »barriereeffekt«, der er fremkaldt af den omstændighed,
at flere miner er blevet sat i drift samtidigt og uafbrudt.
Kongeriget Spanien har medgivet, at bestanden af den cantabriske tjur er markant forringet, men har anført, at de bestande,
som har udvist den største nedgang i regionen Castilla-León, er dem, der befinder sig på de lokaliteter, der nyder den størst
mulige beskyttelse, såsom i naturreservater, mens den tjurbestand, som befinder sig på lokaliteten »Alto Sil«, er den største
i regionen, og at der kun er tale om en let tilbagegang. Det er i øvrigt bemærkelsesværdigt, at nedgangen af bestanden af
denne art har været meget større i de områder, som ligger langt væk fra mineområdet.
Kongeriget Spanien har desuden gjort gældende, at der tale om en mangeårig og marginal forekomst af tjuren i de lokaliteter,
der er påvirket af de minedrifter i åbne brud, der er omfattet af dette søgsmål. På disse lokaliteter findes der kun en kendt
spilleplads, nemlig »Robledo El Chano«, som ifølge den nationale strategi for opretholdelse af arten udgør en del af et kritisk
område med henblik på beskyttelsen af den cantabriske tjur. Denne spilleplads blev imidlertid forladt i slutningen af 1980’erne,
og den kunne dermed ikke påvirkes af minedriften i det åbne brud »Fonfría«.
–       Domstolens bemærkninger
Det skal for det første undersøges, om habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, finder anvendelse på den minedrift i de åbne
brud »Feixolín«, »Fonfría«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Ampliación de Feixolín« og »Nueva Julia«, der har fundet sted
efter, at lokaliteten »Alto Sil« blev udlagt som SBO med virkning fra og med 2000.
Hvad for det første angår minedriften i det åbne brud »Nueva Julia« blev det ved gennemgangen af det andet klagepunkts første
led konstateret, at godkendelsen heraf blev givet i strid med habitatdirektivets artikel 6, stk. 3. Det fremgår af retspraksis,
at der kan fastslås en tilsidesættelse af nævnte artikels stk. 2, hvis der godtgøres forringelser af et levested eller forstyrrelser,
der berører de arter, for hvilke det pågældende område er udpeget (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Italien, præmis 94).
Hvad dernæst angår minedriften i det åbne brud »Ampliación de Feixolín« skal det bemærkes, at den omstændighed, at der er
givet tilladelse til en plan eller et projekt i henhold til fremgangsmåden i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, overflødiggør
– med hensyn til indgriben på den beskyttede lokalitet, der er omhandlet i planen eller projektet – en samtidig anvendelse
af den generelle beskyttelsesnorm, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2 (dommen i sagen Kommissionen mod Irland, præmis 205).
Heraf følger, at i den udstrækning den minedrift i det åbne brud »Ampliación de Feixolín«, som Kommissionen kritiserer, har
fundet sted i en periode, hvor der endnu ikke var givet nogen tilladelse, kan denne drift som anført i denne doms præmis 35
udgøre en tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2.
Det skal endelig bemærkes, at habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, finder anvendelse på minedriften i de åbne brud »Feixolín«,
»Fonfría« og »Salguero-Prégame-Valdesegadas« til trods for den omstændighed, at driften af disse miner blev godkendt, inden
den med habitatdirektivet indførte bevaringsmålsætning fandt anvendelse på lokaliteten »Alto Sil« som følge af udlæggelsen
heraf som SBO.
Domstolen har nemlig allerede fastslået, at selv om sådanne projekter ikke er underlagt habitatdirektivs bestemmelser om den
forudgående vurdering af projektets indvirkninger på den omhandlede lokalitet, er gennemførelsen heraf imidlertid omfattet
af direktivets artikel 6, stk. 2 (jf. i denne retning dom af 14.1.2010, sag C-226/08, Stadt Papenburg, Sml. I, s. 131, præmis
48 og 49).
Hvad for det andet angår klagepunktet om, at Kongeriget Spanien med hensyn til minedriften i de omhandlede åbne brud har tilsidesat
habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, skal det bemærkes, at en virksomhed kun er i overensstemmelse med denne bestemmelse,
hvis det sikres, at den ikke medfører forstyrrelser, der mærkbart vil kunne påvirke direktivets formål, navnlig dets beskyttelsesmålsætninger
(jf. i denne retning dom af 4.3.2010, sag C-241/08, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1697, præmis 32).
I henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, skal SBO’ers retlige beskyttelsesstatus desuden garantere, at man dér
undgår forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne samt betydelige forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne
er udpeget (jf. bl.a. dom af 14.10.2010, sag C-535/07, Kommissionen mod Østrig, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser,
præmis 58 og den deri nævnte retspraksis).
Heraf følger, at dette klagepunkt kun kan anses for begrundet, såfremt Kommissionen beviser, at Kongeriget Spanien har undladt
at træffe passende beskyttelsesforanstaltninger med henblik på at forhindre, at minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Fonfría«,
»Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Ampliación de Feixolín« og »Nueva Julia«, i den udstrækning den har fundet sted efter, at
lokaliteten »Alto Sil« fra og med 2000 blev udlagt som SBO, ikke medfører forringelse af levestederne for tjuren eller sådanne
forstyrrelser for denne art, der kan få alvorlige følger for direktivets målsætning om at sikre bevarelsen af denne art.
Det skal i denne forbindelse for det første efterprøves, om de omhandlede miner omfatter områder, som udgør egnede levesteder
for tjuren, men som ikke kan udnyttes af denne art under driften af disse miner eller under en efterfølgende »genopretning«
af disse miner.
Kommissionen har gjort gældende, at dette navnlig er tilfældet for så vidt angår naturrype 9230 bestående af Galicisk-portugisiske
egeskove med Quercus robur og Quercus pyrenaica.
Som generaladvokaten har anført i punkt 81 og 82 i forslaget til afgørelse, har Kommissionen for så vidt angår minen »Fonfría«
udelukkende ført bevis for, at dette levested er blevet ødelagt efter, at lokaliteten »Alto Sil« blev udlagt som SBO. Det
fremgår af rapporten fra 2005, at et område på 17,92 hektar af naturtype 9230 rent faktisk er blevet ødelagt som følge af
denne minedrift, der har fundet sted fra og med 2001.
Kongeriget Spanien har gjort gældende, at dette tab af levesteder ikke er afgørende for bevarelsen af tjuren, eftersom der
ikke er nogen spillepladser på den omhandlede lokalitet.
Et sådant argument kan ikke tiltrædes, eftersom det ikke kan udelukkes, at denne lokalitet – selv om det antages, at den ikke
benyttes som spilleplads – kan anvendes af denne art som levested til andre formål, f.eks. som opholdssted eller til at overvintre
på.
Hvis der ikke var nogen minedrift på denne lokalitet, ville det endvidere ikke kunne udelukkes, at denne lokalitet efter,
at myndighederne havde vedtaget foranstaltninger til opfyldelse af dette formål, kunne anvendes som spilleplads.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at beskyttelsen af SBO’erne ikke kun må bestå i at imødegå udefrakommende menneskeskabte
skader og forstyrrelser, men afhængigt af den pågældende situation også skal omfatte positive foranstaltninger, der har til
formål at bevare eller forbedre lokalitetens tilstand (dommen i sagen Kommissionen mod Østrig, præmis 59 og den deri nævnte
retspraksis).
Kommissionen har for det andet gjort gældende, at den omhandlede minedrift som følge af den støj og de rystelser, den forårsager,
og som høres og mærkes inden for SBO’et »Alto Sil«, kan forårsage betydelige forstyrrelser af tjurbestanden, som er beskyttet
som følge af lokalitetens udlæggelse som SBO.
Som generaladvokaten har anført i punkt 88 i forslaget til afgørelse, fremgår det af sagens akter, at grundet den relativt
korte afstand mellem flere af de områder, der er afgørende for tjuren og de omhandlede miner i åbne brud, mærkes støjen og
rystelserne fra denne minedrift i disse områder.
Heraf følger, at disse gener kan fremkalde forstyrrelser, der væsentligt vil kunne påvirke beskyttelsesmålsætningerne for
dette direktiv, navnlig målsætningerne om bevarelse af tjuren.
Dette er så meget desto mere tilfældet, som tjuren er en følsom art, der er meget krævende hvad angår ro og kvaliteten af
dens levesteder. Det fremgår desuden af sagens akter, at graden af isolation og ro, som denne art kræver, er en usædvanlig
vigtig faktor, idet den har en afgørende indvirkning på artens formeringsevne.
Kongeriget Spanien har givet udtryk for tvivl i denne henseende, idet det har bestridt, at tilbagegangen i bestanden, inklusiv
nedgangen inden for lokaliteten »Alto Sil«, ligeledes er iagttaget uden for mineområdet, hvor den rent faktisk er mere markant.
Dette understøttes af rapporten fra 2005, hvoraf det fremgår, at der ikke er nogen årsagsforbindelse mellem minedriften og
den omstændighed, at den cantabriske tjur har forladt spillepladserne, idet dette fænomen forekom oftere i de områder, som
ligger uden for dem, der grænser op til minedriften.
Denne omstændighed er imidlertid ikke i sig selv til hinder for, at det kan udelukkes, at de gener, som den omhandlede minedrift
fremkaldte inden for SBO’et, kan have væsentlige indvirkninger på denne art, uanset om nedgangen i arten muligvis har været
mere markant blandt bestande, som befinder sig relativt langt fra minedriften.
For at bevise, at der er tale om en tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, behøver Kommissionen desuden
ikke at bevise, at der er en årsagsforbindelse mellem minedrift og en væsentlig forstyrrelse af tjuren. Eftersom formålet
med habitatdirektivets artikel 6, stk. 2 og 3, er at sikre samme beskyttelsesniveau, er det tilstrækkeligt, at Kommissionen
godtgør, at der er en sandsynlighed eller en risiko for, at minedriften medfører væsentlige forstyrrelser for denne art (jf.
i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 32, og dom af 21.7.2011, sag C-2/10, Azienda Agro-Zootecnica
Franchini og Eolica di Altamura, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 41).
Som generaladvokaten har anført i punkt 90-92 i forslaget til afgørelse, fremgår det under alle omstændigheder af sagens akter,
at den omstændighed, at spillepladsen »Robledo El Chano«, som tjuren endnu benyttede i 1999, er forladt, skyldes minedriften
i det åbne brud »Fonfría« fra og med 2001.
Denne konstatering bekræfter, at den omhandlede minedrift – navnlig den støj og de rystelser, som den forårsager – kan medføre
væsentlige forstyrrelser for denne art.
Det skal derfor fastslås, at minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Fonfría«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Ampliación
de Feixolín« og »Nueva Julia« er i strid med habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, som følge af den støj og de rystelser,
som driften forårsager, og som i væsentlig grand kan påvirke bevarelsen af tjuren.
Kommissionen har desuden gjort gældende, at minedriften i åbne brud bidrager til at isolere delbestande af tjuren, fordi de
blokerer de korridorer, der forbinder dem med andre bestande. Den har i denne forbindelse henvist til en rapport fra december
2004 om minedriftens indvirkning på den cantabriske tjur i december 2004, som koordinatorer for bevaringsstrategien for den
cantabriske tjur i Spanien udarbejdede for miljøministeriet.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at denne sagkyndige rapport, som er udarbejdet af anerkendte sagkyndige inden for emnet
den cantabriske tjur i det nationale miljøministerium og miljøministeriet i den selvstyrende region Castilla y León, konkluderer,
at der er en risiko for, at den igangværende minedrift, heriblandt »Feixolín« og »Fonfría«, tilsammen med de projekter, hvis
gennemførelse er umiddelbart forestående, såsom det åbne brud »Ampliación de Feixolín«, skaber en gennemgående barriere for
tjuren i østlig og vestlig retning, som kan medføre, at forskellige kerneforekomster af denne art isoleres, og på sigt, at
de bestande, som er til stede syd for denne barriere, forsvinder.
Eftersom Kongeriget Spanien ikke har fremlagt beviser, der kan danne grundlag for en afvisning af konklusionerne i denne rapport,
hvis videnskabelige værdi ikke er bestridt, skal minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Fonfría« og »Ampliación de Feixolín«
anses for at kunne medføre en »barriereeffekt«, som kan være medvirkende til en opsplitning af tjurens levested, samt at delbestande
af denne art isoleres.
Dermed opstår spørgsmålet, om Kongeriget Spanien er ansvarligt for den således konstaterede tilsidesættelse af habitatdirektivets
artikel 6, stk. 2, for så vidt angår det åbne minebrud »Ampliación de Feixolín«.
I modsætning til de miner, der er omfattet af dette klagepunkt, var det åbne minebrud »Ampliación de Feixolín« nemlig ikke
godkendt på det tidspunkt, hvor den drift, som Kommissionen har anfægtet, fandt sted. Myndighederne har endvidere straffet
minens driftsherre for at have drevet minen uden en forudgående tilladelse og udstedt et driftsforbud over for ham.
Som generaladvokaten har anført i punkt 105 i forslaget til afgørelse, fremgår det af sagens akter, at selv om de kompetente
myndigheder var vidende om, at denne mine havde været i drift siden 2005, forbød de først driften i november 2009 som følge
af en inspektion, der blev foretaget i september samme år.
Idet Kongeriget Spanien i mindst fire år tolererede en situation, som medførte alvorlige forstyrrelser i SBO’et »Alto Sil«,
har det således undladt i rette tid at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at bringe disse forstyrrelser
til ophør. Kongeriget Spanien er dermed ansvarlig for denne tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, for så
vidt angår det åbne minebrud »Ampliación de Feixolín«.
Endelig opstår spørgsmålet, hvorvidt de hermed konstaterede tilsidesættelser af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, kan
begrundes med minernes betydning for den lokale økonomi, således som anført af Kongeriget Spanien.
En sådan begrundelse kan påberåbes af en medlemsstat i forbindelse med proceduren i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4.
Såfremt betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt, kan en anvendelse heraf medføre godkendelse af en virksomhed, der –
som bemærket i denne doms præmis 122 – ikke længere kan være omfattet i henhold til artikel 6, stk. 2.
Som det fremgår af den i denne doms præmis 125 nævnte retspraksis, er projekter såsom »Feixolín« og »Fonfría« ikke underlagt
habitatdirektivs procedurer om en forudgående vurdering, eftersom de blev godkendt, inden beskyttelsesordningen i habitatdirektivet
fandt anvendelse på lokaliteten »Alto Sil« som følge af dens udlæggelse som SBO.
Hvad angår disse projekter kan det ikke udelukkes, at en medlemsstat analogt med undtagelsesproceduren i habitatdirektivets
artikel 6, stk. 4, i en national sag om vurdering af indvirkningen på miljøet af en plan eller projekt, som væsentligt kan
påvirke bevaringsmålsætningerne for en lokalitet, påberåber sig et hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og at den, såfremt
betingelserne i denne bestemmelse er opfyldt i tilstrækkelig grad, kan godkende en virksomhed, der ikke længere skal anses
for forbudt i henhold til artikel 6, stk. 2.
For at kunne afgøre, om betingelserne i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, er opfyldt, skal virkningerne af en plan eller
et projekt, således som bemærket i denne doms præmis 109, imidlertid først have været genstand for en analyse i henhold til
direktivets artikel 6, stk. 3.
Det fremgår imidlertid af sagens akter, at de væsentlige forstyrrelser, som projekterne »Feixolín« og »Fonfría« kunne medføre
for tjuren, og som er konstateret i denne doms præmis 131, 145 og 148, ikke kunne analyseres i forbindelse med den vurdering
af projekternes virkninger på miljøet, som blev foretaget i forbindelse med den nationale godkendelsesprocedure, eftersom
Kongeriget Spanien ikke havde identificeret disse forstyrrelser og samtidig bestred, at de forekom under sagen for Domstolen.
Spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, var opfyldt, kunne under disse omstændigheder
ikke efterprøves i forbindelse med den nationale godkendelsesprocedure.
Tilsidesættelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, kan dermed ikke begrundes med minedriftens betydning for den lokale
økonomi.

Om det tredje klagepunkt vedrørende tilsidesættelse af de forpligtelser, som ifølge habitatdirektivet følger af den omstændighed,
at lokaliteten »Alto Sil« er udlagt som SBO for så vidt angår minedriften i de åbne brud »Fonfría«, »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«
og »Nueva Julia«
–       Parternes argumenter
Med det tredje anbringende har Kommissionen kritiseret Kongeriget Spanien for ikke fra og med januar 1998 for så vidt angår
brydning af kul i minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría« og »Nueva Julia« at have truffet de nødvendige
foranstaltninger med henblik på at sikre den økologiske interesse, som den foreslåede lokalitet »Alto Sil« har på nationalt
plan, og navnlig for så vidt angår den brune bjørn, og Kongeriget Spanien har dermed tilsidesat dets forpligtelser i henhold
til habitatdirektivet, således som disse er præciseret i dommen i sagen Dragaggi m.fl. og i sagen Bund Naturschutz in Bayern
m.fl.
Kongeriget Spanien har heroverfor anført, at det har opfyldt disse forpligtelser, og i denne forbindelse påpeget, at bestanden
af den brune bjørn, navnlig i det vestlige udbredelsesområde, som lokaliteten »Alto Sil« er en del af, ifølge nyere officielle
oplysninger er øget betydeligt de sidste ti år.
–       Domstolens bemærkninger
I henhold til habitatdirektivet er medlemsstaterne hvad angår de lokaliteter, hvor der findes prioriterede naturtyper og/eller
prioriterede arter, og som er udpeget med henblik på at blive opført på fællesskabslisten, forpligtet til at træffe passende
beskyttelsesforanstaltninger for at kunne opretholde de nævnte lokaliteters kendetegn. Medlemsstaterne kan derfor ikke give
tilladelse til indgreb, som risikerer at bringe lokaliteternes økologiske kendetegn i alvorlig fare. Dette vil bl.a. være
tilfældet, når et indgreb medfører risiko for, at prioriterede arter, der findes på lokaliteten, forsvinder (dom af 20.5.2010,
sag C-308/08, Kommissionen mod Spanien, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 21 og den deri nævnte retspraksis).
I den foreliggende sag er det ubestridt, at den brune bjørn er en prioriteret art, som findes på lokaliteten »Alto Sil«, og
at dens bevarelse var et af de formål, som Kongeriget Spaniens ønskede at opfylde med sit forslag om at udlægge denne lokalitet
som LAF.
Hermed opstår spørgsmålet, om minedrifterne i de åbne brud »Fonfría«, »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas« og »Nueva
Julia«, således som Kommissionen har gjort gældende, kan anses for at udgøre indgreb, som risikerer at bringe lokalitetens
økologiske kendetegn i alvorlig fare, og navnlig for så vidt angår den brune bjørn, der er en prioriteret art, der risikerer
at forsvinde fra denne lokalitet, for så vidt som minedriften fandt sted under den foreløbige beskyttelsesperiode fra januar
1998, hvor det blev foreslået at udlægge lokaliteten som en LAF, til december 2004, hvor lokaliteten rent faktisk blev udlagt
som en LAF.
Det fremgår i denne forbindelse af sagens akter, og navnlig af de dokumenter, som generaladvokaten har henvist til i punkt
130 i forslaget til afgørelse, at minedriften nord for floden Sil, navnlig »Fonfría« og »Feixolín«, har givet anledning til
forstyrrelser af den brune bjørn, eftersom de først og fremmest har skabt eller forværret en »barriereeffekt«, der risikerer
at forhindre eller forværre adgangen til Leitariegos-korridoren, der er en nord-sydlig rute af stor betydning for den vestlige
bestand af den cantabriske brune bjørn, som bestanden af den brune bjørn på lokaliteten »Alto Sil« udgør en del af.
Under hensyn til de beviser, som Kommissionen har fremlagt, kan denne »barriereeffekt« imidlertid ikke anses for at have bragt
lokalitetens økologiske kendetegn i alvorlig fare, hvad navnlig angår bevarelsen af den brune bjørn.
I perioden mellem 1998 og 2004 er der nemlig iagttaget en tydelig positiv tendens for så vidt angår den demografiske udvikling
af den vestlige bestand af den cantabriske brune bjørn, som bjørnebestanden på lokaliteten »Alto Sil« udgør en del af, således
som anført af Kongeriget Spanien, uden at dette er bestridt af Kommissionen.
Selv om der var en tilbagegang i bestanden mellem 1982 og 1995 på 4-5% om året, er den, som det fremgår af sagens akter, efterfølgende
forøget med 7,5% årligt og uafbrudt, hvilket bevirker, at der er tale en stigning fra omkring 50-65 individer i starten af
1990’erne til i alt 100-130 individer i 2008. På nuværende tidspunkt anses bestanden for truet, men levedygtig. Ifølge studier
er der derimod tale om en følsom situation for så vidt angår den østlige bestand af den cantabriske brune bjørn, henset til
dens isolering fra den vestlige bestand. Bestanden er endnu ikke nået op på et levedygtigt niveau, idet antallet af individer,
som tilhører denne bestand, kun er steget fra i alt 20-25 individer til i alt 30 i løbet af den omhandlede periode.
Heraf følger, at under hensyn til de videnskabelige studier, som er fremlagt for Domstolen i forbindelse med nærværende sag
vedrørende den vestlige bestand af den cantabriske brune bjørn, som bestanden af den brune bjørn på lokaliteten »Alto Sil«
udgør en del af, foreligger der ikke tilstrækkelige beviser for, at minedriften i de åbne brud »Fonfría«, »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«
og »Nueva Julia«, for så vidt som den fandt sted fra januar 1998, hvor det blev foreslået at udlægge lokaliteten som en LAF,
til december 2004, hvor lokaliteten rent faktisk blev udlagt som en LAF, risikerede at bringe lokalitetens økologiske kendetegn
i alvorlig fare, og hvad angår den brune bjørn risikerede at være medvirkende til, at den forsvinder fra denne lokalitet.
Det tredje klagepunkt bør derfor forkastes.

Om det fjerde klagepunkt vedrørende tilsidesættelse af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2-4, fra og med det tidspunkt, hvor
lokaliteten »Alto Sil« blev oprettet som en LAF
Om fjerde klagepunkts første led
Kommissionen har gjort gældende, at Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til habitatdirektivets artikel 6,
stk. 3 og 4, idet det har godkendt minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría« og »Nueva
Julia« uden først at vurdere de eventuelle virkninger, som disse projekter kunne have, og under alle omstændigheder uden at
have overholdt betingelserne for at gennemføre sådanne projekter, trods deres skadelige virkninger.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at alle de af dette klagepunkt omhandlede minedrifter blev godkendt før december 2004,
og dermed før lokaliteten »Alto Sil« blev udlagt som LAF.
Som det fremgår af den i denne doms præmis 125 nævnte retspraksis, underlægges de projekter, som er blevet godkendt før beskyttelsesordningen
i habitatdirektivet finder anvendelse på en lokalitet, imidlertid ikke habitatdirektivets bestemmelser om en forudgående vurdering
af projektets virkninger på den omhandlede lokalitet.
Habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4, fandt derfor ikke anvendelse på minedriften i de åbne brud »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«,
»Fonfría« og »Nueva Julia«, hvorfor Kommissionen ikke med rette kan gøre gældende, at Kongeriget Spanien har tilsidesat disse
bestemmelser.
Det fjerde klagepunkts første led må følgelig forkastes.
Om det fjerde klagepunkts andet led
–       Parternes argumenter
Kommissionen har ligeledes kritiseret Kongeriget Spanien for ikke at have truffet de foranstaltninger, der kræves i habitatdirektivets
artikel 6, stk. 2, i forbindelse med den drift, der har fundet sted i minerne i de åbne brud »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«,
»Fonfría«, »Nueva Julia« og »Ampliación de Feixolín«, efter at lokaliteten »Alto Sil« i december 2004 blev udlagt som LAF.
Den har ligeledes gjort gældende, at minedriften har ødelagt de levesteder, der er beskyttet som følge af udlæggelsen som
LAF, herunder naturtype 9230 – Galicisk-portugisiske egeskove med Quercus robur og Quercus pyrenaica, der er særlig vigtigt
for den brune bjørn, idet det anvendes som vandringsrute af denne art.
Kommissionen har derudover gjort gældende, at de omhandlede minedrifter skaber en »barriereeffekt«, som bidrager til at blokere
Leitariegos-korridoren, der er en meget vigtig vandringsrute for den vestlige bestand af den cantabriske brune bjørn, som
bestanden af den brune bjørn på lokaliteten »Alto Sil« udgør en del af. Dette bevirker, at bestandens levested opsplittes,
og at delbestanden dermed isoleres.
Den »barriereeffekt«, som den pågældende drift skaber, vanskeliggør desuden kontakten mellem de vestlige og de østlige bestande
af den cantabriske brune bjørn, hvilket er medvirkende til en opsplitning af arten og indebærer, at den østlige bestand ikke
kan nå op på et tilstrækkeligt antal til, at dens levedygtighed sikres.
Kongeriget Spanien har svaret, at minerne ligger i et skovfrit område, som først og fremmest består af hede, hvor bjørnene
aldrig er kommet for at opfostre deres unger, hvilket ikke beror på minedriften, men snarere på manglen på et gunstigt levested
til dette formål, hvilket ikke har nogen sammenhæng med de eventuelle forstyrrelser, som minedriften kan medføre for opfostringen
af bjørneunger.
Den selvstyrende region Castilla y León har endvidere vedtaget en række foranstaltninger med henblik på at forbedre den brune
bjørns levesteder, herunder foranstaltninger til genopretning af den brune bjørns levested i Leitariegos-korridoren.
Kongeriget Spanien har gjort gældende, at selv om den nordlige del af lokaliteten »Alto Sil« er vigtig for den brune bjørn,
er der imidlertid tale om et område, der ligger langt nord for minerne, i over 1 800 meters højde, mellem provinserne Asturien
og Léon, hvor bjørnene skaffer føde i foråret og om efteråret. Bjørnene bevæger sig aldrig til den sydlige del af denne lokalitet,
hvor minerne befinder sig, idet levestederne er helt anderledes dér.
Hvad endelig angår Kommissionens påstand om tabet af levetstedet 9230 – Galicisk-portugisiske egeskove med Quercus robur og
Quercus pyrenaica, udgjorde dette tab et areal på 17,92 hektar for så vidt angår driften i det åbne brud »Fonfría« og 19,90
hektar for så vidt angår driften i det åbne brud »Ampliación de Feixolín«. Eftersom områdets samlede størrelse på lokaliteten
»Alto sil« ifølge de seneste oplysninger udgør 4 000 hektar, endog 8 000 hektar, og ikke 2 600 hektar, som det oprindeligt
blev anført, da lokaliteten blev forslået udlagt som LAF, er disse tab imidlertid relativt små.
–       Domstolens bemærkninger
Der skal for det første foretages en prøvelse af Kommissionens påstand om, at levesteder, der er beskyttede som følge af udlæggelsen
af »Alto Sil« som LAF, er blevet ødelagt i strid med habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, efter at lokaliteten i december
2004 blev udlagt som LAF.
Som generaladvokaten har anført i punkt 144 og 145 i forslaget til afgørelse, fremgår det i denne forbindelse af sagens akter
– navnlig af fortegnelsen over igangværende drifter, der er nævnt i rapporten fra 2005 – at såfremt minedriften i de åbne
brud »Fonfría« og »Ampliación de Feixolín« har skadet denne lokalitet, er denne skade, for så vidt angår sidstnævnte åbne
brud, påført efter december 2004 på et område på mindst 19 hektar.
Kommissionen har for det andet gjort gældende, at i de lokaliteter, der grænser op til minerne, har støjen og rystelserne
herfra forårsaget alvorlige forstyrrelser for den brune bjørn, som er en prioriteret art, der er beskyttet som følge af udlægningen
som LAF.
Det fremgår i denne forbindelse af miljørapporten af 7. november 2008 om kulminedrift i det åbne brud i Orallo-bjergene (Villablino,
Léon), »Feixolín«, som selskabet Minero Siderúrgica de Ponferrada driver, og som er vedlagt som bilag til Kommissionens stævning,
at det tab af levesteder for den cantabriske brune bjørn, som skyldes minedriften i det åbne brud »Feixolín«, er væsentligt
inden for Leitariegos-korridoren, at bjørnene bevæger sig ca. 3,5-5 kilometer væk fra de områder, hvor støjen og rystelserne
fra minedriften mærkes, og at minedriften forhindrer eller vanskeliggør den brune bjørns adgang til denne korridor, som er
en vandringsrute fra nord mod syd af afgørende betydning for den vestlige bestand af denne art.
Dette forhold blev bekræftet i rapporten fra 2005, hvor det i forbindelse med en vurdering af virkningerne af de nordlige
miner, heriblandt de åbne brud »Feixolín« og »Fonfría«, blev angivet, at Leitariegos-korridoren, der er 10 km bred, er en
rute af afgørende betydning for den vestlige bestand af den brune bjørn, som muliggør opretholdelsen af forbindelsen mellem
to meget vigtige kernebestande for yngel.
Det bekræftes i rapporten, at risikoen for forringelse og lukning af korridoren, udgør en af de største trusler for genopretning
af bestanden af den brune bjørn, eftersom det vil kunne bevirke, at den vestlige bestand opsplittes i to delbestande og endog,
at arten til slut opsplittes i tre bestande.
Støjen og rystelserne fra minerne i de åbne brud »Feixolín«, »Fonfría« og »Ampliación de Feixolín« og blokeringen af Leitariegos-korridoren,
som skyldes minedriften, udgør alvorlige forstyrrelser af LAF’en »Alto Sil« i forhold til bevarelsen af den brune bjørn.
Eftersom minerne i de åbne brud »Feixolín« og »Fonfría« blev godkendt, før beskyttelsesordningen i habitatdirektivet fandt
anvendelse på lokaliteten »Alto Sil« som følge af udlægning som LAF i december 2004, opstår spørgsmålet, om disse forstyrrelser
– ligesom det er tilfældet med de i denne doms præmis 156 angivne forstyrrelser af tjuren, som kan henføres til de minedrifter,
der blev godkendt, inden lokalitet blev udlagt som SBO i 2000 – kan begrundes ved en analog anvendelse af habitatdirektivets
artikel 6, stk. 4, i den nationale sag, hvori det blev fastslået, at medlemsstaten ikke havde tilsidesat artikel 6, stk. 2.
Kongeriget Spanien har i denne forbindelse med henvisning til en analyse, der er indeholdt i rapporten fra 2005, gjort gældende,
at der foreligger bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser for at opretholde driften af minerne, nemlig
energiforsyningssikkerheden, opretholdelse af arbejdspladser og tilladelsernes endelige karakter. Kongeriget Spanien har også
henvist til et forslag om foranstaltninger til forbedring af levestederne for den brune bjørn, bl.a. foranstaltninger til
forbedring af vegetationen i Leitariegos-korridoren.
Det fremgår imidlertid af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, andet afsnit, at hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret
naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed
eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller, efter udtalelse fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn
til væsentlige samfundsinteresser.
Heraf følger, at eftersom det omhandlede klagepunkt vedrører den brune bjørn som en prioriteret art, der har været beskyttet
siden 2004 som følge af, at lokaliteten »Alto Sil« blev udlagt som LAF, og eftersom Kongeriget Spanien ikke har påberåbt hensyn
af samme art som dem, der omhandlet i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, andet afsnit, kan de forstyrrelser, som er konstateret
i denne doms præmis 191, ikke anses for begrundede med henvisning til en særlig national undtagelsesproceduren, der er analog
med den, som er fastsat i denne bestemmelse.
Følgelig skal der gives Kommissionen medhold i det fjerde klagepunkts andet led, for så vidt angår de nordlige miner, som
er omfattet af dette klagepunkt, »Feixolín«, »Fonfría« og »Ampliación de Feixolín«.
Henset til ovenstående betragtning bør det fastlås, at:
Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 2 og 3 samt og artikel 5, stk. 1
og 3, i direktiv 85/337, med senere ændringer,
–      idet det – med undtagelse af minen »Ladrones« for så vidt angår den brune bjørn – har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva
Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser hertil en vurdering, der gør det muligt korrekt at identificere,
beskrive og vurdere de direkte, indirekte og kumulative indvirkninger af eksisterende projekter om minedrift i åbne brud.
Fra år 2000, tidspunktet for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som SBO i henhold til fugledirektivet, har Kongeriget Spanien
tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 2-4, sammenholdt med artikel
7,
–      idet det har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser hertil
en korrekt vurdering af projekternes eventuelle virkninger, og idet det under alle omstændigheder ikke har overholdt de betingelser,
hvorunder et projekt kan gennemføres trods den risiko, det nævnte projekt indebærer for tjuren – som er et af de naturgoder,
der lå til grund for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som SBO – nemlig, manglen på alternative løsninger, eksistensen
af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og meddelelsen til Kommissionen om kompensationsforanstaltninger,
der er nødvendige for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000, og
–      idet det ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse af naturtyperne, herunder levestederne
for arterne, og de alvorlige forstyrrelser, som minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«, »Ampliación
de Feixolín« og »Nueva Julia« forårsager for tjuren, hvis forekomst på denne lokalitet er en af grundene til, at den blev
udlagt som SBO.
Kongeriget Spanien har for så vidt angår lokaliteten »Alto Sil« tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til
habitatdirektivet, idet det fra og med december 2004 ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse
af naturtyperne, herunder levestederne for arterne, og de forstyrrelser, som forvoldes arterne af minerne »Feixolín«, »Fonfría«,
»Ampliación de Feixolín«.

Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt
påstand herom. Ifølge samme reglements artikel 69, stk. 3, kan Domstolen fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver
part skal bære sine egne omkostninger, bl.a. hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter.
I den foreliggende sag må der tages hensyn til, at visse af Kommissionens klagepunkter ikke er blevet taget til følge.
Kongeriget Spanien bør derefter bære sine egne omkostninger og betale to tredjedele af Kommissionens omkostninger. Kommissionen
betaler en tredjedel af sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):
1)
Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 2 og 3 samt artikel 5, stk. 1 og
3, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet,
som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, idet det – med undtagelse af minen »Ladrones« for så vidt angår
den brune bjørn (Ursus arctos) – har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen
af tilladelsen hertil en vurdering, der gør det muligt korrekt at identificere, beskrive og vurdere de direkte, indirekte
og kumulative indvirkninger af eksisterende projekter om minedrift i åbne brud.
2)
Fra år 2000, tidspunktet for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som et særligt beskyttet område, har Kongeriget Spanien
tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 2-4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992
om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, sammenholdt med artikel 7,
–
idet det har godkendt minedrift i de åbne brud »Nueva Julia« og »Ladrones« uden at underlægge tildelingen af tilladelser hertil
en korrekt vurdering af projekternes eventuelle virkninger, og idet det under alle omstændigheder ikke har overholdt de betingelser,
hvorunder et projekt kan gennemføres trods den risiko, det nævnte projekt indebærer for tjuren (Tetrao urogallus) – som er
et af de naturgoder, der lå til grund for udlægningen af lokaliteten »Alto Sil« som særligt beskyttet område – nemlig manglen
på alternative løsninger, eksistensen af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og meddelelsen til Europa-Kommissionen
om kompensationsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000, og
–
idet det ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse af naturtyperne, herunder levestederne
for arterne, og de alvorlige forstyrrelser, som minerne »Feixolín«, »Salguero-Prégame-Valdesegadas«, »Fonfría«, »Ampliación
de Feixolín« og »Nueva Julia« forårsager for tjuren, hvis forekomst på lokaliteten »Alto Sil« er en af grundene til, at den
blev udlagt som et særligt beskyttet område.
3)
Kongeriget Spanien har for så vidt angår lokaliteten af fællesskabsbetydning »Alto Sil« tilsidesat de forpligtelser, der påhviler
det i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og
planter, idet det fra og med december 2004 ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at undgå den forringelse af
naturtyperne, herunder levestederne for arterne, og de forstyrrelser, som forvoldes arterne af minerne »Feixolín«, »Fonfría«,
»Ampliación de Feixolín«.
4)
I øvrigt frifindes Kongeriget Spanien.
5)
Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger og betaler to tredjedele af Europa-Kommissionens omkostninger. Kommissionen
betaler en tredjedel af sine egne omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: spansk.