CELEX: 62014CJ0354
Řízení o předběžné otázce
Volný pohyb zboží
Opatření s rovnocenným účinkem
Výrobky ve volném oběhu v Německu
Výrobky podléhající v Rumunsku schvalovacím kontrolám
Prohlášení o shodě poskytnuté distributorem z jiného členského státu
Prohlášení považované za nedostatečné pro účely volného obchodování s těmito výrobky
Zásada vzájemného uznávání
Částečná nepřípustnost

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 34 SFEU, jakož i článků 31 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice) (
Úř. věst. L 263, s. 1
), a čl. 1 odst. 1 písm. t) a u) nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 ze dne 31. července 2002 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel (
Úř. věst. L 203, s. 30
; Zvl. vyd. 08/02, s. 158).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností SC Capoda Import-Export SRL (dále jen „Capoda“) na straně jedné a Registrul Auto Român (rumunským registrem motorových vozidel, dále jen „RAR“) a B.‑N. Bejanem na straně druhé ve věci uvádění nových náhradních částí pro motorová vozidla na trh společností Capoda.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2007/46
Body 14 a 15 odůvodnění směrnice 2007/46 znějí:
„(14)
Hlavním cílem právních předpisů o schvalování vozidel je zajistit, aby nová vozidla, konstrukční části a samostatné technické celky uvedené na trh poskytovaly vysokou míru bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Dosažení tohoto cíle by nemělo být ztěžováno montáží určitých částí nebo zařízení po uvedení vozidla na trh nebo po uvedení do provozu. Proto by měla být přijata odpovídající opatření k zajištění toho, aby části nebo zařízení, jež je možné montovat do vozidel a jež mohou významně ohrozit fungování systémů s významem pro bezpečnost nebo ochranu životního prostředí, podléhaly před tím, než jsou nabízeny k prodeji, kontrole ze strany schvalovacího orgánu. Tato opatření by měla zahrnovat technické požadavky, jež tyto části a zařízení musí splnit.
(15)
Tato opatření by se měla vztahovat pouze na omezený počet částí a zařízení. […] Při sestavování seznamu [těchto části či zařízení] by [se] Komise měla […] snažit […] o spravedlivou rovnováhu mezi požadavky na zlepšení bezpečnosti silničního provozu a ochranu životního prostředí, jakož i mezi zájmy spotřebitelů, výrobců a distributorů při zachování hospodářské soutěže na trhu s náhradními částmi.“
Článek 1 této směrnice stanoví:
„Tato směrnice stanoví harmonizovaný rámec zahrnující správní ustanovení a obecné technické požadavky pro schvalování všech nových vozidel v její oblasti působnosti a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla, za účelem usnadnění jejich registrace, prodeje a uvádění do provozu ve Společenství.
Tato směrnice rovněž stanoví ustanovení o prodeji částí a zařízení určených pro vozidla schválená v souladu s touto směrnicí a jejich uvádění do provozu.
[…]“
Článek 3 bod 26 uvedené směrnice definuje „původní část[…] nebo zařízení[…]“ jako „část nebo zařízení, jež jsou vyrobeny podle specifikací a výrobních norem stanovených výrobcem vozidel pro výrobu částí nebo zařízení pro montáž daného vozidla. Patří sem části nebo zařízení, jež jsou vyrobeny na stejné výrobní lince, jako tyto části a zařízení. Neprokáže-li se opak, má se za to, že části jsou původními částmi, pokud jejich výrobce osvědčí, že odpovídají kvalitě konstrukčních částí použitých při montáži dotyčného vozidla a že byly vyrobeny podle specifikací a výrobních norem výrobce vozidla“.
Článek 31 směrnice 2007/46, nadepsaný „Prodej a uvádění do provozu částí nebo zařízení, jež mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování základních systémů“, stanoví:
„1.   Členské státy umožní prodej, nabídku k prodeji nebo uvedení do provozu částí nebo zařízení, jež mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí, pouze v případě, že tyto části nebo zařízení byly schváleny schvalovacím orgánem v souladu s odstavci 5 až 10.
2.   Části nebo zařízení podléhající povolení v souladu s odstavcem 1 se zařazují na seznam uvedený v příloze XIII. […]
[…]
11.   Tento článek se nepoužije na část nebo zařízení, dokud není zapsána v seznamu v příloze XIII. […]
12.   Dokud není přijato rozhodnutí o tom, zda má být část nebo zařízení zařazena do seznamu uvedeného v odstavci 1, mohou členské státy zachovat vnitrostátní ustanovení vztahující se na části nebo zařízení, jež mohou představovat závažné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí.
Jakmile se takové rozhodnutí přijme, pozbývají ustanovení vnitrostátních předpisů […] vztahující se na dané části nebo zařízení platnosti.
[…].“
Nařízení č. 1400/2002
Článek 1 nařízení č. 1400/2002 stanoví:
„1.   Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
[…]
t)
‚originálními náhradními díly‘ náhradní díly mající stejnou kvalitu jako komponenty použité pro montáž motorového vozidla a které jsou vyrobeny podle specifikací a výrobních norem stanovených výrobcem vozidla pro výrobu komponentů nebo náhradních dílů pro dotyčné motorové vozidlo. […] Pokud není prokázán opak, předpokládá se, že náhradní díly jsou originálními náhradními díly, pokud výrobce dílů potvrdí, že náhradní díly odpovídají kvalitě komponentů používaných pro montáž dotyčného vozidla a byly vyrobeny podle specifikací a výrobních norem výrobce vozidla;
u)
‚náhradními díly odpovídající kvality‘ výhradně náhradní díly vyráběné jakýmkoli podnikem, který může kdykoliv potvrdit, že dané náhradní díly odpovídají kvalitě komponentů, které se používají nebo používaly k montáži dotyčných motorových vozidel;
[…]“
Podle čl. 12 odst. 3 nařízení č. 1400/2002:
„Použitelnost tohoto nařízení končí dnem 31. května 2010.“
Rumunské právo
Článek 1 nařízení vlády č. 80/2000, o schvalování a certifikaci výrobků a spotřebních materiálů používaných v silničních vozidlech, jakož i o podmínkách jejich uvádění na trh a obchodování s nimi, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „nařízení vlády č. 80/2000“), v odstavcích 1, 2, 4, 5 a 8 stanoví:
„1.   Nové výrobky a spotřební materiály určené k použití v silničních vozidlech mohou být uvedeny na trh nebo obchodovány jedině, pokud splňují podmínky stanovené v tomto nařízení.
2.   Nové výrobky a spotřební materiály spadající do kategorie částí s významem pro bezpečnost silničního provozu, ochranu životního prostředí, energetickou účinnost […], mohou být uvedeny na trh nebo obchodovány jedině, pokud jsou podle okolností schváleny nebo certifikovány.
[…]
4.   Schvalování výrobků uvedených v odstavci 2 provádí [RAR], specializovaný odborný subjekt podřízený Ministerul Transporturilor şi Infrastructurii (ministerstvu dopravy a infrastruktury), […], na základě výsledků zkoušek provedených RAR nebo technickými útvary hodnocenými RAR.
5.   Certifikaci výrobků a spotřebních materiálů uvedených v odstavci 2 provádí RAR na základě výsledků zkoušek provedených RAR nebo technickými útvary hodnocenými RAR.
[…]
8.   Ustanovení odstavců 4 a 5 se nevztahují:
a)
na výrobky schválené příslušnými orgány smluvních stran podle Ženevské dohody;
b)
na výrobky schválené nebo certifikované příslušnými orgány členských států podle směrnic/nařízení Evropské unie;
c)
na původní výrobky nebo původní náhradní části;
d)
na nové výrobky a spotřební materiály zhotovené výlučně pro účely použití pro vozidla určená ke sportovním soutěžím, která nejsou určena k provozu na veřejných komunikacích. Tato výjimka se nepoužije v případě, kdy dotčené výrobky a spotřební materiály mají dvojí použití, a to jak pro vozidla určená ke sportovním soutěžím, tak pro vozidla určená k provozu na silnici.“
Článek 1b tohoto nařízení vlády stanoví:
„Pro účely použití tohoto nařízení se rozumí
1.   ‚výrobkem‘ systém, zařízení, díl, konstrukční část nebo technický celek použitý při výrobě vozidla, k nahrazení některé ze stávajících částí vozidla nebo k montáži/dalšímu použití na schváleném vozidle. Může se jednat o:
1.1
původní výrobek, tj. výrobek zhotovený podle technických specifikací a výrobních norem poskytovaných výrobcem vozidla ke zhotovení výrobků používaných k montáži daného vozidla. Tento pojem zahrnuje výrobky zhotovené na téže výrobní lince jako dotčené výrobky. Pokud není prokázán opak, jsou výrobky považovány za původní, pokud jejich výrobce osvědčí skutečnost, že výrobky odpovídají kvalitě výrobků používaných k montáži daného vozidla a že byly zhotoveny v souladu s technickými specifikacemi a výrobními normami výrobce vozidla;
[…]“
Článek 4 odst. 1 uvedeného nařízení vlády stanoví:
„Pro účely uvádění na trh nebo obchodování musí být k výrobkům nebo spotřebním materiálům přiloženy dokumenty požadované platnou právní úpravou.“
Článek 6 nařízení vlády č. 80/2000 stanoví:
„Přestupkem či správním deliktem jsou následující jednání a uloží se za ně následující sankce:
a)
porušení ustanovení čl. 1 odst. 2 […]: pokuta od 1000 lei do 5000 [rumunských] lei [ (RON) (přibližně od 227 do 1135 eur)];
[…]“
Příloha vyhlášky Ministerstva dopravy, výstavby a turistického ruchu č. 2135 ze dne 8. prosince 2005 o schválení normativního rámce pro schvalování a certifikaci výrobků a spotřebních materiálů používaných pro silniční motorová vozidla, jakož i podmínek jejich uvádění na trh, obsahuje kapitolu II nadepsanou „Metodika a podmínky certifikace nebo schvalování výrobků používaných pro silniční motorová vozidla“. Bod 2.1 této kapitoly stanoví:
„Výrobky zhotovené v tuzemsku nebo dovezené, které jsou zařazené do seznamu uvedeného v kapitole V, mohou být uváděny na trh pouze tehdy, pokud jsou certifikovány nebo schváleny RAR. O certifikaci nebo schválení žádají výrobci, jejich zástupci, dovozci nebo distributoři. […]“
Kapitola V přílohy této vyhlášky obsahuje seznam výrobků a spotřebních materiálů vyžadujících pro účely uvedení na trh certifikaci nebo schválení RAR. Tento seznam obsahuje výčet dílů používaných pro silniční motorová vozidla s významem pro bezpečnost silničního provozu, ochranu životního prostředí, energetickou účinnost a ochranu před odcizením. Citovaná kapitola V obsahuje bod 5.1.3, v němž jsou v této souvislosti uvedeny filtry pohonných hmot, a bod 5.3.2, v němž jsou uvedena vodní čerpadla.
Skutkové okolnosti sporu v původním řízení a předběžné otázky
Capoda, společnost usazená v Rumunsku, obchoduje v tomto členském státě s výrobky a náhradními částmi, které umožňují opravu, údržbu a fungování motorových vozidel a které nakupuje od společností usazených v jiných členských státech.
Z předkládacího rozhodnutí plyne, že RAR v návaznosti na kontrolu, kterou provedl dne 21. června 2011, konstatoval, že dotyčná společnost obchoduje v Rumunsku s vodními čerpadly a filtry pohonných hmot pro silniční motorová vozidla, jež spadají do kategorie částí s významem pro bezpečnost silničního provozu a ochranu životního prostředí, aniž byly tyto výrobky certifikovány nebo schváleny v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Protokolem o zjištění správního deliktu a o uložení sankce ze dne 28. června 2011 uložil RAR společnosti Capoda pokutu ve výši 2000 rumunských lei (RON) (přibližně 454 eur).
Dotčená společnost namítla, že dané výrobky nabyla od společností usazených v Německu a že k nim byla přiložena osvědčení dokládající, že jde o originální náhradní díly, respektive o náhradní díly odpovídající kvality ve smyslu článku 1 nařízení č. 1400/2002, jež byly uvedeny do volného oběhu v jiných členských státech. Tyto dokumenty podle ní dále také dokládají, že dotčené výrobky byly vyrobeny ve stejných výrobních jednotkách jako původní zařízení a byly schváleny příslušnými orgány členských států, ve kterých byly vyrobeny. Za těchto podmínek neměly podle společnosti Capoda tyto výrobky podléhat – v souladu se zásadou vzájemného uznávání – povinné certifikaci ani schválení stanoveným rumunským právem.
Společnost Capoda podala k Judecătoria Cluj-Napoca (soudu prvního stupně v Kluži, Rumunsko) žalobu na neplatnost protokolu ze dne 28. června 2011. Rozsudkem vyneseným v roce 2012 tento soud dané žalobě vyhověl s tím, že přesto, že sporné části spadají do kategorie částí, pro které rumunské právo stanoví postup certifikace nebo schválení, lze je na základě definice „originálních náhradních dílů“ a „náhradních dílů odpovídající kvality“, obsažené v čl. 1 odst. 1 písm. t) a u) nařízení č. 1400/2002, považovat za původní výrobky ve smyslu čl. 1b bodu 1.1 nařízení vlády č. 80/2000. Rozhodl tudíž, že tyto části nesmějí podléhat postupu schvalování nebo certifikace podle čl. 1 odst. 8 citovaného nařízení vlády.
Proti uvedenému rozsudku podal RAR a B.‑N. Bejan – zaměstnanec, jenž sepsal protokol ze dne 28. června 2011 – kasační opravný prostředek k Tribunalul Cluj (župnímu soudu v Kluži), který dotčený rozsudek změnil a potvrdil platnost zmíněného protokolu, neboť dokumenty předložené společností Capoda nedokládají, že by sporné části byly schváleny RAR, ani neosvědčují původnost těchto částí, jelikož se jednalo o dokumenty vystavené distributory, a nikoli výrobci.
Dne 26. října 2013 podala společnost Capoda k Tribunalul Cluj (župnímu soudu v Kluži) návrh na obnovu řízení. Dotyčná zejména tvrdí, že uplatnění postupu schvalování nebo certifikace na sporné díly je v rozporu s volným pohybem zboží.
Za těchto okolností se Tribunalul Cluj (župní soud v Kluži) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Může být právo Evropské unie a konkrétně článek 34 SFEU, čl. 31 odst. 1 [směrnice 2007/46/ES] a čl. 1 [odst. 1] písm. t) a u) [nařízení č. 1400/2002] vykládáno v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou ustanovení čl. 1 odst. 2) nařízení vlády č. 80/2000, protože zavádějí opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení dovozu, jelikož tyto právní předpisy stanoví, že pro účely volného pohybu (prodeje, distribuce) nových výrobků a spotřebních materiálů, spadajících do kategorie částí s významem pro bezpečnost silničního provozu, ochranu životního prostředí, energetickou účinnost a ochranu silničních vozidel před odcizením, má prodejce/distributor/obchodník povinnost buď předložit osvědčení o schválení nebo o certifikaci pro účely uvedení na trh nebo obchodování vystaveného výrobcem, anebo v případě, že prodejce/distributor/obchodník tento dokument neobdržel nebo jej nemá, uskutečnit postup schvalování dotčených výrobků u [RAR] a získat osvědčení o schválení pro účely uvedení na trh nebo obchodování, vystavené RAR, a to vzhledem k tomu, že i tehdy, když prodejce/distributor/obchodník má prohlášení o shodě pro účely uvedení daných výrobků na trh nebo obchodování s nimi, které získal od distributora z jiného členského státu Evropské unie, který volně distribuuje dotčené části na území tohoto členského státu, není uvedené prohlášení dostatečné pro umožnění volného pohybu/prodeje/distribuce dotčeného zboží?
2)
Může být právo Evropské unie, a sice článek 34 SFEU, konkrétně tedy pojem ‚opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení‘, čl. 31 odst. 1 směrnice 2007/46/ES a čl. 1 [odst. 1] písm. t) a u) [nařízení č. 1400/2002], vykládáno v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, které stanoví, že prohlášení o shodě pro účely uvedení na trh nebo obchodování, které distributor z jiného členského státu EU poskytl k novým výrobkům a spotřebním materiálům spadajícím do kategorie částí s významem pro bezpečnost silničního provozu, ochranu životního prostředí, energetickou účinnost a ochranu silničních vozidel před odcizením, je pro umožnění volného obchodování s těmito novými výrobky a spotřebními materiály nedostatečné, jestliže uvedený distributor z jiného členského státu volně distribuuje dotčené části na území tohoto členského státu a podle dotčeného prohlášení mohou být dotčené části obchodovány na území Evropské unie?“
K přípustnosti předběžných otázek
Rumunská vláda namítla nepřípustnost předběžných otázek ve vztahu k výkladu článku 34 SFEU a čl. 1 odst. 1 písm. t) a u) nařízení č. 1400/2002. Uvádí, že směrnice 2007/46 provádí úplnou harmonizaci oblasti, kterou upravuje, takže se již nelze dovolávat primárního práva. Dále tvrdí, že nařízení č. 1400/2002 nebylo již v době kontroly provedené RAR platné a nové unijní předpisy již neobsahují definice, o jejichž výklad žádá předkládající soud.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je postup zavedený článkem 267 SFEU nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad unijního práva, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporů, které tyto soudy mají rozhodnout (viz zejména rozsudek Klarenberg,
C‑466/07
,
EU:C:2009:85
, bod
).
V rámci této spolupráce je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. Jestliže se tedy položené otázky týkají výkladu unijního práva, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (viz zejména rozsudek Klarenberg,
C‑466/07
,
EU:C:2009:85
, bod
).
Z toho vyplývá, že se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudek Klarenberg,
C‑466/07
,
EU:C:2009:85
, bod
).
V projednávané věci nelze účinně tvrdit, že by článek 34 SFEU zjevně neměl žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení. Dále otázka, zda je výklad daného článku nepotřebný, jelikož směrnice 2007/46 provádí úplnou harmonizaci, nepředstavuje důvod nepřípustnosti a musí být posouzena v rámci odpovědi na předběžné otázky. Námitce nepřípustnosti vznesené rumunskou vládou v souvislosti s článkem 34 SFEU tudíž nelze vyhovět.
Naproti tomu nařízení č. 1400/2002 stanovilo v článku 12, že jeho použitelnost končí dnem 31. května 2010. Vzhledem k tomu, že protokol dotčený ve věci v původním řízení byl přijat dne 28. června 2011, není na spor v původním řízení toto nařízení použitelné. Lze také poukázat na to, že definice originálních náhradních dílů a náhradních dílů odpovídající kvality stanovené v čl. 1 odst. 1 písm. t) a u) citovaného nařízení se v každém případě použijí jen pro účely tohoto nařízení, které se týká toliko použití bývalého čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel.
Položené otázky jsou tudíž v rozsahu, ve kterém se vztahují k tomuto nařízení, nepřípustné.
Rumunská vláda má rovněž za to, že ustanovení čl. 31 odst. 1 směrnice 2007/46 jsou jasná a neskýtají prostor k žádným důvodným pochybnostem, které by mohly odůvodnit žádost o výklad. Vzhledem k tomu, že takový argument nepředstavuje důvod nepřípustnosti předběžné otázky, je třeba jej odmítnout.
S ohledem na výše uvedené je třeba konstatovat, že předběžné otázky jsou nepřípustné v rozsahu, ve kterém se vztahují k výkladu čl. 1 odst. 1 písm. t) a u) nařízení č. 1400/2002.
K předběžným otázkám
Podstatou obou otázek předkládajícího soudu, jimiž je třeba se zabývat společně, je, zda článek 34 SFEU a čl. 31 odst. 1 směrnice 2007/46 musí být vykládány v tom smyslu, že brání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které obchodování s novými náhradními částmi pro silniční motorová vozidla – v daném případě s vodními čerpadly a s filtry pohonných hmot – v jednom členském státě podmiňují uplatněním postupu certifikace nebo schvalování v tomto členském státě, ledaže je osvědčením o schválení nebo certifikaci doloženo, že tyto výrobky již byly podrobeny takovému postupu v jiném členském státě, nebo že jde o původní části nebo náhradní části odpovídající kvality ve smyslu týchž předpisů, přičemž dokument vystavený v tomto ohledu distributorem není považován za dostačující.
Úvodem je třeba připomenout, že z článku 1 směrnice 2007/46 vyplývá, že tato směrnice stanoví nejen harmonizovaný rámec zahrnující správní ustanovení a obecné technické požadavky pro schvalování všech nových vozidel v její oblasti působnosti a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla, za účelem usnadnění jejich registrace, prodeje a uvádění do provozu v Unii, ale obsahuje i ustanovení o prodeji částí a zařízení určených pro vozidla schválená v souladu s touto směrnicí a jejich uvádění do provozu.
Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že věc v původním řízení spadá podle všeho do druhé kategorie ustanovení, což ovšem musí ověřit předkládající soud.
V tomto kontextu čl. 31 odst. 1 směrnice 2007/46 stanoví, že členské státy umožní prodej, nabídku k prodeji nebo uvedení do provozu částí nebo zařízení, jež mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí, pouze v případě, že tyto části nebo zařízení byly schváleny schvalovacím orgánem v souladu s odstavci 5 až 10 téhož článku.
Z článku 31 odst. 2 a 11 směrnice 2007/46 ovšem vyplývá, že části nebo zařízení podléhající povolení v souladu s odstavcem 1 téhož článku se zařazují na seznam uvedený v příloze XIII této směrnice. Jak ovšem uvádí Komise, sama v rámci této přílohy nepřijala žádný seznam.
V takovém případě je třeba – jak tvrdí rumunská vláda a Komise – vycházet z odstavce 12 citovaného článku 31, který stanoví, že dokud není přijato rozhodnutí Komise o tom, zda má být část nebo zařízení zařazena do seznamu v příloze XIII této směrnice, mohou členské státy zachovat vnitrostátní ustanovení vztahující se na části nebo zařízení, jež mohou představovat závažné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí; taková ustanovení vnitrostátních předpisů ovšem pozbývají platnosti, jakmile se takové rozhodnutí přijme.
Toto ustanovení se tedy vztahuje na prodej a uvedení do provozu částí nebo zařízení, jež vedle toho, že nejsou zařazena na seznam uvedený v příloze XIII směrnice 2007/46, mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí, což ve vztahu k částem dotčeným ve věci v původním řízení musí ověřit předkládající soud.
Dále je třeba posoudit, zda je právo členského státu v oblasti prodeje daných částí a jejich uvedení do provozu, o nichž hovoří čl. 31 odst. 12 předmětné směrnice, v souladu s unijním právem, konkrétně s článkem 34 SFEU.
V této souvislosti z ustálené judikatury vyplývá, že každé opatření členského státu, které by mohlo ať přímo, nebo nepřímo skutečně, nebo potenciálně narušit obchod uvnitř Unie, je třeba považovat za opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením ve smyslu článku 34 SFEU (viz zejména rozsudky Dassonville,
8/74
,
EU:C:1974:82
, bod
, a Juvelta,
C‑481/12
,
EU:C:2014:11
, bod
).
Vyplývá z ní konkrétně, že i v případě neexistence harmonizačních opatření unijního práva musí mít výrobky legálně vyrobené a obchodované v jednom členském státě možnost být obchodovány v jiném členském státě, aniž jsou podrobeny dalším kontrolám. Vnitrostátní právní předpisy, které takové kontroly stanoví, mohou být odůvodněny jen tehdy, když se na ně vztahuje některá z výjimek stanovených v článku 36 SFEU nebo některý z kategorických požadavků uznaných judikaturou Soudního dvora, přičemž v obou případech musí být tyto předpisy způsobilé zaručit uskutečnění sledovaného cíle a nesmí překračovat meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení (viz rozsudky ATRAL,
C‑14/02
,
EU:C:2003:265
, bod
, a Komise v. Portugalsko,
C‑432/03
,
EU:C:2005:669
, bod
).
Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že právní předpisy dotčené ve věci v původním řízení ukládají, aby byl na výrobky dotčené ve věci v původním řízení uplatněn postup schvalování nebo certifikace, který může představovat opatření s rovnocenným účinkem ve smyslu článku 34 SFEU, jestliže tyto předpisy nestanoví zároveň výjimky z uvedených postupů, na jejichž základě nebudou muset těmto postupům podléhat výrobky legálně vyrobené a obchodované v jiných členských státech.
Z téhož spisu nicméně také vyplývá, že čl. 1 odst. 8 nařízení vlády č. 80/2000 podle všeho stanoví takové výjimky, což musí ověřit předkládající soud.
Bude-li nutné konstatovat, že tomu tak není, budou muset příslušné vnitrostátní orgány prokázat, že tato překážka může být ve vztahu k potenciálně dotčeným výrobkům odůvodněna cíli ochrany bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí, které jsou podle judikatury naléhavými důvody obecného zájmu, jež mohou odůvodnit opatření s účinkem rovnocenným množstevnímu omezení, a že je nejen nezbytná, ale i přiměřená vzhledem k uvedeným cílům (viz zejména rozsudek Komise v. Belgie,
C‑150/11
,
EU:C:2012:539
, body
a
).
K otázce, zda unijní právo brání tomu, aby takové dokumenty, jako jsou dokumenty poskytnuté společností Capoda, byly považovány za nedostatečné k doložení skutečnosti, že takové části, jako jsou části dotčené ve věci v původním řízení, již byly schváleny nebo certifikovány nebo že jde o původní části nebo o náhradní části odpovídající kvality ve smyslu vnitrostátního práva, které z tohoto důvodu nepodléhají postupu schvalování nebo certifikace RAR, je nutno poznamenat, že v případě neexistence právní úpravy v unijním právu je věcí členských států, aby s výhradou dodržení zásady rovnocennosti a zásady efektivity určily důkazní prostředky, které lze v této souvislosti předložit.
S touto výhradou unijní právo tudíž nebrání tomu, aby osvědčení skutečnosti, že jde o části již schválené nebo certifikované anebo o původní části nebo náhradní části odpovídající kvality ve smyslu vnitrostátního práva, bylo v zásadě možné jen prostřednictvím prohlášení vystavených výrobcem, a nikoli distributorem. Je ovšem třeba poukázat i na to, že čl. 3 bod 26 směrnice 2007/46, který pro účely této směrnice definuje pojem „původní část[…] nebo zařízení[…]“, stanoví, že neprokáže-li se opak, má se za to, že části jsou původními částmi, pokud to výrobce osvědčí.
Z uvedeného vyplývá, že na položené otázky je třeba odpovědět, že článek 34 SFEU a čl. 31 odst. 1 a 12 směrnice 2007/46 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které obchodování s novými náhradními částmi pro silniční motorová vozidla – v daném případě s vodními čerpadly a s filtry pohonných hmot – v jednom členském státě podmiňují uplatněním postupu certifikace nebo schvalování v tomto členském státě, jestliže tyto právní předpisy zároveň stanoví výjimky z uvedených postupů, na jejichž základě nebudou muset těmto postupům podléhat výrobky legálně vyrobené a obchodované v jiných členských státech, anebo v opačném případě jestliže dotčené části mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí a uvedený postup schvalování nebo certifikace je nezbytně nutný a přiměřený k dosažení cílů ochrany bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí. Na podmínky, za kterých je nutno prokázat, že takové části byly již schváleny nebo certifikovány nebo že jde o původní části nebo o části odpovídající kvality, se v případě neexistence právní úpravy v unijním právu vztahuje s výhradou dodržení zásady rovnocennosti a zásady efektivity právo členských států.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:

Článek 34 SFEU a čl. 31 odst. 1 a 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/46/ES ze dne 5. září 2007, kterou se stanoví rámec pro schvalování motorových vozidel a jejich přípojných vozidel, jakož i systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla (rámcová směrnice), musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání takovým vnitrostátním právním předpisům, jako jsou předpisy dotčené ve věci v původním řízení, které obchodování s novými náhradními částmi pro silniční motorová vozidla – v daném případě s vodními čerpadly a s filtry pohonných hmot – v jednom členském státě podmiňují uplatněním postupu certifikace nebo schvalování v tomto členském státě, jestliže tyto právní předpisy zároveň stanoví výjimky z uvedených postupů, na jejichž základě nebudou muset těmto postupům podléhat výrobky legálně vyrobené a obchodované v jiných členských státech, anebo v opačném případě jestliže dotčené části mohou představovat významné nebezpečí pro správné fungování systémů se zásadním významem pro bezpečnost vozidla nebo pro jeho vliv na životní prostředí a uvedený postup schvalování nebo certifikace je nezbytně nutný a přiměřený k dosažení cílů ochrany bezpečnosti silničního provozu a ochrany životního prostředí.

Na podmínky, za kterých je nutno prokázat, že takové části byly již schváleny nebo certifikovány nebo že jde o původní části nebo o části odpovídající kvality, se v případě neexistence právní úpravy v unijním právu vztahuje s výhradou dodržení zásady rovnocennosti a zásady efektivity právo členských států.

Podpisy.
(
*
)   Jednací jazyk: rumunština.