CELEX: 62009CJ0360
Kilpailu
Hallinnollinen menettely
Kansallisen leniency-ohjelman yhteydessä toimitetut asiakirjat ja tiedot
Siitä, että kolmannet saavat oikeuden tutustua tällaisiin asiakirjoihin, mahdollisesti aiheutuvat haitalliset vaikutukset Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston muodostavien viranomaisten välisen yhteistyön tehokkuudelle ja moitteettomalle sujumiselle

Ennakkoratkaisupyyntö koskee [EY] 81 ja [EY] 82 artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun
neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) 11 ja 12 artiklan sekä EY 10 artiklan toisen kohdan, luettuna yhdessä
EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan kanssa, tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Pfleiderer AG (jäljempänä Pfleiderer) ja Bundeskartellamt (kilpailuviranomainen)
ja jossa on kyse pyynnöstä saada tutustua kaikkiin asiakirjoihin, jotka liittyvät puulevyissä käytettyjen laminointipaperien
alan kartellin vuoksi aloitettuun sakkomenettelyyn. Pfleiderer, joka on niiden yritysten asiakas, joille seuraamuksia on määrätty,
on esittänyt kyseisen tutustumispyynnön, joka kattaa myös sakoista vapautumista ja niiden alentamista (jäljempänä leniency)
koskevaan menettelyyn liittyvät asiakirjat, valmistellakseen siviilioikeudellista vahingonkorvauskannetta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin säännöstö
Asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan ensimmäisen perustelukappaleen ensimmäisessä virkkeessä todetaan seuraavaa:
”Sellaisen järjestelmän aikaansaamiseksi, jolla varmistetaan, että kilpailu yhteismarkkinoilla ei vääristy, [EY] 81 ja [EY]
82 artiklaa on sovellettava yhteisössä tehokkaasti ja yhtenäisesti.”
Asetuksen N:o 1/2003 11 artiklassa, jonka otsikkona on ”Komission ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten välinen yhteistyö”,
säädetään seuraavaa:
”1.      Komissio ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset soveltavat yhteisön kilpailusääntöjä tiiviissä yhteistyössä.
2.      Komissio toimittaa jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisille jäljennökset tärkeimmistä asiakirjoista, jotka se on hankkinut 7,
8, 9, 10 artikla[n] ja 29 artiklan 1 kohdan soveltamiseksi. Komissio toimittaa jäsenvaltion kilpailuviranomaisen pyynnöstä
jäljennöksiä muista olemassa olevista asiakirjoista, jotka ovat tarpeen tapauksen arvioimiseksi.
3.      Kun jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset toimivat [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan nojalla, niiden on ilmoitettava asiasta komissiolle
kirjallisesti ennen ensimmäisen virallisen tutkintatoimenpiteen aloittamista tai viipymättä kyseisen toimenpiteen aloittamisen
jälkeen. Tämä ilmoitus voidaan toimittaa myös muiden jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisille.
4. Viimeistään 30 päivää ennen sellaisen päätöksen tekemistä, jossa vaaditaan lopettamaan rikkominen, hyväksytään sitoumuksia
tai evätään ryhmäpoikkeusasetuksen soveltamisesta johtuvat edut, jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset tiedottavat siitä komissiolle.
Tätä varten ne toimittavat komissiolle yhteenvedon asiasta, suunnitellun päätöksen tai sellaisen puuttuessa muun asiakirjan,
josta ilmenee ehdotettu toimintatapa. Nämä tiedot voidaan saattaa myös muiden jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten saataville.
Asiaa käsittelevä kilpailuviranomainen toimittaa komissiolle tämän pyynnöstä muita sen hallussa olevia asiakirjoja, jotka
ovat tarpeen tapauksen arvioimiseksi. Komissiolle toimitetut tiedot voidaan saattaa muiden jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten
saataville. Kansalliset kilpailuviranomaiset voivat myös vaihtaa keskenään [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan nojalla käsittelemänsä
asian arvioimisen edellyttämiä tietoja.
5.      Jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset voivat kuulla komissiota kaikissa tapauksissa, joissa yhteisön oikeutta sovelletaan.
– –”
Asetuksen N:o 1/2003 12 artiklassa, jossa säännellään tietojenvaihtoa, säädetään seuraavaa:
”1.      [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan soveltamiseksi komissiolla ja jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisilla on toimivalta välittää toisilleen
tietoa kaikista tosiseikoista tai oikeudellisista seikoista, luottamukselliset tiedot mukaan lukien, ja käyttää niitä todisteina.
2.      Vaihdettuja tietoja käytetään ainoastaan todisteena [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan soveltamiseksi ja siinä asiassa, jota varten
tiedot toimittanut viranomainen ne hankki. Jos kansallista kilpailulainsäädäntöä kuitenkin sovelletaan samaan asiaan ja rinnakkain
yhteisön kilpailulainsäädännön kanssa eikä tämä johda erilaiseen lopputulokseen, voidaan tämän artiklan nojalla vaihdettuja
tietoja käyttää myös kansallisen kilpailulainsäädännön soveltamisessa.
3.      Edellä 1 kohdan mukaisesti vaihdettuja tietoja voidaan käyttää ainoastaan todisteena seuraamusten määräämiseksi luonnollisille
henkilöille, jos
–        tiedot toimittaneen viranomaisen lainsäädännössä määrätään samankaltaisesta seuraamuksesta kuin [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan
rikkomisen yhteydessä, tai jos näin ei ole
–        tiedot on koottu tavalla, joka takaa samantasoisen luonnollisten henkilöiden puolustautumisoikeuksien suojan kuin vastaanottavan
viranomaisen kansallisissa säännöissä on säädetty. Vastaanottava viranomainen ei voi tässä tapauksessa kuitenkaan käyttää
vaihdettuja tietoja vapausrangaistusten langettamiseen.”
Asetuksen N:o 1/2003 35 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on nimettävä yksi tai useampi kilpailuviranomainen, joka vastaa [EY] 81 ja [EY] 82 artiklan soveltamisesta
siten, että tämän asetuksen säännöksiä noudatetaan tehokkaasti. Toimenpiteet, jotka ovat tarpeen näiden viranomaisten valtuuttamiseksi
soveltamaan kyseisiä artikloja, on toteutettava 1 päivään toukokuuta 2004 mennessä. Nimettyihin viranomaisiin voi kuulua myös
tuomioistuimia.”

Kansallinen säännöstö
Rikosprosessilain (Strafprozessordnung) 406 e §:n sanamuoto on seuraava:
”(1)      Asianajaja voi tutustua vahinkoa kärsineen henkilön puolesta tuomioistuimen saatavilla oleviin asiakirjoihin tai sille rikosasian
vireillepanon johdosta toimitettaviin asiakirjoihin ja tutkia virallisesti talletetut todisteet, jos hän voi osoittaa sen
olevan oikeutetun edun mukaista. Oikeutettua etua ei ole tarpeen osoittaa 395 §:ssä mainituissa tapauksissa.
(2)      Oikeus tutustua asiakirjoihin on evättävä, jos tutustuminen on vastoin epäillyn tai muiden henkilöiden tärkeämpiä suojelemisen
arvoisia etuja. Oikeus tutustua asiakirjoihin voidaan evätä, jos tutkinnan tarkoitus näyttää vaarantuvan tai jos menettely
hidastuisi huomattavasti.
(3)      Asianajajalle voidaan hakemuksesta antaa oikeus viedä asiakirjat todisteita lukuun ottamatta toimistoonsa tai kotiinsa, jolleivät
painavat syyt tätä estä. Päätökseen ei voida hakea muutosta.
(4)      Oikeudesta tutustua asiakirjoihin päättää valmistelevassa menettelyssä ja sen jälkeen, kun menettely on päätetty lainvoimaisesti,
syyttäjänvirasto ja muissa tapauksissa asiaa käsittelevän tuomioistuimen puheenjohtaja. Tuomioistuinta voidaan pyytää tekemään
päätös ensimmäisessä virkkeessä mainitusta syyttäjänviraston päätöksestä 161 a §:n 3 momentin toisen, kolmannen ja neljännen
virkkeen mukaisesti. – – Kyseisiä päätöksiä ei perustella, jos tiedon antaminen perustelujen sisällöstä saattaisi vaarantaa
tutkinnan tarkoituksen.
(5)      Asiakirjoista voidaan antaa tietoja ja jäljennöksiä vahinkoa kärsineelle henkilölle 1 momentissa säädetyin edellytyksin.
– –”
Hallinnollisista rikkomuksista annetun lain (Gesetz über Ordnungswidrigkeiten), sellaisena kuin se oli 19.2.1987 annetussa
muodossaan (BGBl. 1987 I, s. 602), muutettuna viimeksi 29.7.2009 annetun lain (BGBl. 2009 I, s. 2353) 2 §:llä (jäljempänä
OWiG), 46 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Jollei tässä laissa toisin säädetä, rikosoikeudellista menettelyä koskevien yleisten lakien eli rikosprosessilain, yleisistä
tuomioistuimista annetun lain [(Gerichtsverfassungsgesetz)] ja nuorisotuomioistuimista annetun lain [(Jugendgerichtsgesetz)]
säännöksiä sovelletaan hallinnolliseen sakkomenettelyyn.
– –”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Bundeskartellamt määräsi 21.1.2008 EY 81 artiklan perusteella yhteensä 62 miljoonan euron suuruiset sakot kolmelle eurooppalaiselle
puulevyissä käytettävien laminointipaperien valmistajalle ja viidelle henkilökohtaisesti vastuussa olevalle luonnolliselle
henkilölle hintoja ja kapasiteettien jäädyttämistä koskevien sopimusten tekemisestä. Asianomaiset yritykset eivät ole nostaneet
kannetta, ja sakkojen määräämisestä tehdyt päätökset ovat näin ollen tulleet lainvoimaisiksi.
Kyseisen menettelyn jälkeen Pfleiderer pyysi 26.2.2008 Bundeskartellamtia antamaan sille oikeuden tutustua kaikkiin laminointipaperialan
sakkomenettelyä koskeviin asiakirjoihin valmistellakseen siviilioikeudellisia vahingonkorvauskanteita. Kyseinen yritys on
laminointipaperien eli tarkemmin sanottuna puulevypintojen käsittelyyn soveltuvien erikoispaperien ostaja. Pfleiderer on yksi
kolmesta maailman johtavasta puulevyjen, paneelien ja laminaattilattioiden valmistajasta. Se on ilmoittanut hankkineensa kolmen
viime vuoden aikana tavaraa yli 60 miljoonalla eurolla niiltä laminointipaperin valmistajilta, joille seuraamuksia on määrätty.
Bundeskartellamt vastasi 8.5.2008 päivätyllä kirjeellä asiakirjoihin tutustumista koskevaan pyyntöön toimittamalla kolmesta
sakkopäätöksestä anonyymit versiot ja luettelon etsinnässä saaduista todisteista.
Pfleiderer pyysi seuraavaksi toisessa kirjeessä Bundeskartellamtilta nimenomaisesti oikeutta saada tutustua kaikkiin asiakirja-aineistoon
sisältyviin asiakirjoihin, muun muassa leniency-hakemuksia koskeviin asiakirjoihin, näiden hakemusten tekijöiden vapaaehtoisesti
toimittamiin asiakirjoihin ja takavarikoituihin todisteisiin. Bundeskartellamt hylkäsi 14.10.2008 kyseisen hakemuksen osittain
ja rajoitti oikeuden tutustua asiakirjoihin koskemaan ainoastaan asiakirja-aineistoa, josta on poistettu liikesalaisuudet,
sisäiset asiakirjat ja Bundeskartellamtin antaman leniency-tiedonannon 22 kohdan soveltamisalaan kuuluvat asiakirjat, eikä
se antanut myöskään oikeutta tutustua takavarikoituihin todisteisiin.
Pfleiderer saattoi kyseisen osittaista hylkäämistä koskevan päätöksen Amtsgericht Bonnin käsiteltäväksi OWiG:n 62 §:n 1 momentin
nojalla.
Amtsgericht Bonn teki 3.2.2009 päätöksen, jolla se määräsi Bundeskartellamtin myöntämään Pfleidererille oikeuden tutustua
asiakirja-aineistoon asianajajansa välityksellä rikosprosessilain 406 e §:n 1 momentin ja OWiG:n 46 §:n 1 momentin yhdistettyjen
säännösten mukaisesti. Amtsgericht Bonnin mukaan Pfleiderer on kyseisissä säännöksissä tarkoitettu ”vahinkoa kärsinyt henkilö”,
koska on oletettava, että se on kartellisopimusten vuoksi maksanut ylihintaa kartelliin osallistuneilta yrityksiltä hankkimistaan
tavaroista. Pfleidererin ”oikeutetun edun” mukaista on myös saada oikeus tutustua asiakirjoihin, koska asiakirjoja on tarkoitus
käyttää siviilioikeudellisten vahingonkorvauskanteiden valmistelemiseen.
Amtsgericht Bonn antoi näin ollen Pfleidererille oikeuden tutustua niihin asiakirja-aineistoon sisältyviin asiakirjoihin,
jotka leniency-hakija oli vapaaehtoisesti antanut Saksan kilpailuviranomaisen käyttöön Bundeskartellamtin leniency-tiedonannon
22 kohdan nojalla, sekä takavarikoituihin asiakirjoihin ja todisteisiin. Oikeutta tutustua liikesalaisuuksiin ja sisäisiin
asiakirjoihin eli Bundeskartellamtin neuvottelumuistiinpanoihin ja Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston (jäljempänä ECN)
yhteydessä laadittuun kirjeenvaihtoon rajoitettiin. Amtsgericht Bonnin mukaan kyseisen oikeuden, joka koskee ainoastaan asiakirjoja,
jotka ovat tarpeen vahingonkorvausoikeuden tukemiseksi, laajuuden vahvistaminen edellyttää erilaisten intressien punnintaa.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee yhtäältä, että sama tuomioistuin on kuitenkin lykännyt päätöksen täytäntöönpanoa.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee toisaalta myös, että Amtsgericht Bonn haluaisi tehdä 3.2.2009 tehtyä päätöstä vastaavan päätöksen.
Kyseinen tuomioistuin toteaa kuitenkin, että päätöksellä, jonka se joutuu tekemään, saatettaisiin rikkoa unionin oikeutta
ja etenkin EY 10 artiklan toista kohtaa ja EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohtaa sekä asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklaa,
joissa säädetään tiiviistä yhteistyöstä ja molemminpuolisesta tietojenvaihdosta komission ja jäsenvaltioiden kansallisten
kilpailuviranomaisten välillä EY 81 ja EY 82 artiklan täytäntöönpanomenettelyissä. Kyseisten säännösten ja määräysten, jotka
ovat erittäin tärkeitä ECN:lle ja kilpailuoikeuden hajautetulle soveltamiselle, tehokkuuden ja moitteettoman toimivuuden varmistamiseksi
kartelleja koskevissa sakkomenettelyissä saattaisi osoittautua tarpeelliseksi evätä kolmansilta oikeus tutustua leniency-hakemuksiin
ja leniency-hakijoiden vapaaehtoisesti toimittamiin asiakirjoihin.
Koska Amtsgericht Bonn katsoi, että sen käsiteltäväksi saatetun asian ratkaiseminen edellyttää unionin oikeuden tulkintaa,
se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kartelleja koskevia yhteisön oikeuden säännöksiä ja määräyksiä – erityisesti asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklaa
sekä EY 10 artiklan toista kohtaa ja EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohtaa – tulkittava siten, että niille, joille on aiheutunut
vahinkoa kartellista, ei siviilioikeudellisten vaatimusten esittämiseksi voida myöntää oikeutta saada tutustua leniency-hakemuksiin
eikä leniency-hakijoiden tässä yhteydessä vapaaehtoisesti antamiin tietoihin ja asiakirjoihin, jotka jäsenvaltion kilpailuviranomaiset
ovat saaneet kansallisen leniency-ohjelman perusteella (muun muassa) EY 81 artiklan täytäntöön panemiseksi vireille pannun
sakkomenettelyn yhteydessä?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Heti alkuun on huomautettava, että jäsenvaltioiden kilpailuviranomaiset ja tuomioistuimet ovat velvollisia soveltamaan SEUT
101 ja SEUT 102 artiklaa silloin, kun tosiseikat kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan, ja varmistamaan, että kyseisiä
artikloja sovelletaan tehokkaasti yleisen edun mukaisesti (ks. vastaavasti asia C-439/08, VEBIC, tuomio 7.12.2010, 56 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
On myös todettava, ettei kilpailua koskevissa EY:n perustamissopimuksen määräyksissä eikä asetuksessa N:o 1/2003 ole yhteisiä
leniency-sääntöjä tai yhteisiä sääntöjä, jotka koskisivat oikeutta tutustua kansalliselle kilpailuviranomaiselle vapaaehtoisesti
kansallisen leniency-ohjelman perusteella toimitettuihin leniency-menettelyyn liittyviin asiakirjoihin.
Komission tiedonannoista, joista yksi koskee yhteistyötä kilpailuviranomaisten verkostossa (EUVL 2004, C 101, s. 43) ja toinen
sakoista vapauttamista ja sakkojen lieventämistä kartelleja koskevissa asioissa (EUVL 2006, C 298, s. 17), on huomautettava,
etteivät ne ole jäsenvaltioita sitovia. Viimeksi mainittu tiedonanto koskee lisäksi ainoastaan komission itsensä täytäntöön
panemia leniency-ohjelmia.
Myös ECN:n puitteissa on laadittu ja vahvistettu vuonna 2006 leniency-malliohjelma, jolla pyritään yhdenmukaistamaan tietyt
kansallisiin leniency-ohjelmiin liittyvät seikat. Myöskään kyseinen malliohjelma ei kuitenkaan ole jäsenvaltioiden tuomioistuimia
sitova.
Vaikka komission esittämillä suuntaviivoilla voi siis olla vaikutuksia kansallisten kilpailuviranomaisten käytäntöön silloin,
kun asiaa koskevaa unionin oikeuden sitovaa säännöstöä ei ole annettu, jäsenvaltioiden asiana on kuitenkin vahvistaa kansalliset
säännöt kartellin vuoksi vahinkoa kärsineiden henkilöiden oikeudesta saada tutustua leniency-menettelyihin liittyviin asiakirjoihin
ja soveltaa näitä sääntöjä.
Vaikka kyseisten sääntöjen vahvistaminen ja soveltaminen kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, niiden on tätä toimivaltaa käyttäessään
noudatettava unionin oikeutta (ks. vastaavasti asia C-154/08, komissio v. Espanja, tuomio 12.11.2009, 121 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Ne eivät etenkään saa tehdä unionin oikeuden täytäntöönpanoa mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi (ks. vastaavasti asia
C-298/96, Oelmühle ja Schmidt Söhne, tuomio 16.7.1998, Kok., s. I‑4767, 23 ja 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen), ja niiden
on nimenomaan kilpailuoikeuden alalla huolehdittava siitä, ettei niiden vahvistamilla tai soveltamilla säännöillä haitata
SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan tehokasta soveltamista (ks. vastaavasti em. asia VEBIC, tuomion 57 kohta).
Kuten komissio ja huomautuksia esittäneet jäsenvaltiot ovat väittäneet, leniency-ohjelmat ovat hyödyllisiä välineitä pyrittäessä
tehokkaasti paljastamaan ja lopettamaan kilpailusääntöjen rikkomisia, ja niillä edistetään siten SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan
tehokasta soveltamista.
Se, että leniency-menettelyä koskevat asiakirjat toimitetaan henkilöille, jotka haluavat nostaa vahingonkorvauskanteen, saattaisi
kuitenkin vaikuttaa kyseisten ohjelmien tehokkuuteen, vaikka kansalliset kilpailuviranomaiset myöntävätkin leniency-hakijalle
kokonaan tai osittain vapautuksen siitä sakosta, jonka ne olisivat voineet määrätä.
On näet perusteltua katsoa, että henkilö, joka on osallistunut kilpailuoikeuden rikkomiseen, saatetaan saada silloin, kun
asiakirjojen toimittaminen on mahdollista, luopumaan käyttämästä tällaisissa leniency-ohjelmissa annettua mahdollisuutta,
kun otetaan huomioon etenkin se, että asetuksen N:o 1/2003 11 ja 12 artiklan perusteella komissio ja kansalliset kilpailuviranomaiset
voivat vaihtaa kyseisen henkilön vapaaehtoisesti toimittamia tietoja.
Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on kuitenkin todettu, että jokainen voi vaatia sellaisen vahingon korvaamista, joka hänelle
on väitetysti aiheutunut menettelytavasta, joka voi rajoittaa tai vääristää kilpailua (ks. asia C-453/99, Courage ja Crehan,
tuomio 20.9.2001, Kok., s. I‑6297, 24 ja 26 kohta sekä yhdistetyt asiat C-295/04–C-298/04, Manfredi ym., tuomio 13.7.2006,
Kok., s. I‑6619, 59 ja 61 kohta).
Tällainen oikeus näet parantaa unionin kilpailusääntöjen tehokkuutta ja vähentää sellaisten usein peiteltyjen sopimusten tai
menettelytapojen houkuttelevuutta, jotka voivat rajoittaa tai vääristää kilpailua. Tältä kannalta katsottuna kansallisissa
tuomioistuimissa nostettavat vahingonkorvauskanteet voivat huomattavasti edistää toimivan kilpailun ylläpitämistä Euroopan
unionissa (ks. em. asia Courage ja Crehan, tuomion 27 kohta).
Näin ollen tutkittaessa jonkun sellaisen henkilön, joka vaatii vahingonkorvausta leniency-ohjelman piiriin kuuluvalta toiselta
henkilöltä, tekemää pyyntöä saada tutustua tällaiseen ohjelmaan liittyviin asiakirjoihin on huolehdittava siitä, että sovellettavat
kansalliset säännöt eivät ole epäedullisempia kuin säännöt, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen
perustuvia vaatimuksia, ja että niillä ei tehdä vahingonkorvauksen saamista käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi
(ks. vastaavasti em. asia Courage ja Crehan, tuomion 29 kohta), sekä punnittava niitä intressejä, jotka oikeuttavat leniency-hakijan
vapaaehtoisesti toimittamien tietojen toimittamisen tai niiden suojelemisen.
Kansalliset tuomioistuimet voivat tehdä tällaisen kansalliseen oikeuteen perustuvan punninnan ainoastaan tapauskohtaisesti
ja ottamalla huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset seikat.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että kartelleja koskevia unionin oikeuden
säännöksiä ja määräyksiä sekä erityisesti asetusta N:o 1/2003 on tulkittava siten, etteivät ne ole esteenä sille, että unionin
kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi vahinkoa kärsinyt henkilö, joka vaatii vahingonkorvausta, saa oikeuden tutustua kyseiseen
rikkomiseen syyllistynyttä henkilöä koskevaan leniency-menettelyyn liittyviin asiakirjoihin. Jäsenvaltioiden tuomioistuinten
asiana on kuitenkin määrittää kansallisen oikeutensa perusteella edellytykset, joiden mukaisesti tällainen oikeus on annettava
tai evättävä, punnitsemalla unionin oikeudella suojeltuja intressejä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kartelleja koskevia unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä sekä erityisesti SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa vahvistettujen
kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettua neuvoston asetusta (EY) N:o 1/2003 on tulkittava siten, etteivät ne
ole esteenä sille, että unionin kilpailuoikeuden rikkomisen vuoksi vahinkoa kärsinyt henkilö, joka vaatii vahingonkorvausta,
saa oikeuden tutustua kyseiseen rikkomiseen syyllistynyttä henkilöä koskevaan leniency-menettelyyn liittyviin asiakirjoihin.
Jäsenvaltioiden tuomioistuinten asiana on kuitenkin määrittää kansallisen oikeutensa perusteella edellytykset, joiden mukaisesti
tällainen oikeus on annettava tai evättävä, punnitsemalla unionin oikeudella suojeltuja intressejä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.