CELEX: 62007TJ0385
Televisiolähetykset
Direktiivin 89/552/ETY 3 a artikla
Belgian kuningaskunnan toteuttamat toimenpiteet, jotka koskevat Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä tapahtumia
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Päätös, jolla toimenpiteet todetaan yhteisön oikeuden mukaisiksi
Perustelut
EY 43 ja EY 49 artikla
Omaisuudensuoja

Asiaa koskevat oikeussäännöt
EY 43 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat jäsenvaltion kansalaisen vapautta sijoittautua
toisen jäsenvaltion alueelle. Myös kielletään rajoitukset, jotka estävät jäsenvaltion alueelle sijoittautuneita jäsenvaltion
kansalaisia perustamasta kauppaedustajan liikkeitä, sivuliikkeitä ja tytäryhtiöitä.
Jollei pääomia koskevan luvun määräyksistä muuta johdu, sijoittautumisvapauteen kuuluu oikeus ryhtyä harjoittamaan ja harjoittaa
itsenäistä ammattia sekä oikeus perustaa ja johtaa yrityksiä, erityisesti [EY] 48 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettuja
yhtiöitä, niillä edellytyksillä, jotka sijoittautumisvaltion lainsäädännön mukaan koskevat sen kansalaisia.”
EY 49 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäljempänä olevien määräysten mukaisesti kielletään rajoitukset, jotka koskevat muuhun yhteisön valtioon kuin palvelujen
vastaanottajan valtioon sijoittautuneen jäsenvaltion kansalaisen vapautta tarjota palveluja yhteisössä.”
Televisiotoimintaa koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta 3.10.1989
annetun neuvoston direktiivin 89/552/ETY (EYVL L 298, s. 23) 3 a artiklassa, sellaisena kuin se on lisättynä [direktiivin
89/552] muuttamisesta 30.6.1997 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 97/36/EY (EYVL L 202, s. 60), säädetään
seuraavaa:
”1.      Jokainen jäsenvaltio voi toteuttaa yhteisön lainsäädännön mukaisesti toimenpiteitä varmistaakseen, että sen lainkäyttövaltaan
kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat eivät lähetä yksinoikeudella tapahtumia, joilla kyseinen jäsenvaltio katsoo olevan
erityistä yhteiskunnallista merkitystä siten, että estetään merkittävää osaa jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta näitä tapahtumia
suorana tai nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta. Jos näin tapahtuu, kyseisen jäsenvaltion on laadittava
luettelo sellaisista kansallisista tai muista kuin kansallisista tapahtumista, joilla se katsoo olevan erityistä yhteiskunnallista
merkitystä. Näin menetellessään jäsenvaltion on toimittava selkeästi ja avoimesti sekä hyvissä ajoin. Sen on myös määritettävä,
onko ohjelma näistä tapahtumista lähetettävä kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä vai kokonaan tai osittain nauhoitettuna
lähetyksenä, jos se on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun mukaisista käytännön syistä.
2.      Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viipymättä 1 kohdan nojalla toteutetuista tai toteutettavista toimenpiteistä.
Komissio varmistaa kolmen kuukauden kuluessa ilmoituksesta, että toimenpiteet ovat yhteisön oikeuden mukaisia, ja ilmoittaa
niistä muille jäsenvaltioille. Komissio pyytää lausunnon 23 a artiklan nojalla perustetulta komitealta. Se julkaisee toteutetut
toimenpiteet viipymättä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja vähintään kerran vuodessa vahvistetun luettelon jäsenvaltioiden
toteuttamista toimenpiteistä.
3.      Jäsenvaltioiden on lainsäädäntönsä puitteissa asianmukaisin keinoin varmistettava, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat
lähetystoiminnan harjoittajat eivät käytä tämän direktiivin julkaisemisen jälkeen hankkimiaan yksinoikeuksia tavalla, joka
estää merkittävää osaa toisen jäsenvaltion yleisöstä seuraamasta tapahtumia, jotka toinen jäsenvaltio on määritellyt edeltävissä
kohdissa tarkoitetulla tavalla, kokonaan tai osittain suorana lähetyksenä tai, jos on tarpeen tai asianmukaista yleisen edun
mukaisista käytännön syistä, kokonaan tai osittain nauhoitettuna lähetyksenä maksuttoman television kautta [siten kuin] tässä
toisessa jäsenvaltiossa on määritelty 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.”
Direktiivin 97/36 johdanto-osan 18–22 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”(18) on tärkeää, että jäsenvaltiot voisivat toteuttaa toimenpiteitä suojatakseen tiedonsaantioikeuden ja taatakseen televisiolähetysten
laajan saatavuuden yleisölle, kun on kyse kansallisista tai muista kuin kansallisista yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä
tapahtumista, kuten olympialaiset, jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut ja jalkapallon Euroopan mestaruuskilpailut; tätä
tarkoitusta varten jäsenvaltiot varaavat itselleen oikeuden toteuttaa yhteisön oikeuden mukaisia toimenpiteitä säännelläkseen
lainkäyttövaltaansa kuuluvien lähetystoiminnan harjoittajien käyttämiä yksinoikeuksia tällaisten tapahtumien osalta;
(19) on tarpeen toteuttaa järjestelyjä yhteisön puitteissa mahdollisen oikeudellisen epävarmuuden ja markkinoiden vääristymisen
välttämiseksi sekä televisiopalvelujen vapaan liikkuvuuden yhteensovittamiseksi oikeutettua yleistä etua suojaavien kansallisten
toimenpiteiden mahdollisen kiertämisen estämisen tarpeen kanssa;
(20) tässä direktiivissä on asianmukaista säätää erityisesti siitä, miten lähetystoiminnan harjoittajien on käytettävä yksinoikeuksia,
jotka ne ovat voineet hankkia yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviin tapahtumiin muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jonka
lainkäyttövaltaan lähetystoiminnan harjoittajat kuuluvat; – –
(21) tässä direktiivissä ’yhteiskunnallisesti erityisen merkittävillä’ tapahtumilla tarkoitetaan tapahtumia, jotka täyttävät
tietyt vaatimukset eli ovat ainutlaatuisia tapahtumia ja jotka kiinnostavat suurta yleisöä Euroopan unionissa tai tietyssä
jäsenvaltiossa tai tietyn jäsenvaltion merkittävässä osassa ja jotka järjestetään ennakkoon ja joiden järjestäjällä on laillinen
oikeus myydä tapahtuman lähetysoikeudet;
(22)      tässä direktiivissä ’maksuttomalla televisiolla’ tarkoitetaan sellaisten ohjelmien lähettämistä joko julkisella tai kaupallisella
kanavalla, joita yleisö voi seurata ilman erillistä lisämaksua jäsenvaltioissa yleisesti käytettävien lähetystoiminnan rahoitusmuotojen
lisäksi (kuten lupamaksu ja/tai kaapelitelevisioverkon perustilausmaksu).”

Asian tausta ja riidanalainen päätös
Kantaja eli Fédération internationale de football association (Kansainvälinen jalkapalloliitto, jäljempänä FIFA) on yhdistys,
joka muodostuu 208 kansallisesta jalkapalloliitosta ja on jalkapallon maailmanlaajuinen täytäntöönpanoelin. Sen tavoitteena
on muun muassa edistää maailmanlaajuisesti jalkapalloa ja järjestää kansainvälisiä jalkapallokilpailuja. Sen pääasiallinen
tulonlähde on sen järjestämien jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen (jäljempänä maailmanmestaruuskilpailut) viimeisen
vaiheen televisiolähetysoikeuksien myynti.
Belgiassa flaaminkielinen yhteisö ja ranskankielinen yhteisö ovat toimivaltaisia hyväksymään direktiivin 89/552 3 a artiklassa
tarkoitettuja toimenpiteitä. Kumpikin kieliyhteisö on siten hyväksynyt eri toimenpiteet, joista Belgian liittovaltion viranomaiset
ovat sittemmin ilmoittaneet Euroopan komissiolle.
Radio- ja televisiolähetystoimintaa koskevien asetusten yhteensovittamisesta 25.1.1995 annetun Flanderin neuvoston asetuksen
76 §:n 1 momentin (Moniteur belge 30.5.1995, s. 15092) mukaan ”Flanderin hallitus vahvistaa luettelon tapahtumista, joilla
katsotaan olevan yleisölle erityistä merkitystä ja joita tästä syystä ei voida lähettää yksinoikeudella siten, että estettäisiin
merkittävää osaa flaaminkielisen yhteisön yleisöstä seuraamasta näitä tapahtumia suorana tai nauhoitettuna lähetyksenä vapaasti
saatavilla olevan television kautta”.
Flanderin hallitus on luetellut 28.5.2004 tekemällään päätöksellä (Moniteur belge 19.8.2004, s. 62207) yhteiskunnallisesti
erityisen merkittäviksi katsottavat tapahtumat, joihin maailmanmestaruuskilpailut kuuluvat. Voidakseen kuulua yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävien tapahtumien joukkoon tapahtuman on kyseisen päätöksen mukaan täytettävä vähintään kaksi seuraavista
kriteereistä:
–        tapahtumalla on merkittävää ajankohtaisarvoa ja se herättää yleisössä suurta kiinnostusta
–        tapahtuma järjestetään merkittävän kansainvälisen kilpailun yhteydessä tai kyseessä on ottelu, jossa on mukana maajoukkue,
belgialainen seurajoukkue tai yksi tai useampi belgialainen urheilija
–        tapahtuma liittyy merkittävään urheilulajiin ja sillä on huomattavaa kulttuurista merkitystä flaaminkielisessä yhteisössä
–        tapahtuma on perinteisesti esitetty vapaasti saatavilla olevan television kautta ja sillä on ollut luokassaan huomattavat
katsojaluvut.
Kyseisen 28.5.2004 tehdyn päätöksen 1 §:n mukaan tietyt luetteloon sisältyvät tapahtumat, joihin maailmanmestaruuskilpailut
kuuluvat, on välitettävä kokonaan suorana lähetyksenä. Saman päätöksen 2 §:n mukaan yksinoikeuksia luetteloon sisältyviin
tapahtumiin ei voi käyttää tavalla, joka estää väestön merkittävää osaa seuraamasta tapahtumia vapaasti saatavilla olevan
television kautta. Saman säännöksen toisen momentin mukaan flaaminkielisen yhteisön väestön merkittävän osan katsotaan lisäksi
voivan seurata tapahtumaa, jolla on erityistä yhteiskunnallista merkitystä, vapaasti saatavilla olevan television kautta silloin,
kun tapahtuma välitetään flaaminkielistä ohjelmaa lähettävän television kautta ja sen voi vastaanottaa vähintään 90 prosenttia
kotitalouksista maksamatta muuta kuin jakelujärjestelmän tilausmaksuja.
Saman 28.5.2004 tehdyn päätöksen 3 §:n mukaan televisioyhtiöt, jotka eivät noudata 2 §:n vaatimuksia ja jotka saavat yksinoikeuksia
flaaminkielisellä alueella sekä Brysselin kaksikielisellä pääkaupunkiseudulla luetteloon sisältyvien tapahtumien lähettämiseen,
eivät voi käyttää näitä yksinoikeuksia, mikäli ne eivät voi taata sopimuksin, että merkittävää osaa yleisöstä ei estetä seuraamasta
tapahtumia vapaasti saatavilla olevan television kautta. Kyseiset televisioyhtiöt voivat myöntää alalisenssejä kohtuullisin
markkinahinnoin televisioyhtiöille, jotka täyttävät nämä edellytykset. Jos mikään kyseessä olevat edellytykset täyttävä televisioyhtiö
ei osoita halukkuutta alalisensseihin näillä ehdoilla, yksinoikeudet hankkinut televisioyhtiö voi käyttää hankittuja lähetysoikeuksia.
Ranskankielisen yhteisön parlamentin 27.2.2003 antaman asetuksen 4 §:n 1 momentin (Moniteur belge 17.4.2003, s. 19637) mukaan
ranskankielisen yhteisön hallitus voi audiovisuaalisten asioiden ylintä neuvostoa kuultuaan vahvistaa luettelon tapahtumista,
joilla se katsoo olevan erityistä merkitystä ranskankielisen yhteisön yleisölle. Mikään lähetystoiminnan harjoittaja tai RTBF
ei voi lähettää yksinoikeudella näitä tapahtumia siten, että merkittävää osaa yhteisön yleisöstä estettäisiin seuraamasta
niitä vapaasti saatavilla olevan television kautta.
Voidakseen kuulua yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon tapahtuman on täytettävä 27.2.2003 annetun
asetuksen 4 §:n 2 momentin mukaan vähintään kaksi seuraavista kriteereistä:
–        tapahtuma herättää erityistä kiinnostusta ranskankielisen yhteisön yleisössä yleensä, ja siitä ovat kiinnostuneita myös henkilöt,
jotka tavallisesti eivät seuraa tämäntyyppisiä tapahtumia
–        tapahtumalla on ranskankielisen yhteisön yleisön laajasti tunnustamaa kulttuurista merkitystä ja se vahvistaa yhteisön kulttuuri-identiteettiä
–        tapahtumassa on mukana kansallisesti tunnettu henkilö tai kansallinen joukkue merkittävän kansainvälisen kilpailun tai tilaisuuden
yhteydessä
–        tapahtuma on perinteisesti esitetty ranskankielisessä yhteisössä vapaasti saatavilla olevan television kautta, ja sillä on
huomattavat katsojaluvut.
Saman asetuksen 4 §:n 3 momentin mukaan televisiolähetyksen katsotaan olevan vapaasti saatavilla, kun se lähetetään ranskaksi
ja sen voi vastaanottaa vähintään 90 prosenttia ranskankielisellä alueella tai Brysselin kaksikielisellä pääkaupunkiseudulla
sijaitsevista kotitalouksista, joissa on televisiolähetysten vastaanottolaite. Lähetyksen vastaanottamisesta ei teknisten
kustannusten lisäksi saa aiheutua muita maksuja kuin mahdollisesti kaapelitelevisiojärjestelmän peruskanavavalikoiman tilaushinta.
Ranskankielisen yhteisön hallituksen 8.6.2004 tekemän päätöksen 2 §:n (Moniteur belge 6.9.2004, s. 65247) mukaan ”ranskankielisen
yhteisön lähetystoiminnan harjoittajan, joka aikoo käyttää erityisen merkityksellisiä tapahtumia koskevia yksinoikeuksia,
on välitettävä lähetys vapaasti saatavilla olevan television kautta tämän päätöksen liitteen mukaisesti”.
Saman 8.6.2004 tehdyn päätöksen liitteeseen ja konsolidoituun luetteloon Belgian kuningaskunnan kannalta erityisen merkityksellisistä
tapahtumista on sisällytetty maailmanmestaruuskilpailut suorana lähetyksenä kokonaisuudessaan.
FIFA esitti maailmanmestaruuskilpailujen mahdollista sisällyttämistä Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien
tapahtumien luetteloon koskevat huomautuksensa flaaminkielisen yhteisön ministeriölle 15.1.2001 ja 16.5.2002 päivätyillä kirjeillä
ja vastusti kaikkien kyseisen kilpailun otteluiden sisällyttämistä mainittuun luetteloon.
Belgian kuningaskunta ilmoitti komissiolle 10.12.2003 päivätyllä kirjeellä direktiivin 89/552 3 a artiklan nojalla toteutetuista
toimenpiteistä.
Kyseisistä toimenpiteistä tehtiin direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdan nojalla Belgia[n kuningaskunna]ssa toteutettujen
toimenpiteiden yhteensopivuudesta yhteisön lainsäädännön kanssa 25.6.2007 komission päätös 2007/479/EY (EYVL L 180, s. 24;
jäljempänä riidanalainen päätös).
Riidanalaisen päätöksen päätösosan sanamuoto on seuraava:
”1 artikla
Belgian [kuningaskunnan] komissiolle 10 päivänä joulukuuta 2003 direktiivin [89/552] 3 a artiklan 1 kohdan nojalla ilmoittamat
toimenpiteet, sellaisina kuin ne on julkaistu 29 päivänä kesäkuuta 2005 Euroopan unionin virallisessa lehdessä C 158, ovat
yhteensopivia yhteisön lainsäädännön kanssa.
2 artikla
Direktiivin [89/552] 3 a artiklan 2 kohdan mukaisesti toimenpiteet, sellaisina kuin Belgia[n kuningaskunta] ne lopulta toteutti
ja kuin ne on vahvistettu tämän päätöksen liitteessä, julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.”
Riidanalaista päätöstä on perusteltu muun muassa seuraavilla seikoilla:
”(4)      Belgian [kuningaskunnan] toimenpiteisiin kuuluva yhteiskunnallisesti merkittävien tapahtumien luettelo oli laadittu selvällä
ja läpinäkyvällä tavalla, ja Belgiassa oli käynnistetty laajamittainen kuuleminen.
(5)      Komissio katsoi, että Belgian [kuningaskunnan] ilmoittamissa toimenpiteissä luetellut tapahtumat täyttivät vähintään kaksi
seuraavista, tapahtuman yhteiskunnallista merkitystä luotettavalla tavalla ilmentävistä kriteereistä: i) erityinen kaikupohja
asianomaisessa jäsenvaltiossa ja merkitys muillekin kuin niille, jotka säännöllisesti seuraavat kyseistä urheilulajia tai
tapahtumaa, ii) yleisesti tunnustettu erityinen kulttuurinen merkitys asianomaisen jäsenvaltion väestölle kulttuuri-identiteetin
muokkaajana, iii) maajoukkueen osallistuminen kyseiseen tapahtumaan merkittävän kansainvälisen kilpailun tai turnauksen yhteydessä
ja iv) tapahtuma on perinteisesti lähetetty maksuttomilla televisiokanavilla, ja sillä on ollut suuret katsojamäärät.
(6)      Monet Belgian [kuningaskunnan] ilmoittamissa toimenpiteissä luetellut tapahtumat, kuten kesä- ja talviolympialaiset, jalkapallon
maailman- ja Euroopan mestaruuskisat (miesten osalta), ovat direktiivin [97/36] johdanto-osan 18 kappaleessa tarkoitettuja
yhteiskunnallisesti merkittäviä tapahtumia. Näillä tapahtumilla on Belgiassa erityinen kaikupohja, koska ne ovat erityisen
suosittuja suuren yleisön eivätkä pelkästään urheilutapahtumia yleensä seuraavien keskuudessa.
– –
(8)      Luetelluilla jalkapallotapahtumilla, joihin maajoukkueet osallistuvat, on Belgiassa erityinen kaikupohja, koska ne tarjoavat
belgialaisille joukkueille tilaisuuden tehdä belgialaista jalkapalloa tunnetuksi kansainvälisellä tasolla.
– –
(16)      Luetellut tapahtumat, mukaan luettuina sellaiset, joita voidaan pitää kokonaisuutena eikä yksittäisten tapahtumien sarjana,
on perinteisesti lähetetty maksuttomilla televisiokanavilla, ja niillä on ollut runsaasti katsojia. – –
(17)      Belgian [kuningaskunnan] toimenpiteet vaikuttavat oikeasuhteisilta ja oikeuttavat poikkeamaan EY:n perustamissopimuksessa
määrätystä palvelujen tarjoamisen perusvapaudesta, koska kyseessä on yleisen edun mukainen pakottava syy eli tässä tapauksessa
yhteiskunnallisesti merkittävien tapahtumien televisiolähetysten yleisestä saatavuudesta huolehtiminen.
(18)      Belgian [kuningaskunnan] toimenpiteet ovat [perustamissopimuksen] kilpailusääntöjen mukaisia siltä osin, että lueteltujen
tapahtumien televisiointiin kelpuutettavien lähetystoiminnan harjoittajien määritelmä nojaa objektiivisiin kriteereihin, jotka
mahdollistavat tosiasiallisen ja mahdollisen kilpailun näihin tapahtumiin liittyvien lähetysoikeuksien hankinnassa. Lisäksi
lueteltujen tapahtumien määrä ei ole sellainen, että se voisi vääristää kilpailua maksuttomien ja maksullisten televisiolähetysten
tuotantoketjun loppupään markkinoilla.
– –
(22)      [Asiassa T-33/01 (Infront WM v. komissio, Kok., s. II-5897) annetusta] tuomiosta seuraa, että ilmoitus siitä, että direktiivin
[89/552] 3 a artiklan 1 kohdan nojalla toteutetut toimenpiteet ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia, muodostaa [EY] 249 artiklassa
tarkoitetun päätöksen, minkä vuoksi komission on tehtävä kyseinen päätös. Siksi on tarpeen ilmoittaa tällä päätöksellä, että
Belgian [kuningaskunnan] ilmoittamat toimenpiteet ovat yhteisön lainsäädännön mukaisia. Direktiivin [89/552] 3 a artiklan
2 kohdan mukaisesti toimenpiteet, sellaisina kuin Belgia[n kuningaskunta] ne lopulta toteutti ja kuin ne on vahvistettu tämän
päätöksen liitteessä, on julkaistava Euroopan unionin virallisessa lehdessä.”

Asian käsittelyn vaiheet sekä asianosaisten ja väliintulijoiden vaatimukset
FIFA nosti nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.10.2007 toimittamallaan kannekirjelmällä.
FIFA pyysi unionin yleistä tuomioistuinta sen kirjaamoon 11.10.2007 jättämällään erillisellä asiakirjalla prosessinjohtotoimena
kehottamaan komissiota toimittamaan useita asiakirjoja, jotka sen mukaan olivat olennaisia, jotta FIFA voisi käyttää oikeuksiaan
ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voisi toteuttaa siltä pyydetyn tuomioistuinvalvonnan.
Belgian kuningaskunta, Saksan liittotasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta pyysivät 25.
ja 29.1.2008 jättämillään väliintulokirjelmillä saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia. Unionin
yleisen tuomioistuimen seitsemännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi väliintulohakemukset 31.3.2008 antamallaan määräyksellä.
Väliintulijat toimittivat kirjelmänsä ja FIFA niitä koskevat huomautuksensa asetetuissa määräajoissa.
FIFA pyysi unionin yleistä tuomioistuinta 26.2.2008 sen kirjaamoon jättämällään kirjeellä kehottamaan komissiota prosessinjohtotoimena
toimittamaan tiettyjä asiakirjoja, jotka oli mainittu komission vastineessa.
Unionin yleisen tuomioistuimen seitsemäs jaosto päätti 26.5.2008 tekemällään päätöksellä olla kyseisessä vaiheessa hyväksymättä
FIFAn prosessinjohtotoimia koskevaa pyyntöä.
Käsiteltävä asia yhdistettiin asiaan T-68/08, FIFA vastaan komissio, suullista käsittelyä varten 15.12.2009 annetulla määräyksellä.
Unionin yleinen tuomioistuin päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn ja esitti prosessinjohtotoimena
FIFAlle ja komissiolle eräitä kysymyksiä. Näihin kysymyksiin vastattiin asetetuissa määräajoissa.
FIFA vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen osittain tai kokonaan siltä osin kuin se koskee maailmanmestaruuskilpailuja
–        velvoittaa komission, Belgian kuningaskunnan, Saksan liittotasavallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa FIFAn korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Belgian kuningaskunta, Saksan liittotasavalta ja Yhdistynyt kuningaskunta vaativat unionin yleistä tuomioistuinta hylkäämään
kanteen. Belgian kuningaskunta ja Saksan liittotasavalta vaativat myös, että FIFA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi

Tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
Kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevista kysymyksistä komissio totesi istunnossa, että asiassa C-125/06 P,
komissio vastaan Infront WM, 13.3.2008 annetun tuomion (Kok., s. I-1451) johdosta se peruuttaa kanteen tutkimatta jättämistä
koskevat perusteensa, jotka se on esittänyt vastineessaan.
Belgian kuningaskunta väittää, ettei kannetta voida ottaa tutkittavaksi sillä perusteella, että riidanalainen päätös ei koske
FIFAa erikseen eikä suoraan. FIFA ei myöskään ole nostanut Belgian tuomioistuimissa kannetta kansallisista toimenpiteistä,
joten sen kanne unionin yleisessä tuomioistuimessa on nostettu määräajan päättymisen jälkeen, koska riidanalaisen päätöksen
mahdollinen kumoaminen ei vaikuta kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön pätevyyteen. Tästä seuraa, ettei FIFAlla ole tarvetta
saada oikeussuojaa riidanalaista päätöstä vastaan.
Saksan liittotasavalta tuo esiin sen, että FIFAlla ei ole riidanalaista päätöstä koskevan oikeussuojan tarvetta, koska riidanalaisen
päätöksen tekoajankohtana FIFA oli jo luovuttanut vuosien 2006, 2010 ja 2014 maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden lähetysoikeudet.
Näin ollen riidanalainen päätös ei ole vaikuttanut FIFAn asemaan siltä osin kuin kyse on sen mahdollisuudesta luovuttaa kyseisten
kilpailujen otteluiden lähetysoikeudet valitsemalleen lähetystoiminnan harjoittajalle. FIFA ei myöskään voi perustella oikeussuojan
tarvetta riidanalaista päätöstä vastaan vuoden 2014 jälkeen järjestettävien kilpailujen osalta, koska ensinnäkään kyseisten
kilpailujen ottelujen lähetysoikeuksia ei ole vielä käytetty ja koska toiseksi komissio on tutkinut Belgian toimenpiteiden
yhteensopivuuden yhteisön oikeuden kanssa erityisten tapahtumien osalta eikä kaikkien tulevien maailmanmestaruuskilpailujen
loppuvaiheiden osalta. Riidanalaisen päätöksen kumoaminen antaisi siis etua vain Belgian ulkopuolelle sijoittautuneille lähetystoiminnan
tarjoajille, jotka haluaisivat lähettää maailmanmestaruuskilpailujen otteluita kyseisessä maassa. Riidanalainen päätös ei
myöskään koske FIFAa suoraan.
FIFA katsoo, että riidanalaisella päätöksellä on oikeusvaikutuksia ja että se lisäksi koskee FIFAa suoraan ja erikseen.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Belgian kuningaskunnan ja Saksan liittotasavallan esittämät tutkimatta jättämisen perusteet koskevat ehdottomia kanteen tutkittavaksi
ottamisen edellytyksiä, koska niiden yhteydessä kyseenalaistetaan FIFAn oikeussuojan tarve, asiavaltuus ja kanteen nostamisen
määräaika. Unionin yleisen tuomioistuimen on siis tutkittava kyseiset oikeudenkäyntiväitteet omasta aloitteestaan, vaikkei
kyseisillä väliintulijoilla ole Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan neljännen kohdan ja unionin yleisen
tuomioistuimen työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohdan mukaan oikeutta niitä esittää, koska komissio ei enää riitauta kanteen
tutkittavaksi ottamista (ks. vastaavasti ja analogisesti asia C-313/90, CIRFS ym. v. komissio, tuomio 24.3.1993, Kok., s.
I-1125, 21–23 kohta).
Siitä, koskeeko riidanalainen päätös FIFAa suoraan, on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 230 artiklan
neljännen kohdan mukainen edellytys, jonka mukaan kanteen kohteena olevan päätöksen pitää koskea luonnollista henkilöä tai
oikeushenkilöä suoraan, vaatii täyttyäkseen sen, että riidanalaisella yhteisön toimella on välittömiä vaikutuksia yksityisen
oikeusasemaan ja että se ei jätä niille, joille se on osoitettu ja joiden tehtävänä on sen toimeenpano, ollenkaan harkintavaltaa,
jolloin toimeenpano on puhtaasti automaattista ja perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön eikä edellytä välissä olevien
sääntöjen soveltamista (ks. edellä 31 kohdassa mainittu asia komissio v. Infront WM, tuomion 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Edellä mainitun 28.5.2004 tehdyn päätöksen 1 §:ssä ja 3 §:n 1 momentissa (ks. edellä 9 ja 10 kohta) säädetään tästä, että
yksikään lähetystoiminnan harjoittaja, joka ei täytä kyseisen päätöksen 2 §:n 2 momentissa mainittuja ehtoja, ei saa lähettää
yksinoikeudella maailmanmestaruuskilpailuja flaaminkielisen yhteisön alueella eikä Brysselin kaksikielisellä pääkaupunkiseudulla,
ellei se takaa sopimuksin, että kyseisiä edellytyksiä noudatetaan. Samoin 8.6.2004 tehdyn päätöksen 2 §:stä sekä liitteestä
(ks. edellä 14 kohta) ilmenee, että ranskankielisen yhteisön toimivallan piiriin kuuluvien lähetystoiminnan harjoittajien,
jotka aikovat lähettää yksinoikeudella maailmanmestaruuskilpailujen otteluita, on lähetettävä kyseiset ottelut sellaisen televisiolähetyspalvelun
välityksellä, joka täyttää edellä 13 kohdassa mainitut edellytykset.
Kyseisestä lainsäädännöstä seuraa, että maailmanmestaruuskilpailujen, joiden direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa
tarkoitettu järjestäjä FIFA on, lähetystä koskevien yksinoikeuksien luovuttamisella Belgian kuningaskunnan lainkäyttövaltaan
kuuluville lähetystoiminnan harjoittajille, jotka eivät täytä edellä 9 ja 13 kohdassa mainittuja edellytyksiä, ei ole tällaisesta
yksinoikeudesta tavallisesti aiheutuvia oikeusvaikutuksia. Kyseisen jäsenvaltion flaaminkielisen yhteisön ja ranskankielisen
yhteisön näiden yksinoikeuksien myöntämisen osalta vahvistamien sääntöjen mukaan tällaisten lähetystoiminnan harjoittajien
on nimittäin käytettävä maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden lähettämisessä sellaisen muun lähetystoiminnan harjoittajan
palveluita, joka täyttää kyseiset edellytykset, joten niissä säädetyltä yksinoikeuslausekkeelta on viety sen sisältö.
Vaikka on totta, että kyseiset oikeudelliset seuraukset perustuvat Belgian kuningaskunnan lainsäädäntöön eivätkä riidanalaiseen
päätökseen, riidanalaisella päätöksellä direktiivin 89/552 3 a artiklan 3 kohdan perusteella käynnistetyllä vastavuoroista
tunnustamista koskevalla menettelyllä luodaan kuitenkin jäsenvaltioille velvollisuus turvata kyseiset seuraukset. Jäsenvaltioiden
on erityisesti varmistettava se, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat noudattavat Belgiassa
riidanalaisen päätöksen liitteenä olevaan konsolidoituun luetteloon merkittyjen tapahtumien televisiointia koskevia edellytyksiä,
sellaisina kuin Belgian kuningaskunta on ne määritellyt hyväksytyissä ja Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistuissa
toimenpiteissään. Velvollisuus saavuttaa kyseinen tulos vaikuttaa kuitenkin suoraan sellaisten muiden jäsenvaltioiden kuin
Belgian kuningaskunnan lainkäyttövaltaan kuuluvien lähetystoiminnan harjoittajien oikeusasemaan, jotka haluavat ostaa Belgiassa
alun perin FIFAn hallussa olleita lähetysoikeuksia (ks. vastaavasti edellä 31 kohdassa mainittu asia komissio v. Infront WM,
tuomion 62 ja 63 kohta).
Riidanalaisella päätöksellä käynnistetty vastavuoroista tunnustamista koskeva menettely velvoittaa siis jäsenvaltiot estämään
sen, että niiden lainkäyttövaltaan kuuluvat lähetystoiminnan harjoittajat, jotka eivät täytä edellä 9 ja 13 kohdassa mainittuja
edellytyksiä, käyttävät maailmanmestaruuskilpailujen ottelujen lähettämistä koskevia yksinoikeuksia, joten FIFA on tilanteessa,
jossa sillä alun perin olleisiin oikeuksiin vaikutetaan myös tarjottaessa niitä julkisesti lähetystoiminnan harjoittajille,
jotka eivät kuulu Belgian kuningaskunnan vaan jonkin toisen jäsenvaltion lainkäyttövaltaan.
Tästä seuraa, että riidanalaisella päätöksellä on välittömiä vaikutuksia FIFAn oikeusasemaan sillä alun perin olleiden oikeuksien
osalta, eikä sillä jätetä jäsenvaltioille lainkaan harkintavaltaa tavoitellun tuloksen, joka on asetettu automaattisesti ja
joka perustuu yksinomaan yhteisön lainsäädäntöön riippumatta niiden erityisten menetelmien sisällöstä, jotka kansalliset viranomaiset
ottavat käyttöön kyseisen tuloksen saavuttamiseksi, osalta (ks. vastaavasti edellä 31 kohdassa mainittu asia komissio v. Infront
WM, tuomion 60 ja 61 kohta).
Riidanalainen päätös koskee siis FIFAa suoraan.
Siitä, koskeeko riidanalainen päätös FIFAa erikseen, on huomautettava, että päätös koskee erikseen muita kuin niitä, joille
se on osoitettu, ainoastaan silloin, kun se vaikuttaa niihin niille tunnusomaisten erityispiirteiden tai sellaisen tosiasiallisen
tilanteen takia, jonka perusteella ne erottuvat kaikista muista ja ne voidaan näin ollen yksilöidä samalla tavalla kuin se,
jolle päätös on osoitettu (ks. edellä 31 kohdassa mainittu asia komissio v. Infront WM, tuomion 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kiistetty sitä, että riippumatta maailmanmestaruuskilpailujen lähetysoikeuksien oikeudellisesta
luonteesta ja niiden alkuperästä maailmanmestaruuskilpailut ovat direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitettu
tapahtuma, koska ne toteuttaa ennakkoon kyseisten oikeuksien myyntiin laillisesti oikeutettu järjestäjä ja koska FIFA on kyseinen
järjestäjä. Tämä tilanne päti myös riidanalaisen päätöksen tekohetkellä, koska FIFA oli täysin yksilöitävissä kyseisellä hetkellä.
Näin ollen riidanalainen päätös koskee FIFAa erikseen.
Belgian kuningaskunnan väitteestä, jonka mukaan FIFA ei ole riitauttanut Belgian toimenpiteitä kansallisissa tuomioistuimissa,
voidaan todeta vain, että kanteellaan FIFA riitauttaa erityisesti riidanalaisen päätöksen 1 artiklan, jonka mukaan kyseiset
toimenpiteet ovat yhteensopivia yhteisön lainsäädännön kanssa, lainmukaisuuden.
Tästä seuraa, että unionin yleistä tuomioistuinta pyydetään nyt käsiteltävässä asiassa tutkimaan kyseisen toteamuksen laillisuus,
eikä sillä, ettei Belgian kuningaskunnan toteuttamia toimenpiteitä ole riitautettu kansallisissa tuomioistuimissa, ole millään
tavalla vaikutusta kanteen – joka on lisäksi nostettu EY 230 artiklassa määrätyssä määräajassa – tutkittavaksi ottamiseen
(ks. vastaavasti asia T-33/01, Infront WM v. komissio, tuomio 15.12.2005, Kok., s. II-5897, 109 kohta).
Saksan liittotasavallan väitteestä, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen tekohetkellä FIFA oli jo luovuttanut vuosien 2006,
2010 ja 2014 maailmanmestaruuskilpailujen lähetysoikeudet, voidaan todeta vain, että komissio on todennut yhteisön oikeuden
kanssa yhteensopiviksi Belgian kuningaskunnan toimenpiteet, sellaisina kuin ne on toistettu riidanalaisen päätöksen liitteessä.
Kyseiset toimenpiteet koskevat kuitenkin maailmanmestaruuskilpailuja ilman aikarajaa, joten riidanalainen päätös kattaa ne
niin kauan kuin ne ovat voimassa. Näin ollen FIFAn oikeussuojan tarvetta ei voida kyseenalaistaa Saksan liittotasavallan esittämästä
syystä.
Belgian kuningaskunnan ja Saksan liittotasavallan esittämät kanteen tutkimatta jättämistä koskevat perusteet on näin ollen
hylättävä.

Asiakysymys
FIFA vetoaa kuuteen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä
perusteella, että komissio on virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 49 artiklan kanssa, toinen
EY 49 artiklan rikkomiseen, kolmas direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio on
virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 43 artiklan kanssa, neljäs direktiivin 89/552 3 a artiklan
2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia
FIFAn omistusoikeuden kanssa, viides direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio
on virheellisesti katsonut menettelyn, jonka päätteeksi Belgian toimenpiteet on hyväksytty, olleen selkeä ja avoin sekä kuudes
perustelujen puuttumiseen.
Ennen kuin ryhdytään tutkimaan FIFAn esittämiä kanneperusteita, on esitettävä muutamia yleisiä seikkoja, jotka on otettava
huomioon kyseisten kanneperusteiden perusteltavuutta arvioitaessa.
Aluksi on huomautettava, että direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdalla konkretisoidaan jäsenvaltioilla oleva mahdollisuus
rajoittaa yleistä etua koskevista pakottavista syistä yhteisön primaarioikeudessa vahvistettujen perusvapauksien käyttämistä
audiovisuaalisella alalla.
Vaikka jäsenvaltioiden direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdan nojalla hyväksymiä toimenpiteitä sovelletaan syrjimättä sekä
jäsenvaltion alueelle sijoittautuneisiin yrityksiin että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin yrityksiin, kyseiset toimenpiteet
voidaan katsoa EY 49 artiklassa tarkoitetuksi palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitukseksi, jos ne hyödyttävät tiettyjä jäsenvaltion
alueelle sijoittautuneita yrityksiä (ks. vastaavasti C-398/95, SETTG, tuomio 5.6.1997, Kok., s. I-3091, 16 kohta ja asia C-250/06,
United Pan-Europe Communications Belgium ym., tuomio 13.12.2007, Kok., s. I-11135, 37 ja 38 kohta). Samoin kyseiset toimenpiteet
voivat rajoittaa sijoittautumisvapautta, jos ne ovat omiaan asettamaan muiden jäsenvaltioiden yhtiöt tosiasiallisesti tai
oikeudellisesti epäedullisempaan asemaan kuin toimenpiteet hyväksyneen sijoittautumisvaltion yhtiöt (ks. vastaavasti asia
C-255/97, Pfeiffer, tuomio 11.5.1999, Kok., s. I-2835, 19 kohta).
Tällaisia perustamissopimuksessa taattuja perusvapauksia voidaan kuitenkin rajoittaa yleistä etua koskevista pakottavista
syistä, kunhan rajoitukset ovat asianmukaisia niillä tavoiteltavan päämäärän saavuttamisen varmistamiseksi eivätkä ne mene
pidemmälle kuin on tarpeen kyseisen päämäärän saavuttamiseksi (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainitut asia Pfeiffer,
tuomion 19 kohta ja asia United Pan-Europe Communications Belgium ym., tuomion 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tästä on huomautettava, että sananvapaus, sellaisena kuin sitä suojellaan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi
tehdyn, Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen 10 artiklassa, kuuluu perusoikeuksiin, jotka on turvattu yhteisön
oikeusjärjestyksessä, ja se on yleiseen etuun liittyvä pakottava syy, jolla voidaan perustella tällaiset rajoitukset (ks.
vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia United Pan-Europe Communications Belgium ym., tuomion 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 10 artiklan 1 kappaleen mukaan sananvapaus sisältää
lisäksi vapauden vastaanottaa tietoja.
Kuten riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 17 perustelukappaleessa huomautetaan, Belgian kuningaskunnan toimenpiteet ovat
nyt käsiteltävässä asiassa palvelujen tarjoamisen vapauden rajoituksia. Kuten direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleesta
seuraa, direktiivin 89/552 3 a artiklassa tarkoitetuilla toimenpiteillä pyritään kuitenkin suojaamaan tiedonsaantioikeutta
ja takaamaan televisiolähetysten laaja saatavuus yleisölle silloin, kun on kyse kansallisista tai muista kuin kansallisista
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista. Direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleen mukaan tapahtuma
on erityisen merkittävä silloin, kun se on ainutlaatuinen, kun se kiinnostaa suurta yleisöä Euroopan unionissa taikka tietyssä
jäsenvaltiossa tai tietyn jäsenvaltion merkittävässä osassa ja kun se järjestetään ennakkoon ja sen järjestäjällä on oikeus
myydä tapahtuman lähetysoikeudet.
Tästä seuraa, että kun direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet koskevat yhteiskunnallisesti erityisen
merkittäviä tapahtumia, ne ovat perusteltavissa yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä, mitä FIFA ei sitä paitsi ole
kiistänyt.
Kuten edellä 54 kohdassa on huomautettu, kyseessä olevien toimenpiteiden on myös oltava asianmukaisia niiden tavoitteen saavuttamisen
varmistamiseksi, eikä niillä voida mennä pidemmälle kuin sen saavuttamiseksi on tarpeen.
Direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleen ulottuvuudesta on lopuksi huomautettava ensinnäkin, että direktiivin
89/552 3 a artiklalla, johon kyseisessä perustelukappaleessa viitataan, ei yhdenmukaisteta nimenomaisia tapahtumia, joita
jäsenvaltiot voivat pitää yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä. Siitä kyseisen artiklan versiosta poiketen, joka on
Euroopan parlamentin tekemässä päätöksessä neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta direktiivin 97/36 antamiseksi (EYVL
1996, C 362, s. 56) ja jossa viitataan nimenomaisesti kesä- ja talviolympialaisiin, jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin
ja jalkapallon Euroopan mestaruuskisoihin, kyseisessä säännöksessä ei näet viitata nimenomaisiin tapahtumiin, jotka voidaan
sisällyttää kansallisiin luetteloihin.
Tästä seuraa, että direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleen ei voida mieltää johtavan siihen, että maailmanmestaruuskilpailujen
sisällyttäminen yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien kansalliseen luetteloon olisi automaattisesti yhteensoveltuvaa
yhteisön oikeuden kanssa, kuten komissio toteaa. Kyseisen perustelukappaleen ei sitäkään suuremmalla syyllä voida ymmärtää
osoittavan, että maailmanmestaruuskilpailut voitaisiin aina pätevästi sisällyttää kokonaisuudessaan tällaiseen luetteloon
riippumatta siitä, minkälaista kiinnostusta kyseisen kilpailun ottelut herättävät asianomaisessa jäsenvaltiossa.
Kun otetaan huomioon edellä 52–57 kohdassa esitetyt arviot, kyseisessä perustelukappaleessa edellytetään sitä vastoin, että
kun jäsenvaltio sisällyttää maailmanmestaruuskilpailujen ottelut luetteloon, jonka se on päättänyt vahvistaa, sen ei tarvitse
esittää komissiolle antamassaan ilmoituksessa erityisiä perusteluja niiden luonteesta yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä
tapahtumina.
FIFAn esittämien kanneperusteiden perusteltavuutta on arvioitava näiden seikkojen pohjalta.
Lopuksi on todettava, että siltä osin kuin FIFA vetoaa vastauskirjelmässä esittämässään kuudennessa kanneperusteessa perustelujen
puuttumiseen komission arviosta kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden yhteiskunnallisesta merkityksestä Belgiassa,
unionin yleinen tuomioistuin ottaa kyseisen kanneperusteen esiin ennen kuin se tutkii ensimmäisen kanneperusteen, jossa kyseenalaistetaan
kyseisen arvion paikkansapitävyys.
Kuudes kanneperuste, joka perustuu perustelujen puuttumiseen
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
FIFA väittää, ettei mikään direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa mahdollista sellaista tulkintaa, jonka
mukaan viittauksen maailmanmestaruuskilpailuihin katsottaisiin automaattisesti tarkoittavan, että kaikki kyseisten kilpailujen
64 ottelua olisivat yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä tapahtumia. Päinvastoin on niin, että kyseisten kilpailujen
ottelujen jakaminen yhtäältä erittäin tärkeisiin otteluihin, joihin sisältyvät välierät, loppuottelu ja asianomaisen maan
maajoukkueen ottelut eli nyt käsiteltävässä asiassa Belgian maajoukkueen ottelut, ja toisaalta muihin kuin erittäin tärkeisiin
otteluihin, joihin sisältyvät kaikki muut ottelut, olisi pettämätön ja vastaisi muiden jäsenvaltioiden, jotka ovat ilmoittaneet
direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan mukaisesti toimenpiteistään, käyttöön ottamaa menetelmää. Komissio on itsekin hyväksynyt
tällaisen ottelujen ryhmittelyn direktiivin 89/552 3 a artiklan soveltamista koskevassa työmuistiossa CC TVSF(97). Direktiivin
97/36 johdanto-osan 18 perustelukappale ei siis vapauta komissiota sen velvollisuudesta esittää syyt, joiden vuoksi se on
vahvistanut kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen ottelujen sisällyttämisen Belgian luetteloon kyseisissä jäsenvaltiossa yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävistä tapahtumista.
Komission riidanalaisen päätöksen 6 ja 16 perustelukappaleessa esittämiin arvioihin ei FIFAn mukaan ole liitetty minkäänlaista
näyttöä, joten niitä ei voida pitää riittävänä perusteluna direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleeseen sisältyvän
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävän tapahtuman määritelmän osalta. Riidanalaiseen päätökseen ei nimittäin sisälly sellaisia
seikkoja, jotka osoittaisivat, että kaikki maailmanmestaruuskilpailujen ottelut täyttäisivät komission hyväksymät kriteerit.
Riidanalaiseen päätökseen ei FIFAn mukaan myöskään sisälly ilmoitusta niistä Belgian tiedotusvälineiden toimintaympäristöä
koskevista tiedoista, jotka komissio on kyseisen päätöksen johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan ottanut huomioon,
eikä muista tiedoista, joita kyseinen toimielin väittää käytössään olleen, kuten katsojaluvuista. Näin ollen FIFAn on mahdotonta
esittää näkemyksensä niiden seikkojen luonteesta ja asiaankuuluvuudesta, jotka ovat saaneet komission katsomaan, että kaikki
maailmanmestaruuskilpailujen ottelut ovat Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä, ja unionin yleisen tuomioistuimen
on mahdotonta toteuttaa sen tehtäväksi annettu valvonta, joten riidanalainen päätös on kumottava.
Komissio kiistää väliintulijoiden tukemana tämän kanneperusteen.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aivan aluksi on muistutettava, että perustelujen puuttuminen tai niiden riittämättömyys kuuluu EY 230 artiklassa tarkoitettuihin
olennaisen menettelymääräyksen rikkomisiin ja sitä on pidettävä sellaisena oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvana perusteena,
jonka yhteisöjen tuomioistuimet voivat ottaa tai niiden pitää ottaa huomioon omasta aloitteestaan (ks. asia C-89/08 P, komissio
v. Irlanti ym., tuomio 2.12.2009, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Se,
että kyseiseen perusteeseen on vedottu ensimmäisen kerran vasta kantajan vastauskirjelmässä, ei siis estä unionin yleistä
tuomioistuinta tutkimasta sen perusteltavuutta.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 253 artiklan mukainen perusteluvelvollisuus määräytyy kyseisen säädöksen, päätöksen
tai muun toimenpiteen luonteen mukaan, ja perusteluista on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen toimielimen
päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi tutkia toimenpiteen
laillisuuden. Perusteluvelvollisuutta on arvioitava asiaan liittyvien asianhaarojen perusteella, ja näitä ovat erityisesti
toimenpiteen sisältö, esitettyjen perusteluiden luonne sekä intressi, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita
se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä
tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut EY 253 artiklan vaatimukset,
on otettava huomioon toimenpiteen sanamuodon lisäksi asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (asia C-265/97 P, VBA
v. Florimex ym., tuomio 30.3.2000, Kok., s. I‑2061, 93 kohta).
FIFA syyttää komissiota siitä, ettei tämä ole perustellut päätelmäänsä, jonka mukaan kaikkia maailmanmestaruuskilpailujen
otteluita on pidettävä Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä. Lisäksi on korostettava sitä, että kirjallisessa
vastauksessaan unionin yleisen tuomioistuimen prosessinjohtotoimena esittämään kysymykseen (ks. edellä 27 kohta) FIFA on nimenomaisesti
vahvistanut sen, mikä epäsuorasti ilmeni useista sen kirjelmien kohdista, eli sen, että se katsoi, että erittäin tärkeinä
pidettävien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden – toisin sanoen loppuottelun, välierien ja Belgian maajoukkueen otteluiden
– sisällyttäminen Belgian luetteloon oli yhteensopivaa yhteisön oikeuden kanssa, kunhan myös selkeän ja avoimen menettelyn
vaatimuksia noudatetaan.
Vaikka on totta, että direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa ei oteta kantaa ratkaisevaan kysymykseen siitä,
onko kaikki maailmanmestaruuskilpailujen ottelut vai vain osa niistä sisällytettävä yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien
tapahtumien kansalliseen luetteloon, minkään pätevän seikan perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että lähtökohtaisesti
pelkästään erittäin tärkeät ottelut voitaisiin luokitella tällaisiksi ja että ne voisivat tästä syystä kuulua tällaiseen luetteloon.
Maailmanmestaruuskilpailuja voidaan näet kohtuudella pitää pikemminkin yhtenä tapahtumakokonaisuutena kuin sellaisten yksittäisten
tapahtumien kokoelmana, jotka on jaettu erittäin tärkeisiin ja muihin kuin erittäin tärkeisiin otteluihin. On laajalti tunnettua,
että maailmanmestaruuskilpailuiden yhteydessä muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden tulokset ratkaisevat joukkueiden kohtalon,
joten joukkueiden osallistuminen erittäin tärkeisiin otteluihin – kuten otteluihin, joissa kyseessä oleva maajoukkue pelaa
– voi riippua niistä. Näin ollen muilla kuin erittäin tärkeillä otteluilla ratkaistaan kyseessä olevan maajoukkueen vastustajat
kilpailun seuraavissa vaiheissa. Muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden tulokset voivat lisäksi ratkaista jopa sen, onko
kyseinen maajoukkue mukana kilpailun seuraavassa vaiheessa.
Kun otetaan huomioon tämä erityinen asiayhteys, jonka perusteella maailmanmestaruuskilpailuja on mahdollista pitää yhtenä
tapahtumakokonaisuutena, kuten riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 16 perustelukappaleessa korostetaan, komission ei tarvinnut
perustella yksityiskohtaisemmin arviotaan muista kuin erittäin tärkeistä otteluista, etenkään kun merkitykselliset tilastotiedot
eivät osoita, että kyseisiä otteluita seuraisi järjestelmällisesti hyvin vähäinen määrä televisionkatsojia (ks. jäljempänä
101–109 kohta). Nämä seikat ovat mahdollistaneet sen, että komissio on voinut perustella päätöksensä myös viittaamalla siihen,
että maailmanmestaruuskilpailuilla on Belgiassa erityinen kaikupohja, koska ne ovat erityisen suosittuja suuren yleisön eivätkä
pelkästään jalkapalloa yleensä seuraavien keskuudessa, kuten riidanalaisen päätöksen johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa
todetaan.
Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappaleessa olevat perustelut (ks. edellä 20 kohta)
mahdollistavat sen, että FIFA voi ymmärtää syyt, joiden vuoksi komissio katsoi, että kaikki maailmanmestaruuskilpailujen ottelut
voitiin pätevästi sisällyttää luetteloon Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista ja että unionin
yleinen tuomioistuin voi tutkia kyseisen päätelmän paikkansapitävyyden, joten riidanalainen päätös täyttää tältä osin EY 253
artiklassa asetetut edellytykset.
Kuudes kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio
on virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 49 artiklan kanssa
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
FIFA esittää, että – kuten myös riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 17 perustelukappaleessa todetaan – Belgian luettelo
on palvelujen vapaan liikkuvuuden rajoitus, koska siinä rajoitetaan niiden lähetystoiminnan harjoittajien määrää, jotka olisivat
kiinnostuneita hankkimaan maailmanmestaruuskilpailujen ottelujen lähetysoikeuksia Belgiassa. Kun nimittäin otetaan huomioon
se, miten merkittävää yksinoikeus on tällaisten oikeuksien hankkimisessa, mikään lähetystoiminnan harjoittaja, joka on sijoittautunut
johonkin muuhun jäsenvaltioon kuin Belgiaan ja joka ei täytä edellä 9 ja 13 kohdassa kuvattuja edellytyksiä, ei kiinnostuisi
sellaisten lähetysoikeuksien hankinnasta, jotka eivät ole yksinoikeuksia, huolimatta siitä, että sillä olisi mahdollisuus
tarjota palvelujaan mainitun maan kyseisille yhteisöille.
FIFA hyväksyy mahdollisuuden rajoittaa perustamissopimuksessa taatun perusvapauden käyttöä yleistä etua koskevista pakottavista
syistä, jollainen on esimerkiksi direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitettu yhteiskunnallisesti erityisen
merkittävien tapahtumien saatavuus yleisölle, mutta vetoaa siihen, että komission on tarkastettava kattavasti se, että direktiivin
89/552 3 a artiklan nojalla hyväksytyt tai suunnitellut toimenpiteet ovat yhteensopivia yhteisön oikeuden kanssa, koska kyseiset
toimenpiteet ovat poikkeuksia, joita on tulkittava suppeasti. Asianomaisen jäsenvaltion on näytettävä, että kyseessä olevat
rajoitukset ovat perusteltuja, tarpeellisia ja oikeasuhteisia, ja komission on nyt käsiteltävässä asiassa osoitettava, että
se on saanut tältä osin tarvittavat tiedot.
FIFA korostaa tässä yhteydessä, että erittäin tärkeitä otteluita voidaan perustellusti pitää mainitussa säännöksessä tarkoitetulla
tavalla yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä, mikä sitä paitsi vastaa FIFAn omaakin menettelytapaa. Tuon menettelytavan
mukaan välierät, loppuottelu ja niihin liittyvät kyseisen maan maajoukkueen ottelut sekä maailmanmestaruuskilpailujen avausottelu
on lähetettävä suorana lähetyksenä vapaasti saatavana olevalla kanavalla.
Komission kirjelmien useista kohdista ilmenee kantajan mukaan kuitenkin, ettei komissio ole asianmukaisesti tarkastanut, onko
Belgian luettelo yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, koska kyseiseen luetteloon on sisällytetty kaikki maailmanmestaruuskilpailujen
ottelut sen varjolla, että direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappale tekee mainitunlaisesta tarkastamisesta tarpeetonta.
FIFAn mukaan tämä seikka on peruste riidanalaisen päätöksen kumoamiselle.
FIFA korostaa lisäksi, etteivät riidanalaiset toimenpiteet ole johdonmukaisia ilmoitettuun tarkoitukseen nähden eli sen varmistamiseen
nähden, että Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävät tapahtumat ovat yleisön saatavilla, koska niiden seurauksena
on pitkällä aikavälillä mainittuun luetteloon sisällytettyjen urheilutapahtumien köyhdyttäminen vähentämällä niistä syntyviä
tuloja ja haittaamalla siten niiden säilyttämistä yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä tapahtumina.
Muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden yhteiskunnallisesta merkittävyydestä Belgiassa FIFA toteaa ensinnäkin, ettei kyseisillä
otteluilla jalkapalloharrastajia lukuun ottamatta ole erityistä kaikupohjaa, ja toiseksi, ettei kyseisiä otteluita ole perinteisesti
lähetetty maksuttomilla televisiokanavilla eivätkä ne ole kiinnostaneet lukuisia televisionkatsojia. Tästä seuraa, että muut
kuin erittäin tärkeät ottelut eivät täytä komission riidanalaisen päätöksen 6 ja 16 perustelukappaleessa käyttämää kahta kriteeriä,
joten komissio on tehnyt tältä osin virheen.
Maailmanmestaruuskilpailuilla Belgian yhteiskunnassa olevaa kaikupohjaa koskevasta kriteeristä FIFA huomauttaa, että kaikkien
kyseisen kilpailun otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon
oli tavoitteeseen nähden suhteettoman ankara toimenpide. Muut kuin erittäin tärkeät maailmanmestaruuskilpailujen ottelut saavat
nimittäin vain murto-osan siitä televisionkatsojien määrästä, jonka erittäin tärkeät ottelut saavat, ja samoin vain murto-osan
siitä katsojamäärästä, jonka useat muut televisio-ohjelmat Belgiassa saavat, joten niiden suosiota on pidettävä hyvin vähäisenä.
Tämä suhteeton ankaruus ilmenee lisäksi siitä, että edes lähetystoiminnan harjoittajat eivät lähetä kaikkia otteluita suorana
lähetyksenä.
Nämä näkemykset ovat kantajan mukaan komission päätöskäytännön ja oikeuskäytännön mukaisia, ja niitä tukee se, että tietyt
muut kuin erittäin tärkeät ottelut ovat saaneet erityisen alhaiset katsojaluvut eli Valloniassa 27 000–33 000 televisionkatsojaa.
Lisäksi belgialaisen tutkimusyhtiön tietokantaan perustuvasta tutkimuksesta ilmenee, että niiden muiden kuin jalkapalloharrastajien,
jotka ovat katsoneet vähintään 30 perättäistä minuuttia kaikkia muita kuin erittäin tärkeitä maailmanmestaruuskilpailujen
otteluita, keskimääräinen määrä vuonna 1998 oli 2,5 prosenttia koko flaaminkielisen yhteisön katsojista, vuonna 2002 0,8 prosenttia
ja vuonna 2006 2,5 prosenttia sekä ranskankielisen yhteisön katsojista vuonna 1998 1,4 prosenttia, vuonna 2002 1,2 prosenttia
ja vuonna 2006 1,4 prosenttia. Sitä vastoin jalkapalloharrastajista flaaminkielisessä yhteisössä 17,6 prosenttia oli katsonut
vähintään 30 perättäistä minuuttia kaikkia vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailujen erittäin tärkeitä otteluita, 9,5 prosenttia
vuoden 2002 otteluita ja 10 prosenttia vuoden 2006 otteluita, ja ranskankielisessä yhteisössä 10,9 prosenttia jalkapalloharrastajista
oli katsonut vuoden 1998 otteluita, 9 prosenttia vuoden 2002 otteluita ja 12,5 prosenttia vuoden 2006 otteluita.
Koska riidanalaisessa päätöksessä ei mainita mitään muuta näyttöä siitä erityisestä kaikupohjasta, joka maailmanmestaruuskilpailujen
otteluilla ja etenkin muilla kuin erittäin tärkeillä otteluilla on suuren yleisön keskuudessa Belgiassa, komissio on siis
kantajan mukaan tehnyt virheen katsoessaan, että kaikki kyseisten kilpailujen ottelut olisivat Belgiassa yhteiskunnallisesti
erityisen merkittäviä.
Kantajan mukaan ei myöskään voida väittää, että muut kuin erittäin tärkeät ottelut olisivat Belgiassa yhteiskunnallisesti
erityisen merkittäviä, vaikka Belgian lainsäädännössä ei velvoiteta televisiolähetystoiminnan harjoittajia lähettämään niitä,
kun tällaisia velvollisuuksia on sitä vastoin olemassa muiden tapahtumien osalta.
Belgian maajoukkueen osallistumista koskevasta kriteeristä, joka on mainittu riidanalaisen päätöksen johdanto-osan kahdeksannessa
perustelukappaleessa, FIFA toteaa, etteivät muut kuin erittäin tärkeät ottelut määritelmänsä mukaan täytä sitä.
Maailmanmestaruuskilpailujen lähettämistä perinteisesti maksuttomilla televisiokanavilla koskevasta kriteeristä ja lukuisten
televisionkatsojien kiinnostuksesta FIFA toteaa ensinnäkin, ettei kyseinen kriteeri sovellu tarkoitukseensa, koska lukuisat
televisio-ohjelmat – kuten elokuvat ja komediat – täyttävät sen, mutta niitä ei kuitenkaan ole sisällytetty Belgiassa yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon. Seuraavaksi FIFA korostaa, että tämän kriteerin noudattaminen on vain viite
tapahtuman merkittävyydestä, joka mahdollistaa sen mahdollisuuden harkitsemisen, että se sisällytettäisiin kyseiseen luetteloon.
Kun lisäksi otetaan huomioon se, että riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 16 perustelukappaleessa ei anneta minkäänlaisia
viitteitä toiseen suuntaan, komissio ei voinut pätevästi katsoa, että kyseinen kriteeri täyttyi ja että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon oli oikeasuhteinen
toimenpide.
FIFA toistaa sen, että muut kuin erittäin tärkeät maailmanmestaruuskilpailujen ottelut herättävät usein niin vähän mielenkiintoa,
ettei niitä edes lähetetä suorana lähetyksenä maksuttomilla televisiokanavilla ja etteivät ne tällöin kiinnosta lukuisia televisionkatsojia.
Vuosien 1998, 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailujen otteluista yhteensä 24:ää ottelua ei lähetetty suorana lähetyksenä
toisen mainituista yhteisöistä tai molempien riidanalaiset säännökset hyväksyneiden Belgian yhteisöjen alueella, kun taas
kahdeksan kyseisistä otteluista, jotka lähetettiin nauhoitettuna lähetyksenä Valloniassa, sai vain hyvin vähän televisionkatsojia.
FIFA korostaa lisäksi, ettei kahden ottelun samanaikaisuus ole sellainen seikka, joka olisi perusteena sille, ettei toista
niistä lähetetä, koska ne voidaan lähettää eri kanavilla, kun taas tätä erityistilannetta varten voidaan myös ajatella alalisenssejä.
Muut kuin erittäin tärkeät vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailujen ottelut saivat sitä paitsi FIFAn mukaan myös Flanderissa
keskimäärin vain 326 000 ja Valloniassa vain 279 000 televisionkatsojaa, kun taas samojen kilpailujen erittäin tärkeät ottelut
saivat Flanderissa keskimäärin 722 000 ja Valloniassa 583 000 televisionkatsojaa, ja samankaltaisia piirteitä voidaan havaita
myös vuoden 1998 ja 2002 maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden osalta. Komissio on siis tehnyt virheen myös väittäessään,
että kaikki maailmanmestaruuskilpailujen ottelut ovat aina kiinnostaneet lukuisia televisionkatsojia Belgiassa, eikä komissio
siis ole noudattanut direktiivin 89/552 3 a artiklan vaatimuksia.
FIFA korostaa lisäksi, että maailmanmestaruuskilpailujen ottelujen saatavuus yleisölle olisi voitu saavuttaa vähemmän rajoittavilla
toimenpiteillä, kuten käyttämällä sellaisia maksullisen lähetystoiminnan harjoittajia, joiden palveluja voi kuitenkin käyttää
90 prosenttia Belgian väestöstä, tai sillä, että edellä 9 ja 13 kohdassa mainitut edellytykset täyttävät lähetystoiminnan
harjoittajat lähettävät ottelujen osia tai koko otteluita nauhoitettuna lähetyksenä, taikka suoralla tai nauhoitetulla radiolähetyksellä.
Pelkkien erittäin tärkeiden otteluiden lähettäminen suorana lähetyksenä voitaisiin siis varata niille lähetystoiminnan harjoittajille,
jotka täyttävät kyseiset edellytykset. Koska komissio ei kuitenkaan ole tutkinut näitä mahdollisuuksia, se ei voi pätevästi
katsoa, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien
tapahtumien luetteloon on tarpeellinen ja tavoitteeseensa nähden oikeasuhteinen toimenpide.
FIFA vetoaa myös siihen, että jos – toisin kuin se väittää – direktiivin 3 a artiklan 1 kohta on ymmärrettävä niin, että maailmanmestaruuskilpailuja
on kokonaisuudessaan pidettävä direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa tarkoitettuna yhteiskunnallisesti erityisen
merkittävänä tapahtumana, on katsottava, että kannekirjelmässä ja joka tapauksessa vastauskirjelmässä on implisiittisesti
vedottu EY 241 artiklaan perustuvaan poikkeukseen tästä säännöksestä. Kyseisen poikkeuksen yhteydessä FIFA vetoaa kaikkiin
perusteisiin, joiden tarkoituksena on osoittaa, että sen mukaan mikään ei oikeuta pitämään maailmanmestaruuskilpailuita kokonaisuudessaan
ainutlaatuisena yhteiskunnallisesti erityisen merkittävänä tapahtumana.
Komissio kiistää väliintulijoiden tukemana tämän kanneperusteen.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi on huomautettava, että kun direktiivin 89/552 3 a artiklassa säädetään, että jäsenvaltioiden on määriteltävä tapahtumat,
jotka ovat niille yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitetulla
tavalla, siinä tunnustetaan jäsenvaltioilla olevan tässä huomattava harkintavalta.
Toiseksi on todettava, että riippumatta siitä, että direktiivin 89/552 3 a artiklalla ei yhdenmukaisteta nimenomaisia tapahtumia,
joita jäsenvaltio voi pitää yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä (ks. edellä 59 ja 60 kohta), maailmanmestaruuskilpailujen
mainitseminen direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa merkitsee sitä, ettei komissio voi katsoa, että kyseisen
kilpailun otteluiden sisällyttäminen tapahtumien luetteloon olisi ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa sillä perusteella,
että asianomainen jäsenvaltio ei ilmoita sille erityisiä syitä, jotka perustelevat niiden yhteiskunnallisen merkittävyyden
(ks. edellä 61 kohta). Komission mahdollisesti tekemä päätelmä, jonka mukaan maailmanmestaruuskilpailujen sisällyttäminen
kokonaisuudessaan jäsenvaltion yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon on yhteensoveltuvaa yhteisön
oikeuden kanssa sillä perusteella, että kyseistä kilpailua voidaan pätevästi pitää ominaisuuksiltaan yhtenä tapahtumakokonaisuutena,
voidaan kuitenkin kyseenalaistaa sellaisten erityisten seikkojen perusteella, jotka osoittavat, että muilla kuin erittäin
tärkeillä otteluilla ei ole kyseiselle valtiolle yhteiskunnallisesti tällaista merkitystä.
Kuten edellä 59 ja 60 kohdassa on todettu, direktiivin 97/36 johdanto-osan 18 perustelukappaleessa ja direktiivin 89/552 3
a artiklassa ei nimittäin tarkastella kysymystä siitä, voidaanko maailmanmestaruuskilpailut pätevästi sisällyttää kokonaisuudessaan
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon riippumatta siitä, millaista kiinnostusta kyseiset ottelut
ja etenkin muut kuin erittäin tärkeät ottelut herättävät asianomaisessa jäsenvaltiossa.
Keskusteluilla direktiivin 97/36 laillisuudesta siltä osin kuin on kyse maailmanmestaruuskilpailuiden kokonaisuudessaan eikä
pelkästään maailmanmestaruuskilpailuiden erittäin tärkeiden otteluiden luonnehtimisesta yhteiskunnallisesti erityisen merkittäväksi
tapahtumaksi (ks. edellä 92 kohta) ei siis ole kohdetta, eikä kyseisen direktiivin johdanto-osan 18 perustelukappaleessa tarkastella
tätä kysymystä. Ei siis ole tarvetta ottaa kantaa siihen, onko FIFA voinut pätevästi esittää EY 241 artiklan nojalla tätä
koskevan väitteen vastauskirjelmässään tai onko katsottava, että tällainen väite on implisiittisesti esitetty kannekirjelmävaiheessa.
Kolmanneksi on niin, kuten edellä 71 ja 72 kohdassa on todettu, että maailmanmestaruuskilpailuja voidaan kohtuudella pitää
pikemminkin yhtenä tapahtumakokonaisuutena kuin sellaisten yksittäisten tapahtumien kokoelmana, jotka on jaettu erittäin tärkeisiin
ja muihin kuin erittäin tärkeisiin otteluihin, joten Belgian viranomaisten lähestymistapa kuuluu niiden harkintavallan piirin.
Lisäksi muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden merkitys perustuu jo yksistään siihen, että ne ovat osa kyseisiä kilpailuja,
samalla tavalla kuin kiinnostus nousee muissa urheilulajeissa, joihin kohdistuva kiinnostus on tavallisesti rajallista, kun
niissä kilpaillaan olympialaisten yhteydessä.
Tästä seuraa, ettei komissio ole tehnyt mitään virhettä, kun se ei ole kyseenalaistanut näkemystä, jonka mukaan maailmanmestaruuskilpailujen
yhteiskunnallista merkitystä Belgiassa arvioitaessa ei ole tehtävä eroa erittäin tärkeiden ja muiden kuin erittäin tärkeiden
otteluiden välille, vaan kyseistä kilpailua on tarkasteltava kokonaisuutena eikä yksittäisten tapahtumien sarjana (riidanalaisen
päätöksen johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappale, ks. edellä 20 kohta).
FIFAn tästä nyt käsiteltävän kanneperusteen yhteydessä esittämät väitteet eivät vaikuta riidanalaisen päätöksen johdanto-osan
6 ja 16 perustelukappaleessa ilmaistuihin arvioihin.
Se, että niiden muiden kuin jalkapallon harrastajien lukumäärä, jotka ovat katsoneet 30 perättäistä minuuttia kaikkia muita
kuin erittäin tärkeitä vuosien 1998, 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailujen otteluita, on prosenttiosuutena hyvin pieni
(ks. edellä 84 kohta), ei nimittäin ole ratkaisevaa, koska kaikilla muilla kuin erittäin tärkeillä otteluilla ei välttämättä
tarvitse olla erityistä yhteiskunnallista merkitystä Belgiassa, jotta maailmanmestaruuskilpailut voidaan pätevästi sisällyttää
kokonaisuudessaan Belgian tällaisten tapahtumien luetteloon. Sen perustelemiseksi, ettei erittäin tärkeiden ja muiden kuin
erittäin tärkeiden otteluiden välille tehdä eroa niiden yhteiskunnallisen merkityksen mukaan, sitä vastoin riittää, että edellä
72 kohdassa kuvattu ominaisuus koskee tiettyjä muita kuin erittäin tärkeitä otteluita, joiden määrää ja osanottajia ei voida
täsmentää luetteloa laadittaessa tai lähetysoikeuksia hankittaessa. Tästä seuraa, että kyseisen tutkimuksen yhteydessä tehdyissä
kyselyissä käytetty kriteeri on ollut liian rajoittava eikä se näin ollen ole soveltunut maailmanmestaruuskilpailujen rakenteeseen
eikä niihin ominaispiirteisiin, jotka kyseisten kilpailujen on täytettävä, jotta niitä voidaan kokonaisuudessaan pitää yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävänä tapahtumana.
Tämä toteamus kumoaa myös FIFAn väitteen, jonka mukaan tiettyjä vuosien 1998, 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailujen muita
kuin erittäin tärkeitä otteluja ei ole lähetetty suorana lähetyksenä tai että niitä ei ole lähetetty lainkaan, sitäkin suuremmalla
syyllä kun se koskee kahta poikkeusta lukuun ottamatta otteluita, jotka pelattiin samanaikaisesti toisten muiden kuin erittäin
tärkeiden otteluiden kanssa, ja nämä ovat kuitenkin saaneet FIFAn esittämän asiakirjan, jonka otsikko on ”Vuosien 1998–2006
maailmanmestaruuskilpailujen katsojaluvut Belgiassa”, mukaan Flanderissa 125 000–697 000 televisionkatsojaa ja Valloniassa
152 000–381 000 televisionkatsojaa. Näin ollen on niin, ettei sen vuoksi, että vähäistä määrää muita kuin erittäin tärkeitä
otteluita ei ole lähetetty tai että ne on lähetetty nauhoitettuna lähetyksenä, välttämättä ole katsottava, että niiden ominaisuuksista
huolimatta (ks. edellä 72 ja 99 kohta) viimeksi mainitut eivät kokonaisuudessaan olisi Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen
merkittäviä, erityisesti sen vuoksi, että tällaisia ratkaisuja on tehty objektiivisista syistä, kuten siksi, että kaksi ottelua
pelataan samaan aikaan. Tähän on lisättävä, että saman asiakirjan mukaan samaan aikaan muiden maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden kanssa pelattavia otteluita on kokonaan jätetty lähettämättä vain Flanderissa. Lisäksi riidanalaisen päätöksen
johdanto-osan 16 perustelukappaleessa (ks. edellä 20 kohta) ei viitata, toisin kuin FIFA väittää, sellaisiin otteluihin, jotka
on aina lähetetty suorana lähetyksenä, vaan otteluihin, jotka on aina lähetetty maksuttomilla televisiokanavilla, mikä vastaa
saman päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainittua neljättä kriteeriä. Väitteestä, jonka mukaan muut
kuin erittäin tärkeät ottelut eivät määritelmänsä mukaan sisällä Belgian maajoukkueen otteluita, on riittävää muistuttaa ensinnäkin,
kuten on jo todettu, että maailmanmestaruuskilpailuja voidaan pätevästi pitää yhtenä tapahtumakokonaisuutena, joka on Belgiassa
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä, ja toiseksi, että komissio on katsonut vain, että riidanalaisen päätöksen johdanto-osan
viidennessä perustelukappaleessa mainittu ensimmäinen ja neljäs kriteeri täyttyivät, mutta se ei ole erityisesti ottanut kantaa
kolmanteen kriteeriin.
Vuosien 1998, 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailujen muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojalukuihin perustuvat
väitteet (ks. edellä 90 kohta) eivät voi myöskään menestyä.
Tässä yhteydessä on korostettava, toisin kuin FIFA väittää, että muita kuin erittäin tärkeitä otteluita koskevat katsojaluvut
eivät erittäin tärkeitä otteluja koskeviin katsojalukuihin verrattuna osoita, että ensin mainitut eivät olisi kiinnostaneet
lukuisia televisionkatsojia. Asiakirjan, jonka otsikko on ”Vuosien 1998–2006 maailmanmestaruuskilpailujen katsojaluvut Belgiassa”,
mukaan muut kuin erittäin tärkeät ottelut saivat nimittäin keskimäärin 32 prosenttia niistä televisionkatsojista, jotka seurasivat
vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailujen erittäin tärkeitä otteluita, kun taas vuonna 2002 tämä prosenttiosuus oli 31 prosenttia
ja vuonna 2006 46 prosenttia. Vaikka kyseiset luvut ovatkin pienempiä kuin erittäin tärkeitä otteluita koskevat luvut, on
kuitenkin niin, että muiden kuin erittäin tärkeiden ottelujen sisällyttäminen yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien
kansalliseen luetteloon ei edellytä, että ne saavat samat määrän televisionkatsojia kuin erittäin tärkeät ottelut. Nyt käsiteltävässä
asiassa kyseisten lukujen ei voida mieltää edustavan niiden televisionkatsojien määrää, jonka sellaiset ottelut olisivat tavallisesti
saaneet Belgiassa, jotka eivät ole osa maajoukkueiden tasolla pelattavaa merkittävää kansainvälistä jalkapalloturnausta ja
joissa Belgian maajoukkue ei lisäksi pelaa.
Vastaavasti on todettava, että asiakirjan, jonka otsikko on ”Vuosien 1998–2006 maailmanmestaruuskilpailujen katsojaluvut Belgiassa”,
mukaan vuoden 1998 maailmanmestaruuskilpailujen muista kuin erittäin tärkeistä otteluista 12 on saanut 1 000 000–1 345 000
televisionkatsojaa, kun taas kahdeksan on saanut 799 000–976 000 televisionkatsojaa. Vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailujen
osalta samasta asiakirjasta ilmenee, että muista kuin erittäin tärkeistä otteluista 15 on saanut 624 000–915 000 televisionkatsojaa
ja seitsemän on saanut 511 000–589 000 televisionkatsojaa. Vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailujen osalta kyseisestä asiakirjasta
ilmenee, että muista kuin erittäin tärkeistä otteluista kymmenen on saanut 808 000–1 185 000 televisionkatsojaa ja 14 on saanut
649 000–768 000 televisionkatsojaa.
Asiakirjan, jonka otsikko on ”Vuosien 1998–2006 maailmanmestaruuskilpailujen katsojaluvut Belgiassa”, mukaan erittäin tärkeät
ottelut ovat saaneet koko kyseisessä jäsenvaltiossa keskimäärin 2 172 000 televisionkatsojaa vuoden 1998 kilpailuissa, 1 418 000
katsojaa vuoden 2002 kilpailuissa ja 1 305 000 katsojaa vuoden 2006 kilpailuissa. Kun edellä 106 kohdassa mainittuja lukuja
verrataan näihin keskiarvoihin, mainitut luvut osoittavat, että muut kuin erittäin tärkeät ottelut saavat Belgiassa erittäin
suuria katsojamääriä, joita ei voi selittää muulla kuin sillä, että ne sisältyvät maailmanmestaruuskilpailujen ohjelmaan.
Ne vahvistavat siis edellä 71, 72 ja 99 kohdassa esitetyt arviot ja tukevat riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 16 perustelukappaleessa
esitettyä kantaa, jonka mukaan maailmanmestaruuskilpailujen ottelut, muut kuin erittäin tärkeät ottelut mukaan lukien, ovat
perinteisesti kiinnostaneet lukuisia televisionkatsojia.
Ne erityisen alhaisiksi väitetyt katsojaluvut, joihin FIFA tiettyjen muiden kuin erittäin tärkeiden ottelujen osalta vetoaa,
eivät voi kyseenalaistaa tätä päätelmää (ks. edellä 83 kohta). Tästä on todettava, että kolmesta ottelusta, joihin FIFA vetoaa,
kaksi alkoi kello 8.30 ja kolmas kello 13.30 Belgian aikaa ja että ne pelattiin samaan aikaan kolmen muun kuin erittäin tärkeän
ottelun kanssa ja ne saivat silti Valloniassa 221 000, 290 000 ja 163 000 televisionkatsojaa. Sen, että aikaero yhdistettynä
kyseisten ottelujen ajankohtiin on syy tähän vuoden 2002 turnauksen osalta havaittuun ilmiöön, osoittaa se, että sellaisten
muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojaluvut, joita ei lähetetty liian aikaisin aamulla eikä työaikana, ovat huomattavasti
suurempia, kuten edellä 106 kohdassa on kuvattu. FIFA vahvistaa lisäksi vastaajan vastauskirjelmän liitteenä olevan lehdistötiedotteen
mukaan itse sen aikaeron merkityksen, joka ratkaisee ottelun ajankohdan kussakin maassa, koska tämä seikka tunnustetaan tekijäksi,
joka on vaikuttanut katsojalukujen suuruuteen Aasiassa ja Euroopassa vuosien 2002 ja 2006 maailmanmestaruuskilpailujen aikana.
Näin ollen muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojaluvut vahvistavat edellä 100 kohtaan sisältyvän arvion sen sijaan,
että ne kumoaisivat sen.
Edellä 107 kohdassa esitetty päätelmä ei myöskään ole ristiriidassa [EY] 81 artiklan soveltamisesta (asia IV/32.150 – Eurovisio)
10.5.2000 tehdyn komission päätöksen 2000/400/EY (EYVL L 151, s. 18) johdanto-osan 40 perustelukappaleessa esitetyn päätelmän
kanssa, johon FIFA viittaa (ks. edellä 83 kohta). Kyseisen perustelukappaleen mukaan kansainväliset urheilutapahtumat kiinnostavat
yleisöä yleensä enemmän kuin kansalliset tapahtumat, jos katsojan kotimaata edustava joukkue tai maan mestarijoukkue osallistuu
tapahtumaan. Sen sijaan kansainväliset tapahtumat, joihin ei osallistu kotimaata edustavaa joukkuetta tai urheilijaa, eivät
yleensä herätä suurta kiinnostusta. Belgian maajoukkue kuitenkin osallistuu usein maailmanmestaruuskilpailuihin. Vaikka näin
ei olisikaan, se, ettei kyseinen maajoukkue osallistu maailmanmestaruuskilpailuihin, todetaan tavallisesti vasta Belgiassa
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luettelon laatimisen ja myös asianomaista vuotta koskevien televisiointioikeuksien
luovuttamisen jälkeen.
Väitteestä, joka koskee sitä, ettei muille kuin erittäin tärkeille otteluille ole asetettu lähetysvelvollisuutta (ks. edellä
86 kohta), on riittävää todeta, että valinta olla asettamatta televisiolähetystoiminnan harjoittajalle velvollisuutta lähettää
tapahtuma ei millään lailla merkitse sitä, että kyseinen tapahtuma ei olisi direktiivin 89/552 3 a artiklassa tarkoitettu
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä tapahtuma, edes silloin kun tällaisten velvollisuuksien asettaminen kuuluu kansallisen
lainsäätäjän yleensä noudattamiin käytäntöihin. Mainitun artiklan tarkoitus on nimittäin suhteellisuusperiaatetta noudattaen
estää se, että televisiolähetyksiin liittyvien yksinoikeuksien vuoksi jonkin jäsenvaltion suurella yleisöllä ei olisi mahdollisuutta
seurata tiettyjä tapahtumia vapaasti saatavilla olevista televisiolähetyksistä. Sen tarkoituksena ei siis ole epäsuorasti
pakottaa niitä valtioita, jotka haluavat myöntää tällaisen suojan, velvoittamaan vapaasti saatavilla olevaa televisiopalvelua
lähettämään kyseisiä tapahtumia. Jos jäsenvaltioiden olisi velvoitettava vapaasti saatavilla oleva televisiopalvelu lähettämään
tapahtuma, jotta se voitaisiin sisällyttää pätevästi luetteloon kyseisessä yhteiskunnassa erityisen merkittävistä tapahtumista,
kyseisellä säännöksellä olisi vaikutuksia, jotka ylittävät sen tavoitteen.
Koska FIFAn väitteet, joiden mukaan komissio teki virheitä vahvistaessaan Belgian viranomaisten arvion, jonka mukaan maailmanmestaruuskilpailut
olivat kokonaisuudessaan Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä tapahtuma, on hylättävä, väite, jonka mukaan kyseinen
toimielin ei olisi tutkinut asianmukaisesti muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden yhteiskunnallista merkittävyyttä Belgiassa
(ks. edellä 79 kohta), on hylättävä.
Väitteestä, jonka mukaan muut televisio-ohjelmat täyttävät riidanalaisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa
mainitun neljännen kriteerin (ks. edellä 88 kohta), on aivan ensiksi todettava, että tuotannot, joihin FIFA viittaa, eivät
ole direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitettuja tapahtumia.
Tämän jälkeen on huomautettava, että direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdassa ei velvoiteta jäsenvaltioita laatimaan luetteloa
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista eikä merkitsemään siinä tapauksessa, että tällainen luettelo laaditaan,
siihen tiettyä tapahtumaa siitä huolimatta, että tämä olisi voitu siihen pätevästi sisällyttää. Sen lisäksi, että kyseisessä
säännöksessä todetaan jokaisen jäsenvaltion ”voivan” toteuttaa toimenpiteitä, jotka johtavat siinä kuvattuihin tavoitteisiin,
siinä konkretisoidaan myös ne mahdollisuudet, jotka jäsenvaltioilla on palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevien sääntöjen
kaltaisista perustamissopimuksen tietyistä säännöistä poikkeamiseksi. Direktiivissä 97/36 tarkoitettujen yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävien konkreettisten tapahtumien osalta tehtävästä valinnasta on kuitenkin todettava, ettei jäsenvaltioita
voida suoraan tai välillisesti velvoittaa sisällyttämään tapahtumaluetteloihinsa muita tapahtumia kuin ne, jotka ne päättävät
niihin sisällyttää, ja poikkeamaan perustamissopimuksen säännöistä laajemmin kuin ne haluavat. Tästä on vielä todettava, että
komission direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan perusteella tekemä tutkinta yhteiskunnallisesti erityisen merkittävinä
tapahtumina luetteloon sisällytettyjen tapahtumien luonteesta perustuu kyseisten tapahtumien omiin ominaisuuksiin eikä sellaisten
muiden tapahtumien ominaisuuksiin, joita ei ole sisällytetty luetteloon.
Kun tapahtumalla on jäsenvaltiolle erityistä yhteiskunnallista merkitystä, komissio ei siis tee oikeudellista virhettä, kun
se jättää direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan nojalla harjoittamansa valvonnan yhteydessä vastustamatta kyseisen tapahtuman
sisällyttämistä kyseisen jäsenvaltion laatimaan luetteloon sillä perusteella, ettei kyseiseen luetteloon ole merkitty jotain
toista tapahtumaa, jolla on kyseiselle yhteiskunnalle mahdollisesti vielä suurempaa merkitystä.
Vaikka oletetaan, että on olemassa muita direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitettuja tapahtumia,
jotka ovat Belgiassa yhteiskunnallisesti vielä erottuvampia kuin maailmanmestaruuskilpailut mutta joita ei ole sisällytetty
Belgian viranomaisten laatimaan luetteloon, komissio ei ole loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta hyväksyessään kyseisen
kilpailun sisällyttämisen riidanalaiseen luetteloon.
Väitteistä, joilla riitautetaan sen oikeasuhteisuus, että kaikki maailmanmestaruuskilpailujen ottelut on sisällytetty luetteloon
Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista, on todettava, että edellä 82 kohdassa kuvatut väitteet
paljastavat sekaannuksen yhtäältä tapahtuman erityisen suuren yhteiskunnallisen merkittävyyden, joka on ensimmäinen täytettävä
edellytys ja yleistä etua koskeva pakottava syy, joka oikeuttaa perustamissopimuksessa taatun perusvapauden rajoittamisen
(ks. edellä 52–57 kohta), ja toisaalta kyseisen rajoituksen oikeasuhteisuuden välillä; tämä taas on toinen edellytys, joka
tällaista vapautta rajoittavan kansallisen lainsäädännön on täytettävä, jotta se olisi yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa
(ks. edellä 58 kohta). Tästä on riittävää todeta, että maailmanmestaruuskilpailuja voidaan pätevästi pitää Belgiassa yhteiskunnallisesti
erityisen merkittävänä tapahtumakokonaisuutena, kuten tämän kanneperusteen yhteydessä tehdystä analyysistä ilmenee, koska
muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojaluvut vahvistavat riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappaleeseen
sisältyvän arvion sen sijaan, että ne kumoaisivat sen. On siis todettava, että väite, jonka mukaan kyseessä olevat ottelut
eivät ole yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä, joten Belgian toimenpiteet ovat suhteettoman ankaria, perustuu joka tapauksessa
virheelliseen lähtöoletukseen. Näin ollen väite ei kumoa komission näkemystä siitä, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon on asianmukaista ja
oikeasuhteista, kun otetaan huomioon kyseisen kilpailun luonne yhtenä kokonaisuutena.
Edellä 91 kohdassa kuvatuista väitteistä, jotka koskevat myös suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, on riittävää todeta,
että FIFAn ehdottamat mahdollisuudet eivät ole yhteensopivia direktiivin 97/36 johdanto-osan 22 perustelukappaleessa esitetyn
maksuttoman television määritelmän, jonka FIFA on vastauskirjelmässään nimenomaisesti myöntänyt tuntevansa, kanssa. Tästä
seuraa, että komissio ei ollut tutkinut näitä mahdollisuuksia ennen kuin se teki päätelmänsä, joiden mukaan oli oikeasuhteista
sisällyttää maailmanmestaruuskilpailut kokonaisuudessaan Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien
luetteloon.
Tästä seuraa, ettei komissio ole katsoessaan, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden sisällyttäminen luetteloon
Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista oli yhteensopivaa yhteisön oikeuden kanssa, rikkonut direktiivin
89/552 3 a artiklan 2 kohtaa, joten ensimmäinen kanneperuste on hylättävä.
Toinen kanneperuste, joka koskee EY 49 artiklan rikkomista sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti katsonut Belgian
toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 49 artiklan kanssa, ja kolmas kanneperuste, joka koskee direktiivin 89/552 3 a artiklan
2 kohdan rikkomista sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia
EY 43 artiklan kanssa
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
FIFA huomauttaa kannekirjelmässään, että perusteet, joihin se oli vedonnut ensimmäisen kanneperusteensa tueksi, osoittavat
myös, että katsoessaan, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen ottelujen sisällyttäminen yhteiskunnallisesti erityisen
merkittäviä tapahtumia Belgiassa koskevaan luetteloon oli sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa, komissio rikkoi EY 49 artiklaa.
Vastauskirjelmässään FIFA lisää ensinnäkin, että vaikka Belgian lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta kotimaisiin ja ulkomaisiin
lähetystoiminnan harjoittajiin, se estää niitä myymästä yksinoikeuksia kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden lähettämiseen
sellaisille lähetystoiminnan harjoittajille, jotka eivät täytä edellä 9 ja 13 kohdassa lueteltuja edellytyksiä, ja toiseksi
riidanalaisen päätöksen käynnistämän vastavuoroisen tunnustamisen menetelmän vuoksi muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet
lähetystoiminnan harjoittajat eivät voi lähettää yksinoikeudella kaikkia maailmanmestaruuskilpailujen otteluita Belgiassa,
koska ne eivät täytä mainittuja edellytyksiä. Vaikka flaaminkielisen yhteisön hyväksymässä lainsäädännössä jätetään kyseisille
lähetystoiminnan harjoittajille mahdollisuus lähettää yksinoikeudella maailmanmestaruuskilpailujen otteluita siinä tapauksessa,
ettei yksikään lähetystoiminnan harjoittaja, joka täyttää edellä 9 kohdassa luetellut edellytykset, ilmoita olevansa valmis
hankkimaan niiltä alalisenssejä, tämä mahdollisuus on FIFAn mukaan täysin teoreettinen. Sen mahdollisuuden poistaminen, että
mainitunlaisia lähetysoikeuksia Belgiassa voitaisiin hankkia yksinoikeudella, vie muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta
lähetystoiminnan harjoittajilta kaiken kiinnostuksen hankkia kyseisiä oikeuksia ja estää niitä siis lähettämästä jokaista
maailmanmestaruuskilpailujen ottelua kyseisessä maassa.
Muihin jäsenvaltioihin kuin Belgiaan sijoittautuneiden lähetystoiminnan harjoittajien palveluiden tarjoamisen vapautta rajoittavia
vaikutuksia olisi kuitenkin voitu FIFAn mukaan lieventää oikeasuhteiselle tasolle, jos erityisen merkittävien tapahtumien
luetteloon olisi sisällytetty vain ne maailmanmestaruuskilpailuiden ottelut, joilla todella on tällainen yhteiskunnallinen
merkitys Belgiassa, eli erittäin tärkeät ottelut, joihin FIFA on aina lisännyt avajaisottelun ja -seremonian. Sitä vastoin
Belgian toimenpiteet, sellaisina kuin komissio on ne hyväksynyt riidanalaisessa päätöksessä, ovat suhteettoman ankaria palvelujen
tarjoamisen vapauden rajoituksia, jotka eivät ole perusteltuja niiden tavoitteeseen nähden.
Sijoittautumisvapauden loukkaamiseen perustuvan kanneperusteen yhteydessä FIFA toteaa kannekirjelmässään, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon estää sellaisia lähetystoiminnan
harjoittajia, jotka haluavat sijoittautua Belgiaan ja tarjota tätä varten maksullisia televisiopalveluita, saamasta yksinoikeuksia
maailmanmestaruuskilpailujen lähettämiseen kyseisessä maassa. Sellaisten lähetysoikeuksien hankkiminen, jotka eivät ole yksinoikeuksia,
ei mahdollista sitä, että pieni lähetystoiminnan harjoittaja voisi hankkia riittävästi tuloja, tilaajia ja tarvittavaa arvovaltaa
sijoittautuakseen Belgiaan, joten komissio on tehnyt virheen katsoessaan, että kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden
sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon ei rikkonut EY 43 artiklaa.
Komissio kiistää väliintulijoiden tukemana nämä kanneperusteet.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 17 perustelukappaleessakin on todettu, on kiistämätöntä, että direktiivin 89/552
3 a artiklaan perustuva riidanalaisen päätöksen vastavuoroisen tunnustamisen menetelmä rajoittaa EY 49 artiklaan perustuvaa
palvelujen tarjoamisen vapautta yhteismarkkinoilla.
Kuten FIFA väittää, Belgian toimenpiteet ovat lisäksi omiaan asettamaan muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet lähetystoiminnan
harjoittajat tosiasiallisesti tai oikeudellisesti epäedullisempaan tilanteeseen Belgiaan sijoittautuneiden lähetystoiminnan
harjoittajien tilanteeseen verrattuna. Huolimatta siitä, että edellä 7–15 kohdassa kuvattua lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta
kotimaisiin ja ulkomaisiin lähetystoiminnan harjoittajiin, on tosiasiassa huomattavasti vähemmän todennäköistä, että yksikään
edellä 9 ja 13 kohdassa luetellut edellytykset täyttävä lähetystoiminnan harjoittaja, joka erittäin todennäköisesti on sijoittautunut
Belgiaan, ei olisi kiinnostunut lähettämään maailmanmestaruuskilpailuja ja antaisi näin ollen sellaiselle lähetystoiminnan
harjoittajalle, joka haluaa sijoittautua Belgiaan, mahdollisuuden lähettää mainittu tapahtuma yksinoikeudella, kuin toisin
päin. Lisäksi tämä mahdollisuus on olemassa Belgian lainsäädännön mukaan vain flaaminkielisen yhteisön osalta (ks. edellä
10 kohta). Tästä seuraa, että Belgian toimenpiteet ovat todellakin EY 43 artiklassa määrätyn sijoittautumisvapauden rajoituksia.
Nämä palvelujen tarjoamisen vapauden ja sijoittautumisvapauden rajoitukset voivat kuitenkin olla oikeutettuja, koska niiden
tarkoituksena on suojata tiedonsaantioikeutta ja taata televisiolähetysten laaja saatavuus yleisölle, kun on kyse kansallisista
tai muista kuin kansallisista yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista, niillä lisäedellytyksillä, että kyseiset
rajoitukset soveltuvat niille asetetun tavoitteen saavuttamiseen eivätkä ylitä sitä, mikä sen saavuttamiseksi on tarpeen (ks.
edellä 52–58 kohta).
Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että FIFA riitauttaa riidanalaisen päätöksen laillisuuden palvelujen tarjoamisen
vapautta ja sijoittautumisvapautta koskevien perustamissopimuksen määräysten osalta siltä osin kuin komissio on hyväksynyt
muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden sisällyttämisen luetteloon Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä
tapahtumista. FIFAn mukaan kyseiset ottelut eivät vastaa tätä luonnehdintaa, joten palvelujen tarjoamisen vapauden ja sijoittautumisvapauden
rajoittaminen on suhteettoman ankaraa.
Kuten edellä 117 kohdassa esitetyistä perusteista kuitenkin ilmenee, syitä, joihin vedotaan EY 49 artiklan rikkomiseen perustuvan
kanneperusteen tueksi, koskee sama sekaannus yhtäältä tapahtuman erityisen yhteiskunnallisen merkityksen – joka on ensimmäinen
täytettävä edellytys ja sellainen yleistä etua koskeva pakottava syy, joka voi oikeuttaa perustamissopimuksessa taatun perusvapauden
rajoittamisen (ks. edellä 52–57 kohta) – ja toisaalta kyseisen rajoituksen oikeasuhteisuuden – joka on toinen edellytys, joka
tällaista vapautta rajoittavan kansallisen lainsäädännön on täytettävä, jotta se voi olla yhteisön oikeuden mukainen (ks.
edellä 58 kohta) – välillä. Tässä yhteydessä on riittävää muistuttaa siitä, kuten ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä tehdystä
analyysistä ilmenee, että maailmanmestaruuskilpailuja voidaan pätevästi pitää sellaisena yhtenä tapahtumakokonaisuutena, joka
on Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä, koska muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojaluvut vahvistavat
riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappaleeseen sisältyvän arvion sen sijaan, että ne kumoaisivat sen.
On siis todettava, että väite siitä, että jotta riidanalainen luettelo olisi oikeasuhteinen, siihen olisi pitänyt sisällyttää
vain erittäin tärkeät ottelut, koska vain ne ovat Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä, perustuu joka tapauksessa
virheelliseen lähtöoletukseen. Näin ollen kyseinen väite ei kumoa komission päätelmää, jonka mukaan kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon oli oikeasuhteista.
Sijoittautumisvapaudesta on todettava, että edellä 127 ja 129 kohdassa mainituista seikoista johtuu, että myös FIFAn sitä
koskevat perusteet on hylättävä.
Toinen ja kolmas kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Neljäs kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio on
virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia FIFAn omistusoikeuden kanssa
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
FIFA toteaa, että kielto luovuttaa mitään sellaista maailmanmestaruuskilpailujen ottelua koskevia yksinomaisia lähetysoikeuksia
sellaisille lähetystoiminnan harjoittajille, jotka eivät täytä edellä 9 ja 13 kohdassa lueteltuja edellytyksiä, vie sen omistusoikeudelta
sisällön ja joka tapauksessa rajoittaa kyseistä omistusoikeutta suhteettoman paljon ja perusteettomasti. Mahdollisuus luovuttaa
tällaisia oikeuksia sellaisella tarjouskilpailulla, johon voi osallistua useita toimijoita, on niiden arvon kannalta kaikkein
merkityksellisin tekijä, ja suurin osa FIFAn tuloista on peräisin lähetysoikeuksien arvosta. Koska komissio ei ole todennut,
että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen ensimmäisen lisäpöytäkirjan ensimmäisessä artiklassa
ja yhteisön oikeudessa suojattua omistusoikeutta olisi näin loukattu, se on siis tehnyt oikeudellisen virheen.
Lisäksi flaaminkielisen yhteisön lainsäädännössä sellaiselle lähetystoiminnan harjoittajalle, joka ei täytä näitä edellytyksiä,
annettu mahdollisuus lähettää maailmanmestaruuskilpailujen otteluita on FIFAn mukaan täysin teoreettinen (ks. edellä 121 kohta),
kun taas Valloniassa tätä mahdollisuutta ei ole edes tarjottu.
Tavoite, jonka mukaan Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien on oltava yleisön saatavilla, olisi
voitu FIFAn mukaan saavuttaa niin, että mainittujen tapahtumien luetteloon olisi sisällytetty vain ne maailmanmestaruuskilpailujen
ottelut, joilla todella on tällainen merkitys kyseiselle yhteiskunnalle eli ”erittäin tärkeät ottelut”.
Komissio kiistää väliintulijoiden tukemana tämän kanneperusteen.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että FIFA on direktiivin 97/36 johdanto-osan 21 perustelukappaleessa tarkoitettu maailmanmestaruuskilpailujen
järjestäjä, kuten asianosaiset ovat yksimielisesti todenneet, joten jokaisen, joka haluaa hyödyntää kyseisen tapahtuman televisiolähetysoikeuksia,
on hankittava ne FIFAlta tai sellaiselta henkilöltä, joka on hankkinut ne FIFAlta.
Näin ollen on niin, että siltä osin kuin riidanalaisen päätöksen oikeusvaikutukset voivat vaikuttaa kyseisten oikeuksien arvoon
(ks. edellä 37–41 kohta), ne vaikuttavat myös FIFAn omistusoikeuteen.
Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että silloin, kun jäsenvaltio vetoaa EY 46 ja EY 55 artiklan kaltaisiin määräyksiin sellaisen
lainsäädännön perustelemiseksi, joka on omiaan rajoittamaan palvelujen tarjoamisen vapauden tai sijoittautumisvapauden käyttämistä,
näiden yhteisön oikeudessa sallittujen oikeuttamisperusteiden osalta tulkinnassa on otettava huomioon yleiset oikeusperiaatteet
ja erityisesti perusoikeudet. Kyseiseen kansalliseen säännöstöön voidaan siten soveltaa mainituissa määräyksissä tarkoitettuja
poikkeuksia ainoastaan silloin, kun se on niiden perusoikeuksien mukainen, joiden noudattamista unionin tuomioistuimet valvovat
(ks. vastaavasti asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991, Kok., s. I-2925, Kok. Ep. XI, s. I‑221, 43 kohta). Vastaavasti ei myöskään
voida hyväksyä sitä, että kansalliseen toimenpiteeseen, joka ei ole omaisuudensuojan kaltaisten perusoikeuksien (ks. vastaavasti
yhdistetyt asiat C-20/00 ja C-64/00, Booker Aquaculture ja Hydro Seafood, tuomio 10.7.2003, Kok., s. I-7411, 67 kohta) mukainen,
voitaisiin soveltaa poikkeuksia, jotka perustuvat siihen, että kyseinen toimenpide perustuu yleisen edun mukaisiin pakottaviin
syihin, kuten siihen, että suurella yleisöllä on mahdollisuus seurata televisiosta yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä
tapahtumia.
Omaisuudensuojaa koskevan perusoikeuden periaatetta ei kuitenkaan yhteisön oikeudessa pidetä ehdottomana oikeutena, vaan se
on otettava huomioon suhteessa sen tehtävään yhteiskunnassa. Tästä syystä omaisuudensuojaa voidaan rajoittaa, kunhan rajoitukset
tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta
suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä (ks.
vastaavasti asia C-347/03, Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia ja ERSA, tuomio 12.5.2005, Kok., s. I‑3785, 119 kohta sekä
yhdistetyt asiat C-154/04 ja C-155/04, Alliance for Natural Health ym., tuomio 12.7.2005, Kok., s. I-6451, 126 kohta).
Tässä yhteydessä on muistutettava siitä, että edellä 98–119 kohdassa mainituista syistä, ja toisin kuin FIFA väittää, maailmanmestaruuskilpailuja
voidaan pätevästi pitää yhtenä tapahtumakokonaisuutena, joka on Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä, koska
muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden katsojaluvut vahvistavat riidanalaisen päätöksen johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappaleeseen
sisältyvän arvion sen sijaan, että ne kumoaisivat sen. Tässä yhteydessä, kuten edellä 117 kohdassa on todettu, maailmanmestaruuskilpailujen
luonteesta tapahtumana, joka on yksi kokonaisuus, johtuu se, ettei komissio ole tehnyt arviointivirhettä katsoessaan, että
kaikkien kyseisen tapahtuman otteluiden sisällyttäminen Belgian luetteloon oli oikeasuhteinen toimenpide.
On siis todettava, että kanneperuste, jonka mukaan sen vuoksi, että muut kuin erittäin tärkeät ottelut eivät olleet Belgiassa
yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviä tapahtumia, niiden sisällyttämisellä Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien
tapahtumien luetteloon puututaan FIFAn omaisuudensuojaan suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä, perustuu virheelliseen
lähtöoletukseen.
Vaikka kyseessä oleva lainsäädäntö on omiaan vaikuttamaan hintaan, jonka FIFA saa maailmanmestaruuskilpailujen lähetysoikeuksien
myöntämisestä Belgiassa, se ei tee tyhjäksi näiden oikeuksien kaupallista arvoa, koska ensinnäkään se ei velvoita FIFAa luovuttamaan
kyseisiä oikeuksia millä hyvänsä ehdoilla ja koska toiseksi sekä yhteisön oikeus että kansallinen kilpailuoikeus suojaavat
viimeksi mainittua kollusiivisilta käytännöiltä ja väärinkäytöltä. Tästä seuraa, ettei komissio ole tehnyt virhettä pitäessään
Belgian toimenpiteitä oikeasuhteisina.
Neljäs kanneperuste on näin ollen hylättävä.
Viides kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio on
virheellisesti katsonut menettelyn, jonka päätteeksi kyseiset Belgian toimenpiteet oli toteutettu, olleen selkeä ja avoin
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
FIFAn mukaan Belgian viranomaiset ovat toimineet mielivaltaisesti eivätkä ole antaneet selityksiä yhteiskunnallisesti erityisen
merkittävien tapahtumien luettelosta. Flanderin media-alan neuvosto on FIFAn mukaan valitellut sitä, että kyseisen luettelon
laatimisessa käytetään mielivaltaista menetelmää, sekä luettelon pituutta ja tapahtumien valintaa koskevien selitysten puutetta.
Valitessaan luetteloon sisällytettäviä tapahtumia flaaminkielisen yhteisön viranomaiset ovat kantajan mukaan lisäksi käyttäneet
kriteereitä, jotka poikkeavat riidanalaisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainituista kriteereistä.
Kantajan mukaan siis ensinnäkin kriteeri, jonka mukaan tapahtumalla on oltava merkittävää ajankohtaisarvoa ja sen on herätettävä
yleisössä suurta kiinnostusta (ks. edellä 8 kohdan ensimmäinen luetelmakohta), poikkeaa olennaisesti riidanalaisen päätöksen
johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa olevasta ensimmäisestä kriteeristä (ks. edellä 20 kohta), koska siinä ei edellytetä
sen varmistamista, että tapahtumalla on erityinen kaikupohja ja merkitys muillekin kuin niille, jotka säännöllisesti seuraavat
kyseistä urheilulajia tai tapahtumaa, vaan siinä tyydytään vain ajankohtaisarvoon ja yleisön kiinnostukseen.
Toiseksi kriteeri, jonka mukaan tapahtuma järjestetään merkittävän kansainvälisen kilpailun yhteydessä tai kyseessä on ottelu,
jossa on mukana maajoukkue, belgialainen seurajoukkue tai yksi tai useampi belgialainen urheilija, poikkeaa FIFAn mukaan merkittävästi
riidanalaisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainitusta kolmannesta kriteeristä, koska viimeksi
mainitussa edellytetään sekä maajoukkueen tai belgialaisen urheilijan osallistumista että järjestämistä kansainvälisen kilpailun
yhteydessä.
Lopuksi FIFA huomauttaa, etteivät Belgian viranomaiset ole antaneet mitään selitystä, joka koskisi kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttämistä yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon, joten komissio ei voi pätevästi
katsoa, että luettelo on laadittu selkeällä ja avoimella tavalla, kuten direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdassa edellytetään.
Komissio kiistää väliintulijoiden tukemana tämän kanneperusteen.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Alustavasti on huomautettava, että direktiivin 89/552 3 a artiklan 1 kohdassa ei esitetä erityisiä seikkoja siitä, minkälaisia
kansallisella tasolla yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luettelon laatimiseksi käyttöön otettujen menettelyjen
on oltava. Kyseisessä säännöksessä jätetään jäsenvaltioille laaja harkintavalta järjestää kyseiset menettelyt niiden vaiheiden,
mahdollisen asianomaisten henkilöiden kuulemisen ja hallinnollisten valtuuksien jaon osalta täsmentämällä, että menettelyjen
on oltava kokonaisuudessaan selkeitä ja avoimia.
Perustamissopimuksessa taattujen perusvapauksien käyttämiselle kansallisilla toimenpiteillä asetettujen rajoitusten, jotka
on perusteltu yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä, on oltava lisäksi asianmukaisia niillä tavoiteltavan päämäärän
saavuttamisen varmistamiseksi eivätkä ne saa mennä pidemmälle kuin on tarpeen sen saavuttamiseksi (ks. edellä 54 kohta).
Oikeasuhteisuuden varmistamisen ja perusteettoman syrjinnän välttämisen vuoksi menettelyjen, jotka jäsenvaltiot ottavat käyttöön
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luettelon laatimiseksi, on oltava selkeitä ja avoimia siinä mielessä,
että niiden on perustuttava objektiivisiin kriteereihin, jotka ovat etukäteen asianomaisten henkilöiden tiedossa, jotta estetään
se, että jäsenvaltioilla olevaa harkintavaltaa päättää niiden luetteloihin sisällytettävistä nimenomaisista tapahtumista käytettäisiin
mielivaltaisesti (ks. vastaavasti edellä 53 kohdassa mainittu asia United Pan-Europe Communications Belgium ym., tuomion 46
kohta). Vaikka on näet totta, että jonkin tapahtuman merkitseminen luetteloon edellyttää direktiivin 89/552 3 a artiklan mukaan
sitä, että tapahtuma on yhteiskunnallisesti erityisen merkittävä, sellaisten erityisten kriteerien vahvistaminen etukäteen,
joiden nojalla tätä merkitystä arvioidaan, on olennaista, jotta kansalliset päätökset tehdään avoimesti kansallisten viranomaisten
tätä koskevan harkintavallan puitteissa (ks. edellä 94 kohta).
Tässä asiayhteydessä on niin, että komission katsoessa, että kansallinen menettely jäsenvaltiossa yhteiskunnallisesti erityisen
merkittävien tapahtumien luettelon laatimiseksi täyttää selkeyden ja avoimuuden vaatimukset, kun otetaan huomioon muun muassa
tiettyjen sen päätöksessä mainitsemien valintakriteerien soveltaminen, kyseisten kriteerien on olennaisilta osin heijastettava
kyseisessä kansallisessa lainsäädännössä säädettyjä kriteerejä.
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että ensimmäinen 28.5.2004 tehdyssä päätöksessä mainittu kriteeri ei olennaisesti
poikkea riidanalaisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainitusta ensimmäisestä kriteeristä. Toisin
kuin FIFA väittää, vaatimus ”suuresta kiinnostuksesta yleisössä” ei määritelmänsä mukaan täyty, jos kyseessä oleva urheilutapahtuma
herättää kiinnostusta ainoastaan niissä, jotka säännöllisesti seuraavat kyseistä urheilulajia.
Riidanalaisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainitusta kolmannesta kriteeristä on riittävää todeta,
että komissio ei ollut katsonut sen täyttyvän maailmanmestaruuskilpailujen osalta. Tässä yhteydessä riidanalaisen päätöksen
johdanto-osan 6 ja 16 perustelukappaleesta ilmenee, että maailmanmestaruuskilpailujen osalta komissio on katsonut riidanalaisen
päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa mainittujen ensimmäisen ja neljännen kriteerin täyttyneen. Riidanalaisen
päätöksen johdanto-osan kahdeksas perustelukappale, jossa sovelletaan kyseisen päätöksen johdanto-osan viidennessä perustelukappaleessa
mainittua kolmatta kriteeriä, ei koske maailmanmestaruuskilpailuja vaan ainoastaan kansainvälisiä jalkapalloseurojen välisiä
kilpailuja, kuten Mestareiden liigaa ja UEFA Cupia, joiden sellaiset ottelut, joissa belgialaiset seurat pelaavat, kuuluvat
myös riidanalaiseen luetteloon.
Flanderin media-alan neuvoston esittämästä huomautuksesta on todettava, ettei se sisällä mitään sellaista seikkaa, joka olisi
omiaan perustelemaan mainitun neuvoston väitteen siitä, että flaaminkielisen yhteisön luettelon laatimismenettely olisi väitetysti
mielivaltainen ja että se on esitetty vuonna 1999 eli useita vuosia ennen riidanalaisten säädösten antamista ja riidanalaisen
luettelon hyväksymistä. Luettelon pituuteen liittyvässä väitteessä ei ole mitään sellaista, joka vaikuttaisi kansallisen menettelyn
selkeyteen tai avoimuuteen.
Väitteestä, jonka mukaan Belgian viranomaiset eivät ole kertoneet minkäänlaisia perusteluja kaikkien maailmanmestaruuskilpailujen
otteluiden sisällyttämiselle luetteloon yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista, on ensinnäkin muistutettava,
että muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden rooli, sellaisena kuin se on esitetty edellä 72 kohdassa, on notorisesti tunnettu
seikka, jonka FIFA epäilemättä kyseisen kilpailun järjestäjänä tietää. Toiseksi FIFA ei kiistä sitä, että muut kuin erittäin
tärkeät ottelut täyttävät kriteerit, joiden perusteella ne voidaan luokitella Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittäviksi.
Tässä asiayhteydessä on siis selvää, että kun Belgian viranomaiset sisällyttävät myös muut kuin erittäin tärkeät maailmanmestaruuskilpailujen
ottelut luetteloon yhteiskunnallisesti erityisen merkittävistä tapahtumista, ne tekevät sen siksi, että kyseiset ottelut täyttävät
samat kriteerit kuin kyseisen kilpailun erittäin tärkeät ottelut. Näin ollen on todettava, että FIFAlla on ollut mahdollisuus
tuntea syyt, joiden vuoksi Belgian viranomaiset ovat sisällyttäneet maailmanmestaruuskilpailut kokonaisuudessaan niiden hyväksymään
yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon, ja riitauttaa tämä valinta kansallisissa tuomioistuimissa
vetoamalla kaikkiin seikkoihin, jotka FIFAn mukaan kyseenalaistavat muiden kuin erittäin tärkeiden otteluiden yhteiskunnallista
merkitystä Belgiassa koskevan arvion, aivan kuten se on tämän kanteen yhteydessä tehnyt.
Tästä seuraa, että viides kanneperuste on hylättävä.
FIFAn esittämä prosessinjohtotoimia koskeva pyyntö
FIFAn kanneperusteiden yhteydessä esitettyjen arvioiden vuoksi ei ole tarvetta ryhtyä FIFAn pyytämiin prosessinjohtotoimiin
(ks. edellä 22 ja 24 kohta).
Tässä yhteydessä on todettava, että FIFAn mukaan sen pyynnön tarkoituksena on mahdollistaa se, että sekä FIFA että unionin
yleinen tuomioistuin voivat tutkia ensinnäkin sen, onko komissiolla ollut käytössään riittävät tiedot sen toteamiseen, että
Belgian luettelo on yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa, ja toiseksi sen, onko kyseinen luettelo laadittu selkeästi ja avoimesti.
FIFA huomauttaa erityisesti, että kaikkiin komission ja Belgian viranomaisten kyseessä olevien kansallisten toimenpiteiden
arviointimenettelyn kuluessa esittämiin huomautuksiin tutustuminen on välttämätöntä, jotta voidaan tutkia, ovatko kyseiset
viranomaiset noudattaneet täysimääräisesti komission pyyntöjä ja onko eri urheilulajeja koskevat katsojaluvut otettu huomioon
johdonmukaisesti, kun otetaan huomioon, että joidenkin muiden kilpailujen osalta vain tietyt ottelut on sisällytetty riidanalaiseen
luetteloon.
On todettava, kuten FIFAn esittämien kanneperusteiden yhteydessä on katsottu, ettei komissio ole tehnyt minkäänlaista virhettä
katsoessaan käytettävissään olleiden tietojen – kuten Belgian viranomaisten 10.12.2003 antaman ilmoituksen, joka on mainittu
riidanalaisen päätöksen johdanto-osan ensimmäisessä perustelukappaleessa ja liitetty vastineeseen – perusteella, että kaikkien
maailmanmestaruuskilpailujen otteluiden sisällyttäminen Belgiassa yhteiskunnallisesti erityisen merkittävien tapahtumien luetteloon
oli yhteensopivaa yhteisön oikeuden kanssa. Saman ilmoituksen perusteella komissio on voinut todeta, että Belgiassa käyttöön
otettu menettely oli selkeä ja avoin, koska viidennen kanneperusteen yhteydessä tätä arviota vastaan esitetyt väitteet on
hylätty.
Komission päätöksen, joka koskee direktiivin 89/552 3 a artiklan nojalla toteutettujen toimenpiteiden yhteensopivuutta yhteisön
oikeuden kanssa, laillisuutta on lisäksi arvioitava ottamalla huomioon se muoto, jossa toimenpiteet on lopulta toteutettu.
Näin ollen mahdollisilla aiemmilla versioilla tai huomautuksilla, joita komissio tai kansalliset viranomaiset ovat saattaneet
näiden toimenpiteiden arvioinnin yhteydessä esittää, ei luonteensa vuoksi ole tässä yhteydessä merkitystä.
Väitteestä, joka koskee mahdollista useiden eri kilpailujen erilaista kohtelua, koska jotkin niistä on sisällytetty riidanalaiseen
luetteloon kokonaisuudessaan mutta toiset vain tiettyjen otteluiden osalta, on riittävää todeta, ettei mikään estä FIFAa vetoamasta
tähän seikkaan, joka ilmenee itse luettelosta riidanalaisen päätöksen kumoamisperusteena, vaikka se ei tiedäkään komissiolle
kyseisistä kilpailuista toimitettuja katsojalukuja.
Näin ollen prosessinjohtotoimia koskeva pyyntö ja koko kanne on hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska FIFA on hävinnyt asian ja koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa
korvaamista, FIFA on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Belgian kuningaskunta, Saksan liittotasavalta ja Yhdistynyt kuningaskunta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan työjärjestyksen
87 artiklan 4 kohdan mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (seitsemäs jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Fédération internationale de football association (FIFA) vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan
Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
3)
Belgian kuningaskunta, Saksan liittotasavalta sekä Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta vastaavat
omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Forwood
Truchot
Schwarcz
Julistettiin Luxemburgissa 17 päivänä helmikuuta 2011.
Allekirjoitukset
Sisällys
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asian tausta ja riidanalainen päätös
Asian käsittelyn vaiheet sekä asianosaisten ja väliintulijoiden vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
Tutkittavaksi ottaminen
Asianosaisten lausumat
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asiakysymys
Kuudes kanneperuste, joka perustuu perustelujen puuttumiseen
– Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensimmäinen kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio
on virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 49 artiklan kanssa
– Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Toinen kanneperuste, joka koskee EY 49 artiklan rikkomista sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti katsonut Belgian
toimenpiteiden olevan yhteensopivia EY 49 artiklan kanssa, ja kolmas kanneperuste, joka koskee direktiivin 89/552 3 a artiklan
2 kohdan rikkomista sillä perusteella, että komissio oli virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia
EY 43 artiklan kanssa
– Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Neljäs kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio on
virheellisesti katsonut Belgian toimenpiteiden olevan yhteensopivia FIFAn omistusoikeuden kanssa
– Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Viides kanneperuste, joka perustuu direktiivin 89/552 3 a artiklan 2 kohdan rikkomiseen sillä perusteella, että komissio on
virheellisesti katsonut menettelyn, jonka päätteeksi kyseiset Belgian toimenpiteet oli toteutettu, olleen selkeä ja avoin
– Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
– Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
FIFAn esittämä prosessinjohtotoimia koskeva pyyntö
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.