CELEX: 62012CJ0214
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Valstybės pagalba
Su bendrąja rinka nesuderinama ir neteisėta pripažinta pagalba
Grazer Wechselseitige (GRAWE) grupei suteikta pagalba privatizuojant Bank Burgenland AG
Rinkos kainos nustatymas
Konkurso procedūra
Neteisėtos sąlygos, neturinčios poveikio brangiausiam pasiūlymui
„Privataus pardavėjo“ kriterijus
Skirtumas tarp pareigų, tenkančių viešosios valdžios įgaliojimus įgyvendinančiai valstybei ir valstybei, veikiančiai kaip akcininkė
Įrodymų iškraipymas
Pareiga motyvuoti

Apeliaciniais skundais
Land Burgenland
(C‑214/12 P) ir Austrijos Respublika (C‑223/12 P) prašo panaikinti 2012 m. vasario 28 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Land Burgenland ir Austrija prieš Komisiją
(T‑268/08 ir T‑281/08, toliau – Sprendimas
Burgenland
), kuriuo šis teismas atmetė jų ieškinius dėl 2008 m. balandžio 30 d. Komisijos sprendimo 2008/719/EB dėl valstybės pagalbos C 56/06 (ex NN 77/06), kurią Austrija suteikė privatizuojant
Bank Burgenland
(
OL L 239, p. 32
, toliau – ginčijamas sprendimas).
Apeliaciniu skundu (C‑215/12 P)
Grazer Wechselseitige Versicherung AG
(toliau – GRAWE) prašo panaikinti 2012 m. vasario 28 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
Grazer Wechselseitige Versicherung prieš Komisiją
(T‑282/08, toliau – Sprendimas
GRAWE
), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.
Ginčo aplinkybės
Iki privatizavimo
Hypo Bank Burgenland AG
(toliau – BB) buvo regioninis bankas, turintis pagal Austrijos teisę veikiančios akcinės bendrovės, kurios buveinė buvo Eizenštate (Austrija), statusą. 2005 m. bendras BB balansas siekė 3,3 mlrd. EUR ir jis 100 % priklausė
Land Burgenland
.
Remiantis įstatymo dėl
Land Burgenland
hipotekų bankų (
Landes‑Hypothekenbank Burgenland‑Gesetz
,
LGBl
. 58/1991) redakcijos su pakeitimais, padarytais
LGBl
. 63/1998 paskelbtu įstatymu, 4 straipsniu,
Land Burgenland
buvo garantas, kaip tai suprantama pagal Austrijos civilinio kodekso (
Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch
) 1356 straipsnį, atsakinga už visus BB įsipareigojimus nutraukus mokėjimus. Pagal šio įstatymo nuostatas to banko kreditoriai turi tiesiogines teises, kiek tai susiję su garantu, kuris vis dėlto turi imtis veiksmų tik tuo atveju, jei banko turto nepakanka skoliniams įsipareigojimams padengti.
Ši viešosioms kreditų institucijoms skirta įvykdymą užtikrinančių garantijų sistema, vadinama
Ausfallhaftung
, konkrečiai –
Land Burgenland
garantija BB ir jos pirmtakų naudai, išliko faktiškai nepakitusi nuo 1928 m. Ji nebuvo taikoma nei kokiam nors laikotarpiui, nei konkrečiai sumai.
Pagal Europos Bendrijų Komisijos ir Austrijos Respublikos sudarytą susitarimą, kurio pagrindu buvo priimtas 2003 m. balandžio 30 d. Komisijos sprendimas C(2003) 1329 galutinis dėl pagalbos E 8/02 (
OL C 175, p. 8
),
Ausfallhaftung
turėjo būti panaikinta iki 2007 m. balandžio 1 d. Visiems įsipareigojimams, galiojusiems 2003 m. balandžio 2 d.,
Ausfallhaftung
iš esmės ir toliau galiojo iki jų įvykdymo. Nuo 2003 m. balandžio 2 d. iki 2007 m. balandžio 1 d.
Ausfallhaftung
iš esmės galėjo būti taikoma naujiems įsipareigojimams, jeigu jų įvykdymo terminas buvo iki 2017 m. rugsėjo 30 d.
Po dviejų nesėkmingų bandymų 2003 ir 2005 m.
Land Burgenland
pradėjo trečią BB privatizavimo procesą, kurio įgyvendinimas buvo patikėtas Diuseldorfo (Vokietija) investicijų bankui
HSBC Trinkaus & Burkhardt KgaA
kartu su Londono (Jungtinė Karalystė)
HSBC plc
(toliau kartu – HSBC). Šis procesas pradėtas 2005 m. spalio mėn. spaudoje paskelbiant konkursą.
Du konkurso dalyviai, t. y. GRAWE, kuri yra Austrijos draudimo bendrovė, teikianti įvairias draudimo paslaugas bei finansines ir išperkamosios nuomos paslaugas, ir kuri kartu su
GW Beteiligungserwerbs- und -verwaltungs-GmbH
2006 m. tiesiogiai valdė dviejų bankų ir investicijų sektoriaus finansų įmonių didžiąją turto dalį, ir Austrijos ir Ukrainos konsorciumas, vienijantis Austrijos įmones SLAV AG bei
SLAV Finanzbeteiligung GmbH
ir Ukrainos akcines bendroves
Ukrpodshipnik
bei
Ilyich
(toliau – konsorciumas), pateikė privalomus pasiūlymus. Vėliau šie pasiūlymai buvo individualiai išnagrinėti ir buvo vedamos derybos; šios derybos baigėsi 2006 m. kovo 4 d.
2006 m. kovo 5 d.
Land Burgenland
nusprendė su GRAWE sudaryti sutartį dėl BB, nors GRAWE pasiūlyta pirkimo kaina (100,3 milijonai eurų) buvo daug mažesnė už konsorciumo pasiūlytą kainą (155 milijonai eurų). Šis sprendimas, be kita ko, pagrįstas 2006 m. kovo 4 d. HSBC rašytine rekomendacija, o ji sprendimo priėmimo dieną papildyta žodinėmis pastabomis, skirtomis
Land Burgenland
vyriausybės nariams. HSBC rekomendacijoje iš esmės skelbiama, kad nors, atsižvelgiant į siūlomą pirkimo kainą, sprendimas turi būti priimtas konsorciumo naudai, rekomenduojama BB perduoti GRAWE atsižvelgiant į kitus kriterijus, t. y. pirkimo kainos mokėjimo patikimumą, BB valdymo tęstinumą vengiant naudotis
Ausfallhaftung
, kapitalo didinimus ir sandorių saugumą.
BB pardavimas, kurį
Land Burgenland
valdžios institucijos oficialiai patvirtino 2006 m. kovo 7 d., buvo užbaigtas 2006 m. gegužės 12 d. Iki šios datos BB išleido
Ausfallhaftung
užtikrintų 700 mln. eurų vertės obligacijų, iš kurių 320 mln. eurų buvo numatyti privatizavimo sąlygose, o „papildomi“ 380 mln. eurų, remiantis ginčijamo sprendimo 35 konstatuojamąja dalimi, nebuvo nurodyti sutarties su GRAWE ir konsorciumu projektuose.
2006 m. balandžio 4 d. Komisija gavo konsorciumo skundą, kuriame teigiama, kad Austrijos Respublika, privatizuodama BB, pažeidė valstybės pagalbos taisykles. Skundo pareiškėjas, be kita ko, tvirtino, kad konkursą, kuris jo atžvilgiu nebuvo sąžiningas, skaidrus ir nediskriminacinis, laimėjo ne aukščiausią kainą už BB pasiūlęs pirkėjas, t. y. konsorciumas, bet GRAWE.
2006 m. gruodžio 21 d. raštu Komisija informavo Austrijos valdžios institucijas apie savo sprendimą dėl BB perdavimo GRAWE pradėti formalią tyrimo procedūrą, numatytą EB 88 straipsnio 2 dalyje. Šis sprendimas paskelbtas 2007 m. vasario 8 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(
OL C 28, p. 8
). 2008 m. balandžio 30 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
Priimdama sprendimą dėl to, ar GRAWE pasinaudojo atrankiniu pranašumu, Komisija nagrinėjo, ar
Land Burgenland
elgėsi kaip bet kuris rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis pardavėjas (toliau – vadinamasis „privataus pardavėjo“ kriterijus). Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 120–122 punktuose Komisija nurodo, kad privatus pardavėjas gali dviem atvejais pasirinkti už patį didžiausią pasiūlymą mažesnį pasiūlymą.
Pirmasis atvejis susijęs su situacija, kai aišku, kad pardavimas didžiausią kainą siūlančiam pirkėjui yra neįmanomas, o tai šiuo atveju reiškia, kad reikia išnagrinėti sandorio saugumą atsižvelgiant į konsorciumo ekonominį stabilumą ir tikimybę, kad šis konsorciumas negaus reikiamo leidimo iš
Finanzmarktaufsicht
(Austrijos finansų rinkų priežiūros institucija, toliau – FMA). Komisijos nuomone, ne tik nebuvo jokios priežasties abejoti tuo, kad konsorciumas gali sumokėti pasiūlytą 155 milijonų eurų pirkimo kainą, bet ir nėra jokių požymių ar įrodymų, kad FMA būtų uždraudusi perduoti BB konsorciumui.
Antrasis atvejis apima situaciją, kai atsižvelgimas į kitus kriterijus, o ne į kainą yra pateisinamas, t. y. vieninteliai kriterijai, į kuriuos turi būti atsižvelgta, yra tie, į kuriuos atsižvelgtų privatus pardavėjas, o tai, Komisijos nuomone, pašalina riziką, kylančią iš įsipareigojimo suteikti garantiją, kuri turi būti kvalifikuojama kaip galima esama valstybės pagalba, kaip antai
Ausfallhaftung
.
Dėl šio klausimo Komisija patikslina, kad remiantis teismų praktika galima teigti, jog, viena vertus, valstybės, kaip įmonės pardavėjos, vaidmuo ir, antra vertus, jos, kaip viešosios valdžios subjekto, įsipareigojimai neturi būti painiojami. Taigi joks privatus pardavėjas nesutiks su garantija, kuria nesilaikoma rinkos sąlygų, o sprendimas panaikinti
Ausfallhaftung
patvirtina, kad
Ausfallhaftung
nepriskiriama prie tokių sąlygų.
Tokiomis aplinkybėmis ginčijamo sprendimo 175 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad Austrijos Respublika neteisėtai suteikė valstybė pagalbą bendrovei GRAWE dėl BB privatizavimo ir taip pažeidė EB 88 straipsnio 3 dalį ir kad ši pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka. Taigi to sprendimo 1, 2 ir 4 straipsniai suformuluoti taip:
„
1 straipsnis
Valstybės pagalba, kurią Austrija suteikė bendrovei GRAWE pažeisdama [EB 88 straipsnio 3 dalį] ir todėl neteisėtai, yra nesuderinama su bendrąja rinka. Pagalba atitinka abiejų konkurso metu pateiktų galutinių kainų pasiūlymų skirtumą, kuris turi būti tinkamai koreguojamas pagal šio sprendimo 167–174 [konstatuojamosiose dalyse] nurodytus parametrus.
2 straipsnis
1.   Austrija susigrąžina iš pagalbos gavėjo 1 straipsnyje minimą pagalbą.
<…>
4 straipsnis
1.   Austrija per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą pateikia Komisijai šią informaciją:
a)
bendrą sumą (pagrindinė suma ir palūkanos), kuri turi būti susigrąžinta iš pagalbos gavėjo ir koreguojama pagal Komisijos šiame sprendime nurodytus parametrus, ir tikslius šios sumos apskaičiavimui taikytų metodų paaiškinimus bei nepriklausomo eksperto atliktą turto įvertinimą;
<…>“
Procesas Bendrajame Teisme ir sprendimai
Burgenland
ir
GRAWE
2008 m. liepos 11 d., 15 d. ir 17 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo pareiškimus, kuriais
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE pareiškė ieškinius dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo (atitinkamai bylos T‑268/08, T‑281/08 ir T‑282/08).
2009 m. balandžio 20 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas, išklausęs šalis, nusprendė sujungti bylas T‑268/08 ir T‑281/08, kad būtų kartu vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas sprendimas.
Ieškiniams pagrįsti
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika pateikė devynis ieškinio pagrindus. Tarp jų nurodyti būtent tokie pagrindai:
—
pirmasis, susijęs su klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies taikymu nustatant BB rinkos kainą tiek, kiek to banko privatizacijai Komisija klaidingai reikalavo taikyti viešųjų pirkimų konkurso procedūrą,
—
trečiasis, susijęs su klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies taikymu tiek, kiek Komisija atsisakė atsižvelgti į neaiškią FMA leidimo išdavimo procedūros baigtį ir jos galimą ilgą trukmę BB pardavimo konsorciumui atveju,
—
ketvirtasis, susijęs su klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies taikymu tiek, kiek
Land Burgenland
, siekdama palyginti pasiūlymus, pateiktus atitinkamai GRAWE ir konsorciumo, turėjo teisę atsižvelgti į riziką, susijusią su
Ausfallhaftung
,
—
septintasis, susijęs su klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies taikymu tiek, kiek konsorciumo pasiūlymas negalėjo padėti nustatyti BB rinkos kainos, ir
—
aštuntasis, susijęs su klaidingu
Ausfallhaftung
užtikrintos papildomos obligacijų emisijos privatizuojant BB vertinimu.
Ieškiniui pagrįsti GRAWE pateikė įvairių pagrindų, iš kurių tam tikri susiję su klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies taikymu, visų pirma, dėl BB rinkos kainos nustatymo, paskui dėl atsisakymo atsižvelgti į
Ausfallhaftung
ir, galiausiai, dėl to, kad Komisija neatsižvelgė į pirkimo kainos neigiamo skirtumo galimybę.
Sprendimais
Burgenland
ir
GRAWE
Bendrasis Teismas atmetė visus jam pateiktus nagrinėti ieškinius. Konkrečiai kalbant, iš esmės jis nusprendė, kad:
—
šiuo atveju Komisija galėjo remtis išimtinai konsorciumo pateiktu pasiūlymu, kad nustatytų BB rinkos kainą, ir kad nereikėjo atlikti ekspertizės,
—
Komisija nepadarė klaidos nuspręsdama, kad nei neaiškia FMA procedūros baigtimi, nei galbūt ilgesne jos trukme (tuo atveju, jei būtų buvę nuspręsta BB parduoti konsorciumui) nebuvo galima pagrįsti jo, kaip įsigijėjo, pašalinimo,
—
negalima kaltinti Komisijos, kad vertindama pasiūlymus ji neatsižvelgė į
Ausfallhaftung
, nes kalbama apie valstybės pagalbą, kuri nebuvo suteikta įprastomis rinkos sąlygomis, ir dėl tos priežasties į ją negalima atsižvelgti vertinant valdžios institucijų elgesį pagal privataus pardavėjo kriterijų, ir
—
obligacijų emisijos pagal
Ausfallhaftung
vertinimas nėra klaidingas, nes įrodyta, kad konsorciumas savo pasiūlyme neatsižvelgė į papildomas 380 mln. eurų vertės obligacijas, ir kad taip pat neįrodyta, kad GRAWE nepasinaudojo pranašumu dėl šių papildomų obligacijų ar kad bet koks pranašumas buvo kitaip neutralizuotas.
Procesas Teisingumo Teisme
2012 m. liepos 25 d. Vokietijos Federacinė Respublika Teisingumo Teisme pateikė raštą, kuriuo paprašė leisti įstoti į bylas C‑214/12 P ir C‑223/12 P palaikyti atitinkamai
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos reikalavimų.
2012 m. rugsėjo 20 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas leido Vokietijos Federacinei Respublikai įstoti į tas bylas.
2012 m. rugsėjo 26 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑214/12 P, C‑215/12 P ir C‑223/12 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.
Šalių reikalavimai
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika prašo Teisingumo Teismo:
—
panaikinti Sprendimą
Burgenland
, priimti galutinį sprendimą dėl ginčo ir panaikinti ginčijamą sprendimą, priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiame procese ir procese Bendrajame Teisme, ir
—
nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti Sprendimą
Burgenland
, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
GRAWE Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti Sprendimą
GRAWE
, priimti galutinį sprendimą dėl ginčo ir panaikinti ginčijamą sprendimą, priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiame procese ir procese Bendrajame Teisme, ir
—
nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti Sprendimą
GRAWE
, grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui ir atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinius skundus ir priteisti iš
Land Burgenland
, GRAWE ir Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas,
—
nepatenkinus pirmojo prašymo, pripažinti, kad dėl ginčo byloje C‑215/12 P galima priimti sprendimą, atmesti ieškinį byloje T‑282/08 kaip nepagrįstą ir priteisti iš GRAWE bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinių skundų
Land Burgenland
, GRAWE ir Austrijos Respublika pateikė atitinkamai keturis, tris ir du pagrindus apeliaciniams skundams pagrįsti.
Kadangi visuose trijuose apeliaciniuose skunduose nurodyti pagrindai yra identiški arba panašūs, juos reikia nagrinėti bendrai. Taigi visų pirma reikia išnagrinėti
Land Burgenland
apeliacinio skundo antrąjį pagrindą ir GRAWE ir Austrijos Respublikos apeliacinių skundų pirmąjį pagrindą dėl rizikos, susijusios su
Ausfallhaftung
, reikšmingumu vertinant pasiūlymus, pateiktus dėl BB.
Dėl pagrindų, susijusių su rizikos dėl „Ausfallhaftung“ reikšmingumu vertinant pateiktus pasiūlymus dėl BB
Šalių argumentai
Antrajame apeliacinio skundo pagrinde
Land Burgenland
, o Austrijos Respublika ir GRAWE – pirmajame apeliacinio skundo pagrinde teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė EB 87 straipsnio 1 dalį nuspręsdamas, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, kai vertindama pasiūlymus pirkti BB neatsižvelgė į riziką dėl
Ausfallhaftung
.
Pirma, pasak
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos, Sprendimo
Burgenland
154–158 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai rėmėsi 1994 m. rugsėjo 14 d. Sprendimu
Ispanija prieš Komisiją
(
C-278/92-C-280/92, Rink. p. I-4103
) ir 2003 m. sausio 28 d. Sprendimu
Vokietija prieš Komisiją
(
C-334/99, Rink. p. I-1139
), kuriuose nustatytas skirtumas tarp valstybei, kaip viešosios valdžios subjektui, ir valstybei, kaip bendrovės savininkei bei akcininkei, tenkančių pareigų. Tačiau kadangi
Ausfallhaftung
suteikiama atlyginta garantija pagal privatinę teisę, su juo susijusi rizika kaip BB savininkei ir akcininkei tenka
Land Burgenland
. Be to, tuo metu BB nebuvo sunkumų patirianti įmonė, priešingai nei byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Vokietija prieš Komisiją
, nagrinėtos aplinkybės.
Dublike, kuriame kalbama tik apie 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo
Komisija prieš EDF
(C‑124/10 P) įtaką byloms, dėl kurių pateikti apeliaciniai skundai,
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika pažymi, kad remiantis tuo sprendimu darytina išvada, jog valstybė narė neveikia kaip viešosios valdžios subjektas tik todėl, kad ji teikia išteklių vykdydama viešosios valdžios subjekto įgaliojimus. Todėl aplinkybė, kad
Land Burgenland
pagal įstatymą prisiėmė įsipareigojimus dėl BB, nepaneigia fakto, kad tie įsipareigojimai
Land Burgenland
privalomi kaip BB akcininkei. Be to, kadangi Komisija neatliko bendro visų reikšmingų aplinkybių vertinimo, kurį atlikti privaloma remiantis minėtu Sprendimu
Komisija prieš EDF
, Bendrasis Teismas negalėjo nuspręsti, kad
Ausfallhaftung
yra privaloma
Land Burgenland
, kuri laikoma vykdančia viešosios valdžios subjekto įpareigojimus.
Antra, Bendrasis Teismas padarė klaidą neatsižvelgdamas į 1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
BP Chemicals prieš Komisiją
(
T-11/95, Rink. p. II-3235
) ir į 2012 m. kovo 2 d. Bendrojo Teismo sprendimą
Nyderlandai ir ING Groep prieš Komisiją
(T‑29/10 ir T‑33/10), kuriais remiantis galima teigti, kad reikia atsižvelgti į anksčiau suteiktą pagalbą, kai priemonė vertinama atsižvelgiant į privataus pardavėjo kriterijų, siekiant konstatuoti pagalbos egzistavimą ir, jei reikia, jos intensyvumą. Taigi akivaizdu, kad
Ausfallhaftung
buvo egzistuojanti ir teisėta pagalba, į kurią dėl tos priežasties reikėjo atsižvelgti.
Trečia, Sąjungos teisės vientisumas ir nuoseklumas reikalauja, kad būtų atsižvelgta į
Ausfallhaftung
. Iš tiesų būtų nenuoseklu, pirma, pripažinti
Ausfallhaftung
teisėtumą ir įpareigoti
Land Burgenland
ją apriboti iki reikiamo minimumo ir, antra, jai uždrausti atsižvelgti į su ta garantija susijusius pavojus parduodant BB. Dėl tokio EB 87 straipsnio 1 dalies aiškinimo valstybinių įmonių pardavimas taptų praktiškai neįmanomas.
Ketvirta, Sprendimo
Burgenland
158 punktas nesuprantamas, nes jame kalbama apie „šiame sprendime aprašytus <…> požymius“ siekiant įrodyti, kad
Ausfallhaftung
nebuvo pasirašyta įprastomis rinkos sąlygomis. Tiesą sakant, tokio teiginio negalima pagrįsti jokiu tame sprendime aprašytu
Ausfallhaftung
požymiu.
GRAWE kaltina Bendrąjį Teismą visų pirma tuo, kad minėtą Sprendimą
Ispanija prieš Komisiją
jis pritaikė neteisingai.
Land Burgenland
įgyvendino
Ausfallhaftung
už BB įsipareigojimus vykdant ūkinę veiklą. Ši atsakomybė neatsiejama nuo 1928 m. priimto sprendimo vykdyti komercinę veiklą finansinių paslaugų srityje. Tačiau
Ausfallhaftung
funkcija buvo nuosavą kapitalą suteikti BB dispozicijai, o tai ekonomiškai prilygintina banko atidarymui partnerystės pagrindu. Taigi
Ausfallhaftung
yra
Land Burgenland
, kaip BB savininkės, prisiimtas įsipareigojimas, todėl reikia į tai atsižvelgti taikant privataus pardavėjo kriterijų.
Dublike, kuriame taip pat kalbama tik apie minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
įtaką šioms byloms, GRAWE teigia, kad juo remiantis darytina išvada, jog pranašumo suteikimo būdas, šiuo atveju – įstatymas, neturi jokios reikšmės atsakant į klausimą, ar tą pranašumą valstybė suteikė kaip viešosios valdžios subjektas, ar kaip akcininkė. Kadangi Bendrasis Teismas rėmėsi
Ausfallhaftung
teisėtumu, jis pritaikė klaidingą kriterijų. Be to, jam net nekilo klausimo, ar
Land Burgenland
prisiėmė su
Ausfallhaftung
susijusius įsipareigojimus kaip akcininkė. Dėl šio aspekto GRAWE teigia, kad niekas netrukdo valstybei siekti kartu ir socialinių tikslų, ir, kaip yra šiuo atveju, pelno. Iš tiesų
Land Burgenland
gauna dividendus, kurie pakeičia nuosavus išteklius, kaip atlyginimą už
Ausfallhaftung
. Pasak GRAWE, net jei pranašumas turi pagalbos požymių, tai nereiškia, kad akcininkas negali jos suteikti.
Antra,
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos nurodytus šių bylų ir bylos, kurioje priimtas minėtas Sprendimas
Vokietija prieš Komisiją
, aplinkybių skirtumus GRAWE papildo aplinkybe, kad Vokietijos Federacinė Respublika taip pat atsižvelgė į objekto vietos sutvarkymo išlaidas ir kad priemonės šioje byloje buvo įgyvendintos pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalį.
Trečia, GRAWE teigia, kad Sprendime
GRAWE
pažeistas teisinio saugumo principas ir nuoseklumo reikalavimas. Kadangi Sprendime C(2003) 1329 galutinis konstatuota, kad
Ausfallhaftung
neprieštarauja Sąjungos teisei, visi ūkio subjektai turėtų galėti juo pasitikėti ir dėl neišvengiamai su juo susijusių ekonominių pasekmių. Taigi ginčijamame sprendime ir Sprendime
GRAWE
kilo abejonių dėl to sprendimo.
Ketvirta, dėl tų pačių priežasčių, kurias nurodė
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika, GRAWE mano, kad, remdamasis minėtu Sprendimu
Nyderlandai ir ING Groep prieš Komisiją
, Bendrasis Teismas privalėjo pripažinti, kad vertinant privataus pardavėjo kriterijų reikia atsižvelgti į
Ausfallhaftung
.
Penkta, GRAWE pažymi, kad neigiamas
Ausfallhaftung
poveikis konkurencijai yra nevienodos apimties, nelygu, ar ta garantija suveikia konkrečiu atveju, ar tai tik galimas
Land Burgenland
įsipareigojimas dėl BB. Iš tiesų, tik galimi mokėjimai turėtų mažesnį poveikį konkurencijai nei konkretūs mokėjimai. Todėl
Land Burgenland
veiksmais, kuriais siekiama išvengti panaudoti
Ausfallhaftung
, buvo apribotas konkurencijos iškraipymas rinkoje. Todėl Bendrojo Teismo pozicija pakenktų EB 87 straipsnio 1 dalies veiksmingumui.
GRAWE priduria, kad per finansų krizę daugelis valstybių narių įnešė kapitalo į kredito įstaigas ir kad valstybinis kapitalas turėjo būti kuo greičiau pakeistas privačiomis lėšomis, kad būtų išsaugota konkurencija ir grįžta prie įprastinių rinkos veikimo sąlygų. Tačiau ginčijamu sprendimu ir Sprendimu
GRAWE
būtų sudaryta rimtų kliūčių tokiam procesui.
Baigdama dėstyti argumentus šiuo klausimu, GRAWE pabrėžia aplinkybę, kad atsižvelgiant į
Ausfallhaftung
, GRAWE pasiūlymas buvo geriausias.
Komisija ginčija
Land Burgenland
, Austrijos Respublikos ir GRAWE pateiktus argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmuoju argumentu
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė, turint galvoje
Ausfallhaftung
savybes, nei į
Land Burgenland
, kaip BB savininkės ir akcininkės, vaidmenį, nei dėl šios aplinkybės į privataus investuotojo kriterijų, kuris apibrėžtas minėtuose sprendimuose
Ispanija prieš Komisiją
ir
Vokietija prieš Komisiją
.
Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad Sprendimo
Burgenland
155 ir 156 straipsniuose bei Sprendimo
GRAWE
128 ir 129 straipsniuose Bendrasis Teismas teisingai priminė šią su minėtu kriterijumi susijusią sąvoką, kaip ji apibrėžta Teisingumo Teismo praktikoje.
Paskui Sprendimo
Burgenland
157 straipsnyje ir Sprendimo
GRAWE
130 straipsnyje Bendrais Teismas, remdamasis ta teismų praktika, nusprendė, kad taikant privataus investuotojo kriterijų svarbu nustatyti, ar aptariamos priemonės yra tos, kurias toks investuotojas, kuris per ilgesnį ar trumpesnį laiką tikisi gauti pelno, galėjo suteikti.
Galiausiai Sprendimo
Burgenland
158 straipsnyje ir Sprendimo
GRAWE
131 straipsnyje Bendrasis Teismas, savarankiškai vertindamas faktines aplinkybes, konstatavo, kad
Ausfallhaftung
, atsižvelgiant į jos savybes, nebuvo pasirašyta įprastomis rinkos sąlygomis.
Tokiomis aplinkybėmis Sprendimo
Burgenland
158 ir 159 punktuose ir Sprendimo
GRAWE
131 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad vertinant Austrijos valdžios institucijų veiksmus pagal privataus pardavėjo kriterijų negalima atsižvelgti į
Ausfallhaftung
ir kad dėl tos priežasties negalima kaltinti Komisijos, kad vertindama konsorciumo ir GRAWE pateiktus pasiūlymus ji neatsižvelgė į
Ausfallhaftung
reikšmę.
Be to, dėl minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
poveikio reikia pažymėti, kad jis iš esmės susijęs su byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nagrinėtame Komisijos sprendime atmestu privataus investuotojo kriterijaus taikymu tos bylos aplinkybėmis, o ne su to kriterijaus taikymu
in concreto
(žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
75 punktą). Tačiau šiose bylose aišku, kad Komisija pritaikė privataus pardavėjo kriterijų, o
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE ginčija būtent Bendrojo Teismo patvirtintą būdą, kuriuo Komisija taikė šį kriterijų.
Tačiau, kalbant apie šio kriterijaus taikymą, minėtame Sprendime
Komisija prieš EDF
buvo patvirtinta teismų praktika, kuri nustatyta būtent minėtuose sprendimuose
Ispanija prieš Komisiją
ir
Vokietija prieš Komisiją
ir kurioje pasakyta, kad vertinant klausimą, ar ta pati priemonė įprastomis rinkos sąlygomis būtų taikoma privataus pardavėjo, kurio situacija labai panaši į valstybės, reikia atsižvelgti tik į naudą ir pareigas, susijusias su pastarosios, kaip akcininkės, padėtimi, išskyrus naudą ir pareigas, susijusias su jos, kaip viešosios valdžios subjekto, įgaliojimais (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
79 punktą).
Minėtame Sprendime
Komisija prieš EDF
Teisingumo Teismas, be kita ko, pažymėjo, kad atliekant šį vertinimą neturi reikšmės naudos suteikimo forma ir valstybės taikytų priemonių pobūdis, kai aptariama valstybė narė tą naudą suteikė veikdama kaip nagrinėjamos įmonės akcininkė (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
91 ir 92 punktus).
Dėl Bendrojo Teismo šiuo klausimu atlikto tyrimo reikia pasakyti, kad remiantis sprendimais
Burgenland
ir
GRAWE
darytina išvada, jog Bendrasis Teismas nepagrindė
Land Burgenland
, Austrijos Respublikos ir GRAWE argumentų dėl
Ausfallhaftung
teisinės kilmės, nors bylos šalys to reikalavo. Iš tiesų Bendrasis Teismas išnagrinėjo, ar taikant privataus pardavėjo kriterijų reikia atsižvelgti į
Ausfallhaftung
, ir konstatavo, kad privatus pardavėjas nebūtų pasirašęs tokios garantijos.
Tačiau
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE nenurodo jokio argumento, galinčio paneigti šį teiginį, tačiau pačios teigia, kad
Ausfallhaftung
yra valstybės pagalba, kaip, beje, konstatavo Komisija Sprendime C(2003) 1329 galutinis.
Tokiomis aplinkybėmis ir dėl to, kad suteikdama pagalbą valstybė narė iš esmės siekia kitokių tikslų nei pelnas iš jai priklausančiai įmonei suteiktų priemonių, reikia pripažinti, kad šias priemones iš principo teikia valstybė, vykdanti viešosios valdžios subjekto įpareigojimus.
Kadangi
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE teigia, kad, suteikdama
Ausfallhaftung
,
Land Burgenland
vis dėlto siekė pelno ar bent jau siekė ir tokio tikslo, reikia priminti, kad jei valstybė narė remiasi tokiu kriterijumi, kaip privataus pardavėjo kriterijus, abejonės atveju ji privalo nedviprasmiškai ir remdamasi objektyvia bei patikrinama informacija įrodyti, kad priemonės ėmėsi veikdama kaip akcininkė (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
82 punktą).
Iš šios informacijos turi būti akivaizdu, kad aptariama valstybė narė prieš suteikdama ekonominę naudą ar tuomet, kai ją teikė, priėmė sprendimą naudodamasi veiksmingai įgyvendinta priemone investuoti į valstybės kontroliuojamą įmonę (minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
83 punktas).
Šiuo tikslu, be kita ko, gali būti reikalaujama informacijos, iš kurios paaiškėtų, kad tas sprendimas grindžiamas ekonominiais vertinimais, kurie šios bylos aplinkybėmis būtų panašūs į racionalaus privataus pardavėjo, kurio padėtis labai panaši į minėtos valstybės narės padėtį, vertinimus, kuriuos, prieš vykdydamas tą investiciją, jis galėtų atlikti siekdamas nustatyti tokios investicijos pelningumą ateityje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
84 punktą).
Tik tuo atveju, jei atitinkama valstybė narė pateikia Komisijai reikalaujamą informaciją, ši privalo atlikti bendrą vertinimą atsižvelgdama, be atitinkamos valstybės narės pateiktos informacijos, į bet kokias kitas šiuo atveju reikšmingas aplinkybes, jai leidžiančias nustatyti, ar nagrinėjamą priemonę lėmė minėtos valstybės narės akcininkės, ar viešosios valdžios subjekto statusas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš EDF
86 punktą).
Tačiau nei per administracinę procedūrą, nei Bendrajame Teisme
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE nepateikė informacijos, iš kurios būtų matyti, kad
Ausfallhaftung
nustatymas ar palikimas galioti buvo pagrįstas
Land Burgenland
atliktais ekonominiais vertinimais siekiant nustatyti jos veiksmingumą. Darytina išvada, kad Komisija neprivalėjo atlikti tokio bendro vertinimo dėl
Ausfallhaftung
ir kad sprendimuose
Burgenland
ir
GRAWE
nėra klaidų šiuo klausimu.
Dėl argumento, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į minėtus sprendimus
BP Chemicals prieš Komisiją
ir
Nyderlandai ir ING Groep prieš Komisiją
, kuriais remiasi
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE, reikia pažymėti, kad dėl to, jog bylų, kuriose priimti minėti sprendimai, faktinės ir teisinės aplinkybės iš esmės skiriasi nuo aplinkybių, kuriomis kilo šioje byloje nagrinėjami ginčai, sprendimai, kuriais remiamasi, šioje byloje nereikšmingi.
Galiausiai pakanka pažymėti, kad Sprendimo
Burgenland
158 punktas turi būti skaitomas atsižvelgiant, be kita ko, į to paties sprendimo 2, 3 ir 149 punktus, nes tada lengviau suvokti minėto 158 punkto aprėptį.
Darytina išvada, kad atmesdamas
Land Burgenland
, Austrijos Respublikos ir GRAWE argumentus Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kuria jį kaltina bylos šalys, ir nepadarė tariamo Sąjungos teisės vientisumo ir nuoseklumo pažeidimo, taip pat nepažeidė teisinio saugumo principo ar jam nustatytos pareigos motyvuoti.
Todėl
Land Burgenland
apeliacinio skundo antrasis pagrindas ir Austrijos Respublikos bei GRAWE apeliacinių skundų pirmieji pagrindai turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Dėl apeliacinių skundų pagrindų, susijusių su prognozuojama FMA procedūros baigtimi ir jos trukme, ir dėl konsorciumo ir GRAWE pasiūlymų vertinimo
Šalių argumentai
Land Burgenland
savo apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde, o Austrijos Respublika savo apeliacinio skundo antrajame pagrinde teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė EB 87 straipsnio 1 dalį, nes Sprendimo
Burgenland
106–140 punktuose konstatavo, kad Komisija nepadarė klaidos nuspręsdama, kad nei neaiškia FMA procedūros baigtimi, nei galbūt ilgesne jos trukme, jei būtų buvę nuspręsta BB parduoti konsorciumui, negalima pagrįsti BB pardavimo GRAWE.
Pirma, Sprendimo
Burgenland
119 ir 120 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos pateikta informacija, skirta įrodyti, jog konsorciumui tikriausiai nebūtų buvę leista įsigyti BB, yra nereikšminga vertinant leidimo procedūros sėkmės galimybes, nes nebuvo nurodyta, ar ir kokiais atvejais į tą informaciją FMA būtų atsižvelgusi. Tiek Komisija, tiek Bendrasis Teismas tiksliai žinojo, kokius kriterijus taiko FMA, o
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika išsamiai nurodė punktus, dėl kurių kyla didelių abejonių, ar tokiam pardavimui FMA būtų sutikusi išduoti leidimą. Taigi Bendrasis Teismas įvertino jų argumentus akivaizdžiai klaidingai ir nepateikė motyvų, kuriuos būtų galima patikrinti.
Kadangi Sprendimo
Burgenland
121 punkte Bendrasis Teismas tvirtina, kad tam tikra to sprendimo 119 punkte nurodyta informacija yra tik „susirūpinimas dėl BB <…> komercinės ateities“, kuris nėra esminis privačiam pardavėjui, jis padarė klaidą, nes per leidimo suteikimo procedūrą FMA, o dėl to ir privatus pardavėjas būtų atsižvelgę į tą informaciją. Taigi atsižvelgiant į
Land Burgenland
prognozės paklaidą, kurią Sprendimo
Burgenland
136 punkte Bendrasis Teismas akivaizdžiai pripažino,
Land Burgenland
galėjo nuspręsti, kad FMA tikriausiai uždraus BB parduoti konsorciumui. 50 % tikimybė šiuo atveju yra tik supaprastinta aplinkybės, kad remiantis neformaliais kontaktais su FMA darytina išvada, jog bus išduotas leidimas parduoti GRAWE, o jeigu būtų parduodama konsorciumui, procedūros baigtis būtų „visiškai neaiški“, išraiška.
Antra,
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika teigia, visų pirma, kad atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Sprendimo
Burgenland
132 punkte pateikti Bendrojo Teismo argumentai dėl BB pardavimo skubos nebereikšmingi. Kaip papildomą argumentą jos nurodo tai, kad Bendrojo Teismo argumentai grindžiami klaidingu EB 87 straipsnio 1 dalies aiškinimu, nes po dviejų nevaisingų ir laiko bei pinigų atžvilgiu brangių bandymų privatizuoti BB, be to, atsižvelgiant tiek į tai, kad GRAWE pasiūlymas baigė galioti per FMA leidimo suteikimo procedūrą, tiek į galimą FMA draudimą parduoti BB konsorciumui, privatus pardavėjas nebūtų rizikavęs trečią kartą patirti nesėkmę privatizuojant ir todėl nebūtų pardavęs BB konsorciumui. Be to, priešingai, nei konstatavo Bendrasis Teismas minėtame 132 punkte,
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika pateikė nemažai įrodymų, kuriais patvirtinama, kad dėl užsitęsusios procedūros FMA, BB privatizacijai būtų iškilęs pavojus. Todėl faktines aplinkybes Bendrasis Teismas įvertino neišsamiai ir neteisingai motyvavo Sprendimą
Burgenland
.
Trečia,
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai susiaurino atliekamą tyrimą, kad identifikuotų akivaizdžias vertinimo klaidas. Remiantis Teisingumo Teismo praktika ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, Bendrasis Teismas privalėjo atlikti išsamią teisminę kontrolę.
Komisija neigia
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos argumentus. Konkrečiau, Komisija visų pirma pažymi, kad savo argumentuose jos nekaltina Bendrojo Teismo, kad šis iškraipė faktines aplinkybes, ir mano, kad dėl tos priežasties jų argumentai yra nereikšmingi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, reikia konstatuoti, kad Bendrasis Teismas turi savarankiškai įvertini faktines aplinkybes ir atsakyti į klausimą, kiek per administracinę procedūrą pateikti įrodymai patvirtina ar paneigia, atsižvelgiant į taikytinus nacionalinės teisės aktus, tikimybę, kad FMA gali uždrausti parduoti BB konsorciumui. Tą patį reikia pasakyti ir apie procedūros FMA trukmės įtaką BB privatizavimo perspektyvai.
Kadangi dėl šio aspekto nenurodomas joks reikšmingų įrodymų iškraipymas, šie
Land Burgenland
ir Austrijos Respublikos sprendimai yra nepriimtini (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 18 d. Sprendimo
Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją
,
C-397/03 P, Rink. p. I-4429
, 85 punktą bei 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo
ThyssenKrupp Nirosta prieš Komisiją
,
C-352/09 P, Rink. p. I-2359
, 180 punktą).
Antra, kadangi
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika teigia, kad, atsižvelgiant į Bendrajame Teisme pateiktus argumentus, Sprendimo
Burgenland
120 ir 121 punktuose Bendrasis Teismas neteisingai nusprendė, jog to sprendimo 119 punkte nurodyti argumentai yra nereikšmingi, remiantis Bendrajam Teismui pateiktais argumentais galima daryti aiškią išvadą, kad, priešingai, nei jis konstatavo Sprendimo
Burgenland
120 ir 121 punktuose, FMA būtų atsižvelgusi į konsorciumo verslo planą. Vis dėlto tuo remiantis negalima teigti, kad FMA būtų atsižvelgusi į minėtame Sprendimo
Burgenland
119 punkte nurodytus kitus argumentus nei su tuo verslo planus susijęs argumentas.
Be to, reikia pažymėti, kad remiantis minėtais įrodymais negalima daryti išvados apie atskirų argumentų, į kuriuos atsižvelgė FMA, svarbos kriterijus, todėl nėra jokio argumento, kuriuo remiantis būtų galima konstatuoti lemiamos įtakos, kurią minėtas verslo planas galėjo turėti FMA atliekamam vertinimui, mastą.
Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad tariamas įrodymų iškraipymas Sprendimo
Burgenland
120 ir 121 punktuose neįrodytas, nes tas iškraipymas nėra akivaizdžiai matomas iš byloje esančių dokumentų (šiuo klausimu žr. 2011 m. spalio 27 d. Sprendimo
Austrija prieš Scheucher-Fleisch ir kt
.,
C-47/10 P, Rink. p. I-10707
, 59 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Trečia, Komisijos tyrimas dėl klausimo, ar nurodytos priemonės gali būti kvalifikuojamos kaip valstybės pagalba dėl to, kad valstybės valdžios institucijos veikė ne taip, kaip privatus pardavėjas, reikalauja sudėtingo ekonominio vertinimo (šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimo
Ispanija prieš Lenzing
,
C-525/04 P, Rink. p. I-9947
, 59 punktą ir 2013 m. sausio 24 d. Sprendimo
Frucona Košice prieš Komisiją
, C‑73/11 P, 74 punktą).
Šiuo klausimu primintina, kad vykdydamas kontrolę, Sąjungos teismų taikomą Komisijos atliktiems sudėtingiems ekonominiams vertinimams valstybės pagalbos srityje, Sąjungos teismas neturi pakeisti Komisijos ekonominio vertinimo savuoju (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Scott
,
C-290/07 P, Rink. p. I-7763, 64
ir 66 punktus ir minėto Sprendimo
Frucona Košice prieš Komisiją
75 punktą).
Tačiau Europos Sąjungos teismas turi, be kita ko, patikrinti ne tik nurodytų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (2005 m. vasario 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Tetra Laval
,
C-12/03 P, Rink. p. I-987
, 39 punktą; minėto Sprendimo
Komisija prieš Scott
65 punktą ir minėto Sprendimo
Frucona Košice prieš Komisiją
76 punktą).
Kadangi šioje byloje Komisija atliko sudėtingą ekonominį vertinimą, kaip minėtąjį šio sprendimo 77 punkte, Bendrojo Teismo turėtas atlikti tyrimas apsiribojo tik tais aspektais, kurie nurodyti pirmesniame punkte. Taigi reikia konstatuoti, kad Sprendimo
Burgenland
109 ir paskesniuose punktuose atliktas tyrimas atitinka teisminės kontrolės, kurią jis turėjo įvykdyti, reikalavimus, priešingai, nei teigia
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika.
Ketvirta, dėl tariamo pareigos motyvuoti pažeidimo, kuriuo Bendrąjį Teismą kaltina
Land Burgenland
ir Austrijos Respublika, iš to, kas išdėstyta pirmiau, ir tiesiog skaitant Sprendimo
Burgenland
132 straipsnį darytina išvada, jog to sprendimo 120, 121 ir 132 punktuose pateikti Bendrojo Teismo argumentai gali leisti tiek ieškovams sužinoti priežastis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė jų argumentus, tiek Teisingumo Teismui gauti pakankamai informacijos vykdant teisminę kontrolę per apeliacinį procesą, todėl jie atitinka šioje srityje nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje išdėstytus reikalavimus (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo
A2A prieš Komisiją
, C‑320/09 P, 97 punktą).
Darytina išvada, kad
Land Burgenland
apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas ir Austrijos Respublikos apeliacinio skundo antrasis pagrindas turi būti atmesti kaip iš dalies nepriimtini ir iš dalies nepagrįsti.
Dėl apeliacinių skundų pagrindų, susijusių su konsorciumo pasiūlymo lemiama reikšme ar jos nebuvimu vertinant BB rinkos kainą
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo trečiajame pagrinde
Land Burgenland
teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė EB 87 straipsnio 1 dalį, nes Sprendimo
Burgenland
69–73 ir 87–91 straipsniuose nusprendė, kad Komisija nepadarė klaidos, kai BB rinkos vertę nustatė remdamasi konsorciumo pasiūlymu ir neatsižvelgdama į jos turėtus nepriklausomus vertinimus, taip pat neatlikdama jokio kito įvertinimo.
Pirma, Bendrasis Teismas suklydo nuspręsdamas, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai BB rinkos vertę nustatė remdamasi tik konsorciumo pasiūlymu. Pasak
Land Burgenland
, remiantis teismų praktika darytina išvada, kad yra kitokių metodų, atspindinčių realią parduodamo objekto rinkos kainą. Kadangi pateikti pasiūlymai visais atvejais nėra geriausias apytikslis šios kainos vertinimas, Bendrasis Teismas turėjo išsiaiškinti, ar taip yra šio pasiūlymo atveju. Tačiau tas teismas tokio vertinimo Sprendime
Burgenland
neatliko, o tame sprendime tik cituojamas ginčijamas sprendimas.
Antra,
Land Burgenland
mano, kad Bendrasis Teismas iškraipė ginčijamą sprendimą, kuriame konstatuota, kad konkurso procedūra buvo neteisėta, nes buvo iškelta neteisėta sąlyga siekiant išvengti naudojimosi
Ausfallhaftung
, ir kad tas teismas pats sau prieštarauja nuspręsdamas, kad dėl tos neteisėtos sąlygos konkurso procedūra yra ir neteisėta, ir besąlyginė. Taigi tos procedūros neteisėtumas pakenkė konsorciumo pasiūlymui.
Trečia, Bendrasis Teismas klaidingai įvertino
Land Burgenland
argumentus ir neišnagrinėjo faktinių aplinkybių, kai Sprendimo
Burgenland
90 punkte konstatavo, kad konkurso sąlygų neteisėtumas neturėjo įtakos pasiūlymų dydžiui. Bendrasis Teismas tik padarė nuorodą į ginčijamą sprendimą ir neatliko savo vertinimo, svarbiausia – jis nepatikrino, ar Komisija atsižvelgė į visą reikšmingą informaciją. Tačiau Komisija taip pat tik konstatavo, kad dėl tų sąlygų pasiūlymų suma nebuvo per maža, tačiau ji neišnagrinėjo, ar tos sąlygos nelėmė per didelių pasiūlymų.
Land Burgenland
pirmojoje instancijoje pažymėjo, kad konsorciumo pasiūlymas buvo apie 200 % didesnis už BB vertę, todėl nerealus.
Ketvirta, jei Sprendimo
Burgenland
89 punktas reiškia, kad į konsorciumo pasiūlymą turėjo būti atsižvelgta nepaisant jo nerealaus dydžio ir to, kad tas pasiūlymas neatspindėjo BB rinkos kainos, tai Bendrasis Teismas padarė prieštaringas išvadas. Būtų nenuoseklu atsižvelgti į neteisėtų sąlygų nulemtą per mažą pasiūlymų dydį, tačiau neatsižvelgti į per didelį tokių sąlygų nulemtą pasiūlymų dydį, nors abu atvejus nulemia tos pačios sąlygos.
Penkta, minėtame 89 punkte išdėstytais argumentais pažeidžiamas SESV 345 straipsnyje įtvirtintas vienodo požiūrio į valstybinę ir privačią nuosavybę principas. Komisijos konstatuoti trūkumai buvo grindžiami sąlyga dėl būtinybės išvengti pasinaudojimo
Ausfallhaftung
. Tačiau jeigu
Land Burgenland
negalėjo atsižvelgti, pasak Komisijos ir Bendrojo Teismo, į pavojus, kylančius dėl
Ausfallhaftung
, ji turėjo būtinai turėti galimybę neatsižvelgti į per didelį konsorciumo pasiūlymą, kurį lėmė tas pavojus ir dėl kurio pasiūlymas tapo nerealus. Dėl to, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į šį elementą,
Land Burgenland
padėtis tapo prastesnė, palyginti su privačių pardavėjų padėtimi.
Savo apeliacinio skundo antrajame pagrinde GRAWE taip pat teigia, kad konkurso procedūros rezultatai yra pagrįstas rinkos kainos rodiklis tik tuo atveju, kai konkursas yra atviras, skaidrus ir besąlyginis. Tačiau, pasak Komisijos ir Bendrojo Teismo, šis pagrindinis reikalavimas privatizuojant BB nebuvo įvykdytas dėl sąlygos, susijusios su būtinybe išvengti pasinaudojimo
Ausfallhaftung
. Be to, dėl šios sąlygos buvo iškraipytas konsorciumo pasiūlymas, nes jis padidėjo, kaip teigė GRAWE Bendrajame Teisme. Tačiau Bendrasis Teismas šių argumentų nenagrinėjo, o tik pacitavo Komisijos poziciją nepatikrinęs jos atliktos analizės tikslumo, o Komisija taip pat nepatikrino, ar konsorciumo pasiūlymas galėjo būti iškraipytas nustatant per didelę kainą.
GRAWE pabrėžia, kad, priešingai, nei Komisija teigė Bendrajame Teisme, BB rinkos kainos iškraipymas, t. y padidinimas, yra reikšmingas, nes taikant privataus investuotojo kriterijų rinkos kaina turi atitikti pačią aukščiausią kainą, kurią privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų pasirengęs mokėti. Todėl Bendrasis Teismas turėjo nuspręsti, kad vykdydama pareigą atidžiai ir nešališkai išnagrinėti bylą Komisija turėjo taikyti kitus rinkos kainos nustatymo metodus.
Komisija ginčija
Land Burgenland
ir GRAWE argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika darytina išvada, kad rinkos kaina yra pati didžiausia kaina, kurią privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, yra pasirengęs mokėti už esamos būklės bendrovę (žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Banks
,
C-390/98, Rink. p. I-6117
, 77 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
,
C-277/00, Rink. p. I-3925
, 80 punktą).
Siekdamos patikrinti rinkos kainą, nacionalinės valdžios institucijos gali atsižvelgti, be kita ko, į pasirinktą bendrovės perleidimo formą, pvz., į viešąjį konkursą, kuris laikomas užtikrinančiu pardavimą rinkos sąlygomis, arba atsižvelgti į eksperto vertinimą, parengtą rengiantis perleisti bendrovę (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
,
C-214/07, Rink. p. I-8357, 59
ir 60 punktus).
Darytina išvada, kad Sprendimo
Burgenland
70 ir 87 punktuose bei Sprendimo
GRAWE
77 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad kai viešosios valdžios institucija parduoda jai priklausančią įmonę ir taiko atvirą, skaidrią ir besąlyginę konkurso procedūrą, galima preziumuoti, kad rinkos kaina atitinka didžiausią pasiūlytą kainą, tačiau turi būti nustatyta, kad, pirma, šis pasiūlymas yra įpareigojamojo pobūdžio ir patikimas ir, antra, nėra pagrindo atsižvelgti į kitus ekonominius kriterijus, išskyrus kainą.
Tokiomis sąlygomis Komisija iš tiesų neprivalo taikyti kitų priemonių, kaip antai nepriklausomų ekspertų vertinimo, kad nustatytų rinkos kainą.
Sprendimo
Burgenland
90 punkte ir Sprendimo
GRAWE
81 punkte Bendrasis Teismas taip pat pagrįstai nusprendė, kad didžiausios kainos pasiūlymas, pateiktas pagal viešojo konkurso procedūrą, kuri yra neteisėta dėl joje nustatytų sąlygų, vis dėlto gali atitikti rinkos kainą, jei konkurso paskelbimo sąlygose nustatyti trūkumai neturėjo įtakos to pasiūlymo kainai ir ji dėl tų sąlygų nesumažėjo.
Šiuo atveju, pirma, Komisija, atlikdama sudėtingą ekonominį vertinimą, ar
Land Burgenland
veikė kaip privatus pardavėjas, išnagrinėjo, ar konstatuoti konkurso procedūros trūkumai turėjo įtakos tos procedūros rezultatui, ir, remdamasi būtent konsorciumo pastabomis, jog neteisėtas ginčytinas sąlygas jis laiko netaikytinomis ateityje, padarė išvadą, kad tie trūkumai nelėmė paties didžiausio pasiūlymo sumos sumažinimo.
Antra, kadangi
Land Burgenland
ir GRAWE Bendrajame Teisme nepateikė jokių argumentų, kuriais būtų galima įrodyti, kad toks Komisijos vertinimas yra klaidingas, Bendrojo Teismo negalima kaltinti, kad jis pritarė Komisijos išdėstytam teiginiui pats neatlikęs patikrinimo.
Dėl
Land Burgenland
ir GRAWE teiginio, kad Komisija neišnagrinėjo, ar dėl neteisėtų sąlygų didžiausios kainos pasiūlymas nebuvo iškreiptas ir pasiūlyta ne per didelė suma, o Bendrasis Teismas dėl tokio Komisijos neveikimo nepriėmė sprendimo, pakanka pažymėti, kad Sprendimo
Burgenland
89 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis privatus pardavėjas iš esmės pasirinktų patį didžiausią pasiūlymą pirkti, jei tas pasiūlymas reiškia įsipareigojimą ir yra patikimas, neatsižvelgiant į priežastis, dėl kurių potencialus pirkėjas nusprendė pateikti tokį pasiūlymą, ir kad dėl tos priežasties reikia atmesti teiginį, jog konsorciumo pasiūlymas buvo pernelyg didelis.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad
Land Burgenland
apeliacinio skundo trečiasis pagrindas ir GRAWE apeliacinio skundo antrasis pagrindas turi būti atmesti kaip nepagrįsti.
Dėl apeliacinių skundų pagrindų, susijusių su 320 mln. eurų privilegijuotųjų akcijų emisija
Šalių argumentai
Apeliacinio skundo pirmajame pagrinde
Land Burgenland
teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę būti išklausytai, nes neįvertino jos argumentų, kad ginčijamo sprendimo 171 konstatuojamojoje dalyje Komisija turėjo atsižvelgti ne tik į pranašumą dėl 380 mln. eurų vertės „papildomų“ akcijų emisijos, bet ir į pranašumą dėl 320 mln. eurų vertės akcijų emisijos. Be to, ji teigia, kad atkreipė Bendrojo Teismo dėmesį į šį argumentą pastabose dėl teismo posėdžio pranešimo, nes jose tie argumentai nebuvo nurodyti.
Kadangi, atsižvelgus į konsorciumo ir GRAWE įgytą pranašumą dėl 320 mln. eurų vertės akcijų emisijos, išnyktų bet koks pagalbos elementas BB parduodant GRAWE, šio argumento vertinimas turėjo baigtis ginčijamo sprendimo panaikinimu. Atsižvelgiant į jų reitingų skirtumą ir į jų rizikos klases, dėl šios akcijų emisijos konsorciumas būtų įgijęs ne mažiau kaip 43,5 mln. eurų dydžio refinansavimo pranašumą, o tas pranašumas GRAWE atveju būtų tik nuo 3,52 iki 8,32 mln. eurų.
Land Burgenland
pabrėžia, kad negalima teigti, jog Sprendimo
Burgenland
171 ir 172 punktuose pateiktas tų argumentų vertinimas, nes tuose punktuose neatsižvelgiama į tuos argumentus, be to, 171 punktas yra nepakankamai motyvuotas.
Land Burgenland
priduria, kad Sprendimo
Burgenland
168–172 punktuose išdėstytas Bendrojo Teismo atliktas likusių jos argumentų dėl ieškinio aštuntojo pagrindo vertinimas grindžiamas nepakankamu motyvavimu ir teisiniu vertinimu, jis atliktas neatsižvelgiant į jos pateiktus įrodymus, jame prieštaraujama ginčijamo sprendimo 148 punkte išdėstytiems teiginiams ir nepatikrinta, ar tas ginčijamas sprendimas buvo pagrįstas atsižvelgiant į visus reikšmingus įrodymus.
Savo apeliacinio skundo trečiajame pagrinde GRAWE nurodo, kad pirmojoje instancijoje teigė, jog, atsižvelgiant į nustatytus jos ir konsorciumo skirtingus reitingus ir rizikos klases, dėl minėtos 320 mln. eurų vertės akcijų emisijos konsorciumas įgijo 42,5 mln. eurų refinansavimo pranašumą, o GRAWE įgytas pranašumas dėl visos 700 mln. eurų vertės akcijų emisijos buvo tik 1,6 mln. eurų, todėl abiejų konkurentų pasiūlyta pardavimo kaina turėjo būti patikslinta 40,8 mln. eurų GRAWE naudai. Tačiau Sprendime
GRAWE
Bendrasis Teismas šių argumentų neišnagrinėjo.
Pasak GRAWE, šių argumentų neišnagrinėjimas negali būti grindžiamas aplinkybe, kad konsorciumas ir GRAWE žinojo apie 320 mln. eurų dydžio akcijų emisiją, todėl šie galimi pirkėjai galėjo į tai atsižvelgti teikdami pasiūlymus. Kadangi Komisija ir Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl
Ausfallhaftung
gauta nauda negali būti vertinama taikant privataus investuotojo kriterijų, ji turėjo būti vertinama atskirai, kad būtų išlaikytas argumentų nuoseklumas.
Komisija teigia, kad
Land Burgenland
ir GRAWE argumentai nepriimtini, nes nei
Land Burgenland
ieškinyje, nei GRAWE ieškinyje, pateiktuose Bendrajame Teisme, nenurodytas panaikinimo pagrindas dėl 320 mln. eurų dydžio privilegijuotųjų akcijų emisijos vertinimo. Taigi pastabose dėl teismo posėdžio pranešimo buvo siekiama pateikti naują pagrindą, kuris yra nepriimtinas.
Jei šis teiginys būtų atmestas, Komisija teigia, kad minėti argumentai yra nepagrįsti.
Bet kuriuo atveju Bendrojo Teismo atliktas
Land Burgenland
ir GRAWE argumentų vertinimas negalėjo pasibaigti sprendimų
Burgenland
ir
GRAWE
rezoliucinių dalių pakeitimu. Iš tiesų, kadangi konsorciumas ir GRAWE žinojo apie 320 mln. eurų dydžio akcijų emisiją, jie galėjo į tai atsižvelgti savo pasiūlymuose.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, remiantis bylos, kurioje priimtas Sprendimas
Burgenland
, medžiaga darytina išvada, kad nors
Land Burgenland
argumentai dėl 320 mln. eurų vertės akcijų emisijos ieškinyje neišdėstyti kaip atskira jos pareikšto ieškinio aštuntojo pagrindo dalis, jie vis dėlto laikomi išdėstytais tame pagrinde. Todėl,
Land Burgenland
pateikus paaiškinimų dėl teismo posėdžio pranešimo, ieškinyje jau buvusių argumentų egzistavimas ir apimtis negalėjo kelti abejonių. Todėl, priešingai, nei teigia Komisija, šie paaiškinimai negali būti laikomi nauju pagrindu, kuris būtų nepriimtinas.
Be to, remiantis bylos, kurioje priimtas Sprendimas
GRAWE
, medžiaga, darytina išvada, kad tie argumentai buvo pakankamai aiškiai išdėstyti GRAWE ieškinyje.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas turėjo išnagrinėti šiuos argumentus ir Sprendime
Burgenland
, ir Sprendime GRAWE. Tačiau, priešingai, nei teigia Komisija, remiantis sprendimais
Burgenland
ir GRAWE negalima teigti, kad Bendrasis Teismas pateikė tokį vertinimą.
Todėl šiuo atveju reikia išnagrinėti minėtus argumentus, kurie iš esmės pateikti
Land Burgenland
apeliacinio skundo pirmajame pagrinde ir
GRAWE
apeliacinio skundo trečiajame pagrinde.
Dėl šio aspekto pakanka priminti, kad šio sprendimo 99 punkte konstatuota, jog Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, kad rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis privatus pardavėjas iš esmės pasirinktų didžiausios kainos pasiūlymą pirkti, jei tas pasiūlymas reiškia įsipareigojimą ir yra patikimas, kad ir kokios būtų priežastys, dėl kurių potencialus pirkėjas nusprendė pateikti tokį pasiūlymą. Iš tiesų, tokio privataus pardavėjo požiūriu, priežastys, kuriomis vadovaudamasis tam tikras konkurso dalyvis pateikė tam tikros kainos pasiūlymą, nėra lemiamos.
Šiuo atveju neginčijama, kad apie 320 mln. eurų dydžio akcijos emisiją žinojo ir konsorciumas, ir GRAWE ir kad dėl tos priežasties šios įmonės į tai atsižvelgė teikdamos savo pasiūlymus. Kadangi, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmesniame punkte, nereikia nagrinėti priežasčių, dėl kurių galimas pirkėjas pateikė patį didžiausią pasiūlymą, darytina išvada, kad bet kuriuo atveju argumentams dėl šios akcijų emisijos pritarti negalima.
Konkrečiai kalbant, kaip teisingai pažymėjo Komisija, kadangi bet kuri valstybinės įmonės privatizavimo sąlygų sudedamoji dalis gali vieniems dalyviams būti palanki, o kitiems – nepalanki, analizėje, apie kurią kalba
Land Burgenland
ir GRAWE, šiuo atveju negalima apsiriboti tik 320 mln. eurų dydžio akcijų emisijos poveikiu, bet reikėtų išanalizuoti, pavyzdžiui, mokestinius pranašumus, kurių tam tikri konkurso dalyviai galėtų įgyti dėl mokesčių tikslais perkeliamų BB nuostolių. Tačiau Komisija neprivalo atlikti tokios išsamios ir diferencijuotos analizės dėl kiekvieno konkurso dalyvio.
Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika galima teigti, kad kai įmonė perperkama už didžiausią kainą, kurią įprastomis konkurencijos sąlygomis veikiantis privatus investuotojas pasiruošęs mokėti už šią bendrovę atsižvelgdamas į jos situaciją, ta įmonė visais atžvilgiais buvo įvertinta rinkos kaina, todėl pirkėjo negalima laikyti įgijusiu pranašumą, palyginti su kitais rinkoje veikiančiai ūkio subjektais (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Banks
77 punktą ir minėto 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
80 punktą).
Antra, dėl
Land Burgenland
pretenzijų, susijusių su Bendrojo Teismo atliktu jos argumentų dėl 380 mln. eurų vertės akcijų emisijos vertinimu, viena vertus, remiantis Sprendimo
Burgenland
165 punktu darytina išvada, kad Bendrasis Teismas atsižvelgė į visus
Land Burgenland
šiuo klausimu pateiktus argumentus ir kad jis, konkrečiai kalbant, rėmėsi įrodymais, kuriais
Land Burgenland
grindžia apeliacinį skundą.
Antra vertus, remiantis Sprendimo
Burgenland
170 punktu darytina išvada, kad Bendrasis Teismas tuos argumentus atmetė nusprendęs, jog, nepaisydama šios informacijos, Komisija galėjo, nepadarydama klaidos, savo išvadą grįsti ginčijamame sprendime išdėstyta informacija.
Todėl reikia konstatuoti, visų pirma, kad, remdamasi šiuo motyvavimu,
Land Burgenland
gali susipažinti su priežastimis, dėl kurių Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus, o Teisingumo Teismas surinkti pakankamai duomenų, kad atliktų teisminę kontrolę. Be to, šis motyvavimas yra pakankamai teisiškai motyvuotas, jame atsižvelgiama į
Land Burgenland
pateiktus įrodymus, taip pat patikrinta, ar Komisija ginčijamą sprendimą grindė atsižvelgdama į visus reikšmingus įrodymus. Galiausiai, skaitant būtent minėto 170 punkto pirmą sakinį negalima konstatuoti tariamo jo prieštaravimo ginčijamo sprendimo 148 punkte išdėstytiems teiginiams.
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus,
Land Burgenland
apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą ir GRAWE apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstus.
Kadangi negalima pritarti nė vienam
Land Burgenland
, Austrijos Respublikos ir GRAWE apeliaciniuose skunduose pateiktam pagrindui, juos reikia atmesti.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, kai apeliacinis skundas yra nepagrįstas, išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.
Pagal to paties reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniam procesui pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o
Land Burgenland
, Austrijos Respublika ir GRAWE pralaimėjo bylą, jos turi jas padengti.
Pagal to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taip pat taikomą apeliacinėse bylose pagal minėtą 184 straipsnio 1 dalį, įstojusios į bylą valstybės narės pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl reikia nuspręsti, kad Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Atmesti apeliacinius skundus.

2.
Priteisti iš
Land Burgenland
,
Grazer Wechselseitige Versicherung AG
ir Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

3.
Vokietijos Federacinė Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)   Proceso kalba: vokiečių.