CELEX: 62006TJ0197
Конкуренция
Картели
Водороден пероксид и натриев перборат
Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО
Носене на отговорност за неправомерното поведение
Право на защита
Задължение за мотивиране

Обстоятелства в основата на спора
Жалбоподателят, FMC Corp., е установено в Съединените американски щати предприятие, което чрез FMC Chemicals Netherlands BV,
по-рано FMC Chemical Holding BV, контролира 100 % от капитала на дружеството по испанското право FMC Foret SA. Към момента
на настъпване на фактите последното предлага на пазара водороден пероксид (наричан по-нататък „ВП“) и натриев перборат (наричан
по-нататък „НПБ“).
През ноември 2002 г. Degussa AG уведомява Комисията на Европейските общности за наличието на картел на пазарите на ВП и НПБ
и иска прилагането на Известието на Комисията относно освобождаването от глоби и намаляването на техния размер по делата за
картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3).
Degussa предоставя фактически доказателства на Комисията, въз основа на които тя е в състояние да извърши на 25 и 26 март
2003 г. проверки в помещенията на определени предприятия.
На 26 януари 2005 г. Комисията изпраща изложение на възраженията на жалбоподателя и на другите засегнати предприятия.
След изслушването на засегнатите предприятия Комисията приема Решение C (2006) 1766 окончателен от 3 май 2006 година относно
производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП срещу Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Chemicals Holding AB, EKA
Chemicals AB, Degussa, Edison SpA, жалбоподателя, FMC Foret, Kemira Oyj, L’Air liquide SA, Chemoxal SA, SNIA SpA, Caffaro
Srl, Solvay SA, Solvay Solexis SpA, Total SA, Elf Aquitaine SA и Arkema SA (дело COMP/F/С.38.620 — Водороден пероксид и перборат)
(наричано по-нататък „обжалваното решение“), резюме на което е публикувано в
Официален вестник на Европейския съюз
от 13 декември 2006 г. (ОВ L 353, стр. 54). То е съобщено на жалбоподателя с писмо от 8 май 2006 г.

Обжалваното решение
В обжалваното решение Комисията посочва, че неговите адресати са участвали в извършването на едно-единствено и продължавано
нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) във връзка с ВП и продукта
надолу по веригата — НПБ (съображение 2 от обжалваното решение).
Установеното нарушение се състои главно в обмен между конкурентите на важна от търговска гледна точка и поверителна информация
относно пазарите и предприятията, в ограничаване и контрол на производството и на неговия потенциален и реален капацитет,
в подялба на пазарни дялове и клиенти, както и в определяне и надзор за спазването на целеви цени.
Жалбоподателят е подведен под отговорност за нарушението „солидарно“ с FMC Foret (съображения 389—395 от обжалваното решение).
За определяне на размера на глобите Комисията прилага метода, изложен в Насоките относно метода за определяне на размера на
глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 [ВС] (ОВ C 9, 1998 г., стр. 3; Специално
издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 69, наричани по-нататък „Насоките“).
Комисията определя основния размер на глобите в съответствие с тежестта и продължителността на нарушението (съображение 452
от обжалваното решение), което е квалифицирано като много сериозно (съображение 457 от обжалваното решение).
В приложение на диференцираното третиране жалбоподателят и FMC Foret са класирани в третата и предпоследна категория, за която
е определен начален размер на глобата от 20 милиона евро (съображения 460—462 от обжалваното решение).
Тъй като според Комисията жалбоподателят и FMC Foret са участвали в нарушението от 29 май 1997 г. до 13 декември 1999 г.,
а именно в продължение на две години и седем месеца, началният размер на глобата им е увеличен с 25 % (съображение 467 от
обжалваното решение).
Нито едно отегчаващо или смекчаващо обстоятелство не е прието по отношение на жалбоподателя.
Член 1, буква е) от обжалваното решение предвижда, че жалбоподателят е нарушил член 81, параграф 1 ЕО и член 53 от Споразумението
за ЕИП като е участвал в съответното нарушение от 29 май 1997 г. до 13 декември 1999 г.
В член 2, буква г) от обжалваното решение Комисията налага на жалбоподателя, солидарно с FMC Foret, глоба в размер на 25 милиона
евро.

Производство и искания на страните
На 18 юли 2006 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
След промяна в съставите на Общия съд съдията докладчик е включен в шести състав, и след изслушване на страните настоящото
дело е разпределено на шести разширен състав.
Тъй като един от членовете на състава е възпрепятстван да заседава, съгласно член 32, параграф 3 от Процедурния правилник
на Общия съд председателят на Общия съд определя друг съдия за попълване на състава.
По доклад на съдията докладчик Общият съд решава да започне устната фаза на производството. Устните състезания и отговорите
на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 19 май 2010 г.
Съгласно член 32 от Процедурния правилник, тъй като член на състава е възпрепятстван да участва в разискванията, най-младшият
съдия по смисъла на член 6 от Процедурния правилник не участва в разискванията на Общия съд и те се провеждат от тримата съдии,
подписали настоящото решение.
Жалбоподателят моли Общия съд:
–        да отмени обжалваното решение в частта, която се отнася до него,
–        при условията на евентуалност да намали размера на наложената му глоба,
–        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията моли Общия съд:
–        да отхвърли жалбата,
–        да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.

От правна страна

По искането за отмяна
В подкрепа на искането си за отмяна жалбоподателят изтъква две правни основания, изведени, първо, от неизпълнение на задължението
за мотивиране, и второ, от грешки при прилагане на правото и при преценката, които опорочават констатацията за отговорността
му за разглежданото нарушение.
По първото правно основание, изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране
–       Доводи на страните
Жалбоподателят твърди, че що се отнася до решение, с което се установява отговорността на дадено дружество за действията на
друго дружество, по-конкретно чрез прилагането на презумпцията, свързана с контрола върху капитала на дъщерно дружество от
страна на неговото дружество майка, трябва да е налице изключителна пълнота на мотивите.
Следователно Комисията не могла да се ограничи само да спомене презумпцията, а била длъжна да посочи подходящи мотиви, които
могат да обяснят защо тази презумпция не е оборена от посочените от жалбоподателя доводи и доказателства за противното.
В това отношение обаче изложените от Комисията в обжалваното решение мотиви били „формално неподходящи“ и не отговаряли на
изискванията на член 253 ЕО.
Като се позовала на връзките между засегнатите дружества, свързани с изпълняваните от три лица функции в рамките на дружеството
жалбоподател, на FMC Foret и на FMC Chemical Holding (съображения 391 и 394 от обжалваното решение), Комисията не обяснила
защо тези обстоятелства могли да опровергаят изтъкнатите от жалбоподателя доводи за противното.
Освен това жалбоподателят изтъкнал доводи, които имат за цел да опровергаят изложените в съображение 391 от обжалваното решение
обстоятелства. В съображение 394 от обжалваното решение Комисията само отхвърлила тези доводи, без да изясни мотивите за това.
Като само възпроизвела изтъкнатите от двете страни доказателства, Комисията не е изложила съображенията, които са я довели
до извода, че разглежданата презумпция не е била оборена от жалбоподателя.
Освен това изложените от Комисията в съображение 394 от обжалваното решение мотиви не били достатъчни, за да се установи солидарната
отговорност на жалбоподателя.
Първо, жалбоподателят се е позовал на съществуването на отделни организационни структури, като е целял да докаже, че дружеството
майка и неговото дъщерно дружество осъществяват независимо дейност в областите на действие, свързани с нарушението. Комисията
обаче не е обяснила защо в настоящия случай това обстоятелство не било достатъчно, за да се обори разглежданата презумпция.
Второ, жалбоподателят представил изявленията на своите служители, съгласно които FMC Foret упражнявало независимо своята дейност.
Самата Комисия признала в съображение 394 от обжалваното решение, че тези изявления представлявали доказателство за независимия
статут на FMC Foret. В обжалваното решение обаче не се съдържал нито един мотив в подкрепа на тяхното отхвърляне.
Трето, констатацията на Комисията, че жалбоподателят също е участвал в производството на ВП и на НПБ (съображение 394 от обжалваното
решение) била, от една страна, неточна, и от друга страна, недостатъчна, за извода, че жалбоподателят е упражнявал решаващо
влияние върху FMC Foret. Самото обстоятелство, че определени дружества произвеждат едни и същи продукти, не означавало, че
са приели обща търговска политика. Впрочем жалбоподателят представил неоспорени от Комисията доказателства за противното относно
различния географски характер на пазарите, различното местоположение на производствените обекти, историческото развитие на
дейностите и профила на потребителите.
Четвърто, констатацията на Комисията, че FMC Foret е европейско дъщерно дружество на жалбоподателя (съображение 394 от обжалваното
решение), не добавяла нищо към факта, че става въпрос за напълно контролирано дъщерно дружество. Представените от жалбоподателя
доказателства установявали, че не е имало нито консултиране, нито сътрудничество във връзка с дейностите на двете дружества
относно ВП.
Мотивите на обжалваното решение били не само „неподходящи“, но освен това не съдържали никакво обяснение относно отхвърлянето
на представените от жалбоподателя доказателства. Макар Комисията вече да твърди в рамките на защитата си, че тези доказателства
не са достатъчни, за да се обори разглежданата презумпция, тази констатация не била налице в обжалваното решение.
С оглед на изтъкнатите от Комисията в съображение 391 от обжалваното решение обстоятелства, жалбоподателят по-специално посочил,
че макар един от служителите на FMC Foret, г‑н A. B., да е назначен като заместник управител на дружеството, при все това
не ставало въпрос за управленски пост, тъй като неговите функции в рамките на дружеството жалбоподател и на FMC Foret имали
чисто административен характер. На г‑н A. B. бил възложен само надзорът върху търговската и общата стратегия на предприятието,
а не и текущото му управление. Освен това фактът, че други две лица били директори през определени ограничени периоди от време
както на FMC Foret, така и на FMC Chemical Holding, бил без значение, тъй като единствената цел на последното дружество била
притежаването на дялове, а не упражняването на каквато и да е търговска дейност.
Като представя това доказателство за противното, жалбоподателят е прехвърлил тежестта на доказване на Комисията. В обжалваното
решение обаче не се съдържал нито един мотив за отхвърлянето на тези доводи.
Според жалбоподателя следвало да се изключат изложените от Комисията за първи път пред Общия съд мотиви, че поверената на
г‑н A. B. отговорност да осъществява надзор върху търговската и общата стратегия на дъщерното дружество свидетелства за действителното
упражняване на решаващо влияние. Във всеки случай тези нови мотиви се отнасяли единствено до теоретичната способност на жалбоподателя
да упражнява решаващ контрол върху FMC Foret, докато доводът на жалбоподателя бил, че съответното лице — г‑н A. B, не е упражнявало
фактически решаващ контрол върху ежедневните дейности, нито в областите, свързани с твърдяното нарушение.
Въпросът за решаващото влияние трябвало да бъде анализиран във връзка с дейност, свързана с нарушението. Липсата на участие
в действията по текущото управление посочвала, че никакво решаващо влияние не било упражнявано във връзка с такава дейност.
Ето защо обикновената отговорност на даден служител да осъществява надзор върху търговската и общата стратегия на предприятието
не е била достатъчна, за да се заключи, че е налице действително упражняване на решаващо влияние.
Като изпълнителен директор (ИД) на дъщерното дружество г‑н A. B. не е участвал задължително в действията по текущото му управление.
В настоящия случай от представените от жалбоподателя доказателства следвало ясно, че той е имал просто за задача да контролира
търговската и общата стратегия на предприятието. Позицията на г‑н W. B., член на съвета на директорите на FMC Chemical Holding,
също не била релевантна, тъй като единствената цел на това дружество била да притежава дялове в FMC Foret. Г‑н G. W., един
от директорите на FMC Chemical Holding, не бил служител на жалбоподателя.
Според жалбоподателя, ако решението, с което се установява нарушението, е основано на съществуващо отношение на контрол на
едно предприятие върху друго, Комисията е длъжна да изложи съображенията, от които заключава, че такъв контрол съществува.
В настоящия случай Комисията не е изпълнила това изискване, доколкото тя само е повторила становището, прието в изложението
на възраженията, без да обясни защо отхвърля изтъкнатите от жалбоподателя доводи и доказателства за противното.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
–       Съображения на Общия съд
В рамките на първото правно основание жалбоподателят твърди, че в обжалваното решение Комисията не е изложила достатъчно мотиви
относно неговата отговорност за разглежданото нарушение, и по-конкретно не е изяснила защо отхвърля представените доказателства
за оборване на презумпцията, произтичаща от обстоятелството, че жалбоподателят притежава целия капитал на своето дъщерно дружество,
което е участвало в нарушението.
Съгласно постоянната съдебна практика изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния
акт и трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност
на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол.
Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на
определен акт отговарят на изискванията на член 253 ЕО следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста,
както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. Решение на Съда от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval
и Brink’s France, C‑367/95 P, Recueil, стр. I‑1719, точка 63 и цитираната съдебна практика).
Когато, както в настоящия случай, решение по член 81 ЕО се отнася до множество адресати и се поставя въпросът кой носи отговорност
за нарушението, това решение трябва да е надлежно мотивирано по отношение на всеки един от своите адресати и най-вече по отношение
на тези от тях, които по смисъла на това решение трябва да понесат отговорността за нарушението. Така по отношение на дадено
дружество майка, считано за солидарно отговорно за нарушението, такова решение трябва да съдържа подробно изложение на мотивите,
които могат да обосноват вменяването на отговорността за нарушението на това дружество (вж. в този смисъл Решение на Общия
съд от 14 май 1998 г. по дело SCA Holding/Комисия, T‑327/94, Recueil, стр. II‑1373, точки 78—80).
В настоящия случай в съображения 370—379 от обжалваното решение, като се позовава на съдебната практика на Съюза, Комисията
обобщава принципите, които възнамерява да приложи, за да установи адресатите на обжалваното решение.
Тя по-специално напомня, че дружество майка може да се счита за отговорно за незаконното поведение на дъщерно дружество, доколкото
последното не е определило по самостоятелен начин своето поведение на пазара, а е прилагало главно указанията, които му е
дало неговото дружество майка. Тя е уточнила, че всъщност може да се предположи, че изцяло притежавано дъщерно дружество прилага
главно дадените от неговото дружество майка указания и че последното може да обори презумпцията, като представи доказателства
за обратното (съображение 374 от обжалваното решение).
Относно констатацията за отговорността на жалбоподателя за разглежданото нарушение Комисията посочва, че в изложението на
възраженията тя е извела това заключение от обстоятелството, че FMC Foret е дъщерно дружество, контролирано изцяло, макар
и непряко, от жалбоподателя (съображение 390 от обжалваното решение).
Комисията уточнява, че в това изложение на възраженията тя се е основала и на факта, че някои от ръководните постове на засегнатите
дружества се заемат от едни и същи лица, което е видно от постовете, заемани от г‑н A. B., г‑н W. B. и г‑н G. W. Освен това
тя посочва ролята на г‑н A. B., който едновременно бил ИД на FMC Foret и заместник управител на дружеството жалбоподател,
и който е участвал в някои срещи на картела (съображение 391 от обжалваното решение).
По-нататък Комисията посочва данните, изтъкнати от жалбоподателя, за да докаже самостоятелността на дъщерното си дружество
(съображения 392 и 393 от обжалваното решение). Тя отбелязва, че не може да приеме доводите на жалбоподателя, доколкото разглежданото
упражняване на решаващо влияние не произтича единствено от притежавания изцяло капитал на дъщерното дружество, но и от посочените
в съображение 391 от обжалваното решение връзки между засегнатите дружества, че доводите на жалбоподателя не са достатъчни
за да се установи самостоятелността на неговото дъщерно дружество и че във всички случаи съвкупността от сведения, с която
тя разполага, потвърждава извода, че жалбоподателят е упражнявал такова влияние върху дъщерното си дружество (съображение
394 от обжалваното решение).
Накрая Комисията посочва, че предвид тези съображения тя поддържа извода си за солидарната отговорност на жалбоподателя за
разглежданото нарушение (съображение 395 от обжалваното решение).
Следва да се приеме, че горепосочените мотиви по ясен и недвусмислен начин излагат съображенията, поради които жалбоподателят
е счетен за отговорен за нарушението.
На първо място, що се отнася до оплакването на жалбоподателя, изведено от двусмисления характер на съображенията, довели до
възприемането на неговата отговорност, трябва да се посочи, че от съображения 390—395 от обжалваното решение следва ясно,
че Комисията поддържа посочения в изложението на възраженията извод, че упражняваното от жалбоподателя върху неговото дъщерно
дружество решаващо влияние следва от презумпцията, произтичаща от пълния му контрол върху последното, тъй като изтъкнатите
от жалбоподателя в хода на административното производство данни не са достатъчни, за да бъде установена самостоятелността
на неговото дъщерно дружество и следователно да бъде оборена тази презумпция.
Освен това Комисията напомня в съображения 391 и 394 от обжалваното решение наличието на някои допълнителни улики, произтичащи
от личните връзки между засегнатите дружества, и по-конкретно от позицията, заемана от г‑н A. B., който е участвал в неправомерните
контакти.
Следва да се приеме, че тези мотиви излагат надлежно условията, при които жалбоподателят е счетен за отговорен за нарушението.
На второ място, що се отнася до твърдението за нарушение, изведено от непълнотата на мотивите за отхвърляне на доказателствата,
изтъкнати от жалбоподателя, за да обори разглежданата презумпция, трябва да се отбележи, първо, че от съображения 392—394
от обжалваното решение следва ясно, че Комисията е взела предвид въпросните доказателства.
Всъщност, след като описва в съображения 392 и 393 от обжалваното решение изложените от жалбоподателя доводи в отговора му
на изложението на възраженията, Комисията констатира в съображение 394 от обжалваното решение, че следващите от тези доводи
доказателства не установяват в достатъчна степен самостоятелността на дъщерното дружество и че освен това съвкупността от
приетите сведения потвърждава основания на разглежданата презумпция извод, поради което той следва да бъде запазен.
Следва да се приеме, че с тези мотиви Комисията е отговорила на основните моменти от доводите на жалбоподателя, като е взела
предвид представените от него доказателства.
Комисията не може да бъде упрекната, че не е дала точен отговор по всеки отделен довод, изтъкнат от жалбоподателя. Всъщност
тя не е длъжна да изрази позиция по всички доводи, приведени пред нея от заинтересованите лица, а за нея е достатъчно да изложи
фактите и правните съображения, които са от съществено значение в контекста на решението (Решение на Общия съд от 15 юни 2005 г.
по дело Corsica Ferries France/Комисия, T‑349/03, Recueil, стр. II‑2197, точка 64, вж. също в този смисъл Решение по дело
Комисия/Sytraval и Brink’s France, точка 44 по-горе, точка 64).
Освен това следва да се отбележи, че оплакването на жалбоподателя, изведено от „неподходящия“ характер на разглежданите мотиви,
се основава отчасти на довода му, че е успял да обори разглежданата презумпция.
Този довод обаче спада към законосъобразността по същество на обжалваното решение и не може да бъде взет предвид при проверката
на мотивите.
Така, доколкото жалбоподателят критикува по същество отхвърлянето на доводите и доказателствата, изтъкнати за оборването на
разглежданата презумпция, неговите доводи трябва да бъдат анализирани в рамките на разглеждането на второто правно основание,
изведено от грешка при прилагане на правото и грешка при преценката.
С оглед на гореизложеното първото правно основание трябва да се отхвърли.
По второто правно основание, изведено от грешка при прилагане на правото и грешка при преценката
–       Доводи на страните
Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение е неправилно както от правна, така и от фактическа страна, доколкото в него
Комисията е констатирала отговорността му.
Първо, Комисията преценила неправилно доказателствата, като на дадените от жалбоподателя изявления придала различна тежест
от признатата на изявленията на предприятията, които са подали искане за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер.
Второ, тя се основала на погрешен критерий, когато е преценявала обхвата на контрола, упражняван от жалбоподателя върху неговото
дъщерно дружество. Трето, тя приела доказателства, които нямат връзка с релевантния период. Четвърто, използвала доказателства,
които не са били съобщени на жалбоподателя в нарушение на правото му на защита.
Комисията разгледала неправилно всяко доказателство поотделно, вместо да направи преценка на съвкупността от доказателства.
Комисията не взела предвид обстоятелството, че упражняването на решаващо влияние трябвало да се преценява във връзка с дейността,
свързана с нарушението. Представените от жалбоподателя доказателства показвали, че самото FMC Foret носело отговорност за
предлаганите от него на пазара ВП и НПБ, като впрочем последният продукт не бил предлаган на пазара от жалбоподателя.
От съображение 394 от обжалваното решение било видно, че Комисията е признала, че е длъжна да докаже не само пълния контрол
върху капитала на дъщерното дружество. Следователно основният въпрос бил дали другите данни обосновават извода, че жалбоподателят
е упражнявал решаващо влияние върху FMC Foret.
В това отношение, на първо място, Комисията неправилно е посочила, че обстоятелството, че жалбоподателят „представлявал отделно
звено за производство на [ВП] за доставки на американския пазар не [било] достатъчно, за да се установи, че [той] не е упражнявал
никакъв контрол върху европейското си дъщерно дружество“ (съображение 394 от обжалваното решение). Жалбоподателят не е твърдял,
че разполага с отделно „звено“, а е посочил съществуването на „две напълно отделни организационни структури за производството
и продажбата на ВП“.
Следователно Комисията е изопачила довода на жалбоподателя и се е основала на погрешна и неподкрепена от доказателства констатация.
Според жалбоподателя неговите дейности били разпределени на клонове, като обслужваните от тези клонове пазари зависели от
местоположението и естеството на продукта. В случая на ВП производството му е било предназначено за местна продажба, тъй като
логистиката на транспорта не позволявала превозването му от Съединените американски щати до Европа или обратно. FMC Foret
не е било „звено“ на жалбоподателя и дори не е разполагало със структура, за да дава отчет за дейностите си на жалбоподателя.
В преписката не се е съдържало доказателство, което да посочва наличието на „звенева преграда“ между свързаните с ВП дейности
на жалбоподателя и тези на FMC Foret.
От представените от жалбоподателя свидетелски показания на служителите било видно, че FMC Foret е развило своята дейност и
продуктовата си гама напълно отделно от тези на жалбоподателя. В по-голямата част от областите не е имало припокриване на
продуктите на двете дружества. В случая на ВП пазарите и потребителите били напълно различни поради специфичните характеристики
на продукта и местоположението на производството. Жалбоподателят е представил регистри на дружеството, които показвали, че
не е имало припокриване на персонала на жалбоподателя и на FMC Foret в която и да е област или в който и да е момент през
релевантния период. Тези свидетелски показания доказвали независимия и самостоятелен характер на дейностите на FMC Foret.
Предвид двете напълно отделни организационни структури за предлагане на пазара на ВП нямало никаква причина да се предположи,
че ръководителите на едната от тези структури упражняват решаващо влияние върху управлението на другата структура. Комисията
обаче не е доказала, че въпреки наличието на две отделни структури жалбоподателят действително е упражнявал решаващо влияние
върху FMC Foret в рамките на предлагането на пазара на ВП.
На второ място, Комисията допуснала явна грешка, като е приела, че търговските дейности на FMC Foret били „неразделна част“
от тези на жалбоподателя, доколкото последният „също участва[л] в производството на [ВП] и [на] НПБ“, и че FMC Foret „[осъществявало
дейност] като негово европейско дъщерно дружество в това отношение“ (съображение 394 от обжалваното решение).
Припокриването на производството не позволявало да се заключи, че се упражнява решаващо влияние. Не можело да се предположи,
че двама независими производители, намиращи се в различни страни, се контролират или упражняват решаващо влияние един спрямо
друг само защото един от произвежданите продукти е един и същ.
Във всеки случай припокриването на производството съществувало единствено за ВП, а не за НПБ. Това се потвърждавало от представените
от жалбоподателя свидетелски показания.
Като констатира, че жалбоподателят произвежда както ВП, така и НПБ, Комисията вероятно се е основала на изявлението на служител
на жалбоподателя — г‑н T. B., формулирано по следния начин:
„Освен това [FMC] Foret продава различен асортимент от продукти от този, продаван от [жалбоподателя]. [Жалбоподателят] например
произвежда в действителност [НПБ] в Съединените американски щати, докато [FMC Foret] продава и произвежда от много години
[НПБ] в Европа“.
Според жалбоподателя това изявление съдържа явна „печатна грешка“ и трябва да се чете, както следва: „[Жалбоподателят] например
[не] произвежда в действителност [НПБ]“. Комисията неправилно се е основала на това изявление, опорочено от явна „печатна
грешка“, без да отчита другите свидетелски показания, в които се твърди противното.
Според жалбоподателя обстоятелството, че единственият произвеждан продукт от двете разглеждани дружества е ВП и че те не осъществяват
дейност на едни и същи географски пазари, позволявало да се заключи, че те не е трябвало да съгласуват дейностите си.
Констатацията на Комисията, че FMC Foret действало като дъщерно дружество на жалбоподателя, също не била релевантна, тъй като
някои дъщерни дружества като FMC Foret били считани за „инвестиции“, които не са част от дейностите на дружеството майка.
Фактът, че голямо дружество като жалбоподателя придобива друго дружество единствено с инвестиционни цели, означавал, че то
няма намерението да участва в неговото текущо управление. Връзката между жалбоподателя и FMC Foret представлявала типичен
пример за случаи — като придобиванията от инвестиционни фондове — при които дадено дружество придобива 100 % от капитала на
друго дружество, без да упражнява решаващо влияние върху неговото управление.
На трето място, като констатира, че самият жалбоподател е представил дейностите на FMC Foret „като [неразделна част] от своите
дейности“, Комисията неправилно се е основала на нови уличаващи доказателства, а именно информация, произтичаща от интернет
страницата на жалбоподателя (съображение 394 и бележка под линия 379 от обжалваното решение).
От една страна, тези данни относно 2005 г. и 2006 г. не можели да докажат, че жалбоподателят е упражнявал решаващо влияние
върху FMC Foret между 1997 г. и 1999 г. От друга страна, жалбоподателят не е имал възможност да се произнесе по тези данни
в хода на административното производство. Следователно, като използвала въпросните данни, Комисията въвела нови уличаващи
доказателства, които впрочем се отнасяли за периода след нарушението.
На четвърто място, като е посочила, че изявленията на служителите на жалбоподателя не са достатъчни, за да се докаже, че FMC
Foret е функционирало самостоятелно (съображение 394 от обжалваното решение), Комисията отхвърлила тези доказателства с единствения
мотив, че те произтичали от изявленията на служителите на жалбоподателя. Това отхвърляне било неразбираемо, тъй като доказателствата
за самостоятелността на FMC Foret би трябвало неизбежно да произхождат от тези, които са участвали в неговото управление.
Впрочем, като е констатирала, че самостоятелният статут на FMC Foret се доказвал „само от [въпросните] изявления“, Комисията
признала, че тези изявления действително доказвали самостоятелността на FMC Foret и следователно били достатъчни, за да се
обори презумпцията.
Освен това отхвърлянето на разглежданите доказателства с единствения мотив, че произхождат от изявленията на служителите,
не можело да се съгласува с обстоятелството, че Комисията е използвала изявленията на служителите, представени от предприятията,
които са подали искане за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер.
Така Комисията е третирала „по дискриминационен начин“ представените от жалбоподателя доказателства, като не е приложила същите
правила като приложените за свидетелските показания на предприятията, които са подали искане за освобождаване от глоби или
намаляване на техния размер. Комисията е трябвало да признае особена достоверност на изявленията на служителите на жалбоподателя
с оглед на обстоятелството, че те произхождали от преки свидетели, които били ръководни служители на засегнатото предприятие,
че информацията е била предоставена след обстойно обмисляне и че е съществувала съвкупност от непротиворечиви доказателства.
Комисията не преценила обективно в качествено отношение разглежданите свидетелски показания, и по-специално не взела предвид
обстоятелството, че ставало въпрос за преки доказателства, че свидетелите приемали личната си отговорност във връзка със свидетелските
си показания и били на разположение, за да отговорят на въпроси по време на изслушването.
Освен това доказателствата за самостоятелността на FMC Foret не произтичали само от изявленията на служителите на жалбоподателя,
а следвали и от други сведения, изтъкнати в подкрепа на това, по-специално от факта, че:
–        всички протоколи от заседания на Съвета на директорите на FMC Foret били съставени на испански език, което било един-единствен
случай в рамките на дружеството жалбоподател, и че съдържанието на тези протоколи разкривало също, че не са били обсъждани
никога оперативни въпроси, тъй като действителният и практическият контрол на FMC Foret бил предоставен на неговите ръководители,
–        регистрите на всяко дружество, представени от жалбоподателя за всяка от разглежданите години, доказвали, че нямало служители,
които да работят за двете дружества едновременно и ето защо нямало области, в които двете дружества да си сътрудничат в институционално
отношение,
–        дейностите и продуктовата гама на FMC Foret са се развили независимо от тези на жалбоподателя и че отговаряли на специфичните
възможности на FMC Foret, както и на търсенето на неговите клиенти: FMC Foret започнало да произвежда НПБ доста преди жалбоподателят
да стане негов акционер и следователно притежавало единствена по рода си продуктова гама, която съвпадала само в малка степен
с тази на жалбоподателя, разработването на тези продукти не било плод на сътрудничество между двете дружества и вътрешната
документация (corporate brochure) на FMC Foret потвърждавала независимия характер на дейностите,
–        клиентелата на всяко дружество била различна в географско отношение.
В обжалваното решение Комисията не е разгледала някои изтъкнати от жалбоподателя доводи. Всъщност тя дори не споменала факта,
че протоколите от заседанията на Съвета на директорите на FMC Foret били съставени на испански език, че нито един член на
персонала не е работил за двете дружества едновременно, че FMC Foret развило дейностите си независимо от тези на жалбоподателя,
че разработило независимо продуктовата си гама и че всяко дружество осъществявало дейност на различни географски пазари. Тя
е разгледала тези въпроси за първи път в писмената защита.
Накрая относно тежестта на доказване жалбоподателят твърди, че за да обори презумпцията, той не е длъжен да доказва, че не
е упражнявал решаващо влияние върху дъщерното си дружество. Достатъчно било да установи, че основаването на презумпцията не
би било в съответствие с правната сигурност, като представи доказателства, които могат „да покажат, че напълно разумно би
било заключението“, че той не е упражнявал решаващо влияние.
Освен това Комисията не могла да отхвърли доказателство за противното с мотива, че то не е достатъчно, за да установи, че
жалбоподателят не е упражнявал „никакъв“ контрол върху европейското си дъщерно дружество. Някои видове контрол не били свързани
с управлението на дейностите на жалбоподателя, например задължението за представяне на отчети или присъединяването към определени
правила за добро управление.
В това отношение, от една страна, жалбоподателят поддържа, че е представил достатъчно доказателства, за да обори разглежданата
презумпция, и от друга страна, твърди, че Комисията не е използвала подходящия правен критерий, що се отнася до определянето
на упражняването на решаващо влияние.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
–       Съображения на Общия съд
В самото начало следва да се напомнят приетите от съдебната практика на Съюза условия относно отговорността на дружеството
майка за неправомерното поведение на неговото дъщерно дружество.
Съгласно постоянната съдебна практика поведението на дадено дъщерно дружество може да бъде вменено на дружеството майка, по-конкретно
когато, макар и да има отделна правосубектност, това дъщерно дружество не определя по самостоятелен начин своето поведение
на пазара, а прилага главно указанията, които са му дадени от дружеството майка, с оглед в частност на икономическите, организационните
и юридическите връзки между тези два правни субекта (вж. Решение на Съда от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия,
C‑97/08 P, Сборник, стр. I‑8237, точка 58 и цитираната съдебна практика).
Всъщност при това положение дружеството майка и неговото дъщерно дружество са част от една и съща стопанска единица и следователно
формират едно-единствено предприятие по смисъла на член 81 ЕО (Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 96 по-горе,
точка 59).
В особения случай, когато дружество майка притежава 100 % от капитала на своето дъщерно дружество, извършило нарушение на
правилата на конкуренцията на Съюза, от една страна, това дружество майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението
на това дъщерно дружество, и от друга страна, съществува оборима презумпция, според която посоченото дружество майка действително
упражнява решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество (вж. Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 96
по-горе, точка 60 и цитираната съдебна практика).
При тези обстоятелства е достатъчно Комисията да докаже, че целият капитал на дадено дъщерно дружество е притежаван от неговото
дружество майка, за да се презумира, че последното упражнява решаващо влияние върху търговската политика на това дъщерно дружество.
В резултат на това Комисията ще бъде в състояние да счита дружеството майка за отговорно за разглежданото нарушение, освен
ако това дружество майка, което трябва да обори тази презумпция, не представи достатъчно доказателства, които да установят,
че неговото дъщерно дружество има самостоятелно поведение на пазара (вж. в този смисъл Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия,
точка 96 по-горе, точка 61 и цитираната съдебна практика).
За да се прецени дали дадено дъщерно дружество определя по самостоятелен начин своето поведение на пазара, следва да се вземат
предвид всички релевантни елементи относно икономическите, организационни и юридически връзки, които обединяват това дъщерно
дружество и неговото дружество майка, и които могат да варират във всеки отделен случай и следователно не могат да бъдат изброени
изчерпателно (вж. Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 96 по-горе, точка 74, вж. също в този смисъл Решение на
Общия съд от 12 декември 2007 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, T‑112/05, Сборник, стр. II‑5049, точка 65).
Следва да се отбележи, че жалбоподателят не оспорва правото на Комисията да се позове в настоящия случай на презумпцията,
произтичаща от обстоятелството, че той притежава целия капитал на своето дъщерно дружество, което е участвало в нарушението.
При все това той изтъква някои доводи относно прилагането на тази презумпция, които следва да бъдат разгледани на първо място.
От една страна, жалбоподателят твърди, че упражняваното от дружеството майка върху поведението на неговото дъщерно дружество
влияние трябва да се анализира с оглед на управлението на търговската дейност на предприятието, която е засегната от разглежданото
нарушение.
Следва да се напомни, че съгласно посочената в точка 100 по-горе постоянна съдебна практика, за да се прецени дали дадено
дъщерно дружество определя по самостоятелен начин своето поведение на пазара, следва да се вземат предвид всички елементи,
на които е направено позоваване с оглед на организационните, икономически и юридически връзки между засегнатите предприятия,
чието значение варира във всеки отделен случай.
По-специално тази преценка не следва да се ограничава само до елементите, свързани с търговската политика stricto sensu на
дъщерното дружество като стратегията на разпространение или на цените. По-конкретно разглежданата презумпция не може да бъде
оборена само като се докаже, че дъщерното дружество управлява тези конкретни аспекти на своята търговска политика, без да
получава указания в това отношение (вж. в този смисъл Решение от 12 декември 2007 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 100
по-горе, точки 63 и 64, потвърдено от Решение от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 96 по-горе,
точки 65 и 75).
От това следва, че самостоятелността на дъщерното дружество по смисъла на горепосочената съдебна практика не може да бъде
установена само като се докаже, че то управлява самостоятелно конкретните аспекти на своята политика, свързана с предлагането
на пазара на засегнатите от нарушението продукти.
От друга страна, жалбоподателят твърди, че за да обори разглежданата презумпция, би било достатъчно да представи доказателства,
които могат да „хвърлят съмнение“ върху следващо от тази презумпция заключение, като покаже, че „напълно разумно би било заключението“,
че той не е упражнявал решаващо влияние върху дъщерното си дружество.
От посочената в точка 99 по-горе постоянна съдебна практика е видно обаче, че разглежданата презумпция може да бъде оборена
само чрез достатъчно доказателства, които да установят самостоятелността на дъщерното дружество. Следователно, противно на
предполаганото в довода на жалбоподателя, само първоначално доказателство не би било достатъчно за да обори тази презумпция.
Така, след като дружеството майка представи съвкупност от доказателства, които могат да установят самостоятелността на неговото
дъщерно дружество (Решение на Общия съд от 27 септември 2006 г. по дело Avebe/Комисия, T‑314/01, Recueil, стр. II‑3085, точка 136
и Решение от 8 октомври 2008 г. по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, T‑69/04, Сборник, стр. II‑2567, точка 56),
като докаже, че последното не прилага по същество издаваните от него указания и поради това има самостоятелно поведение на
пазара (Решение от 12 декември 2007 г. по дело по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 100 по-горе, точка 62), Комисията не
може да му вмени отговорността за поведението на неговото дъщерно дружество, освен ако не обори това доказателство за противното.
В светлината на тези съображения трябва да се разгледат посочените от жалбоподателя в рамките на настоящото правно основание
доводи.
На първо място, жалбоподателят оспорва релевантността на посочените в съображение 391 от обжалваното решение обстоятелства,
които са свързани с личните връзки между засегнатите дружества.
В това отношение следва да се напомни, че в подкрепа на констатацията за отговорността на жалбоподателя Комисията не се е
позовала само на презумпцията, свързана с упражнявания от жалбоподателя върху FMC Foret чрез FMC Chemical Holding пълен контрол,
но е посочила и други обстоятелства.
По-специално в съображение 391 от обжалваното решение Комисията е посочила, че към момента на настъпване на фактите три лица
са упражнявали функциите си в рамките на няколко засегнати дружества. Г‑н A. B., който пряко е участвал в някои неправомерни
контакти, към момента на настъпване на фактите е бил едновременно заместник управител на дружеството жалбоподател и ИД на
FMC Foret. Г‑н W. B. е бил през част от периода на нарушение член на Съвета на директорите на FMC Foret и на този на FMC Chemical
Holding, както и заместник изпълнителен директор на дружеството жалбоподател. Г‑н G. W. е бил през част от периода на нарушение
член на Съвета на директорите на FMC Foret и на този на FMC Chemical Holding.
Първо, следва да се отбележи, че жалбоподателят няма основание да твърди, че като посочва тези допълнителни обстоятелства,
Комисията е признала, че разглежданата презумпция е оборена.
Всъщност от съображения 391, 394 и 395 от обжалваното решение е видно, че Комисията поддържа посочения в изложението на възраженията
извод, че констатацията за отговорността на жалбоподателя се основава на презумпцията, следваща от пълния, макар и непряк,
контрол върху FMC Foret.
Този извод по никакъв начин не противоречи на факта, че Комисията е изложила други обстоятелства относно упражняването на
влияние от страна на жалбоподателя върху неговото дъщерно дружество, а именно в настоящия случай личните връзки между засегнатите
предприятия и ролята на г‑н A. B. в тайните контакти (вж. в този смисъл Решение от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel
и др./Комисия, точка 96 по-горе, точка 62).
По-нататък относно релевантността на посочените в съображение 391 от обжалваното решение обстоятелства, следва да се отбележи,
че участието на едни и същи лица в Съвета на директорите на засегнатите дружества, представлява релевантна улика за липсата
на самостоятелност на дъщерното дружество (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 8 юли 2008 г. по дело Lafarge/Комисия,
T‑54/03, непубликувано в Сборника, точки 550—558).
Същото се отнася и до прякото участие на едно от съответните лица в неправомерните контакти. Всъщност участието на член на
персонала на дружеството майка в тайните срещи може да представлява елемент от естество да докаже, че то е знаело за участието
на дъщерното си дружество в нарушението и следователно, че е участвало активно в антиконкурентните действия (Решение на Общия
съд от 14 май 1998 г. по дело KNP BT/Комисия, T‑309/94, Recueil, стр. II‑1007, точки 47 и 48), и следователно този елемент
може a fortiori да бъде приет като улика за неговото решаващо влияние върху дъщерното дружество (вж. в този смисъл Решение
по дело Lafarge/Комисия, точка 117 по-горе, точка 546).
В това отношение жалбоподателят не оспорва точността на изложените в съображение 391 от обжалваното решение факти, но твърди,
от една страна, че разглежданите лица, по-конкретно г‑н A. B., са упражнявали чисто административни функции и не са били свързани
с текущото управление на предприятието, и от друга страна, че заеманата от г‑н W. B. и г‑н G. W. позиция в рамките на холдинга,
чрез който жалбоподателят контролира FMC Foret, не била релевантна, тъй като единствената цел на холдинга била да притежава
дялове.
Тези доводи обаче не могат да опровергаят релевантността на разглежданите обстоятелства с оглед на преценката на самостоятелността
на дъщерното дружество.
Всъщност, от една страна, доводът на жалбоподателя, изведен от чисто административните функции на разглежданите лица, почива
на погрешна предпоставка, съгласно която влиянието на дружеството майка трябва да бъде разгледано предвид „ежедневното управление“
на дружеството и обикновен „надзор върху търговската стратегия“ на последното не е релевантен в това отношение.
Тъй като разглежданото влияние се преценява с оглед на търговската политика на предприятието в широк смисъл, а не само предвид
конкретните аспекти на неговото „всекидневно“ управление (вж. точки 104 и 105 по-горе), идентичността на съответните членове
на персонала представлява релевантен елемент, дори ако се предположи, че тяхната роля е сведена до съгласуване и контрол на
търговската стратегия на предприятието.
От друга страна, що се отнася до обстоятелството, че г‑н W. B. и г‑н G. W. също са заемали позиции в рамките на FMC Chemical
Holding, следва да се отбележи, че макар това обстоятелство да не може да бъде разглеждано като важна улика за упражняването
на влияние, то обаче не е ирелевантно, що се отнася до холдинга, чрез който жалбоподателят е контролирал FMC Foret. Освен
това е установено, че г‑н W. B. е упражнявал функции в рамките на всяко от трите засегнати дружества.
Следователно жалбоподателят няма основание да твърди, че Комисията не е трябвало да приеме посочените в съображение 391 от
обжалваното решение допълнителни улики, за да потвърди разглежданата презумпция. В резултат на това също правилно в съображения
392—394 от обжалваното решение Комисията е отхвърлила сходните доводи на жалбоподателя, изтъкнати в хода на административното
производство и изведени от липсата на релевантност на разглежданите обстоятелства.
На второ място, жалбоподателят посочва, че е представил в отговора си на изложението на възраженията съвкупност от доказателства,
които са достатъчни, за да установи самостоятелността на дъщерното си дружество и твърди, че Комисията е допуснала грешка
при прилагане на правото и грешка при преценката, като е направила извод за обратното.
От преписката е видно, че в отговора си на изложението на възраженията жалбоподателят твърди по същество, че участието му
в капитала на дъщерното дружество, придобито постепенно между 1966 г. и 1992 г., е обикновена финансова инвестиция, която
не оказва въздействие върху самостоятелността на последното. Той по-специално твърди, че не е упражнявал никакво влияние върху
FMC Foret, тъй като неговите собствени ръководители ръководят дейността на последното по независим начин.
Според жалбоподателя тази теза е доказана от следните документи, приложени както към отговора му на изложението на възраженията,
така и към жалбата: първо, вътрешните регистри на засегнатите дружества, отнасящи се до периода на нарушение, според жалбоподателя
свидетелстват, че не е имало припокриване между тях с оглед на персонала, второ, изявленията на четирима служители на засегнатите
дружества, а именно г‑н T. B., г‑н A. B., г‑н G. W. и г‑н S. S., които според жалбоподателя свидетелстват за липсата на каквото
и да е съгласуване между двете дружества, по-конкретно що се отнася до предлагането на пазара на разглежданите продукти, трето,
вътрешната документация (corporate brochure) на FMC Foret, от която следвало, че последното исторически е разработило своите
продукти, преди да бъде придобито от жалбоподателя и след това е упражнявало своята дейност независимо, четвърто, извлеченията
от протоколите от заседанията на Съвета на директорите на дъщерното дружество, които според жалбоподателя доказват, че те
са се провеждали на испански език и че никога не са били обсъждани действията по управление. Освен това от преписката е видно,
че жалбоподателят е представил на Комисията и своя годишен доклад от 1995 г., доказателство, на което той не се позовава пред
Общия съд.
Следователно доводите на жалбоподателя, в които се позовава на разглежданите доказателства, трябва да се разгледат в светлината
на посочените в точки 96—109 по-горе критерии.
Първо, следва да се посочи, че тезата на жалбоподателя, съгласно която неговото дъщерно дружество, което е контролирано чрез
посредничеството на холдинг, е считано за обикновена инвестиция, представлява обикновено твърдение и следователно само по
себе си не е достатъчно доказателство за самостоятелност.
Всъщност фактът, че предметът на дейност на дружеството майка позволява да се заключи, че то представлява холдинг, чиято роля
по устав е да управлява дяловете си в капитала на други дружества, не е достатъчен сам по себе си, за да се обори разглежданата
презумпция (вж. в този смисъл Решение по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff‑Technik/Комисия, точка 109 по-горе, точка 70). Това
обстоятелство е в още по-голяма степен недостатъчно, тъй като в настоящия случай жалбоподателят не твърди, че неговото дружество
е холдинг, а че неговото дъщерно дружество е контролирано чрез холдинг и впрочем не представя никакво доказателство, установяващо
ролята на последния.
Второ, що се отнася до тезата на жалбоподателя, подкрепена от изявленията на г‑н T. B., г‑н A. B., г‑н G. W. и г‑н S. S и
изведена от съществуването в рамките на групата на „две напълно отделни организационни структури за производството и продажбата
на ВП“, следва да се посочи, че обстоятелството, че дадено дружество майка не осъществява дейност на същия пазар като своето
дъщерно дружество, не свидетелства за самостоятелността на последното.
Всъщност разглежданото решаващо влияние се преценява с оглед на съвкупността от икономически, организационни и юридически
връзки, които свързват дружеството майка и неговото дъщерно дружество, като всекидневното управление от последното на свързаната
с нарушението дейност, дори да се предположи за установено, не е достатъчно косвено доказателство за неговата самостоятелност
(вж. точка 105 по-горе). По-конкретно, тъй като разпределението на задачите представлява нормално явление в рамките на дадена
група като разглежданата в настоящия случай, не може да бъде изведено никакво заключение от обстоятелството, че дружеството
майка и неговото дъщерно дружество осъществяват дейност на различни пазари и нямат връзката на доставчик с клиенти.
Тези съображения се прилагат a fortiori в настоящия случай, тъй като жалбоподателят предлага на пазара — разбира се, на отделен
географски пазар — един от разглежданите продукти, а именно ВП, като това обстоятелство посочва най-малкото, че той е бил
в състояние да влияе върху търговската политика в същата област на своето дъщерно дружество.
Ето защо следва да се отхвърлят доводите на жалбоподателя, които имат за цел да установят, че FMC Foret е организирало своята
дейност на производство и продажба на ВП в Европа независимо от сходната дейност, упражнявана от жалбоподателя в Съединените
американски щати — отделен пазар предвид транспортните ограничения, че разглежданите дружества са разполагали с различна гама
от продукти и че те изобщо не са имали едни и същи техни клиенти.
Тъй като, дори ако се предположат за установени, тези обстоятелства не могат да докажат самостоятелността на съответното дъщерно
дружество, следователно Комисията правилно е отхвърлила в съображение 394 от обжалваното решение изведените от разглежданите
обстоятелства доводи, като е приела, че те не представляват достатъчно доказателство за самостоятелността на FMC Foret.
Освен това жалбоподателят неправилно твърди, че Комисията е изопачила довода му, от една страна, като го е представила като
изведен от съществуването на „отделно звено за производство на [ВП] за доставки на американския пазар“, и от друга страна,
като е посочила, че жалбоподателят „също участва[л] в производството […] на НПБ“ (съображение 394 от обжалваното решение).
Всъщност, от една страна, макар Комисията да не е представила довода на жалбоподателя, изведен от съществуването на две отделни
организационни структури, точно така, както той е формулиран, този начин на представяне не е могъл да окаже влияние върху
нейната преценка, щом като във всеки случай става въпрос за обстоятелство, което не може да установи самостоятелността на
FMC Foret.
От друга страна, що се отнася до посочването на обстоятелството, че жалбоподателят предлагал на пазара НПБ, следва да се отбележи,
че Комисията признава, че тук става въпрос за грешка, като същевременно уточнява, че тази грешка произтича от изявлението
на г‑н T. B., предоставено от жалбоподателя, което последният не оспорва.
Следва да се отбележи, че с оглед на текста на разглежданото изявление, възпроизведен в точка 77 по-горе, жалбоподателят не
може да твърди, че става въпрос за явна „печатна грешка“.
Така Комисията не може да бъде упрекната, че е посочила обстоятелство, което макар и погрешно, произтича от предоставената
от жалбоподателя информация в рамките на доказателствата за противното, които той е следвало да представи. Във всеки случай,
тъй като никакво заключение не може да бъде изведено от обстоятелството, че двете дружества осъществяват дейност на различни
пазари, това не може да засегне законосъобразността на обжалваното решение.
Трето, не представлява значително косвено доказателство за самостоятелността на дъщерното дружество доводът на жалбоподателя,
изведен от твърдяната липса на припокриване на персонала на разглежданите дружества и основан, от една страна, на съдържащите
се в регистрите им имена, и от друга страна, на изявлението на г‑н T. B., че тези дружества са запазили „своите собствени
търговски директори, контрольори, ръководители на човешките ресурси, търговски и маркетинг ръководители, своите производствени
ръководители, ръководители в областта на технологиите, както и своята оперативна работна сила“.
От една страна, разглежданият довод е опроверган от изложените в съображение 391 от обжалваното решение връзки между засегнатите
дружества, следващи от факта, че някои членове на техните съвети на директорите са едни и същи лица.
От друга страна, посочената от жалбоподателя липса на припокриване на персонала, свързан с оперативното управление на предприятието,
не може да удостовери самостоятелността на неговото дъщерно дружество, тъй като въпросната преценка не се отнася само до търговската
политика stricto sensu на предприятието (вж. точка 105 по-горе).
Четвърто, жалбоподателят се позовава на липсата на система за информиране и докладване между него и FMC Foret, с изключение
на финансовите доклади и другата информация, сходна на тази, предоставяна на обикновен инвеститор, като посочва, от една страна,
изявленията в този смисъл на г‑н A. B. и г‑н G. W., и от друга страна, обстоятелството, че за разлика от другите дъщерни дружества
на жалбоподателя, протоколите на Съвета на директорите на FMC Foret са съставени само на испански език, като впрочем тяхното
съдържание потвърждавало, че не били обсъждани „оперативни“ въпроси на предприятието.
В това отношение следва да се отбележи, че тъй като самостоятелността на дъщерното дружество не се преценява с оглед само
на аспектите на оперативното управление на предприятието, фактът, че дъщерното дружество никога не е провеждало в полза на
дружеството майка специална политика на информиране на съответния пазар, не може да бъде достатъчен, за да се докаже неговата
самостоятелност.
Освен това доводът на жалбоподателя, който има за цел да докаже липсата на специална система за информиране, не е релевантен
с оглед на посоченото в съображение 391 от обжалваното решение обстоятелство, че г‑н A. B., ИД на FMC Foret, е бил също заместник
управител на дружеството жалбоподател и следователно е бил в състояние да информира последното за търговската политика на
дъщерното дружество.
От всички тези съображения следва, че Комисията правилно е констатирала, че изтъкнатите от жалбоподателя обстоятелства, разгледани
в тяхната цялост, не съдържат достатъчно доказателства, за да се установи самостоятелността на FMC Foret, и че съвкупността
от доказателства, с които тя разполага, по-специално посочените в съображение 391 от обжалваното решение, свидетелстват за
противното (съображение 394 от обжалваното решение).
Тази констатация не се опровергава и от доводите на жалбоподателя, насочени по-общо срещу приетите от Комисията съображения,
що се отнася до разглежданите доводи и доказателства.
В това отношение, първо, тъй като самостоятелността на дъщерното дружество се преценява с оглед на всички релевантни елементи,
свързани с икономическите, организационните и юридическите връзки между засегнатите дружества, Комисията може правилно да
се позове в рамките на тази преценка на посочените в съображение 391 от обжалваното решение допълнителни улики.
По-конкретно, обратно на твърдяното от жалбоподателя, Комисията не е длъжна да опровергава подробно доводите на жалбоподателя,
изведени от липсата на припокриване на персонала и от липсата на система за информиране и докладване, щом като Комисията правилно
е приела в съображение 394 от обжалваното решение, че тези доводи са опровергани от посочените в съображение 391 от съответното
решение улики, свързани с личните връзки между засегнатите предприятия и с ролята на г‑н A. B. в тайните контакти.
Второ, жалбоподателят няма основание да твърди, че Комисията е допуснала грешки в рамките на преценката на изявленията на
служителите, които той ѝ е предоставил в хода на административното производство.
Преди всичко, обратно на твърдяното от жалбоподателя, в съображение 394 от обжалваното решение не се признава фактът, че разглежданите
изявления представляват достатъчно доказателство за самостоятелността на FMC Foret. Всъщност в споменатото съображение Комисията
посочва, че „като се остави това настрана, „самостоятелния статут“ на FMC Foret доказва[ли] само изявленията на служителите“.
Както обаче от контекста на това изречение, което се вписва в рамките на преценката на доводите на жалбоподателя, така и от
използваните кавички, е видно, че Комисията само е посочила довода, както той е изтъкнат от жалбоподателя, без обаче да констатира,
че той фактически е доказал „самостоятелния статут“ на FMC Foret.
По-нататък също неправилно жалбоподателят упреква Комисията, че е отхвърлила разглежданите изявления с единствения мотив,
че те произтичат от служители на засегнатите дружества, и че не признала на тези доказателства доказателствена стойност, сходна
на тази на изявленията на служителите на предприятията, които са поискали освобождаване от глоби или намаляване на техния
размер.
Всъщност от съображение 394 от обжалваното решение, разглеждано в неговата цялост, е видно, че Комисията е преценила правилно
въпросните изявления като съдържащи доказателства, но след преценката на съвкупността от релевантни сведения е заключила,
че тези доказателства не са достатъчни, за да се установи самостоятелността на FMC Foret.
Следователно жалбоподателят не може основателно да твърди, че Комисията не е признала доказателствена стойност на разглежданите
изявления.
Освен това със същия довод жалбоподателят неправилно се позовава на особено високата доказателствена стойност на въпросните
изявления, сходна на тази, призната на някои изявления, направени от предприятията, които са подали искане за освобождаване
от глоби или намаляване на техния размер.
Всъщност признаването във всеки конкретен случай на значителна доказателствена стойност на направените в рамките на искане
за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер изявления, следва от съображението, че става въпрос за признаване
на нарушение и следователно по принцип за изявления, които не са в интерес на техния автор (вж. в този смисъл Решение на Общия
съд от 8 юли 2004 г. по дело JFE Engineering и др./Комисия, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 и T‑78/00, Recueil, стр. II‑2501, точка 211).
Представените обаче от жалбоподателя в настоящия случай изявления на служители са направени изключително в негов интерес и
следователно не се вписват в същия контекст като искане за освобождаване от глоби или намаляване на техния размер.
Трето, жалбоподателят твърди, че Комисията не е взела предвид някои доказателства, а именно регистрите на дружествата, вътрешната
документация (corporate brochure) на FMC Foret и протоколите на неговия съвет на директорите.
Следва да се посочи, че от съображения 392—394 от обжалваното решение е видно, че Комисията е преценила доводите на жалбоподателя,
които се позовават на самостоятелността на неговото дъщерно дружество, с оглед на всички представени ѝ данни.
В това отношение, тъй като следващата от съображения 392—394 от обжалваното решение преценка отговаря надлежно на доводите
на жалбоподателя в тяхната цялост, самият факт, че Комисията не е споменала някои представени от жалбоподателя данни, не може
да доведе до обезсилване на тази преценка.
Четвърто, жалбоподателят критикува използването на факта, посочен от Комисията в съображение 394 от обжалваното решение, както
е изложен в бележка под линия 379, че в годишния си доклад от 2004 г. и в прессъобщението си от 6 февруари 2006 г. „[самият
той] представя[л] FMC Foret като [неразделна част] от своите дейности“, и от което според Комисията следвало, че „в това отношение
FMC осъществява[ло] дейност като негово европейско дъщерно дружество“.
Следва да се отбележи, че в отговор на поставените във връзка с това въпроси в съдебното заседание Комисията е признала, че
жалбоподателят не е имал възможност в хода на административното производство да предостави становището си по съдържащите се
в бележка под линия 379 от обжалваното решение данни.
Ето защо разглежданите данни следва да бъдат изключени като доказателствени средства.
При все това, що се отнася до нарушението на правото на защита, жалбоподателят следва да докаже също, че резултатът, до който
е достигнала Комисията в своето решение, е щял да бъде различен, ако тези несъобщени данни трябва да бъдат изключени (вж.
в този смисъл Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P,
C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точка 73).
В това отношение жалбоподателят твърди, че пороците на разглежданите съображения по необходимост са имали последици за съдържанието
на обжалваното решение, предвид слабостта на другите доказателства, изтъкнати от Комисията с оглед установяване на неговата
солидарна отговорност.
Следва да се посочи обаче, че що се отнася до изтъкнатите от Комисията само с оглед на потвърждаване данни — както е видно
от последното изречение на съображение 394 от обжалваното решение — обстоятелството, че те трябва да бъдат изключени като
доказателства, не може да окаже влияние върху законосъобразността на констатацията за отговорността на жалбоподателя, която
надлежно следва от други формулирани в обжалваното решение съображения.
Всъщност изложените от Комисията съображения, а именно презумпцията за упражняването на решаващо влияние от страна на жалбоподателя
върху неговото изцяло контролирано дъщерно дружество, която не е оборена от жалбоподателя и впрочем е подкрепена от посочените
в съображение 391 от обжалваното решение фактически обстоятелства, са достатъчни, за да се установи разглежданата отговорност.
Накрая, след като от съвкупността от съображения 391—394 от обжалваното решение е видно, че Комисията правилно се е основала
на упражняването на решаващо влияние от страна на жалбоподателя върху неговото дъщерно дружество, той не може основателно
да твърди, че Комисията се е позовала на погрешен критерий, поради единственото обстоятелство, че в съображение 394, четвърто
изречение от посоченото решение се съдържа позоваване на факта, че конкретен довод на жалбоподателя не е достатъчен, за да
се установи, че той не е упражнявал „никакъв контрол“ върху дъщерното си дружество.
В светлината на всички тези съображения следва изводът, че Комисията правилно е приела, че предоставените от жалбоподателя
данни като цяло не могат да установят самостоятелността на FMC Foret и следователно да опровергаят констатацията за следващото
от презумпцията упражнявано от него решаващо влияние върху поведението на дъщерното му дружество.
Освен това тази констатация се потвърждава от допълнителните улики, изведени от личните връзки между засегнатите предприятия,
както и от ролята на г‑н A. B. в нарушението (съображение 391 от обжалваното решение), които също не са оспорени от жалбоподателя.
В допълнение жалбоподателят не е установил, че Комисията е допуснала грешка при преценката на доказателствената стойност или
на съдържанието на представените за оборване на презумпцията данни, нито че не е преценила данните в тяхната цялост (вж. точки
153—155 и 158—160 по-горе).
Той не е доказал и че твърдяното нарушаване на правото на защита в резултат на използването на несъобщени данни е могло да
окаже каквото и да е въздействие върху изведените в обжалваното решение заключения (вж. точки 166 и 167 по-горе).
С оглед на гореизложеното следва да се приеме, че настоящото правно основание не е основателно, и следователно искането за
отмяна трябва да се отхвърли.

По искането за намаляване на размера на глобата
Доводи на страните
Жалбоподателят оспорва определянето на размера на неговата глоба. Той твърди, че в рамките на преценката на характера на нарушението
и следователно на неговата тежест, Комисията е свела адресатите на обжалваното решение до една и съща категория, като е посочила,
че те са се уговорили за прилагането на таен и институционализиран проект на тайно споразумение, съзнавайки напълно незаконността
на своите действия (съображение 454 от обжалваното решение).
Нито едно доказателство не подкрепяло констатацията, че FMC Foret се е уговорило с другите дружества за прилагането на институционализирано
тайно споразумение. Изложените в обжалваното решение данни не позволявали да се докаже, че FMC Foret е участвало в съставянето
на тайния проект, а най-много, че то е било въвлечено в рамките на институционализирано тайно споразумение от най-големите
предприятия и в голяма степен срещу собствените си интереси. Неговата роля била по същество пасивна, а участието му в срещите
било по-нередовно.
Жалбоподателят твърди, че според самата Комисия FMC Foret само се присъединило към картела около три години след неговото
възникване. Преди това другите страни в картела вече участвали в идентичен картел на същия пазар.
Като нов участник FMC Foret нямало да спечели нищо от картела, а щяло да спечели много, ако действа при условията на конкуренция.
Самата Комисия признала, че имало разлика между другите страни в картела и FMC Foret, като посочила, че участието на последното
„често [било] под други форми, различни от тази на останалите предприятия“ (съображение 323 от обжалваното решение).
Пасивната роля на FMC Foret подчертавало и много по-нередовното му участие в тайните срещи, тъй като неговите представители
са участвали физически в 14 от 30 срещи, проведени между май 1997 г. и декември 1999 г., спрямо 73 срещи, които са се осъществили
през цялата продължителност на картела. В рамките на някои други срещи се твърди, че с FMC Foret е установен контакт или е
информирано по телефона и следователно не е могло да влияе върху обсъжданията.
Жалбоподателят оспорва тезата на Комисията, че доколкото продължителността на участието на FMC Foret в нарушението е взета
предвид в съображение 467 от обжалваното решение, не е необходимо тя да се отчита отново към момента на преценката на неговата
тежест. Обстоятелството, че дадено предприятие е навлязло късно на пазара, можело да докаже неговата по-малко активна роля
в нарушението и същият принцип трябвало да се прилага за положения, при които предприятие влиза в картел, след като той вече
е прилаган. Продължителността на участието на дадено предприятие в нарушението била въпрос, отделен от въпроса за неговата
активна или пасивна роля (Решение от 9 юли 2003 г. по дело Cheil Jedang/Комисия, T‑220/00, Recueil, стр. II‑2473, точки 171—174).
Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.
Съображения на Общия съд
В подкрепа на искането си за намаляване на размера на глобата жалбоподателят изтъква обстоятелствата, свързани с участието
на дъщерното му дружество в нарушението, като твърди, от една страна, че тежестта на участието на последното в нарушението
била по-незначителна от тази на другите предприятия, и от друга страна, че Комисията трябвало да му даде възможност да се
ползва от смекчаващо обстоятелство, изведено от пасивната му роля в нарушението.
Първо, що се отнася до твърдяното неотчитане на разглежданите обстоятелства при преценката на тежестта на нарушението и при
определянето на началния размер на глобата, следва да се напомни, че посочената преценка се извършва с оглед на цялото нарушение,
в което са участвали всички предприятия.
Следователно доводите на жалбоподателя, изведени от обстоятелствата, свързани с участието на FMC Foret в разглежданото нарушение,
могат да бъдат разгледани едва в рамките на проверката на твърденията за нарушения, свързани с преценката на смекчаващите
обстоятелства (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 8 октомври 2008 г. по дело Carbone‑Lorraine/Комисия, T‑73/04, Сборник,
стр. II‑2661, точки 102 и 104).
По-нататък, що се отнася до твърдението за нарушение, изведено от отказа да се даде възможност на FMC Foret да се ползва от
смекчаващо обстоятелство, свързано с неговата твърдяна пасивна роля в нарушението, следва да се посочи, че в Решение от 16 юни
2011 г. по дело FMC Foret/Комисия (T‑191/06, все още непубликувано в Сборника, точки 334—341) Общият съд приема, че съвкупност
от данни, сходни с тези, изтъкнати от жалбоподателя в настоящия случай, не свидетелстват за чисто пасивната или последователска
роля на FMC Foret в картела, що се отнася по-специално до неговото твърдяно по-нередовно участие в тайните срещи, специфичните
условия на това участие, както и данните, свързани с неговата твърдяна конкурентна стратегия на пазара.
По-конкретно следва да се напомни, че FMC Foret е представлявано или информирано, що се отнася до по-голямата част от посочените
в обжалваното решение тайни срещи през периода от 29 май 1997 г. до 13 декември 1999 г. Така в това отношение жалбоподателят
не може основателно да твърди, че участието на FMC Foret е било значително по-нередовно от това на другите страни в картела.
Доколкото жалбоподателят се позовава на особените условия на участието на FMC Foret в някои тайни срещи, а именно обстоятелството,
че то не е участвало в тях физически, но е било информирано за тях по телефона, следва да се отбележи, че тези условия са
в съответствие с тайния характер на картела и не свидетелстват за чисто пасивна или последователска роля.
Освен това, що се отнася до довода на жалбоподателя, изведен от продължителността на участието на FMC Foret в картела, следва
да се посочи, че това обстоятелство е взето предвид при определянето на размера на глобата (съображение 467 от обжалваното
решение).
Освен това жалбоподателят не може да се позовава основателно на разрешението, възприето в Решение по дело Cheil Jedang/Комисия,
точка 179 по-горе (точка 171), в което при преценката на пасивната роля Общият съд е взел предвид късното навлизане на пазара
на засегнатото предприятие. Всъщност, за разлика от обстоятелствата по делото, по което е постановено посоченото решение,
в настоящия случай FMC Foret присъства на съответните пазари от началото на картела и фактът, че участието му в него е установено
едва от 29 май 1997 г., не свидетелства, с оглед по-специално на другите обстоятелства по случая, за неговата пасивна роля.
С оглед на гореизложеното не може да бъде прието оплакването, изведено от твърдяно смекчаващо обстоятелство, свързано с чисто
пасивната или последователска роля на FMC Foret в картела.
Следователно трябва да се отхвърли искането за намаляване на размера на глобата и следователно настоящата жалба в нейната
цялост.

По съдебните разноски
Съгласно член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако
е направено такова искане. Тъй като жалбоподателят е загубил делото, той следва да бъде осъден да заплати съдебните разноски
в съответствие с исканията на Комисията.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (шести разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда FMC Corp. да заплати съдебните разноски.
Vadapalas
Dittrich
Truchot
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 16 юни 2011 година.
Подписи
*
Език на производството: английски.