CELEX: 62014CJ0245
Преюдициално запитване
Пространство на свобода, сигурност и правосъдие
Регламент (ЕО) № 1896/2006
Процедура за европейска заповед за плащане
Просрочено възражение
Член 20, параграф 2
Искане за преглед на европейската заповед за плащане
Възражение за липса на компетентност на съда по произход
Европейска заповед за плащане, издадена неправилно с оглед на изискванията, предвидени в Регламента
Липса на „явен“ характер
Липса на „извънредни“ обстоятелства

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 20, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за създаване на процедура за европейска заповед за плащане (
ОВ L 399, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 9, стр. 108), изменен с Регламент (ЕС) № 936/2012 на Комисията от 4 октомври 2012 г. (
ОВ L 283, стр. 1
, наричан по-нататък „Регламент № 1896/2006“).
Запитването е отправено в рамките на спор между Thomas Cook Belgium NV (наричано по-нататък „Thomas Cook“), дружество, установено в Белгия, и Thurner Hotel GmbH (наричано по-нататък „Thurner Hotel“), дружество, установено в Австрия, във връзка с процедура за европейска заповед за плащане.
Правна уредба
Регламент № 1896/2006
Съображение 9 от Регламент № 1896/2006 гласи:
„Целта на настоящия регламент е да се опростят, ускорят и намалят разходите за съдебни спорове по трансгранични дела, свързани с безспорни парични вземания, чрез създаване на процедура за европейска заповед за плащане […]“.
Съображение 16 от Регламента гласи:
„Съдът следва да разгледа [молбата], включително въпроса за подсъдността и описанието на доказателствата, въз основа на информацията, предоставена във формуляра на [молбата]. Това би позволило на съда да провери prima facie основателността на вземането и, inter alia, да изключи неоснователни вземания или недопустими [молби]. Не следва да е задължително проверката да се извършва от съдия“.
Съображение 25 от посочения регламент гласи:
„След изтичането на срока за внасяне на възражение в някои изключителни случаи ответникът следва да има право да поиска преглед на европейската заповед за плащане. Прегледът в изключителни случаи не следва да означава, че на ответника се дава нова възможност за оспорване на вземането. По време на процедурата за преглед основанията на вземането не следва да бъдат оценявани извън основанията, произтичащи от изключителните обстоятелства, на които се е позовал ответникът. Другите изключителни обстоятелства биха могли да включват положението, при което европейската заповед за плащане е била обоснована с неистинска информация, предоставена в [молбата]“.
Съгласно съображение 29 от този регламент той има за цел „създаване на бърз и ефективен механизъм за събиране по съдебен ред на безспорни парични вземания в Европейския съюз“.
Член 1, параграф 1 от Регламент № 1896/2006 гласи:
„Целта на настоящия регламент е:
a)
да опрости, ускори и намали разходите за съдебни спорове по трансгранични дела, свързани с безспорни парични вземания, чрез създаването на европейска заповед за плащане;
[…]“.
Съгласно член 5 от този регламент „съд по произход“ означава „съдът, който издава европейска заповед за плащане“.
Член 6 от посочения регламент, озаглавен „Компетентност“, предвижда в параграф 1:
„За целите на прилагането на настоящия регламент компетентността се определя в съответствие със съответните правила на правото на Общността, по-специално на Регламент (ЕО) № 44/2001 [на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (
ОВ L 12, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74)]“.
Член 7, параграф 2 от същия регламент предвижда:
„Молбата [за издаване на европейска заповед за плащане] съдържа:
a)
имената и адресите на страните, а при необходимост, и на техните представители, и на съда, до който е отправена молбата;
[…]
д)
описание на доказателствата в подкрепа на вземането;
е)
основания за компетентността;
[…]“.
Член 8 от Регламент № 1896/2006, озаглавен „Проверка на молбата“, гласи:
„Съдът, сезиран с молба за издаване на европейска заповед за плащане, проверява възможно най-бързо и въз основа на молбата дали са изпълнени изискванията, посочени в [членове 6 и 7] и дали вземането е основателно. Тази проверка може да представлява автоматизирана процедура“.
Член 12, параграфи 1 и 3—5 от Регламент № 1896/2006 гласи:
„1.   Ако са изпълнени изискванията по член 8, съдът издава възможно най-рано и обикновено в 30-дневен срок от подаването на молбата европейска заповед за плащане, като използва формуляр Д, изложен в приложение V.
[…]
3.   С европейската заповед за плащане ответникът се уведомява за стоящите пред него възможности да:
a)
плати сумата, посочена в заповедта, на [молителя];
или
б)
да се противопостави на заповедта, като подаде до съда по произход възражение, което трябва да бъде изпратено в 30-дневен срок от връчването на заповедта
4.   С европейската заповед за плащане ответникът се уведомява, че:
a)
заповедта е издадена единствено на основание информацията, която е била предоставена от [молителя] и не е била проверена от съда;
б)
заповедта подлежи на принудително изпълнение, освен ако не се подаде възражение до съда в съответствие с член 16;
[…]
5.   Съдът осигурява връчването на заповедта на [ответника] в съответствие с националното законодателство по начин, който отговаря на минималните стандарти, посочени в членове 13, 14 и 15“.
Член 16, параграфи 1—3 от този регламент гласи следното:
„1   Ответникът може да подаде възражение срещу европейската заповед за плащане до съда по произход […].
2.   Възражението се изпраща в 30-дневен срок от връчването на заповедта на ответника.
3.   Ответникът посочва във възражението, че той оспорва вземането, без да указва причините за това“.
Член 20 от Регламента е озаглавен „Преглед в изключителни случаи“ и в параграф 2 предвижда:
„След изтичането на крайния срок по член 16, параграф 2 ответникът също така има право да поиска преглед на европейска заповед за плащане от компетентния съд в държавата членка по произход, когато заповедта за плащане очевидно е била издадена погрешно, като се имат предвид изискванията, предвидени в настоящия регламент или в резултат на други извънредни обстоятелства“.
Регламент № 44/2001
Член 5 от Регламент № 44/2001 предвижда:
„Срещу лице, което има местоживеене в държава членка, може да бъде предявен иск в друга държава членка:
1)
a)
по дела, свързани с договор — в съдилищата по мястото на изпълнение на въпросното задължение;
б)
за целите на настоящата разпоредба и освен ако не е договорено друго, мястото на изпълнение на въпросното задължение е:
—
[…]
—
в случая на предоставяне на услуги, мястото в държава членка, където съгласно договора услугите са били предоставени или е трябвало да бъдат предоставени;
[…]“.
Член 23 от този регламент гласи следното:
„1.   Ако страните, една или повече от които имат местоживеене в държава членка, са се договорили, че съд или съдилищата на държава членка са компетентни за разрешаване на всякакви спорове, които са възникнали или които могат да възникнат във връзка с определено правоотношение, този съд или тези съдилища имат компетентност. Тази компетентност е изключителна, освен ако страните са уговорили друго.[…]
[…]“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
На 3 септември 2009 г. туристическата агенция Thomas Cook сключва с Thurner Hotel договор за предоставяне на хотелиерски услуги.
Thurner Hotel подава пред Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Районен съд по търговски спорове Виена) молба за издаване на европейска заповед за плащане с искане Thomas Cook да плати сумата от 15232,28 EUR за уреждане на фактурите в съответствие с предоставените от първото дружество услуги по този договор. Thurner Hotel твърди, че сезираният съд е компетентен с оглед на мястото на изпълнение на посочените услуги.
На 26 юни 2013 г. европейската заповед за плащане е връчена съгласно разпоредбите на Регламент № 1896/2006 на Thomas Cook.
На 25 септември 2013 г., или след изтичане на 30-дневния срок за подаване на възражение, предвиден в член 16, параграф 2 от Регламент № 1896/2006, Thomas Cook подава възражение, като отправя до Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Районен съд по търговски спорове Виена) и искане да извърши преглед на европейската заповед за плащане съгласно член 20, параграф 2 от този регламент.
За тази цел Thomas Cook поддържа, че Thurner Hotel не му е предоставило или не му е предоставило своевременно съответните фактури и че спорното вземане се основава на неверни твърдения. Освен това Thomas Cook прави възражение за липса на компетентност на австрийските съдилища поради наличието на клауза за предоставяне на компетентност на белгийските съдилища, която се съдържа в общите условия на спорния договор. Позовавайки се на разпоредбата на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006, Thomas Cook твърди, че липсата на компетентност на съда по произход е основание за преглед по смисъла на тази разпоредба.
С определение от 28 октомври 2013 г. Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Районен съд по търговски спорове Виена) отхвърля искането, с мотива че възможността за преглед, предвидена в член 20, параграф 2 от този регламент, трябва да се тълкува стриктно. Според този съд издаването на европейска заповед за плащане от некомпетентен съд не е обстоятелство, което позволява на длъжника да иска преглед на тази заповед за плащане на основание на посочената разпоредба.
Thomas Cook обжалва определението пред запитващата юрисдикция, като твърди, че правната преценка на спора пред първоинстанционния съд е неправилна и член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 му позволява да иска преглед на европейската заповед за плащане.
Според запитващата юрисдикция австрийската правна доктрина застъпва становището за стриктно тълкуване на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006, но пък съществували различни становища по въпроса дали издаването на европейска заповед за плащане от некомпетентен съд е валидно основание за преглед по смисъла на тази разпоредба. Освен това запитващата юрисдикция посочва, че предвидените в тази разпоредба „извънредни обстоятелства“, чието наличие е предпоставка за преглед на европейската заповед за плащане, не са определени в този регламент.
При тези условия Handelsgericht Wien (Търговски съд Виена) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли Регламент № 1896/2006 да се тълкува в смисъл, че ответникът може да направи искане за преглед от съд на европейската заповед за плащане по член 20, параграф 2 [от този регламент] и тогава когато, въпреки че заповедта за плащане му е връчена редовно, тя е издадена от некомпетентен съд въз основа на информация за компетентността в молбата?
2)
При положителен отговор на първия въпрос: налице ли са извънредни обстоятелства по смисъла на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 съгласно съображение 25 от [Измененото предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета за създаване на процедура за европейска заповед за плащане, представено от Комисията съгласно член 250, параграф 2 от Договора за ЕО (COM (2006) 57 окончателен)] и тогава когато европейската заповед за плащане е издадена въз основа на информация в молбата, която впоследствие се установява като невярна и от която по-специално зависи компетентността на съда?“.
По преюдициалните въпроси
С двата си въпроса, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство не допуска ответник — на когото съгласно този регламент е връчена европейска заповед за плащане — да има основание да иска преглед на заповедта, като твърди, че съдът по произход неправилно е приел, че е компетентен, основавайки се на посочена от молителя във формуляра на молбата за издаване на тази заповед информация, за която се твърди, че е невярна.
В самото начало следва да се отбележи, че както е видно от член 12, параграф 3 от Регламент № 1896/2006, след като европейската заповед за плащане е връчена съгласно този регламент на ответника, той се уведомява, че има възможност или да плати сумата, посочена в заповедта, на молителя, или да се противопостави на заповедта съгласно член 16 от Регламента, като подаде до съда по произход възражение в 30-дневен срок от връчването на заповедта за плащане.
Както Съдът постановява в точка 30 от решение Goldbet Sportwetten (
C‑144/12
,
EU:C:2013:393
), на длъжника е дадена възможност — като компенсация на факта, че въведената с Регламент № 1896/2006 система не предвижда участието му в процедурата за европейска заповед за плащане — да оспори вземането след издаването на съответната европейска заповед за плащане.
Що се отнася до възможността за преглед на европейската заповед за плащане, след като срокът за подаване на възражение е изтекъл, този преглед е възможен, видно от самото заглавие на член 20 от посочения регламент, само „в изключителни случаи“.
В това отношение от текста на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 е видно, че при неспазване срока за подаване на възражение преглед на европейска заповед за плащане може да се извърши, когато заповедта за плащане очевидно е била издадена неправилно с оглед на изискванията, предвидени в Регламент № 1896/2006, или в резултат на други извънредни обстоятелства.
Тъй като законодателят на Съюза е искал да ограничи процедурата за преглед до изключителни хипотези, посочената разпоредба непременно трябва да се тълкува стриктно (вж. по аналогия решение Комисия/Съвет,
C‑111/10
,
EU:C:2013:785
, т.
и цитираната съдебна практика).
На първо място следва да се установи дали в случай като разглеждания в главното производство е „очевидно“, че тази заповед е била издадена неправилно с оглед на изискванията, предвидени в Регламент № 1896/2006.
Съгласно член 7, параграф 2 от този регламент в молбата за издаване на европейска заповед за плащане следва по-специално да се посочат съдът, до който е отправена молбата, и основанията за компетентността на този съд.
Съгласно член 8 от посочения регламент този съд проверява възможно най-бързо и въз основа на формуляра на молбата за издаване на европейска заповед за плащане (наричан по-нататък „формулярът на молбата“) дали са изпълнени изискванията, посочени по-специално в член 6 от същия регламент, съгласно който компетентността се определя в съответствие със съответните правила на правото на Общността, по-специално на Регламент (ЕО) № 44/2001, и дали вземането е основателно. Съгласно член 12, параграф 1 от Регламент № 1896/2006, ако са изпълнени изискванията по член 8 от този регламент, съдът издава възможно най-рано и обикновено в 30-дневен срок от подаването на молбата европейска заповед за плащане, като използва формуляр Д, съдържащ се в приложение V.
В настоящия случай от преюдициалното запитване е видно, че Thomas Cook прави възражение за липса на компетентност на съда по произход поради наличието в общите условия на спорния договор, сключен с Thurner Hotel, на клауза за предоставяне на компетентност на белгийските съдилища.
В това отношение следва да се посочи, че съгласно член 23 от Регламент № 44/2001, ако страните, една или повече от които имат местоживеене в държава членка, са се договорили, че съд или съдилищата на държава членка са компетентни за разрешаване на всякакви спорове, които са възникнали или които могат да възникнат във връзка с определено правоотношение, този съд или тези съдилища имат компетентност и тази компетентност е изключителна, освен ако страните са уговорили друго.
Дори и да се приеме, че тази разпоредба се прилага в случай като разглеждания в главното производство, следва да се подчертае, че видно от съображение 16 от Регламент № 1896/2006, сезираният съд следва да разгледа молбата, включително въпроса за подсъдността и описанието на доказателствата, въз основа на информацията, предоставена във формуляра на молбата. Всъщност съгласно член 8 от Регламента този съд проверява възможно най-бързо и въз основа на молбата дали са изпълнени изискванията, посочени по-специално в членове 6 и 7 от посочения регламент и дали вземането е основателно.
Освен това член 12, параграф 4, буква a) от Регламент № 1896/2006 уточнява, че с европейската заповед за плащане ответникът се уведомява по-специално, че заповедта е издадена единствено на основание информацията, която е била предоставена от молителя и не е била проверена от съда, а член 12, параграф 4, буква б) от Регламента конкретизира, че заповедта подлежи на принудително изпълнение, освен ако не се подаде възражение до съда в съответствие с член 16. Това се вижда ясно и от връчването на ответника на европейската заповед за плащане, като се използва формуляр Д, съдържащ се в приложение V към Регламент № 1896/2006.
Следователно при обстоятелства като разглежданите в главното производство, когато ответникът иска да подаде възражение за липса на компетентност на съда по произход поради предоставена от молителя във формуляра на молбата информация, за която твърди, че е невярна, той следва да предприеме действия в срока за подаване на възражение, предвиден в член 16 от Регламент № 1896/2006.
В това отношение следва да се припомни, че тази възможност за действие е улеснена от обстоятелството, че съгласно член 16, параграф 3 от посочения регламент ответникът може само да оспори вземането и не е длъжен да уточнява причините за това.
Тъй като ползата от установената с Регламент № 1896/2006 процедура се състои в съчетаването на бързо и ефективно съдебно производство със зачитането на правата на защита, поради това ответникът трябва да упражни правата си в определените му срокове и впоследствие той има на разположение само ограничени правни средства, за да се противопостави на изпълнението на европейската заповед за плащане.
Освен това следва да се припомни, че както посочва генералният адвокат в точка 33 от заключението си, при проверката на компетентността на съда по произход в процедурата за европейска заповед за плащане могат да възникнат сложни правни въпроси, като например валидността на клаузата за предоставяне на компетентност, чиято преценка би могла да изисква по-задълбочена проверка от тази, която следва да се извърши съгласно член 8 от Регламент № 1896/2006.
Следователно при конкретните обстоятелства на делото по главното производство не би могло да се приеме, че европейската заповед за плащане срещу ответника очевидно е била издадена неправилно с оглед на изискванията, предвидени в Регламент № 1896/2006.
На второ място трябва да се установи дали в случай като разглеждания в главното производство следва да се приеме, че тази заповед „очевидно“ е била издадена неправилно в резултат на други „извънредни обстоятелства“ по смисъла на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006.
В това отношение следва да се припомни, че от съображение 25 от този регламент, който отразява посоченото от запитващата юрисдикция съображение 25 от Измененото предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета за създаване на процедура за европейска заповед за плащане, представено от Комисията съгласно член 250, параграф 2 от Договора за ЕО (COM (2006) 57 окончателен), е видно, че тези „други изключителни обстоятелства“ биха могли да включват положението, при което европейската заповед за плащане е издадена въз основа на невярна информация, предоставена в молбата.
Все пак в настоящия случай, както беше припомнено в точка 35 от настоящото решение, ответникът в подкрепа на искането си за преглед повдига възражение за липса на компетентност на съда по произход, като поддържа, че двете страни по договора в главното производство са постигнали съгласие компетентни да бъдат белгийските съдилища.
При тези условия, след като европейската заповед за плащане е връчена съгласно Регламент № 1896/2006 на ответника, който не може да пренебрегне наличието на такава клауза за предоставяне на компетентност, той има възможност да прецени, че предоставената от молителя във формуляра на молбата информация, в настоящия случай относно компетентността на съда по произход, е невярна. Следователно той може да се позове на това във връзка с възражението, предвидено в член 16 от Регламент № 1896/2006.
Както е посочено в съображение 25 от този регламент, възможността за преглед на заповедта, предвидена в член 20 от Регламент № 1896/2006, не трябва да води до предоставяне на ответника на втора възможност за оспорване на вземането.
Следователно в случай като разглеждания в главното производство не може да се приеме, че заповедта за плащане е издадена неправилно в резултат на „извънредни обстоятелства“ по смисъла на член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006.
Подобно тълкуване на тази разпоредба се подкрепя от целта на посочения регламент. Всъщност от съображение 9 и член 1, параграф 1, буква a) от същия регламент е видно, че целта на Регламента е да се опростят, ускорят и намалят разходите за съдебни спорове по трансгранични дела, свързани с безспорни парични вземания, чрез създаване на процедура за европейска заповед за плащане. Съображение 29 от Регламент № 1896/2006 допълва, че той има за цел създаване на бърз и ефективен механизъм за събиране по съдебен ред на такива вземания.
Тази цел обаче би била поставена под съмнение, ако при обстоятелства като разглежданите в главното производство член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 би се тълкувал в смисъл, че позволява на ответника да иска преглед на европейската заповед за плащане.
С оглед на гореизложеното на въпросите следва да се отговори, че член 20, параграф 2 от Регламент № 1896/2006 трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство не допуска ответник — на когото съгласно този регламент е връчена европейска заповед за плащане — да има основание да иска преглед на заповедта, като твърди, че съдът по произход неправилно е приел, че е компетентен, основавайки се на посочена от молителя във формуляра на молбата за издаване на тази заповед информация, за която се твърди, че е невярна.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

Член 20, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1896/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година за създаване на процедура за европейска заповед за плащане, изменен с Регламент (ЕС) № 936/2012 на Комисията от 4 октомври 2012 г., трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство не допуска ответник — на когото съгласно този регламент е връчена европейска заповед за плащане — да има основание да иска преглед на заповедта, като твърди, че съдът по произход неправилно е приел, че е компетентен, основавайки се на посочена от молителя във формуляра на молбата за издаване на тази заповед информация, за която се твърди, че е невярна.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.