CELEX: 62014FJ0006
Personalesag
vederlag
efterladtepension
artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten
fraskilt ægtefælle til en afdød tjenestemand
eksistensen af et underholdsbidrag på tidspunktet for tjenestemandens død
artikel 42 i bilag VIII til vedtægten
frist for at indgive en ansøgning om fastsættelse af pensionsrettigheder

Ved stævning indgået til den 28. januar 2014 har Julia Borghans nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, hvorved Europa-Kommissionen
afslog at tildele hende en efterladtepension.

Retlige rammer
Den retlige ramme omfatter artikel 27 og 42 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, i den affattelse,
der gik forud for ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013
om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske
Union (herefter »vedtægten«), samt de følgende bestemmelser i vedtægten og i nævnte bilag.
Vedtægtens artikel 79 bestemmer:
»En tjenestemands eller forhenværende tjenestemands efterladte ægtefælle er i henhold til de i kapitel 4 i bilag VIII fastsatte
betingelser berettiget til efterladtepension lig med 60% af alderspensionen eller den invaliditetsydelse, som ægtefællen oppebar
eller, uafhængigt af tjenestens længde eller af tjenestemandens alder, ville have været berettiget til, hvis tjenestemanden
ved sin død havde haft krav derpå.
Størrelsen af den efterladtepension, som tilkommer den efterladte ægtefælle efter en tjenestemand, der er afgået ved døden
i en af de tjenesteretlige stillinger, der er nævnt i artikel 35, kan hverken være mindre end eksistensminimum eller 35% af
tjenestemandens sidste grundløn.
[…]«
Vedtægtens artikel 80 har følgende ordlyd:
»Når en tjenestemand eller en til alderspension eller invaliditetsydelse berettiget tjenestemand afgår ved døden uden at efterlade
en ægtefælle, der er berettiget til efterladtepension, har de børn, han på tidspunktet for dødsfaldet har forsørgerpligt over
for i henhold til artikel 2 i bilag VII, ret til børnepension i henhold til de i artikel 21 i bilag VIII [til vedtægten] fastsatte
betingelser.
Børn, der opfylder samme betingelser, har samme rettigheder, hvis en ægtefælle, der modtager efterladtepension, afgår ved
døden eller indgår nyt ægteskab.
Når en tjenestemand eller en person, der er berettiget til alderspension eller invaliditetsydelse afgår ved døden, uden at
de i første afsnit fastsatte betingelser er opfyldt, har de børn, som han har forsørgerpligt over for i henhold til artikel
2 i bilag VII, ret til børnepension i henhold til de i artikel 21 i bilag VIII fastsatte betingelser; pensionen udgør dog
halvdelen af det beløb, der fremgår af betingelserne i sidstnævnte artikel.
[…]«
Artikel 21, stk. 1, første afsnit, i bilag VIII til vedtægten er affattet således:
»Børnepension i henhold til artikel 80, stk. 1, 2 og 3, i vedtægten udgør for det første barn 8/10 af den efterladtepension,
som den efterladte ægtefælle efter en tjenestemand eller efter en tidligere tjenestemand, der var berettiget til alderspension
eller invaliditetsydelse, ville være berettiget til, idet der ses bort fra de i artikel 25 [i dette bilag] nævnte nedsættelser.«

Sagens faktiske omstændigheder
Den 20. april 1991 blev sagsøgeren gift med van Raan, som på dette tidspunkt var tjenestemand ved Kommissionen.
Parret fik et barn, som blev født den 10. september 1993.
Ved dom af 15. juni 2004 afsagt af retten i første instans i Bruxelles (Belgien) blev van Raan og sagsøgeren bevilget skilsmisse
efter fælles overenskomst. Det var fastsat i den aftale om skilsmisse, som blev indgået den 24. december 2003 (herefter »aftalen
om skilsmisse«), og som er bilagt nævnte dom, at van Raan fra denne dato og indtil sin død skulle udbetale sagsøgeren et underholdsbidrag
på et beløb, som på daværende tidspunkt blev fastsat til 3 000 EUR om måneden.
Ved dom af 18. december 2007 ophævede fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem (Belgien) på van Raans anmodning pr. 1. september
2006 det underholdsbidrag, som denne skulle betale til sagsøgeren.
Den 12. februar 2008 appellerede sagsøgeren den dom, som var blevet afsagt af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem den
18. december 2007.
Den 2. marts 2008 døde van Raan.
Det er ubestridt, at Kommissionen ikke efter van Raans død har udbetalt underholdsbidrag til sagsøgeren.
Derimod har Kommissionen siden juli 2008 tildelt barnet af afdøde van Raan og sagsøgeren en børnepension i henhold til vedtægtens
artikel 80, hvis beløb i overensstemmelse med artikel 21, stk. 1, første afsnit, i bilag VIII til vedtægten blev fastsat til
8/10 af den efterladtepension, som sagsøgeren ville have oppebåret, hvis hun havde haft ret til en sådan pension (herefter
»forhøjet børnepension«).
I oktober 2011 genoptog barnet af afdøde van Raan og sagsøgeren, i sin egenskab af arving efter førstnævnte, det søgsmål,
som var anlagt ved de belgiske retsinstanser vedrørende ophævelse af underholdsbidraget til sagsøgeren, og som på dette tidspunkt
verserede ved retten i første instans i Bruxelles.
Ved dom af 25. marts 2013 annullerede retten i første instans i Bruxelles den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem
afsagte dom af 18. december 2007 og frifandt sagsøgeren i det af afdøde van Raan oprindeligt anlagte søgsmål med påstand om
ophævelse af det underholdsbidrag, der var fastsat i aftalen om skilsmisse til fordel for sagsøgeren, med den begrundelse,
at de betingelser, som aftalen om skilsmisse fastsatte for en ophævelse af underholdsbidraget, ikke var opfyldt.
Barnet af afdøde van Raan og sagsøgeren gav afkald på anke af den dom, der blev afsagt af retten i første instans i Bruxelles
den 25. marts 2013.
Ved e-mail af 29. april 2013 anmodede sagsøgeren Kommissionen om, fra april 2008, at udbetale hende en efterladtepension,
idet hun forklarede, at hun som følge af den af ved retten i første instans i Bruxelles afsagte dom af 25. marts 2013 om annullation
af den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 opfylder de betingelser, der kræves
i artikel 27 i bilag VIII til vedtægten for at være berettiget til en sådan pension.
Ved afgørelse af 3. juni 2013 (herefter »den anfægtede afgørelse«) afslog Kommissionen sagsøgerens ansøgning, idet den baserede
sig på den omstændighed, at sagsøgeren, eftersom hun ikke havde ansøgt om en opgørelse af sine pensionsrettigheder i det år,
der fulgte umiddelbart efter van Raans død, havde mistet sine rettigheder i medfør af artikel 42 i bilag VIII til vedtægten.
Ved skrivelse af 9. juli 2013 indgav sagsøgeren en klage over den anfægtede afgørelse i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2.
Ved afgørelse af 29. oktober 2013 afslog ansættelsesmyndigheden klagen med samme begrundelse som den anfægtede afgørelse (herefter
»afgørelsen om afslag på klagen«).

Parternes påstande
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–        Afgørelsen om afslag på klagen annulleres.
–        Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen har nedlagt følgende påstande:
–        Frifindelse.
–        Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

Om søgsmålets genstand
Det følger af fast retspraksis, at en annullationspåstand, der formelt er rettet mod et afslag på en klage, i tilfælde, hvor
dette afslag er uden selvstændigt indhold, har den virkning retligt at få prøvet den akt, der indeholder det klagepunkt, som
har været genstand for klagen (jf. i denne retning dom Vainker mod Parlamentet, 293/87, EU:C:1989:8, præmis 8).
Da afgørelsen om afslag på klagen i det foreliggende tilfælde er uden selvstændigt indhold, skal søgsmålet alene anses for
rettet mod den anfægtede afgørelse.

Om formaliteten
Parternes argumenter
Kommissionen har nedlagt påstand om, at påstanden om annullation af den anfægtede afgørelse afvises fra realitetsbehandling.
Ifølge Kommissionen er denne afgørelse en rent bekræftende afgørelse af en tidligere stiltiende afgørelse, som blev vedtaget
efter van Raans død i 2008, hvorved administrationen havde afvist at tildele sagsøgeren en efterladtepension, og som ikke
var blevet anfægtet af sagsøgeren inden for de i vedtægtens artikel 90, stk. 2, fastsatte frister. Kommissionen har tilføjet,
at muligheden for at indgive en ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1 – en mulighed, som sagsøgeren udnyttede
ved i e-mailen af 29. april 2013 at ansøge om en efterladtepension – ifølge fast retspraksis ikke gør det muligt for en tjenestemand
eller en ydelsesberettiget pårørende at fravige de frister, der er fastsat i vedtægtens artikel 90 og 91 til at indgive en
klage og anlægge et søgsmål, ved indirekte, gennem en ansøgning, at anfægte en tidligere afgørelse, som ikke er blevet anfægtet
inden for fristerne, som i det foreliggende tilfælde.
Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at den af Kommissionen rejste afvisningspåstand forkastes.
Rettens bemærkninger
Efter fast retspraksis skal et annullationssøgsmål, der er rettet mod en afgørelse, som blot bekræfter en tidligere afgørelse,
der ikke er anfægtet inden for de gældende frister, afvises. En afgørelse er udelukkende en bekræftelse af en tidligere afgørelse,
hvis den ikke indeholder et nyt element i forhold til den tidligere akt, og hvis der ikke forinden er indledt en fornyet vurdering
af adressaten for denne tidligere retsakts retsstilling (dom A mod Kommissionen, F-12/09, EU:F:2011:136, præmis 119).
I det foreliggende tilfælde skal det indledningsvis undersøges, om der, således som Kommissionen har gjort gældende, blev
truffet en stiltiende afgørelse i 2008 om at nægte sagsøgeren en efterladtepension med den begrundelse, at sidstnævnte ikke
opfyldte de betingelser, der er fastsat i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten.
I denne forbindelse bestemmes i vedtægtens artikel 90, stk. 1, at enhver person, der er omfattet af denne vedtægt, kan forelægge
en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om at træffe en beslutning for sit vedkommende, og at et manglende svar på ansøgningen
ved udløbet af en frist på fire måneder fra den dag, hvor denne blev indgivet, anses for en stiltiende afvisning. Det følger
af en sådan bestemmelse, at en afgørelse, som stiltiende giver afslag på at tildele en tjenestemand en rettighed, i princippet
kun kan foreligge på betingelse af, at tjenestemanden først har forelagt en ansøgning for ansættelsesmyndigheden om tildeling
af denne rettighed.
Kommissionen har imidlertid i dens processkrifter oplyst, at den ikke har modtaget nogen ansøgning om udbetaling af en efterladtepension
fra sagsøgeren. Hvad angår sidstnævnte gælder, at selv om hun i sin klage over den anfægtede afgørelse ganske vist nævnte
eksistensen af en sådan ansøgning og endog af en afgørelse om i 2008 at give hende afslag på tildeling af en efterladtepension,
bekræftede hun efterfølgende i hendes processkrifter og under retsmødet, at der ikke forelå nogen ansøgning og afgørelse herom.
Det er derfor ikke godtgjort, at Kommissionen ved en stiltiende afgørelse, stiftet ved ikke at besvare en ansøgning fra sagsøgeren,
har afslået at tildele hende en efterladtepension.
Selv om det endvidere antages, at Kommissionen, på samme tid, som den tildelte en forhøjet børnepension til barnet af afdøde
van Raan og sagsøgeren, i 2008 ved en stiltiende afgørelse havde afslået at tildele sidstnævnte en efterladtepension, ville
den anfægtede afgørelse ikke kunne anses for at være en afgørelse, som blot bekræfter denne stiltiende afgørelse.
Denne stiltiende afgørelse kunne nemlig kun have været baseret på den omstændighed, at sagsøgeren ikke opfyldte de betingelser,
der kræves i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten for at være berettiget til en sådan efterladtepension. Den anfægtede
afgørelse blev imidlertid begrundet med, at sagsøgeren ikke havde overholdt de fristkrav, der er fastsat i artikel 42 i samme
bilag. Kommissionen har derfor i den anfægtede afgørelse foretaget en fornyet undersøgelse af sagsøgerens situation på grundlag
af nye omstændigheder, der kunne have en indvirkning på denne situation.
Det følger heraf, at Kommissionens afvisningspåstand skal forkastes.

Om realiteten
Parternes argumenter
Sagsøgeren har over for den anfægtede afgørelse i det væsentlige fremført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel
42 i bilag VIII til vedtægten.
Sagsøgeren har blandt de klagepunkter, der er anført til støtte for hendes anbringende, forklaret, at det ikke kan bebrejdes
hende, at hun ikke i det år, der fulgte efter datoen, på hvilken van Raan afgik ved døden, havde ansøgt om en opgørelse af
hendes efterladtepensionsrettigheder. På dette tidspunkt var hun nemlig ikke længere som følge af den af fredsdommeren i kantonen
Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 berettiget til underholdsbidrag og opfyldte herefter ikke betingelserne
i artikel 27 i bilag VIII til vedtægten. Sagsøgeren har tilføjet, at hun efterfølgende overholdt bestemmelserne i artikel
42 i bilag VIII til vedtægten ved, i det år, der fulgte efter afsigelsen af dommen fra retten i første instans i Bruxelles
den 25. marts 2013, hvorved hun igen fik ret til underholdsbidrag, at indgive en ansøgning om udbetaling af efterladtepension.
Kommissionen har gjort gældende, at dette anbringende bør forkastes.
Kommissionen har anført, at det tilkommer sagsøgeren at overholde den frist, der er fastsat i artikel 42 i bilag VIII til
vedtægten, til at anmode om en opgørelse af sine efterladtepensionsrettigheder. Ifølge Kommissionen burde sagsøgeren inden
for fristen på et år efter van Raans død have underrettet administrationen om, at hun i aftalen om skilsmisse var blevet tildelt
et underholdsbidrag, og at hun havde appelleret dommen af 18. december 2007, hvorved fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem
havde ophævet dette underholdsbidrag.
Under retsmødet har Kommissionen præciseret, at den, hvis sagsøgeren havde givet den en sådan oplysning, havde været i stand
til at betinge den endelige udbetaling af den forhøjede børnepension til barnet af afdøde van Raan og sagsøgeren af, at den
af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 ikke blev ophævet af retten i første instans
i Bruxelles og underholdsbidraget genindført med tilbagevirkende kraft.
Kommissionen har endvidere under retsmødet som svar på Personalerettens spørgsmål anført, at sagsøgeren under alle omstændigheder
aldrig havde haft krav på efterladtepension, eftersom hun på datoen for van Raans død ikke opfyldte de betingelser, der kræves
i artikel 27 i bilag VIII til vedtægten for at ansøge om en sådan pension, nemlig på tidspunktet for sin tidligere ægtefælles
død, idet denne var tjenestemand eller tidligere tjenestemand, for sit eget vedkommende at være berettiget til et underholdsbidrag
fra denne. Kommissionen har tilføjet, at den omstændighed, at retten i første instans i Bruxelles efter van Raans død ophævede
den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 og derefter genindførte det underholdsbidrag,
som var blevet fastsat i aftalen om skilsmisse, er irrelevant. Ifølge Kommissionen ville den omstændighed at fastslå det modsatte
være ensbetydende med at anerkende, at der for en given periode lovligt kan foretages samtidige udbetalinger af efterladtepension
og forhøjet børnepension i strid med bestemmelserne i vedtægtens artikel 80.
Rettens bemærkninger
–       Indledende bemærkninger
Mens Kommissionen i den anfægtede afgørelse og i afgørelsen om afslag på klagen med henblik på at afslå den af sagsøgeren
indgivne ansøgning om opgørelse af efterladtepensionsrettigheder baserede sig på den omstændighed, at hun havde mistet sine
rettigheder, eftersom hun ikke havde indgivet denne ansøgning inden for den frist, der er fastsat i artikel 42 i bilag VIII
til vedtægten, har Kommissionen i dens svarskrift og under retsmødet gjort gældende, at sagsøgeren aldrig havde været indehaver
af en ret til efterladtepension, eftersom hun, idet hun ikke modtog noget underholdsbidrag på det tidspunkt, hvor hendes tidligere
ægtefælle afgik ved døden, ikke opfyldte de betingelser, der er fastsat i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten,
for at ansøge om en sådan pension.
I denne forbindelse bemærkes, at en institution ifølge fast retspraksis ikke kan fremføre en ny begrundelse under sagen, medmindre
den befinder sig i en bunden kompetencesituation (dom CP mod Parlamentet, F-8/13, EU:F:2014:44, præmis 67 og den deri nævnte
retspraksis).
Det må derfor undersøges, om Kommissionen, som principalt har haft til hensigt at erstatte den oprindelige begrundelse for
den anfægtede afgørelse, hvorefter sagsøgeren havde tilsidesat artikel 42 i bilag VIII til vedtægten, med en ny begrundelse,
hvorefter sagsøgeren ikke faldt ind under anvendelsesområdet for artikel 27, stk. 1, i det nævnte bilag, befandt sig i en
bunden kompetencesituation.
I artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten bestemmes det således, at »[e]n tjenestemands eller en tidligere tjenestemands
fraskilte hustru har ret til efterladtepension i henhold til bestemmelserne i dette kapitel, såfremt den pågældende ved sin
tidligere ægtefælles død godtgør for sit eget vedkommende at være berettiget til et underholdsbidrag fra ham, således som
fastsat enten ved retsafgørelse eller ved en officielt registreret og fuldbyrdet aftale mellem de tidligere ægtefæller«.
Når administrationen skal undersøge, om en tjenestemands eller en tidligere tjenestemands fraskilte ægtefælle ved sin tidligere
ægtefælles død har godtgjort at være berettiget til underholdsbidrag som omhandlet i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til
vedtægten, råder den ikke over noget skøn og er forpligtet til at tildele eller afslå at tildele efterladtepension, alt efter
om denne faktiske omstændighed er godtgjort eller ej.
Herefter gælder, at eftersom administrationen befinder sig i en bunden kompetencesituation med henblik på at tildele eller
afslå at tildele den efterladtepension, der er fastsat i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten, var det muligt for
Kommissionen i sit svarskrift og under retsmødet at fremføre en ny begrundelse, hvorefter sagsøgeren ikke faldt ind under
anvendelsesområdet for denne bestemmelse.
Det tilkommer således Personaleretten indledningsvis at undersøge, om sagsøgeren efter dommen fra retten i første instans
i Bruxelles af 25. marts 2013 kunne anses for at være berettiget til efterladtepension.
I bekræftende fald tilkommer det dernæst Personaleretten at afgøre, om den forældelsesfrist, der er fastsat i artikel 42 i
bilag VIII til vedtægten, fandt anvendelse på sagsøgeren.
–       Om spørgsmålet, hvorvidt sagsøgeren efter dommen fra retten i første instans i Bruxelles af 25. marts 2013 havde ret til efterladtepension
Som tidligere nævnt følger det af artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten, at tildelingen af en efterladtepension til
den fraskilte ægtefælle efter en afdød tjenestemand eller tidligere tjenestemand er underlagt en betingelse om, at denne ved
sin tidligere ægtefælles død godtgør »for sit eget vedkommende at være berettiget til et underholdsbidrag fra ham, således
som fastsat enten ved retsafgørelse eller ved en officielt registreret og fuldbyrdet aftale mellem de tidligere ægtefæller«.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af sagsakterne, at selv om det i aftalen om skilsmisse var fastsat, at van Raan skulle
betale et underholdsbidrag på 3 000 EUR om måneden, blev dette underholdsbidrag ophævet med virkning fra den 1. december 2006
ved dom afsagt af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem, idet dommen i overensstemmelse med belgisk ret uden videre kunne
fuldbyrdes foreløbigt.
Således kunne sagsøgeren den 2. marts 2008, som var datoen for van Raans død, og uanset den omstændighed, at sagsøgeren havde
appelleret den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007, ikke anses for i henhold til
belgisk ret for sit eget vedkommende at have ret til et underholdsbidrag fra sin tidligere ægtefælle.
Da van Raan afgik ved døden, havde den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 ganske
vist ingen retskraft, eftersom sagsøgeren som allerede nævnt havde appelleret dommen. Imidlertid havde sagsøgeren som følge
af dommens midlertidige fuldbyrdelse ikke længere nogen hjemmel, som ville have gjort det muligt for hende at fortsætte generhvervelsen
af underholdsbidraget.
Følgelig opfyldte sagsøgeren på tidspunktet for van Raans død ikke de betingelser, der er fastsat i artikel 27, stk. 1, i
bilag VIII til vedtægten, for at kunne ansøge om efterladtepension.
I øvrigt har Kommissionen selv i sine processkrifter anerkendt, at »artikel 27 i bilag VIII til vedtægten ikke fandt anvendelse«
på sagsøgerens situation på datoen for van Raans dødsfald.
Imidlertid er det ubestridt, at retten i første instans i Bruxelles ved dom af 25. marts 2013 ophævede den af fredsdommeren
i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 og fastslog, at den oprindelige anmodning fra afdøde van Raan
om ophævelse af det i aftalen om skilsmisse fastsatte underholdsbidrag var ubegrundet.
Det skal afgøres, om appelinstansens ophævelse af den i første instans afsagte dom har medført, at sagsøgeren, således som
hun har gjort gældende, har fået ret til en efterladtepension som omhandlet i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten.
I denne forbindelse bemærker Personaleretten, at ordlyden af en bestemmelse i EU-retten, der, ligesom artikel 27, stk. 1,
i bilag VIII til vedtægten, ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med hensyn til fastlæggelsen
af dens betydning og rækkevidde, normalt skal undergives en selvstændig fortolkning, som skal søges under hensyntagen til
bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning. Selv om der ikke er nogen udtrykkelig henvisning, kan anvendelsen
af EU-retten imidlertid indebære en henvisning til medlemsstaternes ret, såfremt Unionens retsinstanser ikke i EU-retten eller
almindelige EU-retlige principper kan finde elementer, der gør det muligt for dem at fastlægge den EU-retlige bestemmelses
indhold og rækkevidde ved en selvstændig fortolkning (dom Díaz García mod Parlamentet, T-43/90, EU:T:1992:120, præmis 36).
I det foreliggende tilfælde kan begrebet »underholdsbidrag [...] fastsat [...] ved [...] aftale mellem de tidligere ægtefæller«
som omhandlet i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten ikke være genstand for en selvstændig fortolkning. Begrebet
underholdspligt som aftalt mellem tidligere ægtefæller på grund af skilsmissen henhører tværtimod under de økonomiske konsekvenser
af skilsmissedommen, der er afsagt i henhold til gældende civilretlige regler (dom M mod Domstolen, EU:T:2004:108, præmis
72).
For at afgøre, om en tjenestemands eller en tidligere tjenestemands fraskilte ægtefælle ved sin tidligere ægtefælles død godtgør
»for sit eget vedkommende at være berettiget til et underholdsbidrag fra ham, således som fastsat [...] ved [...] aftale mellem
de tidligere ægtefæller«, må der følgelig henvises til den lov, som regulerer skilsmissens retsvirkninger, dvs. i det foreliggende
tilfælde til den belgiske lov, i henhold til hvilken skilsmissen blev afsagt.
Eftersom appelrettens annullation af en retsafgørelse afsagt i første instans i belgisk ret bevirker, at denne forsvinder
med tilbagevirkende kraft, bevirkede den af retten i første instans i Bruxelles afsagte dom af 25. marts 2013, hvorefter den
af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007 blev ophævet, at sidstnævnte dom forsvandt
med tilbagevirkende kraft, og at det underholdsbidrag, der var fastsat i aftalen om skilsmisse, blev genskabt, således at
dette underholdsbidrag blev anset for aldrig at have været ophævet.
Fra den 25. marts 2013, dvs. datoen for afsigelsen af dommen fra retten i første instans i Bruxelles, skulle sagsøgeren, henset
til, at sagsøgeren fra den 1. september 2006 blev genindsat i sin ret til det underholdsbidrag, der var fastsat i aftalen
om skilsmisse, nødvendigvis anses for i belgisk ret at have godtgjort, at hun ved van Raans død for sit eget vedkommende var
berettiget til et underholdsbidrag fra ham.
Heraf følger, at den af retten i første instans i Bruxelles afsagte dom af 25. marts 2013 bevirkede, at sagsøgeren skulle
anses for berettiget til en efterladtepension som omhandlet i artikel 27, stk. 1, i bilag VIII til vedtægten.
Denne konklusion kan ikke berøres af Kommissionens indsigelse om, at der ved afgørelsen af, om en tjenestemands eller en tidligere
tjenestemands fraskilte ægtefælle kan blive tildelt en efterladtepension på grundlag af artikel 27 i bilag VIII til vedtægten,
kun skal tages hensyn til situationen på tidspunktet for tjenestemandens eller den tidligere tjenestemands død uden hensyntagen
til en eventuel ændring af denne situation med tilbagevirkende kraft. At tiltræde en sådan indsigelse ville nemlig være ensbetydende
med at tilsidesætte belgisk ret, hvorefter appelinstansens ophævelse af en afgørelse afsagt i første instans om ophævelse
af et underholdsbidrag bevirker, at underholdsbidraget genskabes med tilbagevirkende kraft.
Kommissionens argument om, at anerkendelsen, fra datoen for van Raans dødsfald, af en ret for sagsøgeren til efterladtepension
ville tilsidesætte bestemmelserne i artikel 80, stk. 3, i vedtægten, kan heller ikke tiltrædes.
I denne henseende er det korrekt, at bestemmelserne i artikel 80, stk. 3, i vedtægten er til hinder for, at der for samme
periode anerkendes både en ret for en tjenestemands eller en tidligere tjenestemands fraskilte ægtefælle til at oppebære efterladtepension
og en ret for det barn, som denne tjenestemand eller tidligere tjenestemand har forsørgerpligt over for på tidspunktet for
sin død, til at oppebære forhøjet børnepension.
I det foreliggende tilfælde fratog den af retten i første instans i Bruxelles afsagte dom af 25. marts 2013 imidlertid på
samme tid, som den bevirkede, at det underholdsbidrag, som sagsøgeren havde ret til i henhold til aftalen om skilsmisse, blev
genskabt fra den 1. september 2006, og at sagsøgeren fik ret til at oppebære en efterladtepension at regne fra van Raans død,
med tilbagevirkende kraft det retlige grundlag for Kommissionens afgørelse, hvorefter der fra juli 2008 blev tildelt en forhøjet
børnepension til barnet af afdøde van Raan og sagsøgeren.
Endelig bemærkes, at det med artikel 27 i bilag VIII til vedtægten forfulgte formål er at gøre det muligt for en tjenestemands
eller en tidligere tjenestemands fraskilte ægtefælle, som ved tjenestemandens død var berettiget til et underholdsbidrag fra
denne, at fortsætte med at modtage midler til sit underhold efter sidstnævntes død. Der er imidlertid intet, der berettiger,
at en tjenestemands eller tidligere tjenestemands fraskilte ægtefælle afskæres fra at modtage efterladtepension og således
ressourcer til sikring af sit underhold, udelukkende fordi det underholdsbidrag, som ægtefællen modtog på grundlag af national
ret, mod ægtefællens vilje blev ophævet før tjenestemandens eller den tidligere tjenestemands død og derefter blev genindført
med tilbagevirkende kraft efter tjenestemandens død.
–       Om spørgsmålet, hvorvidt den forældelsesfrist, der er fastsat i artikel 42 i bilag VIII til vedtægten, fandt anvendelse på
sagsøgeren
I artikel 42 i bilag VIII til vedtægten bestemmes, at »[d]e ydelsesberettigede pårørende til en afdød tjenestemand eller tidligere
tjenestemand, der var berettiget til alderspension eller invaliditetsydelse, som ikke anmoder om en opgørelse af deres pensions-
eller invaliditetsydelsesrettigheder i det år, der følger umiddelbart efter datoen, på hvilken tjenestemanden eller den tidligere
tjenestemand, der var berettiget til alderspension eller invaliditetsydelse, er afgået ved døden, mister deres rettigheder,
medmindre det godtgøres, at der foreligger force majeure«.
Det følger af selve ordlyden af artikel 42 i bilag VIII til vedtægten, at den forældelsesfrist, som er fastsat deri, kun finder
anvendelse i tilfælde, hvor en afdød tjenestemands eller tidligere tjenestemands pårørende er berettiget til pension eller
til invaliditetsydelse på datoen for dødsfaldet.
Et tilfælde med ydelsesberettigede pårørende til en afdød tjenestemand eller tidligere tjenestemand, der som i det foreliggende
tilfælde ikke på datoen for tjenestemandens død er berettiget til pension eller invaliditetsydelse, men som fik dem tilkendt
med tilbagevirkende kraft efter det nævnte dødsfald på grund af vedtagelsen af en national retsafgørelse, er følgelig ikke
omfattet af anvendelsesområdet for artikel 42 i bilag VIII til vedtægten.
Som allerede anført var sagsøgeren i det foreliggende tilfælde på datoen for van Raans død ikke berettiget til efterladtepension,
eftersom det underholdsbidrag, der var fastsat i aftalen om skilsmisse, tidligere var blevet ophævet ved dommen afsagt af
fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem den 18. december 2007 og endnu ikke genskabt med tilbagevirkende kraft af appelinstansen.
Under disse omstændigheder begik Kommissionen ved i den anfægtede afgørelse at basere sig på den omstændighed, at sagsøgeren,
idet hun ikke havde anmodet om en opgørelse af sine pensionsrettigheder i det år, der fulgte umiddelbart efter datoen, på
hvilken van Raan afgik ved døden, mistede sine rettigheder i medfør af artikel 42 i bilag VIII til vedtægten, en retlig fejl.
Tilbage står spørgsmålet, om sagsøgeren ikke desto mindre var forpligtet til at indgive sin ansøgning om opgørelse af sine
pensionsrettigheder inden for en fastsat frist.
I denne forbindelse gælder, at i mangel af en bestemmelse i vedtægten, hvorefter de ydelsesberettigede pårørende til en afdød
tjenestemand eller tidligere tjenestemand, der befinder sig i det tilfælde, der er omhandlet i denne doms præmis 70, pålægges
en frist med henblik på at ansøge om en opgørelse af deres pensions- eller invaliditetsydelsesrettigheder, tilkommer det Personaleretten
at udfylde denne lakune (jf. analogt hvad angår søgsmålsfristen i tvister mellem Den Europæiske Investeringsbank og dens ansatte
dom Dunnett m.fl. mod EIB, T-192/99, EU:T:2001:72, præmis 51).
Principperne om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning, som er almindelige EU-retlige principper,
er nemlig til hinder for, at institutioner og fysiske personer kan handle uden tidsmæssige begrænsninger og derved navnlig
risikere, at allerede opnåede rettigheder bringes i fare, og kræver overholdelse af en rimelig frist (jf. analogt hvad angår
fristen for at indgive et krav om erstatning af en skade kendelse Marcuccio mod Kommissionen, T-157/09 P, EU:T:2010:403, præmis
42).
Personaleretten er herefter af den opfattelse, at retssikkerhedsprincippet forpligter en afdød tjenestemands eller tidligere
tjenestemands ydelsesberettigede pårørende, som befinder sig i den situation, der er omhandlet i denne doms præmis 70, til
at ansøge om en opgørelse af deres pensions- eller invaliditetsydelsesrettigheder inden for en rimelig frist, idet denne frist
løber fra datoen for forkyndelsen af den nationale retsafgørelse, på grundlag af hvilken pensions- eller invaliditetsydelsesrettighederne
blev tilkendt dem med tilbagevirkende kraft.
Selv om sagsakterne i det foreliggende tilfælde ikke gør det muligt med sikkerhed at fastslå den dato, hvorpå dommen fra retten
i første instans i Bruxelles af 25. marts 2013 blev forkyndt for sagsøgeren, har denne forkyndelse nødvendigvis fundet sted
tidligst den 25. marts 2013.
Sagsøgeren anmodede om en opgørelse af sine efterladtepensionsrettigheder den 29. april 2013, dvs. inden for en frist, der
må anses for rimelig, henset til de konkrete omstændigheder.
Det må således fastslås, at sagsøgeren ikke havde mistet sine efterladtepensionsrettigheder, da hun anmodede om en opgørelse
af disse.
Kommissionen har imidlertid gjort gældende, at sagsøgeren i løbet af det år, der fulgte efter van Raans dødsfald, i det mindste
burde have underrettet den om hendes personlige situation og navnlig have oplyst, at hun i henhold til aftalen om skilsmisse
var berettiget til et underholdsbidrag fra van Raan, at dette underholdsbidrag var blevet ophævet ved den af fredsdommeren
i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007, og at den appel, som hun havde iværksat af denne dom, verserede
ved retten i første instans i Bruxelles.
Det kan imidlertid hverken af ordlyden eller af opbygningen af artikel 42 i bilag VIII til vedtægten udledes, at sagsøgeren
var forpligtet til at fremlægge oplysninger af denne karakter for Kommissionen, idet denne bestemmelse indskrænker sig til
at pålægge de ydelsesberettigede pårørende til en afdød tjenestemand eller tidligere tjenestemand, der rent faktisk er indehavere
af en ret til pension eller invaliditetsydelse, en frist til at ansøge om en opgørelse af deres rettigheder.
Sagsøgerens undladelse af at fremlægge oplysninger om hendes personlige situation for Kommissionen, navnlig om den appel,
som hun havde iværksat af den af fredsdommeren i kantonen Overijse-Zaventem afsagte dom af 18. december 2007, er herefter
irrelevant hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt hun rettidigt havde anmodet om en opgørelse af sine efterladtepensionsrettigheder.
Det følger af det ovenstående, at den anfægtede afgørelse må annulleres, uden at det er fornødent at undersøge de øvrige anbringender
til støtte for sagsøgerens eneste påstand.

Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 101 bærer den tabende part sine egne omkostninger og pålægges at betale modpartens
omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom, medmindre andet gælder i henhold til bestemmelserne i reglementets andet
afsnit, ottende kapitel. I henhold til det nævnte reglements artikel 102, stk. 1, kan Personaleretten, såfremt dette findes
rimeligt, træffe bestemmelse om, at den tabende part bærer sine egne omkostninger, men kun pålægges at betale en del af modpartens
omkostninger eller slet ikke pålægges at betale omkostninger afholdt af modparten.
Det følger af denne doms præmisser, at Kommissionen har tabt sagen. Sagsøgeren har desuden udtrykkeligt nedlagt påstand om,
at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger. De foreliggende omstændigheder kan ikke begrunde anvendelsen af
procesreglementets artikel 102, stk. 1, hvorfor Kommissionen pålægges at bære sine egne omkostninger og at betale sagsøgerens
sagsomkostninger.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
PERSONALERETTEN (Anden Afdeling):
1)
Afgørelsen af 3. juni 2013, hvorved Europa-Kommissionen afslog at tildele Julia Borghans en efterladtepension, annulleres.
2)
Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Julia Borghans afholdte omkostninger.
Bradley
Kreppel
Rofes i Pujol
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 23. marts 2015.
W. Hakenberg

K. Bradley
Justitssekretær

Afdelingsformand
*
Processprog: fransk.