CELEX: 62012CJ0214
Apelācija
Konkurence
Valsts atbalsts
Atbalsts, kas atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu ar kopējo tirgu
Grupai Grazer Wechselseitige (GRAWE) piešķirts atbalsts, privatizējot Bank Burgenland AG
Tirgus cenas noteikšana
Uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra
Prettiesiski nosacījumi, kam nav ietekmes uz visdārgāko piedāvājumu
"Privātā pārdevēja" kritērijs
Nošķīrums starp pienākumiem, kas ir valstij, īstenojot tās publiskas varas prerogatīvas, un pienākumiem, kas ir valstij, rīkojoties kā akcionārei
Pierādījumu sagrozīšana
Pienākums norādīt pamatojumu

Ar savām apelācijas sūdzībām
Land Burgenland
(C‑214/12 P) un Austrijas Republika (C‑223/12 P) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 28. februāra spriedumu apvienotajās lietās T‑268/08 un T‑281/08
Land Burgenland
un Austrija/Komisija (Turpmāk tekstā – “spriedums lietā
Burgenland
”), ar kuru tā noraidījusi to prasības atcelt Komisijas 2008. gada 30. aprīļa Lēmumu 2008/719/EK par valsts atbalstu C 56/06 (ex NN 77/06), ko īsteno [piešķīrusi] Austrija
Bank Burgenland
privatizācijai (
OV L 239, 32. lpp.
; turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Ar savu apelācijas sūdzību (C‑215/12 P)
Grazer Wechselseitige Versicherung AG
(turpmāk tekstā – “
GRAWE
”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2012. gada 28. februāra spriedumu lietā T‑282/08
Grazer Wechselseitige Versicherung
/Komisija (turpmāk tekstā – “spriedums lietā
GRAWE
”), ar kuru minētā tiesa ir noraidījusi tās prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
Tiesvedības priekšvēsture
Līdz tās privatizēšanai
HYPO Bank Burgenland

AG
(turpmāk tekstā – “
BB
”) bija atbilstoši Austrijas likumiem dibināta reģionāla banka akciju sabiedrības formā ar juridisko adresi Eizenštatē [
Eisenstadt
] (Austrija). 2005. gadā
BB
bilance bija EUR 3,3 miljardi, un tās kapitāldaļas 100 % apmērā piederēja
Land Burgenland
[Burgenlandes federālajai zemei].
Saskaņā ar Likuma par
Land Burgenland
hipotekārajām bankām (
Landes-Hypothekenbank Burgenland
-
Gesetz
,
LGBl.
, 58/1991), redakcijā, kas izriet no likuma, kas publicēts
LGBl
. 63/1998, 4. pantu
Land Burgenland
bija galvotāja Austrijas Civilkodeksa (
Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch
) 1356. panta nozīmē saistībā ar visām
BB
saistībām, ja tā beidz veikt maksājumus. Atbilstoši šī likuma tiesību normām šīs bankas kreditoriem ir tiešas prasījumu tiesības pret galvojuma sniedzēju, kuram savukārt ir jārīkojas tikai tādā gadījumā, ja bankas aktīvu nepietiek, lai segtu kreditoru prasījumus.
Šī izpildes garantija publiskām kredītiestādēm, saukta “Ausfallhaftung”, un it īpaši minētās
Land
atbildība
BB
vai tās juridisko priekšteču maksājumu pārtraukšanas gadījumā, praktiski neizmainītā formā pastāv jau kopš 1928. gada. Tajā nebija norādīts nedz konkrēts laikposms, nedz konkrētas summas.
Pēc Eiropas Kopienu Komisijas un Austrijas Republikas vienošanās, uz kuras pamata tika pieņemts Komisijas 2003. gada 30. aprīļa Lēmums C(2003) 1329, galīgā redakcija, par valsts atbalstu E 8/02 (
OV C 175, 8. lpp.
), līdz 2007. gada 1. aprīlim
Ausfallhaftung
bija jāatceļ. Uz visām 2003. gada 2. aprīlī esošajām saistībām
Ausfallhaftung
turpināja principā attiekties līdz to termiņa beigām. No 2003. gada 2. aprīļa līdz 2007. gada 1. aprīlim
Ausfallhaftung
varēja saglabāt no jauna radītām saistībām ar nosacījumu, ka to termiņš beidzas pirms 2017. gada 30. septembra.
Pēc diviem neveiksmīgiem mēģinājumiem 2003. un 2005. gadā
Land Burgenland
sāka trešo
BB
privatizācijas procedūru, kuras izpilde tika uzticēta Diseldorfas (Vācija) Investīciju bankai
HSBC Trinkaus & Burkhardt KGaA
sadarbībā ar Londonas (Apvienotā Karaliste)
HSBC plc
(turpmāk tekstā kopā – “
HSBC
”). 2005. gada oktobrī šī procedūra tika uzsākta ar uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu publikāciju presē.
Divi pretendenti, proti, pirmkārt,
GRAWE
, kas ir Austrijas uzņēmums, kurš piedāvā virkni apdrošināšanas pakalpojumu, kā arī finanšu un līzinga pakalpojumus un kuram 2006. gadā tieši piederēja ievērojamas daļas divos finanšu uzņēmumos banku un ieguldījumu jomā kopā ar
GW Beteiligungserwerbs- und -verwaltungs-GmbH
, un, otrkārt, Austrijas un Ukrainas konsorcijs, kurā apvienojušies Austrijas uzņēmumi
SLAV AG
un
SLAV Finanzbeteiligung GmbH
un Ukrainas akciju sabiedrības
Ukrpodshipnik
un
Ilyich
(turpmāk tekstā – “konsorcijs”), iesniedza saistošus piedāvājumus. Šie piedāvājumi pēc tam tika izskatīti atsevišķi, un par tiem notika līguma slēgšanas pārrunas, kuras beidzās 2006. gada 4. martā.
2006. gada 5. martā
Land Burgenland
piešķīra līguma, saskaņā ar kuru tiek pārdota BB, slēgšanas tiesības
GRAWE
, lai gan
GRAWE
piedāvātā pirkuma cena (EUR 100,3 miljoni) bija ievērojami zemāka par konsorcija piedāvāto (EUR 155 miljoni). Lēmuma pamatā bija
HSBC
2006. gada 4. marta rakstveida ieteikums, ko papildināja mutvārdu paskaidrojumi
Land Burgenland
valdības locekļiem lēmuma pieņemšanas dienā.
HSBC
ieteikumā būtībā bija izklāstīts, ka, ja, ņemot vērā piedāvāto cenu, lēmums tiktu pieņemts par labu konsorcijam, būtu ieteicams īpašuma tiesības uz
BB
nodot
GRAWE
, ievērojot pārējos atlases kritērijus, proti, pirkuma cenas samaksas ticamību,
BB
pārvaldības turpināšanu, izvairoties no
Ausfallhaftung
izmantošanas, kapitāla palielināšanu un darījumu drošību.
BB
pārdošana, kuru
Land Burgenland
iestādes formāli apstiprināja 2006. gada 7. martā, tika pabeigta 2006. gada 12. maijā. Pirms šīs pārdošanas pabeigšanas
BB Ausfallhaftung
ietvaros izdeva vērstpapīrus EUR 700 miljonu apmērā, no kuriem EUR 320 miljoni bija paredzēti privatizācijas nosacījumos un no kuriem EUR 380 “papildu” miljoni nebija ietverti saskaņā ar apstrīdētā lēmuma 35. apsvērumu līguma projektos ar
GRAWE
un konsorciju.
2006. gada 4. aprīlī Komisija saņēma sūdzību no konsorcija, atbilstoši kurai Austrijas Republika esot pārkāpusi valsts atbalsta tiesisko regulējumu, privatizējot
BB
. Sūdzības iesniedzējs tostarp apgalvoja, ka uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūra, kas nebija godīga, pārskatāma un nediskriminējoša attiecībā pret konsorciju, neesot noslēgusies ar
BB
pārdošanu vairāk solījušajam, proti, konsorcijam, bet
GRAWE
.
Ar 2006. gada 21. decembra vēstuli Komisija informēja Austrijas iestādes par savu lēmumu saistībā ar
BB
pārdošanu
GRAWE
sākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto oficiālo izmeklēšanas procedūru. Šis lēmums tika publicēts
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
2007. gada 8. februārī (
OV C 28, 8. lpp.
). 2008. gada 30. aprīlī Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu.
Attiecībā uz to, vai
GRAWE
ir piešķirta selektīva priekšrocība, Komisija izvērtēja, vai
Land Burgenland
ir rīkojusies kā jebkurš pārdevējs tirgus ekonomikas apstākļos (turpmāk tekstā – ““privātā pārdevēja” kritērijs”). Šajā ziņā Komisija apstrīdētā lēmuma 120.–122. punktā ir norādījusi, ka privāts pārdevējs var izvēlēties zemāko piedāvājumu, nevis augstāko piedāvājumu, divos gadījumos.
Pirmajā gadījumā, ja tā ir situācija, kad ir skaidrs, ka pārdošana lielākās cenas piedāvātājam nav īstenojama, – šādā gadījumā tas nozīmē, ka ir jāpārbauda, pirmkārt, darījuma drošība, ņemot vērā konsorcija ekonomisko stabilitāti, un, otrkārt, iespējamība, ka minētais konsorcijs neiegūst prasīto Austrijas finanšu tirgu uzraudzības iestādes, proti,
Finanzmarktaufsicht
(turpmāk tekstā – “
FMA
”), atļauju. Komisija konstatēja, ka ne tikai nav bijis iemesla apšaubīt faktu, ka konsorcija piedāvātā pirkuma cena EUR 155 miljonu apmērā būtu tikusi samaksāta, bet arī nekas nedz norāda, nedz pierāda, ka
FMA
būtu aizliegusi
BB
pārdot konsorcijam.
Otrais gadījums attiecas uz situācijām, kad ir pieļaujams ņemt vērā citus faktorus, ne vien pirkuma cenu, protams, paturot prātā, ka vienīgie vērā ņemamie faktori ir tie, kurus būtu izmantojis privāts ieguldītājs, kā rezultātā – kā uzskata Komisija – tiek izslēgts risks, ka pienākums sniegt garantiju ir jākvalificē par, iespējams, spēkā esošu valsts atbalstu, kā tas ir
Ausfallhaftung
gadījumā.
Šajā ziņā Komisija precizē, ka no judikatūras izriet, ka nedrīkst sajaukt valsts kā uzņēmuma pārdevējas lomu, no vienas puses, un tai kā valsts varas īstenotājai paredzētos pienākumus, no otras puses. Neviens privātais pārdevējs nebūtu uzņēmies galvojumu, kas neatbilstu tirgus apstākļiem, un lēmums par
Ausfallhaftung
atcelšanu apstiprina, ka
Ausfallhaftung
neietilpst šajos apstākļos.
Šādos apstākļos Komisija apstrīdētā lēmuma 175. apsvērumā ir konstatējusi, ka Austrijas Republika ir nelikumīgi piešķīrusi valsts atbalstu
GRAWE
, veicot
BB
privatizāciju, tādējādi pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu, un ka šis atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu. Līdz ar to šī lēmuma 1., 2. un 4. pantā ir teikts:
“
1. pants
Austrijas valsts atbalsts, kas par labu
GRAWE
piešķirts nelikumīgi, pārkāpjot [EKL] 88. panta 3. punktu, nav saderīgs ar kopējo tirgu. Atbalsts atbilst starpībai starp abiem galīgajiem piedāvājumiem, kas tika iesniegti konkursa procedūrā, pienācīgi koriģējot saskaņā ar šā lēmuma 167.–174. [apsvērumā] izklāstītajiem parametriem.
2. pants
1.   Austrija liek saņēmējiem [saņēmējam] atmaksāt 1. pantā minēto atbalstu.
[..]
4. pants
1.   Divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas Austrija iesniedz Komisijai šādu informāciju:
a)
kopējo no saņēmēja atgūstamo summu (pamatsummu un atmaksas procentus), kas noteikta saskaņā ar šajā lēmumā izklāstītajiem parametriem, kopā ar sīku skaidrojumu par to, kāda metode izmantota šās summas aprēķinā, un neatkarīga eksperta veiktu īpašuma izvērtējumu;
[..].”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un spriedumi lietā
Burgenland
un lietā
GRAWE
Ar prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2008. gada 11., 15. un 17. jūlijā,
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
ir cēlušas prasības atcelt apstrīdēto lēmumu attiecīgi lietā T‑268/08, lietā T‑281/08 un lietā T‑282/08.
Ar Vispārējās tiesas astotās palātas priekšsēdētāja pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas izdoto 2009. gada 20. aprīļa rīkojumu lietas T‑268/08 un T‑281/08 tika apvienotas rakstveida, kā arī mutvārdu procesā un galīgā sprieduma taisīšanai.
Lai pamatotu savas prasības,
Land Burgenland
un Austrijas Republika ir izvirzījušas deviņus pamatus. Tostarp ir pamati par:
—
pirmkārt, nepareizu EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu, nosakot
BB
tirgus cenu, jo Komisija kļūdaini esot pieprasījusi īstenot uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru, lai veiktu minētās bankas privatizāciju;
—
treškārt, kļūdainu EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu, jo Komisija esot atteikusies ņemt vērā apstākli, ka gadījumā, ja
BB
tiktu pārdota konsorcijam,
FMA
atļaujas saņemšanas procedūras rezultāts būtu neprognozējams un tā varētu būt visai ilga;
—
ceturtkārt, kļūdainu EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu, jo
Land Burgenland
esot bijušas tiesības ņemt vērā ar
Ausfallhaftung
saistītos riskus, salīdzinot
GRAWE
un konsorcija iesniegtos piedāvājumus;
—
septītkārt, kļūdainu EKL 87. panta 1. punkta piemērošanu, jo konsorcija piedāvājums nevarēja būt pamats
BB
tirgus vērtības noteikšanai, un
—
astotkārt, kļūdainiem secinājumiem par papildu vērtspapīru emisiju
Ausfallhaftung
ietvaros
BB
privatizācijas gaitā.
Lai pamatotu savu prasību,
GRAWE
izvirza dažādus pamatus, no kuriem daži ir par EKL 87. panta 1. punkta kļūdainu piemērošanu vispirms
BB
tirgus cenas noteikšanā, turpinājumā saistībā ar atteikšanos ņemt vērā
Ausfallhaftung
un, visbeidzot, saistībā ar to, ka Komisija nav ņēmusi vērā iespēju, ka var būt negatīva pirkuma cenu atšķirība.
Ar spriedumiem lietā
Burgenland
un lietā
GRAWE
Vispārējā tiesa ir noraidījusi visas tajā celtās prasības. Konkrētāk, tā būtībā uzskatīja,
—
ka šajā lietā Komisija varēja vienīgi pamatoties uz konsorcija iesniegto piedāvājumu, lai noteiktu
BB
tirgus cenu, un ka nebija jāveic ekspertīzes;
—
ka, nepieļaujot kļūdu, Komisija ir secinājusi, ka ne nenoteiktais iznākums, ne iespējami garāka procedūra
FMA
– gadījumā, ja būtu ticis nolemts pārdot
BB
konsorcijam, – nevarēja pamatot to, ka konsorcijs tiek izslēgts kā pircējs;
—
ka Komisijai nevar pārmest, ka tā nav ņēmusi vērā
Ausfallhaftung
, izvērtējot piedāvājumus, jo runa ir par valsts atbalstu, kas netiktu piešķirts parastos tirgus apstākļos, un tādējādi tas nevar tikt ņemts vērā, izvērtējot šo iestāžu rīcību no privātā pārdevēja kritērija skatupunkta, un
—
ka vērtspapīru emisijas
Ausfallhaftung
ietvaros novērtējumā nav pieļautas kļūdas, jo ir pierādīts, ka konsorcijs savā piedāvājumā nav ņēmis vērā papildu vērtspapīrus EUR 380 miljonu apmērā un ka nav arī pierādīts, ka
GRAWE
šo papildu obligāciju dēļ nav guvusi papildu priekšrocību, ne ka jebkāda priekšrocība būtu bijusi citādi neitralizēta.
Tiesvedība Tiesā
Ar procesuālo rakstu, kas Tiesā iesniegts 2012. gada 25. jūlijā, Vācijas Federatīvā Republika lūdza iestāties lietā C‑214/12 P un lietā C‑223/12 P attiecīgi
Land Burgenland
un Austrijas Republikas prasījumu atbalstam.
Ar 2012. gada 20. septembra rīkojumiem Tiesas priekšsēdētājs Vācijas Federatīvajai Republikai atļāva iestāties minētajās lietās.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2012. gada 26. septembra rīkojumu lietas C‑214/12 P, C‑215/12 P un C‑223/12 P tika apvienotas mutvārdu procesā un sprieduma taisīšanai.
Lietas dalībnieku prasījumi
Land Burgenland
un Austrijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prioritāri, atcelt spriedumu lietā
Burgenland
, pieņemt galīgo nolēmumu strīdā, atceļot apstrīdēto lēmumu, un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, un,
—
pakārtoti, atcelt spriedumu lietā
Burgenland
, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.
GRAWE
prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prioritāri, atcelt spriedumu lietā
GRAWE
, pieņemt galīgo nolēmumu strīdā, atceļot apstrīdēto lēmumu, un piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies gan šajā tiesvedībā, gan tiesvedībā Vispārējā tiesā, un,
—
pakārtoti, atcelt spriedumu lietā
GRAWE
, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un lēmumu par tiesāšanās izdevumiem atlikt.
Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prioritāri, noraidīt apelācijas sūdzības un piespriest
Land Burgenland
,
GRAWE
, kā arī Austrijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un,
—
pakārtoti, atzīt strīdu lietā C‑215/12 P par izskatāmu, noraidīt prasību lietā T‑282/08 kā nepamatotu un piespriest
GRAWE
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzībām
Land Burgenland
,
GRAWE
un Austrijas Republika attiecīgi izvirza četrus, trīs un divus pamatus savu apelācijas sūdzību atbalstam.
Ciktāl trīs apelācijas sūdzībās izvirzītie pamati ir identiski vai līdzīgi, tie ir jāizvērtē kopā. Tādējādi vispirms ir jāizvērtē
Land Burgenland
apelācijas sūdzības otrais pamats un
GRAWE
un Austrijas Republikas apelācijas sūdzību pirmais pamats saistībā ar risku, kas saistīti ar
Ausfallhaftung
, atbilstīgumu sakarā ar piedāvājumu, kas iesniegti saistībā ar
BB
, izvērtēšanu.
Par pamatiem saistībā ar risku, kas saistīti ar
Ausfallhaftung
, atbilstīgumu sakarā ar piedāvājumu, kas iesniegti saistībā ar
BB
, izvērtēšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Land Burgenland
ar savas apelācijas sūdzības otro pamatu, kā arī Austrijas Republika un
GRAWE
ar savu apelācijas sūdzību pirmo pamatu apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, nospriežot, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neņemot vērā, izvērtējot
BB
pirkšanas piedāvājumus, riskus, kas saistīti ar
Ausfallhaftung
.
Pirmkārt,
Land Burgenland
un Austrijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa sprieduma lietā
Burgenland
154.–158. punktā ir nepamatoti balstījusies uz 1994. gada 14. septembra spriedumu apvienotajās lietās no
C-278/92 līdz C-280/92 Spānija/Komisija (
Recueil
, I-4103. lpp.)
un 2003. gada 28. janvāra spriedumu lietā
C-334/99 Vācija/Komisija (
Recueil
, I-1139. lpp.)
, kuros ir noteikts nošķīrums starp valsts pienākumiem, kura rīkojas kā valsts varas nesēja, un pienākumiem, kas tai ir sabiedrības īpašnieces un akcionāres statusā. Tā kā ar
Ausfallhaftung
tiek paredzēts privāto tiesību atlīdzības galvojums, tad riski, kas ar šo galvojumu ir saistīti, esot
Land Burgenland
kā
BB
īpašniecei un akcionārei. Turklāt attiecīgajā laikā
BB
neesot bijis grūtībās nonācis uzņēmums atšķirībā no apstākļiem, saistībā ar kuriem pasludināts iepriekš minētais spriedums lietā Vācija/Komisija.
Savas replikas ietvaros, kas attiecas vienīgi uz 2012. gada 5. jūnija sprieduma lietā C‑124/10 P Komisija/
EDF
ietekmi uz lietām, saistībā ar kurām iesniegtas pašreizējās apelācijas sūdzības,
Land Burgenland
un Austrijas Republika ir precizējušas, ka no šī sprieduma izriet, ka dalībvalsts nerīkojas kā valsts varas nesēja vienīgi tāpēc, ka tā piešķir resursus, īstenojot valsts varas prerogatīvas. Līdz ar to apstāklis, ka
Land Burgenland
ir uzņēmusies savus pienākumus attiecībā pret
BB
, pieņemot likumu, nevar ietekmēt to, ka šie pienākumi
Land Burgenland
ir tās
BB
akcionāres statusa dēļ. Turklāt, tā kā Komisija nav veikusi visu atbilstošo apstākļu visaptverošu izvērtēšanu, kā tas ir paredzēts iepriekš minētajā spriedumā lietā Komisija/
EDF
, Vispārējā tiesa neesot varējusi uzskatīt, ka
Ausfallhaftung
attiecas uz
Land Burgenland
, kas tiek uzskatīta par valsts varas prerogatīvas īstenotāju.
Otrkārt, Vispārēja tiesa esot nepamatoti neņēmusi vērā 1998. gada 15. septembra spriedumu lietā
T-11/95
BP Chemicals
/Komisija (
Recueil
, II-3235. lpp.)
, kā arī 2012. gada 2. marta spriedumu apvienotajās lietās T‑29/10 un T‑33/10 Nīderlande/Komisija, no kuriem izrietot, ka ir jāņem vērā iepriekš piešķirtais atbalsts, izvērtējot pasākumu no privātā ieguldītāja kritērija skatupunkta, lai attiecīgā gadījumā konstatētu atbalsta pastāvēšanu un intensitāti. Tomēr neesot strīda par to, ka
Ausfallhaftung
bija pastāvošs un likumīgs atbalsts, kas tādēļ bija jāņem vērā.
Treškārt, Savienības tiesību vienotība un saskaņotība pieprasa, lai
Ausfallhaftung
tiktu ņemts vērā. Pirmkārt, būtu nesaskanīgi atzīt
Ausfallhaftung
likumīgumu, kā arī noteikt
Land Burgenland
pienākumu to ierobežot līdz nepieciešamajam minimumam un, otrkārt,
Land Burgenland
aizliegt ņemt vērā ar to saistītos riskus, pārdodot
BB
. Šāda EKL 87. panta 1. punkta interpretācija praksē padarītu publisko uzņēmumu privatizāciju par neiespējamu.
Ceturtkārt, sprieduma lietā
Burgenland
158. punkts esot nesaprotams, jo tajā esot norāde uz “iepriekš aprakstītām īpašībām”, lai pierādītu, ka
Ausfallhaftung
nebija pakļauta parastajiem tirgus apstākļiem. Šāda konstatācija neizrietot ne no vienas šajā spriedumā aprakstītās
Ausfallhaftung
īpašības.
GRAWE
pārmet Vispārējai tiesai, pirmkārt, ka tā ir nepareizi piemērojusi iepriekš minēto spriedumu lietā Spānija/Komisija.
Land Burgenland
esot īstenojusi
Ausfallhaftung
saistībā ar
BB
pienākumiem saimnieciskās darbības ietvaros. Šī atbildība neesot atdalāma no 1928. gadā pieņemtā lēmuma īstenot komerciālu darbību finanšu pakalpojumu jomā.
Ausfallhaftung
funkcija esot bijusi nodot
BB
rīcībā pašu kapitālu, kas esot ekonomiski līdzvērtīgi bankas nodibināšanai personālsabiedrības formā. Tādējādi
Ausfallhaftung
esot pienākums, kuru uzņēmusies
Land Burgenland
kā
BB
īpašniece, līdz ar ko tas esot jāņem vērā, piemērojot privātā pārdevēja kritēriju.
Savā replikā, kas arī attiecas vienīgi uz iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/
EDF
ietekmi uz izskatāmajām lietām,
GRAWE
uzskata, ka no tā izriet, ka priekšrocības sniegšanas veidam, šajā gadījumā likumā formā, nav nekādas ietekmes uz jautājumu, vai to ir piešķīrusi valsts kā valsts varas nesēja vai kā akcionāre. Tā kā Vispārējā tiesa ir pamatojusies uz
Ausfallhaftung
likumīgumu, tā esot piemērojusi kļūdainu kritēriju. Turklāt nekad neesot uzdots jautājums, vai
Land Burgenland
ir uzņēmusies
Ausfallhaftung
kā akcionāre. Šajā ziņā
GRAWE
uzskata, ka nekas neliedz dalībvalstij vienlaicīgi īstenot sociālos mērķus un – kā šajā lietā – rentabilitātes mērķus.
Land Burgenland
saņemot dividendes, kas atbilst atlīdzībai par
Ausfallhaftung
, kas aizvieto pašas līdzekļus.
GRAWE
uzskata, ka, pat ja priekšrocībai ir atbalsta raksturs, tas neliedz, kas tas tiek piešķirts no akcionāra.
Otrkārt, par atšķirībām apstākļos starp izskatāmajām lietām un lietu, kurā pasludināts iepriekš minētais spriedums lietā Vācija/Komisija, kādas šīs atšķirības ir norādījusi
Land Burgenland
un Austrijas Republika,
GRAWE
piebilst, ka Vācijas Federatīvā Republika arī ir ņēmusi vērā vietas sanācijas izmaksas un ka šajā lietā pasākumi bija īstenoti, pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu.
Treškārt,
GRAWE
norāda, ka spriedumā lietā
GRAWE
ir pārkāpts tiesiskās noteiktības princips, kā arī saskanīguma prasība. Tā kā Lēmumā C(2003) 1329, galīgā redakcija, tika konstatēta
Ausfallhaftung
atbilstība Savienības tiesībām, visiem tirgus dalībniekiem arī būtu jāspēj paļauties uz ekonomiskajām sekām, kas ar to ir nesaraujami saistītas. Taču apstrīdētāja lēmumā un spriedumā lietā
GRAWE
esot apšaubīts šis lēmums.
Ceturtkārt, to pašu iemeslu dēļ, kurus izvirzījušas
Land Burgenland
un Austrijas Republika,
GRAWE
uzskata, ka iepriekš minētais spriedums lietā Nīderlande un
ING Groep
/Komisija Vispārējai tiesai liek atzīt nepieciešamību ņemt vērā
Ausfallhaftung
, izvērtējot privātā pārdevēja kritēriju.
Piektkārt,
GRAWE
uzsver, ka
Ausfallhaftung
nelabvēlīgajai ietekmei uz konkurenci nav tāda paša apjoma, atkarībā no tā, vai šim galvojumam ir konkrēts raksturs vai runa ir vienīgi par
Land Burgenland
eventuālo apņemšanos attiecībā pret
BB
. Potenciāliem maksājumiem esot mazāka ietekme uz konkurenci nekā konkrētiem maksājumiem. Tādējādi
Land Burgenland
rīcība, lai izvairītos no
Ausfallhaftung
izmantošanas, esot kalpojusi, lai novērstu konkurences kropļojumus tirgū. Līdz ar to Vispārējās tiesas nostāja kaitējot EKL 87. panta 1. punkta lietderīgajai iedarbībai.
GRAWE
piebilst, ka finanšu krīzes laikā daudzas dalībvalstis ir piešķīrušas kapitālu kredītiestādēm un ka šis valsts kapitāls ir jāaizvieto cik vien ātri iespējams ar privātajiem līdzekļiem, lai aizsargātu konkurenci un atgrieztos parastos tirgus darbības apstākļos. Tomēr apstrīdētais lēmums un spriedums lietā
GRAWE
radot būtiskus šķēršļus šim procesam.
Lai šajā sakarā noslēgtu argumentāciju,
GRAWE
uzsver, ka, ņemot vērā
Ausfallhaftung
,
GRAWE
piedāvājums bija vislabākais.
Komisija apstrīd
Land Burgenland
, Austrijas Republikas un
GRAWE
argumentāciju.
Tiesas vērtējums
Ar savu pirmo argumentu
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
būtībā norāda, ka Vispārējā tiesa saistībā ar
Ausfallhaftung
īpašībām nav ņēmusi vērā ne
Land Burgenland
kā
BB
īpašnieces un akcionāres lomu, ne līdz ar to privātā ieguldītāja kritēriju, kā tas izriet no iepriekš minētajiem spriedumiem lietā Spānija/Komisija un lietā Vācija/Komisija.
Šajā ziņā vispirms ir jānorāda, ka sprieduma lietā
Burgenland
155. un 156. punktā, kā arī sprieduma lietā
GRAWE
128. un 129. punktā Vispārējā tiesa ir pareizi atgādinājusi šo jēdzienu, kā tas izriet no Tiesas judikatūras saistībā ar minēto kritēriju.
Turpinājumā sprieduma lietā
Burgenland
157. punktā un sprieduma lietā
GRAWE
130. punktā Vispārējā tiesa saskaņā ar šo judikatūru ir uzskatījusi, ka privātā ieguldītāja kritērija piemērošanas ietvaros ir jānoskaidro, vai attiecīgie pasākumi ir tādi, kurus šāds ieguldītājs, kas paredz vairāk vai mazāk ilgtermiņā gūt peļņu, būtu varējis piešķirt.
Visbeidzot, sprieduma lietā
Burgenland
158. punktā un sprieduma lietā
GRAWE
131. punktā Vispārējā tiesa faktu neatkarīgā vērtējumā ir konstatējusi, ka
Ausfallhaftung
, ņemot vērā tā īpašības, netiktu piešķirts parastos tirgus apstākļos.
Šajos apstākļos sprieduma lietā
Burgenland
158. un 159. punktā, kā arī sprieduma lietā
GRAWE
131. punktā Vispārējā tiesa pamatoti secināja, ka
Ausfallhaftung
nevar tikt ņemts vērā, izvērtējot Austrijas iestāžu rīcību no privātā pārdevēja skatupunkta, un ka līdz ar to Komisijai nevar pārmest to, ka tā nav uzskatījusi
Ausfallhaftung
par atbilstīgu, izvērtējot piedāvājumus, kurus attiecīgi iesnieguši konsorcijs un
GRAWE
.
Turklāt saistībā ar iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/
EDF
ietekmi ir jānorāda, ka šis spriedums attiecas vienīgi uz privātā ieguldītāja kritērija piemērojamību šīs lietas apstākļos, kuru Komisija ir noraidījusi ar lēmumu, par kuru ir runa lietā, kurā pasludināts minētais spriedums, nevis uz šī paša kritērija
in concreto
piemērošanu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 75. punkts). Tomēr šajās lietās nav strīda par to, ka Komisija ir piemērojusi privātā pārdevēja kritēriju un
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
patiešām apstrīd Vispārējās tiesas apstiprinājumu tam, kā Komisija ir piemērojusi šo kritēriju.
Saistībā ar šī kritērija piemērošanu ar iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
ir apstiprināta judikatūra, kas konkrēti izriet no iepriekš minētajiem spriedumiem lietā Spānija/Komisija un lietā Vācija/Komisija, saskaņā ar kuriem, lai noteiktu, vai šo pašu pasākumu būtu īstenojis privātais pārdevējs parastos tirgus apstākļos situācijā, kas ir tik līdzīga valsts situācijai, cik vien iespējams, ir jāņem vērā vienīgi peļņa un pienākumi, kas saistīti ar valsts situāciju akcionāres statusā, neņemot vērā tos, kas saistīti ar tās kā valsts varas nesējas statusu (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 79. punkts).
Ar iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
Tiesa turklāt ir precizējusi, ka šajā vērtējumā priekšrocības piešķiršanas formai un valsts atbalsta līdzekļu raksturam nav nozīmes, ja attiecīgā dalībvalsts ir piešķīrusi šo priekšrocību kā attiecīgā uzņēmuma akcionāre (skat. spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 91. un 92. punkts).
Saistībā ar šajā ziņā veikto Vispārējās tiesas vērtējumu no sprieduma lietā
Burgenland
un sprieduma lietā
GRAWE
izriet, ka Vispārējā tiesa nav noraidījusi
Land Burgenland
, Austrijas Republikas un
GRAWE
pretenzijas, pamatojoties uz
Ausfallhaftung
izcelsmi no likuma, pretēji to apgalvotajam. Vispārējā tiesa ir izvērtējusi, vai
Ausfallhaftung
ir jāņem vērā, piemērojot privātā pārdevēja kritēriju, un ir konstatējusi, ka privātais pārdevējs nebūtu uzņēmies šādu galvojumu.
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
neizvirza nevienu argumentu, kas var atspēkot minēto konstatāciju, bet pašas norāda, ka
Ausfallhaftung
ir valsts atbalsts, kā to turklāt konstatējusi Komisija Lēmumā C(2003) 1329, galīgā redakcija.
Šajos apstākļos, un tā kā ar atbalsta piešķiršanu dalībvalsts pēc definīcijas tiecas sasniegt citus mērķus, kas neietver tai piederošam uzņēmumam piešķirto līdzekļu rentabilitāti, ir jāuzskata, ka šos līdzekļus dalībvalsts principā ir piešķīrusi, īstenojot valsts varas prerogatīvas.
Ciktāl
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
apgalvo, ka ar
Ausfallhaftung Land Burgenland
īstenoja tomēr rentabilitātes mērķus vai vismaz paredzēja šādus mērķus, ir jāatgādina, ka, ja dalībvalsts izvirza tādu kritēriju kā privātā pārdevēja kritērijs, tai šaubu gadījumā ir nepārprotami, un pamatojoties uz objektīviem un pārbaudāmiem apstākļiem, jāpierāda, ka īstenotais pasākums izriet no tās akcionāres statusa (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 82. punkts).
Šiem pierādījumiem ir skaidri jāapliecina, ka attiecīgā dalībvalsts pirms vai vienlaikus ar ekonomiskās priekšrocības piešķiršanu ir pieņēmusi lēmumu ar faktiski īstenoto pasākumu veikt ieguldījumu kontrolētajā valsts uzņēmumā (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/
EDF
, 83. punkts).
Šajā ziņā tostarp var tikt prasīti pierādījumi, kas apliecina, ka šis lēmums ir pamatots ar ekonomiskiem vērtējumiem, kas ir salīdzināmi ar tiem, ko konkrētās lietas apstākļos pirms minētā ieguldījuma veikšanas būtu licis izstrādāt saprātīgs privāts pārdevējs, kurš ir iespējami vistuvākā situācijā tai, kādā ir minētā dalībvalsts, lai noskaidrotu šāda ieguldījuma ienesīgumu nākotnē (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 84. punkts).
Vienīgi ja attiecīgā dalībvalsts Komisijai iesniedz prasītā rakstura pierādījumus, šai pēdējai ir jāveic visaptverošs novērtējums, ņemot vērā ne tikai šīs dalībvalsts iesniegtos pierādījumus, bet arī visus citus pierādījumus, kas ir būtiski lietā, tai ļaujot noteikt, vai attiecīgais pasākums ir minētās dalībvalsts kompetencē akcionāres statusā vai valsts varas nesējas statusā (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/
EDF
, 86. punkts).
Tomēr ne administratīvajā procesā, ne Vispārējā tiesā,
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
nav iesniegušas pierādījumus par to, ka
Ausfallhaftung
ieviešana un uzturēšana ir pamatota ar ekonomiska rakstura vērtējumiem, ko
Land Burgenland
veikusi, lai noteiktu tā rentabilitāti. No tā izriet, ka Komisijai nebija jāveic šāds visaptverošs vērtējums saistībā ar
Ausfallhaftung
un ka spriedumā lietā
Burgenland
un spriedumā lietā
GRAWE
nav pieļautas kļūdas šajā sakarā.
Saistībā ar argumentu, saskaņā ar kuru Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā iepriekš minēto spriedumu lietā
BP Chemicals
/Komisija, kā arī spriedumu lietā Nīderlande un
ING Groep
/Komisija, uz kuriem norāda
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
, ir jāuzsver, ka, tā kā juridiskie un faktiskie apstākļi lietās, kurās ir pasludināti minētie spriedumi, būtiski atšķiras no tiem, kuros ir radušies izskatāmie strīdi, šie spriedumi nav būtiski šajā lietā.
Visbeidzot, ir tikai jānorāda, ka sprieduma lietā
Burgenland
158. punkts ir jāapskata tostarp kopsakarā ar šī paša sprieduma 2., 3. un 149. punktu, kas ļauj saprast 158. punkta apjomu.
No tā izriet, ka, noraidot
Land Burgenland
, Austrijas Republikas un
GRAWE
argumentus, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi ne kļūdu tiesību piemērošanā, ko tai tās pārmet, ne pārkāpusi Savienības tiesību vienotību un saskanību, ne arī tiesiskās noteiktības principu vai ar to saistītos tās pienākumus norādīt pamatojumu.
Līdz ar to
Land Burgenland
apelācijas sūdzības otrais pamats un Austrijas Republikas un
GRAWE
apelācijas sūdzību pirmie pamati ir jānoraida kā nepamatoti.
Par apelācijas sūdzību pamatiem par
FMA
procedūras paredzamā iznākuma un ilguma ietekmi uz konsorcija un
GRAWE
piedāvājumu izvērtēšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Land Burgenland
ar savas apelācijas sūdzības ceturto pamatu un Austrijas Republika ar savas apelācijas sūdzības otro pamatu norāda, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, konstatējot sprieduma lietā
Burgenland
106.–140. punktā, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, secinot, ka ne neskaidrais ilgums, ne procedūras
FMA
iespējami lielāks ilgums pārdošanas konsorcijam gadījumā neattaisnoja
BB
pārdošanu
GRAWE
.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa sprieduma lietā
Burgenland
119. un 120. punktā ir nepamatoti uzskatījusi, ka
Land Burgenland
un Austrijas Republikas norādītajiem apstākļiem, lai pierādītu, ka
BB
pārdošana konsorcijam, iespējams, netiktu atļauta, nav nozīmes atļaujas procedūras veiksmīga iznākuma iespēju novērtēšanā, jo neesot ticis norādīts, vai un kādā mērā
FMA
būtu šos apstākļus ņēmusi vērā. Gan Komisija, gan Vispārējā tiesa esot detalizēti zinājušas atļaujas kritērijus, ko piemēro
FMA
, un
Land Burgenland
, kā arī Austrijas Republika esot detalizēti precizējušas aspektus, kas rada būtiskas šaubas par to, vai šādu pārdošanu
FMA
atļautu. Tādēļ Vispārējā tiesa esot izvērtējusi to argumentāciju acīmredzami kļūdaini un bez pārbaudāma pamatojuma.
Ciktāl sprieduma lietā
Burgenland
121. punktā Vispārēja tiesa apstiprina, ka minētā sprieduma 119. punktā norādītie apstākļi ir vienīgi “bažas par
BB
komerciālo nākotni”, kas nav noteicoši privātajam pārdevējam, tā esot pieļāvusi kļūdu, jo šos apstākļus
FMA
būtu ņēmusi vērā atļaujas procedūrā un līdz ar to tos būtu ņēmis vērā privātais pārdevējs. Ņemot vērā prognozēšanas apmēru, ko Vispārējā tiesa esot tieši atzinusi
Land Burgenland
sprieduma lietā
Burgenland
136. punktā,
Land Burgenland
varēja uzskatīt, ka pārdošanu konsorcijam, iespējams, būtu aizliegusi
FMA
. Šajā ziņā 50 % iespējamība esot vienīgi apstākļa vienkāršota izpausme, kurš izriet no neformāliem kontaktiem ar
FMA
, ka pārdošana
GRAWE
tiktu atļauta, taču pārdošanas gadījumā konsorcijam procedūras iznākums ir “pilnībā atvērts”.
Otrkārt,
Land Burgenland
un Austrijas Republika prioritāri apgalvo, ka, ņemot vērā iepriekš minēto, Vispārējās tiesas apsvērumi, kas ietverti sprieduma lietā
Burgenland
132. punktā saistībā ar
BB
pārdošanas steidzamību, vairs nav atbilstīgi. Pakārtoti tās norāda, ka Vispārējās tiesas apsvērumi ir balstīti uz EKL 87. panta 1. punkta kļūdainu interpretāciju, jo pēc diviem neveiksmīgiem un laika un naudas ziņā dārgiem
BB
privatizācijas mēģinājumiem, un ņemot vērā gan
GRAWE
piedāvājuma termiņa izbeigšanos
FMA
atļaujas procedūras laikā, gan potenciālo
FMA
aizliegumu pārdot
BB
konsorcijam, privātais pārdevējs nebūtu uzņēmies riskēt ar neveiksmi trešajā privatizācijas mēģinājumā un tādēļ nebūtu pārdevis
BB
konsorcijam. Turklāt pretēji Vispārējās tiesa konstatējam 132. punktā
Land Burgenland
un Austrijas Republika esot iesniegušas virkni pierādījumu, ka procedūras
FMA
paildzināšanās dēļ
BB
privatizācija tiktu apdraudēta. Līdz ar to Vispārējā tiesa esot nepilnīgi izvērtējusi faktus un neesot pareizi pamatojusi spriedumu lietā
Burgenland
.
Treškārt,
Land Burgenland
un Austrijas Republika uzskata, ka Vispārējā tiesa ir nepamatoti attiecinājusi tās veikto pārbaudi vienīgi uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā identificēšanu. Saskaņā ar Tiesas judikatūru un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu Vispārējai tiesai būtu bijusi jāveic detalizēta pārbaude.
Komisija apstrīd
Land Burgenland
un Austrijas Republikas argumentāciju. Konkrētāk, tā vispirms norāda, ka tās ar saviem pamatiem nepārmet Vispārējai tiesai faktu sagrozīšanu, un līdz ar to tā uzskata, ka to iebildumi nav efektīvi.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ir jākonstatē, ka jautājums, kādā mērā pierādījumi, kas iesniegti administratīvajā procedūrā, pierāda saistībā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem iespējamību, ka
FMA
aizliegtu
BB
pārdošanu konsorcijam, ietilpst Vispārējās tiesas veiktajā neatkarīgajā faktu vērtējumā. Tas ir tāpat saistībā ar procedūras
FMA
ilguma ietekmi uz
BB
privatizācijas perspektīvām.
Līdz ar to, tā kā šajā sakarā nav apgalvota nekāda pierādījumu sagrozīšana, minētie
Land Burgenland
un Austrijas Republikas apgalvojumi nav pieņemami (šajā ziņā skat. 2006. gada 18. maija spriedumu lietā
C-397/03 P
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, Krājums, I-4429. lpp.
, 85. punkts, kā arī 2011. gada 29. marta spriedumu lietā
C-352/09
ThyssenKrupp Nirosta
/Komisija, Krājums, I-2359. lpp.
, 180. punkts).
Otrkārt, ciktāl
Land Burgenland
un Austrijas Republika apgalvo, ka, ņemot vērā Vispārējā tiesā norādītos pierādījumus, minētā tiesa ir nepamatoti noraidījusi sprieduma lietā
Burgenland
120. un 121. punktā norāžu, kas izklāstītas tā 119. punktā, atbilstīgumu, no Vispārējā tiesā iesniegtajiem pierādījumiem noteikti izriet pretēji Vispārējās tiesas konstatētajam sprieduma lietā
Burgenland
120. un 121. punktā, ka
FMA
būtu ņēmusi vērā konsorcija biznesa plānu. Tomēr no tā neizriet, ka sprieduma lietā
Burgenland
119. punktā minētās norādes, kas nav tās, kuras attiecas uz šo biznesa plānu,
FMA
būtu ņēmusi vērā.
Turklāt ir jānorāda, ka dažādo norāžu, ko ņem vērā
FMA
, izsvēršanas kritēriji neizriet no šiem pierādījumiem, līdz ar ko neviens apstāklis neļauj secināt, kādā mērā biznesa plāns būtu noteicošs
FMA
veicamā vērtējuma ietvaros.
Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka apgalvotā pierādījumu sagrozīšana sprieduma lietā
Burgenland
120. un 121. punktā nav pierādīta, jo tā acīmredzamā veidā neizriet no lietas materiāliem (šajā ziņā skat. 2011. gada 27. oktobra spriedumu lietā
C-47/10 P Austrija/
Scheucher-Fleisch
u.c., Krājums, I-10707. lpp.
, 59. punkts un tajā minētā judikatūra).
Treškārt, Komisijas veiktais vērtējums par to, vai noteiktie pasākumi var tikt kvalificēti par valsts atbalstu, jo valsts iestādes neesot rīkojušās tādā pašā veidā kā privātais pārdevējs, ietver sarežģītu ekonomisku vērtējumu (šajā ziņā skat. 2007. gada 22. novembra spriedumu lietā
C-525/04 P Spānija/
Lenzig
, Krājums, I-9947. lpp.
, 59. punkts, un 2013. gada 24. janvāra spriedumu lietā C‑73/11 P
Frucona Košice
/Komisija, 74. punkts).
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka pārbaudes ietvaros, ko Savienības tiesa īsteno attiecībā uz Komisijas veiktajiem sarežģītajiem ekonomiskajiem vērtējumiem valsts atbalsta jomā, Savienības tiesai nav jāaizstāj Komisijas veiktais ekonomiskais vērtējums ar savējo (šajā ziņā skat. 2010. gada 2. septembra spriedumu lietā
C-290/07 P Komisija/
Scott
, Krājums, I-7763. lpp.
, 64. un 66. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā
Frucona Košice
/Komisija, 75. punkts).
Tomēr Savienības tiesai tostarp ir jāpārbauda ne vien izvirzīto pierādījumu saturiskā pareizība, ticamība un konsekvence, bet arī tas, vai šī informācija aptver visu to atbilstošo informāciju, kāda ir jāņem vērā, lai novērtētu sarežģītu situāciju, un vai šī informācija pamato no tās izrietošos secinājumus (2005. gada 15. februāra spriedums lietā
C-12/03 P Komisija/
Tetra Laval
, Krājums, I-987. lpp.
, 39. punkts; iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/
Scott
, 65. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Frucona Košice
/Komisija, 76. punkts).
Tā kā šajā lietā Komisija tika veikusi sarežģītu ekonomisku vērtējumu saskaņā ar šī sprieduma 77. punktā atgādināto, pārbaude, kas Vispārējai tiesai bija jāveic, attiecās vienīgi uz iepriekšējā punktā atgādināto. Tomēr ir jākonstatē, ka pārbaude, ko Vispārējā tiesa veikusi sprieduma lietā
Burgenland
109. un nākamajos punktos, atbilst tās veicamās pārbaudes prasībām, pretēji tam, ko apgalvo
Land Burgenland
un Austrijas Republika.
Ceturtkārt, saistībā ar apgalvoto pienākumu norādīt pamatojumu neizpildi, ko
Land Burgenland
un Austrijas Republika pārmet Vispārējai tiesai, no iepriekš minētā, kā arī no sprieduma lietā
Burgenland
132. punkta vienkāršas izlasīšanas izriet, ka Vispārējās tiesas argumentācija minētā sprieduma 120., 121. un 132. punktā ļauj prasītājām gan uzzināt iemeslus, kādēļ Vispārējā tiesa ir noraidījusi to argumentāciju, gan sniedz Tiesai pietiekamus elementus pārbaudes veikšanai apelācijā, līdz ar ko minētā argumentācija atbilst Tiesas pastāvīgajai judikatūrai attiecīgajā jomā (šajā ziņā it īpaši skat. 2011. gada 21. decembra spriedumu lietā C‑320/09 P
A2A
/Komisija, 97. punkts).
No tā izriet, ka
Land Burgenland
apelācijas sūdzības ceturtais pamats un Austrijas Republikas apelācijas sūdzības otrais pamats ir jānoraida kā daļēji nepieņemami un kā daļēji nepamatoti.
Par apelācijas sūdzības pamatiem saistībā ar konsorcija piedāvājuma noteicošo raksturu un
BB
tirgus cenas noteikšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Land Burgenland
ar savas apelācijas sūdzības trešo pamatu apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu sprieduma lietā
Burgenland
69.–73. punktā un 87.–91. punktā, nospriežot, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, nosakot
BB
tirgus vērtību, pamatojoties uz konsorcija piedāvājumu, neņemot vērā tās rīcībā esošās neatkarīgās ekspertīzes un nenosakot citu ekspertīzi.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nosakot
BB
tirgus cenu, vienīgi pamatojoties uz konsorcija piedāvājumu.
Land Burgenland
uzskata, ka no judikatūras izriet, ka ir citas metodes, kas atspoguļo pārdodamā objekta reālo tirgus vērtību. Iesniegtie piedāvājumi nav visos gadījumos labākais aptuvenais šo cenu aplēsums; Vispārējai tiesai būtu bijis jāpārbauda, vai tā tas bija šī piedāvājuma gadījumā. Taču Vispārējā tiesa neesot veikusi šādu pārbaudi spriedumā lietā
Burgenland
, kurā esot vienīgi citēts apstrīdētais lēmums.
Otrkārt,
Land Burgenland
uzskata, ka Vispārējā tiesa ir sagrozījusi apstrīdēto lēmumu, kurā esot konstatēts, ka uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu procedūrā bija pieļauti pārkāpumi, jo bija prettiesisks nosacījums izvairīties no
Ausfallhaftung
izmantošanas, un ka tā ir nonākusi sev pretrunā, vienlaicīgi uzskatot, ka uzaicinājumu iesniegt piedāvājumu procedūra bija nelikumīga minētā nelikumīgā nosacījuma dēļ un ka tā bija beznosacījuma. Minētajā procedūrā pieļautais pārkāpums esot ietekmējis konsorcija piedāvājumu.
Treškārt, Vispārējā tiesa esot kļūdaini izvērtējusi
Land Burgenland
argumentāciju un esot atturējusies izvērtēt faktus, sprieduma lietā
Burgenland
90. punktā konstatējot, ka uzaicinājumā iesniegt piedāvājumu pieļautais pārkāpums nav ietekmējis piedāvājumu summu. Vispārējā tiesa esot vienīgi norādījusi uz apstrīdēto lēmumu, pati neveicot pārbaudi, it īpaši nepārbaudot, vai Komisija ir ņēmusi vērā visus atbilstošos apstākļus. Tomēr Komisija pati ir vienīgi konstatējusi, ka šie apstākļi nav izraisījuši kropļojumus, kas samazina piedāvājumu apmēru, bet tā neesot izvērtējusi, vai šie apstākļi nav izraisījuši kropļojumu, kas palielina piedāvājumu apmēru.
Land Burgenland
pirmajā instancē esot uzsvērusi, ka konsorcija piedāvājums bija par 200 % lielāks par
BB
vērtību un tādējādi tas bija neticams.
Ceturtkārt, ja sprieduma lietā
Burgenland
89. punktam ir jānozīmē, ka konsorcija piedāvājums bija jāņem vērā, neraugoties uz tā pārmērību, kas neatspoguļo
BB
tirgus cenu, Vispārējā tiesa esot nonākusi pie pretrunīgiem secinājumiem. Esot nesaskanīgi ņemt vērā kropļojumus, kas samazina piedāvājumu apmēru, bet nevis tos, kas palielina, lai gan tie izriet no vieniem un tiem pašiem secinājumiem.
Piektkārt, ar apsvērumiem, kas izklāstīti minētajā 89. punktā, tiekot pārkāpts vienlīdzības attieksmes pret valsts īpašumu un privātīpašumu princips, kas paredzēts LESD 345. pantā. Komisijas konstatētie trūkumi esot bijuši balstīti uz apstākli par nepieciešamību izvairīties no
Ausfallhaftung
izmantošanas. Tā kā
Land Burgenland
nevarēja ņemt vērā, pēc Komisijas un Vispārējās tiesas domām, riskus, kas izriet no
Ausfallhaftung
, tai bija obligāti jāspēj neņemt vērā konsorcija piedāvājuma palielināšanu, kas saistīts ar šiem riskiem un kas esot padarījis šo piedāvājumu par pārmērīgu. Izslēdzot šo elementu, Vispārēja tiesa esot radījusi
Land Burgenland
nelabvēlīgāku situāciju salīdzinājumā ar privātajiem pārdevējiem.
GRAWE
ar savas apelācijas sūdzības otro pamatu arī uzskata, ka uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras rezultāti ir tirgus cenas pienācīga norāde, vienīgi ja uzaicinājums iesniegt piedāvājumu ir atklāts, pārskatāmas un beznosacījuma. Pēc Komisijas un Vispārējās tiesas domām, šī galvenā prasība netika izpildīta
BB
privatizācijas gaitā nosacījuma par izvairīšanos no
Ausfallhaftung
izmantošanas dēļ. Turklāt šis apstāklis esot izraisījis kropļojumu, kas radījis konsorcija piedāvājuma palielināšanos, kā arī
GRAWE
to ir noraidījusi Vispārējā tiesā. Tomēr Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi šo argumentāciju, bet vienīgi citējusi Komisijas nostāju, nepārbaudot Komisijas analīzes pareizumu; Komisija arī neesot izvērtējusi, vai pastāvēja kropļojums, kas palielina konsorcija piedāvājumu.
GRAWE
uzsver pretēji Komisijas apgalvotajam Vispārējā tiesā, ka
BB
tirgus cenas kropļojums uz augšu esot atbilstošs, jo, piemērojot privātā ieguldītāja kritēriju, tirgus cena atbilstu visaugstākajai cenai, ko privātais ieguldītājs parastos konkurences apstākļos būtu gatavs maksāt. Tādēļ Vispārējai tiesai būtu bijis jānospriež, ka, īstenojot pienākumu rūpīgi un objektīvi izvērtēt lietu, Komisijai būtu bijis jāizmanto citas metodes tirgus cenas noteikšanai.
Komisija apstrīd
Land Burgenland
un
GRAWE
argumentāciju.
Tiesas vērtējums
No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka tirgus cena ir visaugstākā cena, ko privātais ieguldītājs parastos konkurences apstākļos ir gatavs maksāt par sabiedrību tās situācijā (skat. 2001. gada 20. septembra spriedumu lietā
C-390/98
Banks
,
Recueil
, I-6117. lpp.
77. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā
C-277/00 Vācija/Komisija,
Recueil
, I-3925. lpp.
, 80. punkts).
Lai pārbaudītu tirgus cenu, valsts tiesības var tostarp ņemt vērā sabiedrības īpašumtiesību nodošanā izmantoto formu, piemēram, atklātu konkursu, kas tiek uzskatīts par tādu, kurš nodrošina, ka pārdošana ir notikusi tirgus apstākļos, vai ekspertīzi, kas, iespējams, veikta īpašumtiesību nodošanas sakarā (šajā ziņā skat. 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā
C-214/07 Komisija/Francija, Krājums, I-8357. lpp.
, 59. un 60. punkts).
No tā izriet, ka sprieduma lietā
Burgenland
70. un 87. punktā, kā arī sprieduma lietā
GRAWE
77. punktā Vispārējā tiesa ir uzskatījusi, ka, ja valsts iestāde ir paredzējusi pārdot tai piederošu uzņēmumu, tam izmantojot atklātu, pārskatāmu un beznosacījuma uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūru, var pieņemt, ka tirgus cena atbilst visaugstākajai piedāvātajai cenai, turklāt, pirmkārt, ir jākonstatē, vai šis piedāvājums ir saistošs un ticams un, otrkārt, vai nav pamata ņemt vērā citus faktorus, nevis vien tirgus cenu.
Šādos apstākļos Komisijai nevar tikt noteikts pienākums izmantot tādus citus līdzekļus tirgus cenas pārbaudei kā neatkarīgas ekspertīzes.
Vispārējā tiesa sprieduma lietā
Burgenland
90. punktā un sprieduma lietā
GRAWE
81. punktā arī ir pareizi nospriedusi, ka visaugstākais piedāvājums, kas iesniegts konkursa procedūrā, kuras nelikumību ir izraisījuši nelikumīgi nosacījumi, tomēr var atbilst tirgus vērtībai, ja uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu trūkumi nav ietekmējuši piedāvājuma apmēru, izraisot tā samazināšanos.
Šajā gadījumā, pirmkārt, Komisija, veicot jautājuma, vai
Land Burgenland
ir rīkojusies kā privātais pārdevējs, sarežģītu ekonomisku vērtējumu, ir izvērtējusi, vai konstatētajiem uzaicinājuma iesniegt piedāvājumu procedūras trūkumiem bija ietekme uz šīs procedūras rezultātu, un, tostarp pamatojoties uz konsorcija apsvērumiem, saskaņā ar kuriem tā uzskatīja, ka apstrīdētie nelikumīgie nosacījumi nav piemērojami nākotnē, ir norādījusi, ka šie trūkumi nav izraisījuši visaugstākā piedāvājuma apmēra samazināšanos.
Otrkārt, tā kā
Land Burgenland
un
GRAWE
nav izvirzījušas nevienu argumentu Vispārējā tiesā, lai pierādītu, ka šis Komisijas vērtējums ir kļūdains, Komisijai nevar pārmest, ka tā ir veikusi konstatācijas, pašai neveicot pārbaudes.
Ciktāl
Land Burgenland
un
GRAWE
apgalvo, ka Komisija nav izvērtējusi visaugstākā piedāvājuma apmēra kropļojumu uz augšu un ka Vispārējā tiesa nav kritizējusi šo bezdarbību, ir tikai jānorāda, ka Vispārējā tiesa sprieduma lietā
Burgenland
89. punktā ir pamatoti nospriedusi, ka tirgus ekonomikā privātais pārdevējs principā izvēlēsies visaugstāko pirkuma piedāvājumu, ja tam ir saistību raksturs un ja tas ir ticams, neatkarīgi no iemesliem, kādēļ potenciālais pircējs ir iesniedzis šo piedāvājumu, un ka līdz ar to apgalvojums, saskaņā ar kuru konsorcija iesniegtā piedāvājuma apmērs esot pārmērīgs, ir jānoraida.
No iepriekš minētā izriet, ka
Land Burgenland
apelācijas sūdzības trešais pamats un
GRAWE
apelācijas sūdzības otrais pamats ir jānoraida kā nepamatoti.
Par apelācijas sūdzības pamatiem saistībā ar privileģētajām emisijām EUR 320 miljonu apmērā
Lietas dalībnieku argumenti
Land Burgenland
ar savas apelācijas sūdzības pirmo pamatu apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi tās tiesības tikt uzklausītai, jo minētā tiesa nav izvērtējusi tās argumentāciju, saskaņā ar kuru Komisijai būtu bijis apstrīdētā lēmuma 171. punktā jāņem vērā ne tikai priekšrocības, kas izriet no “papildu” vērtspapīru emisijas EUR 380 miljonu apmērā, bet arī tās, kas ir saistītas ar obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā. Turklāt
Land Burgenland
apgalvo, ka tā esot vērsusi Vispārējās tiesas uzmanību uz šo argumentāciju savos apsvērumos par ziņojumu tiesas sēdē, jo šī argumentācija neesot bijusi tajā iekļauta.
Tā kā priekšrocību, kas saistītas ar obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā attiecīgi konsorcijam un
GRAWE
, ņemšana vērā izraisītu to, ka izzustu jebkāds atbalsta elements
BB
pārdošanā
GRAWE
, šī argumenta izvērtēšanai būtu bijis jāizraisa apstrīdētā lēmuma atcelšana. Atkarībā no to atšķirības kvalifikācijā un tādēļ to atšķirības riska klasēs konsorcijs minētās obligāciju emisijas dēļ būtu ieguvis refinansēšanas priekšrocību vismaz EUR 43,5 miljonu apmērā, lai gan šī priekšrocība
GRAWE
būtu bijusi vienīgi no EUR 3,52 līdz 8,32 miljoniem.
Land Burgenland
precizē, ka sprieduma lietā
Burgenland
171. un 172. punkts nevar tikt uzskatīti par tādiem, kuros ir ietverts minētās argumentācijas vērtējums, jo šajos punktos tā nav apskatīta un turklāt 171. punktā nav sniegts pamatojums.
Land Burgenland
piebilst, ka sprieduma lietā
Burgenland
168.–172. punktā Vispārējās tiesas vērtējums par pārējo tās argumentāciju saistībā ar apelācijas sūdzības astoto pamatu ir balstīts uz nepietiekamu pamatojumu un juridisku vērtējumu, tās iesniegto pierādījumu neņemšanu vērā, pretrunu ar konstatācijām, kas izklāstītas apstrīdētā lēmuma 148. punktā un to, ka nav pārbaudīts, vai tas ir pamatots, ņemot vērā visus atbilstošos pierādījumus.
GRAWE
ar savas apelācijas sūdzības trešo pamatu apgalvo, ka tā pirmajā instancē ir norādījusi, ka atkarībā no atšķirībām klasifikācijā un tādējādi risku klasē, kurā tā un konsorcijs ietilpst, minētais konsorcijs obligāciju emisijas EUR 320 miljonu apmērā dēļ ir guvis refinansēšanas priekšrocību EUR 42,5 apmērā, taču priekšrocība, ko
GRAWE
guvusi no visu obligāciju emisijas EUR 700 apmērā, ir vienīgi EUR 1,6 miljoni, līdz ar ko abu konkurentu piedāvātā pirkšanas cena būtu bijusi jākoriģē EUR 40,8 miljonu apmērā par labu
GRAWE
. Tomēr spriedumā lietā
GRAWE
Vispārējā tiesa neesot izvērtējusi šo argumentāciju.
GRAWE
uzskata, ka šo bezdarbību nevarot attaisnot ar to, ka par obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā zināja konsorcijs un
GRAWE
, līdz ar ko tie varēja to ņemt vērā savos attiecīgajos piedāvājumos. Tā kā Komisija un Vispārējā tiesa uzskatīja, ka priekšrocības, kas izriet no
Ausfallhaftung
, nevar tikt ņemtas vērā privātā ieguldītāja kritērija ietvaros, tās tādēļ būtu bijis jāizvērtē atsevišķi, lai saglabātu argumentācijas saskanīgumu.
Komisija uzskata, ka
Land Burgenland
un
GRAWE
argumentācija nav pieņemama, jo ne Vispārējā tiesā iesniegtajā
Land Burgenland
prasības pieteikumā, ne
GRAWE
prasības pieteikumā nav atcelšanas pamata saistībā ar privileģētās emisijas izvērtēšanu EUR 320 miljonu apmērā. Tādējādi apsvērumi, kas izklāstīti par ziņojumu tiesas sēdē, esot vērsti uz jauna pamata iesniegšanu, kurš neesot pieņemams.
Pakārtoti, šī iestāde apgalvo, ka minētā argumentācija nav pamatota.
Katrā ziņā Vispārējās tiesas vērtējums par
Land Burgenland
un
GRAWE
argumentāciju neesot varējis izraisīt sprieduma lietā
Burgenland
un sprieduma lietā
GRAWE
rezolutīvās daļas grozīšanu. Tā kā par obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā bija zināms konsorcijam un
GRAWE
, tie to būtu varējuši ņemt vērā savus attiecīgajos piedāvājumos.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, no lietas materiāliem lietā, kurā tika pasludināts spriedums lietā
Burgenland
, izriet, ka, lai gan
Land Burgenland
argumentācija saistībā ar obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā nav ietverta prasības pieteikumā kā tās celtās prasības astotā pamata atsevišķa daļa, tā tomēr ir izklāstīta šajā pamatā. Pēc
Land Burgenland
sniegtajiem precizējumiem par ziņojumu tiesas sēdē par šīs argumentācijas esamību un apjomu, kura jau bija izklāstīta prasības pieteikumā, nevar būt šaubu. Tādēļ pretēji Komisijas apgalvotajam šie precizējumi nevar tikt uzskatīti par jaunu pamatu, kas neesot pieņemams.
Turklāt no lietas materiāliem lietā, kurā tika pasludināts spriedums lietā
GRAWE
, izriet, ka minētā argumentācija bija pietiekami skaidri izklāstīta
GRAWE
prasībā.
No tā izriet, ka Vispārējai tiesai būtu bijusi jāizvērtē šī argumentācija gan spriedumā lietā
Burgenland
, gan spriedumā lietā
GRAWE
. Tomēr pretēji Komisijas apgalvotajam no sprieduma lietā
Burgenland
un sprieduma lietā
GRAWE
neizriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi šādu vērtējumu.
Šajā lietā tādēļ ir jāizvērtē minētā argumentācija, ko
Land Burgenland
un
GRAWE
būtībā ir attiecīgi izklāstījušas savu apelācijas sūdzību pirmajā un trešajā pamatā.
Šajā ziņā ir tikai jāatgādina, ka šī sprieduma 99. punktā ir konstatēts, ka Vispārējā tiesa ir pamatoti uzskatījusi, ka tirgus ekonomikā privātais pārdevējs principā izvēlēsies augstāko pirkšanas piedāvājumu, ja tam ir saistību raksturs un tas ir ticams, neatkarīgi no iemesliem, kādēļ šis potenciālais pircējs ir sniedzis šādu piedāvājumu. No šāda privātā pārdevēja perspektīvas iemesli, kādēļ noteikts pretendents ir iesniedzis piedāvājumu par noteiktu summu, nav noteicoši.
Šajā lietā nav strīda par to, ka par obligāciju emisiju EUR 320 miljonu apmērā zināja gan konsorcijs, gan
GRAWE
un ka līdz ar to tie ir to ņēmuši vērā savos attiecīgajos piedāvājumos. Tā kā, ņemot vērā iepriekšējā punktā atgādināto, nav jāizvērtē iemesli, kādēļ potenciālais pircējs ir iesniedzis augstāku piedāvājumu, no tā izriet, ka katrā ziņā argumentācija saistībā šādu obligāciju emisiju nevar tikt pieņemta.
Konkrētāk, kā to pamatoti norāda Komisija, tā kā visi valsts uzņēmuma privatizācijas nosacījumi var ietvert noteiktas priekšrocības un nelabvēlīgus faktorus katram no dažādajiem pretendentiem, analīze, uz kuru norāda
Land Burgenland
un
GRAWE
, šajā lietā nevar attiekties vienīgi uz obligāciju emisijas EUR 320 miljonu apmērā sekām, bet tai arī ir, piemēram, jāattiecas uz nodokļu priekšrocībām, kas varēja būt atsevišķiem pretendentiem no
BB
zaudējumu fiskālās pārnešanas. Taču Komisijai nav jāveic šāda detalizēta un diferencēta analīze par katru pretendentu.
Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ja uzņēmums tiek nopirkts par augstāku cenu nekā cena, kuru būtu gatavs maksāt privātais ieguldītājs parastos konkurences apstākļos par sabiedrību tās esošajā situācijā, tā ir jāizvērtē, visos gadījumos ņemot vērā tirgus cenu, un pircējs nevar tikt uzskatīts par tādu, kas ir guvis priekšrocību salīdzinājumā ar citiem tirgus dalībniekiem (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Banks
, 77. punkts, un iepriekš minēto 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā Vācija/Komisija, 80. punkts).
Kā arī saistībā ar
Land Burgenland
argumentiem saistībā ar Vispārējās tiesas vērtējumu par tās argumentāciju sakarā ar vērtspapīru emisiju EUR 380 miljonu apmērā, pirmkārt, no sprieduma lietā
Burgenland
165. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir ņēmusi vērā visu
Land Burgenland
argumentāciju šajā sakarā un ka, konkrētāk, tā ir norādījusi uz pierādījumiem, uz kuriem tā ir pamatojusies savā apelācijas sūdzībā.
Otrkārt, no sprieduma lietā
Burgenland
170. punkta izriet, ka Vispārējā tiesa ir noraidījusi šo argumentāciju, uzskatot, ka neatkarīgi no šiem pierādījumiem Komisija, nepieļaujot kļūdu, varēja pamatot savu secinājumu ar pierādījumiem, kas ietverti apstrīdētajā lēmumā.
Tādēļ vispirms ir jākonstatē, ka šis pamatojums ļauj
Land Burgenland
uzzināt iemeslus, kādēļ Vispārējā tiesa ir noraidījusi šo argumentāciju, un tas sniedz Tiesai pietiekamus faktus tās pārbaudes veikšanai. Turklāt šajā pamatojumā nav sniegts ne nepietiekams juridisks vērtējums, ne nav ņemti vērā
Land Burgenland
iesniegtie pierādījumi, ne arī nav veikta pārbaude, vai Komisija ir pamatojusi apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā visus atbilstošos pierādījumus. Visbeidzot, konkrētāk, 170. punkta pirmā teikuma izlasīšana neļauj konstatēt apgalvoto pretrunu starp to un konstatācijām, kas izklāstītas apstrīdētā lēmuma 148. punktā.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus,
Land Burgenland
apelācijas sūdzības pirmais pamats un
GRAWE
apelācijas sūdzības trešais pamats ir jānoraida kā nepamatoti.
Tā kā neviens no pamatiem, ko
Land Burgenland
, Austrijas Republika un
GRAWE
ir izvirzījušas savu apelācijas sūdzību pamatojumam, nevar tikt apstiprināts, apelācijas sūdzības ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Atbilstoši minētā reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest
Land Burgenland
, Austrijas Republikai un
GRAWE
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tām spriedums nav labvēlīgs, tad tām ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Atbilstoši Reglamenta 140. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša reglamenta 184. panta 1. punktu, dalībvalstis, kas iestājas lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Līdz ar to ir jānospriež, ka Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
apelācijas sūdzības noraidīt;

2)
Land Burgenland
,
Grazer Wechselseitige Versicherung AG
un Austrijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus;

3)
Vācijas Federatīva Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.