CELEX: 62009TJ0036
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas vārdiskas preču zīmes "dm" reģistrācijas pieteikums
Valsts agrāka grafiska preču zīme "dm"
Administratīvais process
Iebildumu nodaļu lēmumi
Atcelšana
Materiālo kļūdu labošana
Neesošs akts
Apelāciju padomē iesniegtu apelācijas sūdzību pieņemamība
Termiņš prasības celšanai
Tiesiskā paļāvība
Regulas (EK) Nr. 40/94 59., 60.a, 63. un 77.a pants (tagad
Regulas (EK) Nr. 207/2009 60., 62., 65. un 80. pants)
Regulas (EK) Nr. 2868/95 53. noteikums

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1993. gada 20. decembra Regulā (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.), ar grozījumiem [kas
aizstāta ar Padomes 2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.)], preambulas
vienpadsmitajā un divpadsmitajā apsvērumā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 preambulas divpadsmitais un trīspadsmitais apsvērums)
ir paredzēts:
“tā kā Kopienas līmenī nepieciešami administratīvi pasākumi, lai attiecībā uz katru preču zīmi īstenotu šīs regulas radīto
preču zīmju likumu; tā kā tādēļ ir būtiski, saglabājot Kopienas esošo institucionālo struktūru un pilnvaru līdzsvaru, izveidot
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes un modeļi), kas ir neatkarīgs attiecībā uz tehniskajiem jautājumiem un ar
juridisku, administratīvu un finansiālu autonomiju; tā kā šim nolūkam nepieciešams, lai tā būtu Kopienas institūcija [iestāde]
ar juridisk[as] personas statusu un izmantotu īstenošanas pilnvaras, ko tai piešķir šī regula, kā arī tai būtu jādarbojas
Kopienas tiesību aktu ietvaros, nenovirzoties no Kopienas iestāžu kompetences;
tā kā nepieciešams nodrošināt, lai puses, ko skar Biroja lēmumi, likums aizsargātu tādā veidā, ka tas ir pielāgots preču zīmju
likuma īpatnībām; tā kā šim nolūkam ir paredzēta apelācija attiecībā uz pārbaudītāju un Biroja dažādu nodaļu lēmumiem; tā
kā, ja iestāde, kuras lēmumu apstrīd, to nelabo, tai jāiesniedz apelācija biroja Apelāciju padomei, kas par to lemj; tā kā
Apelāciju padomes lēmumus, savukārt, var iesniegt apelācijai Eiropas Kopienu Tiesā, kuras piekritībā ir anulēt vai grozīt
apstrīdēto lēmumu.”
Ar Regulas Nr. 40/94 60.a pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 62. pants), redakcijā, kas izriet no Padomes 2004. gada 19. februāra
Regulas (EK) Nr. 422/2004, ar ko groza Regulu Nr. 40/94 (OV L 70, 1. lpp.), ir ieviests tiesību aizsardzības līdzeklis, kas
minēts Regulas Nr. 40/94 preambulas divpadsmitajā apsvērumā, atbilstoši kuram, “tā kā, ja iestāde, kuras lēmumu apstrīd, to
nelabo, tai jāiesniedz apelācija [apelācijas sūdzība] biroja Apelāciju padomei, kas par to lemj”. Regulas Nr. 40/94 60.a pantā
ir noteikts:
“1.      Ja pusei, kas iesniegusi apelāciju [apelācijas sūdzību], iebilst cita puse un ja nodaļa, kuras lēmums tiek apstrīdēts, uzskata
apelāciju [apelācijas sūdzību] par pieņemamu un pienācīgi pamatotu, tā labo savu lēmumu.
2.      Lēmumu var labot vienīgi tad, ja nodaļa, kuras lēmums tiek apstrīdēts, paziņo otrai pusei par savu nodomu labot to un šī puse
akceptē to divu mēnešu laikā no dienas, kurā tā saņēmusi paziņojumu.
3.      Ja divu mēnešu laikā pēc 2. punktā minētā paziņojuma saņemšanas otra puse neakceptē, ka apstrīdēto lēmumu paredzēts labot,
un sniedz par to paziņojumu vai arī noteiktajā termiņā nesniedz nekādu paziņojumu, apelāciju [apelācijas sūdzību] nekavējoties
un bez komentāriem par tās būtību nodod Apelācijas padomei.
4.      Tomēr, ja nodaļa, kuras lēmums tiek apstrīdēts, vienu mēnesi pēc pamatojuma saņemšanas neuzskata apelāciju [apelācijas sūdzību]
par pieņemamu un pienācīgi pamatotu, tad tā nevis veic 2. un 3. punktā paredzētos pasākumus, bet nekavējoties un bez komentāriem
par apelācijas [apelācijas sūdzības] būtību nodod to Apelācijas padomei.”
Regulas Nr. 40/94 77.a pantā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 80. pants), kas arī ir ieviests ar Regulu Nr. 422/2004, ir paredzēts:
“1.      Ja Birojs iekļāvis reģistrā ierakstu vai pieņēmis lēmumu, kurā ir acīmredzama procesuāla kļūda, kas attiecināma uz Biroju,
tas nodrošina, ka šo ierakstu anulē vai lēmumu atceļ. Ja procesā ir tikai viena puse un ieraksts vai akts skar tās tiesības,
anulēšanu vai atcelšanu nosaka pat tad, ja kļūda nav bijusi šai pusei acīmredzama.
2.      Anulēšanu vai atcelšanu, kas minēta 1. punktā, pienākuma dēļ [pēc savas ierosmes] vai pēc vienas no procesā iesaistītās puses
pieprasījuma nosaka nodaļa, kas izdarījusi ierakstu vai pieņēmusi lēmumu. Anulēšanu vai atcelšanu pēc apspriešanās ar procesā
iesaistītajām pusēm vai jebkuras reģistrā iekļautas attiecīgās Kopienas preču zīmes tiesību īpašnieku nosaka sešu mēnešu laikā
no dienas, kurā izdarīts ieraksts reģistrā vai pieņemts lēmums.
3.      Šis pants neskar pušu tiesības iesniegt apelāciju [apelācijas sūdzību] saskaņā ar 57. un 63. pantu vai iespēju saskaņā ar
procedūrām un nosacījumiem, kas paredzēti 157. panta 1. punktā minētajā īstenošanas regulā, labot jebkādas valodas kļūdas
vai transkripcijas kļūdas un acīmredzamas kļūdas Biroja lēmumos, vai kļūdas, ko Birojs pieļāvis, reģistrējot preču zīmi vai
publicējot tās reģistrāciju.”
Komisijas 1995. gada 13. decembra Regulas (EK) Nr. 2868/95, ar ko īsteno Regulu Nr. 40/94 (OV L 303, 1. lpp.), 53. noteikumā,
uz kuru ir norādīts Regulas Nr. 40/94 77.a panta 3. punktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 80. panta 3. punkts), ir noteikts:
“Ja Birojs pats [pēc savas ierosmes] vai ievērojot procedūrā iesaistītas puses pieprasījumu, konstatē valodas kļūdu, pārrakstīšan[ās]
[transkripcijas] kļūdu vai nepārprotamu kļūdu lēmumā, tas nodrošina, ka kļūdu labo atbildīgais departaments vai nodaļa.”

Tiesvedības rašanās fakti
2004. gada 13. augustā prasītāja
dm‑drogerie markt

GmbH
&
Co. KG
iesniedza Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Kopienas preču zīmes reģistrācijas
pieteikumu atbilstoši Regulai Nr. 40/94.
Reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir vārdisks apzīmējums “dm”.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 9. un 16. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada
15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām, un katra
no minētajām klasēm atbilst šādam aprakstam:
–        9. klase: “Baterijas, brilles, eksponētas filmas, fotoaparāti, audio un videokasetes, ciparkameru atmiņas kartes un datu apstrādes
iekārtas, mērierīces, termometri, rozešu aizsargi, elektroniskie datu nesēji, kameras, ierīces kompaktdisku ierakstīšanai,
aparāti skaņas vai attēlu ierakstam, pārraidei vai reproducēšanai; datoru printeri”;
–        16. klase: “Papīrs, kartons; kancelejas piederumi, papīra vai celulozes dvieļi, papīra vai celulozes autiņi, līme papīram
un kancelejas piederumiem vai izmantošanai mājsaimniecībā, fotogrāfiju stūrīši, fotoalbūmi, iesaiņošanai paredzētās plastmasas
folijas, atkritumu maisi no papīra vai plastmasas, maisiņi iesaiņošanai, tīkliņi, maisi no papīra vai plastmasas, folijas
no metāla iesaiņošanas nolūkiem, papīra dvieļi”.
Kopienas preču zīmes reģistrācijas pieteikums tika publicēts 2005. gada 9. maija
Bulletin des marques communautaires
[Kopienas preču zīmju biļetenā] Nr. 19/2005.
2005. gada 26. jūlijā iebildumu iesniedzēja
Distribuciones Mylar
,
SA
, pamatojoties uz Regulas Nr. 40/94 42. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 41. pants), iesniedza iebildumus pret pieteiktās
preču zīmes reģistrāciju attiecībā uz šī sprieduma 7. punktā minētajām precēm.
Iebildumi bija balstīti uz Spānijas agrāku grafisku preču zīmi Nr. 2561742, kas pieteikta reģistrācijai 2003. gada 13. oktobrī
un reģistrēta 2004. gada 19. augustā, [un] kas attēlota šādi:
Iebildumi bija balstīti uz visām precēm un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem bija reģistrēta agrākā preču zīme; tie ietilpa
9. un 39. klasē un atbilda šādam aprakstam:
–        9. klase: “Kases aparāti, rēķināšanas mašīnas, datu apstrādes materiāli un datori”;
–        39. klase: “datoru sastāvdaļu, drukātās produkcijas un rakstāmpapīra pārvadāšana, iesaiņošana, uzglabāšana un izplatīšana”.
Iebildumi bija pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta
b) apakšpunkts) paredzēto pamatu.
Procesā Iebildumu nodaļā prasītāja apsvērumus nav iesniegusi.
Ar 2007. gada 16. maija lēmumu, kas prasītājai paziņots tajā pašā dienā, Iebildumu nodaļa apmierināja iebildumus attiecībā
uz šī sprieduma 7. punktā minētajām precēm, kuras ietilpst 9. klasē, izņemot brilles un termometrus. Savukārt attiecībā uz
brillēm un termometriem, kas ietilpst 9. klasē, kā arī attiecībā uz visām precēm, kas ietilpst 16. klasē, iebildumi tika noraidīti.
Attiecībā uz eksponētām filmām un audio un videokasetēm Iebildumu nodaļa ir norādījusi (4. lappuses pirmā un trešā rindkopa):
“[..] Šī līdzības pakāpe ir konstatējama arī attiecībā uz audio un videokasetēm tiktāl, ciktāl tās aptver digitālās kasetes
un var tikt izmantotas digitālajās videokamerās. Turklāt atsevišķas ierīces ļauj analogās kasetes konvertēt digitālajos DVD.
[..]
Tomēr iepriekš minētās atbilsmes nav pietiekamas, lai padarītu līdzīgas, pirmkārt, eksponētās filmas un audio un videokasetes,
un, otrkārt, jebkuru no iebildumu iesniedzējas precēm. Ņemot to visu vērā, tādas preces kā eksponētās filmas, kas tiek izmantotas
aparātos, kuri tradicionāli aizstāj digitālās kameras, vai iekārtas, kādas ir audio un videokasetes, kas ir tradicionālas
[
sic
].”
Tāpat Iebildumu nodaļa ir uzskatījusi, ka starp reģistrācijai pieteikto preču zīmi un iebildumu iesniedzējas preču zīmi pastāv
sajaukšanas iespēja attiecībā uz visām precēm, kas var tikt uzskatītas par līdzīgām, tostarp precēm, kuru līdzība tiek uzskatīta
par attālu. Tādējādi pieteiktās preču zīmes reģistrācija tika atteikta attiecībā uz šīm precēm, tostarp attiecībā uz eksponētajām
filmām, kā arī audio un videokasetēm.
Ar 2007. gada 8. jūnija vēstuli Iebildumu nodaļa informēja lietas dalībniekus, ka tā ir iecerējusi, pamatojoties uz Regulas
Nr.°40/94 77.a pantu, atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu acīmredzamas procesuālas kļūdas dēļ, kas izpaudusies tādējādi, ka
nav izsmeļoši salīdzināti preču un pakalpojumu saraksti. Lietas dalībniekiem tika lūgts divu mēnešu laikā iesniegt apsvērumus
par šīs atcelšanas lietderīgumu.
Prasītāja ir iesniegusi apsvērumus ar 2007. gada 23. jūlija vēstuli, ko ITSB saņēmis 2007. gada 24. jūlijā. Šajā vēstulē tā
apgalvoja, ka iebildumu iesniedzēja nebija pietiekami pierādījusi savu agrāko tiesību esamību un to, ka preces, ko aptver
attiecīgās preču zīmes, nav līdzīgas. Turklāt tā norādīja:
“Prasītāja ir gandarīta par Iebildumu nodaļas nodomu atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu, jo, iespējams, varētu izvairīties
no prasības, kuru tā bija paredzējusi celt par šo lēmumu.”
2007. gada 26. novembrī kāds Iebildumu nodaļas loceklis nosūtīja lietas dalībniekiem vēstuli, kurā bija norādīts:
“Beidzot [ITSB] ir konstatējis, ka [Iebildumu nodaļas] 2007. gada 16. maija lēmumā nav nevienas acīmredzamas procesuālas kļūdas.
Tātad šajā lietā nav jāpiemēro 77.a pants. Tomēr šī lēmuma 4. lappusē bija acīmredzama kļūda, ko [ITSB] ir izlabojis saskaņā
ar [Regulas Nr. 2868/95] 53. noteikumu. Šis labojums negroza lēmuma iznākumu.”
Šai vēstulei bija pievienota grozīta 2007. gada 16. maija lēmuma redakcija (turpmāk tekstā – “2007. gada 16. maija lēmuma
grozītā redakcija”). Šai jaunajai lēmuma redakcijai bija tāds pats datums kā sākotnējai redakcijai un tāda pati rezolutīvā
daļa. Minētajā jaunajā redakcijā sākotnējās redakcijas 4. lappuses trešā rindkopa (skat. šī sprieduma 15. punktu) bija aizstāta
ar šādu rindkopu:
“Iebildumu iesniedzējas datu apstrādes materiāli aptver plašu preču kategoriju, kurā, konkrēti, ietilpst ierīces, ar kurām
no eksponētas filmas var nolasīt tajā ietverto attēla informāciju un konvertēt to optiskā vai elektroniskā ciparu informācijā
(un otrādi). Šīs ierīces var tikt pārdotas specializētos fotoveikalos gan profesionāļiem, gan amatieriem. Ņemot to vērā, [ITSB]
uzskata, ka pastāv attāla līdzības pakāpe starp eksponētajām filmām un datu apstrādes materiāliem.”
Ar 2007. gada 26. novembra vēstuli iebildumu iesniedzēja lūdza noteikt iebildumu procesa dalībniekiem termiņu apelācijas sūdzības
iesniegšanai par laboto lēmumu.
2007. gada 19. decembrī kāds Iebildumu nodaļas loceklis rakstīja lietas dalībniekiem turpmāko:
“Lūdzu, ievērojiet, – [ITSB] uzskata, ka [2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija] ir lēmums, par kuru var iesniegt
apelāciju, un tādējādi saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 58. pantu apelāciju var iesniegt jebkura puse, kas iesaistīta procesā
un ko lēmums ietekmējis nelabvēlīgi. Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 59. pantam paziņojumu par apelāciju [apelācijas sūdzību]
iesniedz [ITSB] divu mēnešu laikā pēc lēmuma, par ko apelāciju iesniedz, paziņošanas (proti, pēc 2007. gada 26. novembra)
un četru mēnešu laikā pēc tās pašas dienas iesniedz rakstveida paziņojumu, kurā izklāstīts apelācijas pamatojums. Paziņojumu
[apelācijas sūdzību] uzskata par iesniegtu tikai tad, kad ir samaksāta apelācijas nodeva EUR 800 apmērā.”
2008. gada 24. janvārī prasītāja saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 58.–64. pants) iesniedza
ITSB apelācijas sūdzību, lūdzot, pirmkārt, atcelt “Iebildumu [nodaļas] 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju” un,
otrkārt, noraidīt iebildumus kopumā.
Prasītāja ir izklāstījusi apelācijas pamatojumu procesuālā rakstā, kas iesniegts 2008. gada 17. martā. Prasītāja, konkrēti,
ir norādījusi turpmāk minētos pamatus. Pirmkārt, sākotnējā lēmumā izdarītie grozījumi neesot saistīti ar acīmredzamu kļūdu
labošanu. Ar šiem grozījumiem pretrunīgs un daļēji nesaprotams pamatojums esot aizstāts ar jauniem argumentiem. Otrkārt, ar
konfliktējošajām preču zīmēm aptvertās preces neesot līdzīgas. Treškārt, iebildumu iesniedzēja neesot pierādījusi, ka ir preču
zīmes, uz kuru balstās iebildumi, īpašniece.
Iebildumu iesniedzēja nav iesniegusi apsvērumus par apelācijas sūdzību.
Ar 2008. gada 30. oktobra lēmumu (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kas prasītājai paziņots 2008. gada 14. novembrī,
ITSB Apelāciju pirmā padome noraidīja apelācijas sūdzību kā nepieņemamu.
Pirmkārt, tā uzskatīja, ka par Iebildumu nodaļas lēmumu redakcijā, kas paziņota 2007. gada 16. maijā, apelācijas sūdzība nebija
iesniegta Regulas Nr. 40/94 59. pantā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 60. pants) paredzētajā termiņā un ka tāpēc šis lēmums
ir kļuvis galīgs.
Ar Iebildumu nodaļas 2007. gada 8. jūnija vēstuli, kurā lietas dalībniekiem lūgts iesniegt apsvērumus par minētā lēmuma atcelšanu,
neesot ticis apturēts termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai.
Prasītājas atbildi uz šo vēstuli nevarot uzskatīt par apelācijas sūdzību par šo lēmumu. Katrā ziņā šī atbilde, ko ITSB saņēmis
2007. gada 24. jūlijā, esot iesniegta pēc tam, kad bija beidzies divu mēnešu termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai, kurš
sācies ar lēmuma paziņošanu.
Apelāciju padome arī ir uzskatījusi, ka izpratnes grūtības, ko radīja lēmuma sākotnējā redakcija, neesot liegušas prasītājai
iesniegt apelācijas sūdzību, bet, gluži pretēji, esot rosinājušas iesniegt apelācijas sūdzību.
Tādējādi prasītājas apelācijas sūdzība par 2007. gada 16. maija lēmumu sākotnējā redakcijā, kas iesniegta 2008. gada 24. janvārī,
esot iesniegta novēloti un esot noraidāma kā nepieņemama.
Otrkārt, Apelāciju padome ir pieņēmusi, ka 2007. gada 16. maija lēmuma labojums ir tiesību akts, kas var ietekmēt prasītājas
intereses, būtiski grozot tās tiesisko stāvokli.
Tomēr ar šajā lietā aplūkoto labojumu neesot aizskartas lietas dalībnieku intereses Regulas Nr. 40/94 58. panta (tagad – Regulas
Nr. 207/2009 59. pants) izpratnē. 2007. gada 16. maija lēmuma grozītajā redakcijā esot tāda pati rezolutīvā daļa kā sākotnējā
redakcijā. Tāpēc attiecīgais labojums, ar ko vienīgi sniegts pamatojums sākotnējā lēmuma rezolutīvajai daļai, neesot prasītājai
nelabvēlīgs. Tādējādi 2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija neesot tiesību akts, par kuru var iesniegt apelācijas
sūdzību.
Turklāt, nolemjot veikt materiālu kļūdu labošanu, kā paredzēts Regulas Nr. 2868/95 53. noteikumā, nevis Regulas Nr. 40/94
77.a pantā paredzēto [lēmuma] atcelšanu vai minētās regulas 60.a pantā paredzēto [lēmuma] pārskatīšanu, Iebildumu nodaļa neesot
sākotnējo lēmumu aizstājusi ar jaunu lēmumu.
Tādējādi apelācijas sūdzība tika noraidīta kā nepieņemama arī daļā, kurā tā bija vērsta pret 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto
redakciju.

Lietas dalībnieku prasījumi
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdēto lēmumu;
–        galvenokārt, pilnībā noraidīt iebildumus; pakārtoti, nodot lietu atpakaļ ITSB;
–        piespriest iebildumu iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Šajā apelācijas sūdzībā prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome ir kļūdaini noraidījusi tās apelācijas sūdzību kā nepieņemamu,
un ar pirmo prasījumu lūdz atcelt apstrīdēto lēmumu. Prasītāja turklāt lūdz Vispārējai tiesai pilnībā noraidīt iebildumus
vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ ITSB.

Par prasījumiem attiecībā uz apstrīdētā lēmuma atcelšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka Apelāciju padome ir kļūdaini uzskatījusi tās apelācijas sūdzību par nepieņemamu.
Pirmkārt, ar apsvērumiem, ko prasītāja sniegusi 2007. gada 23. jūlijā, atbildot uz 2007. gada 8. jūnija vēstuli, kurā Iebildumu
nodaļa informēja lietas dalībniekus par savu nodomu atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu, esot ticis apturēts termiņš apelācijas
sūdzības iesniegšanai par šo lēmumu.
Saskaņā ar prasītājas viedokli būtu neloģiski un netaisnīgi, ja ikvienai personai, kas cietusi lēmuma dēļ, būt jāiesniedz
apelācijas sūdzība par šo lēmumu, lai gan vienlaikus notiek šī lēmuma atcelšanas process. Pretējs risinājums izraisītu to,
ka vienlaikus pastāvētu divi atsevišķi procesi, kurus izskatītu divas dažādas ITSB institūcijas un kuriem varētu būt atšķirīgs
iznākums. Turklāt lēmuma atcelšana attiecīgā gadījumā padarītu apelācijas sūdzību nelietderīgu.
Tādējādi esot uzskatāms, ka [lēmuma] atcelšanas procesa sākšana par lēmumu, kas notikusi apelācijas sūdzības par šo lēmumu
iesniegšanai paredzētajā termiņā, aptur minēto termiņu.
Otrkārt, ja [lēmuma] pārskatīšanas procesa sākšana šajā lietā neapturētu apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu, tad tiesiskās
paļāvības aizsardzības princips liktu par to paziņot lietas dalībniekiem un informēt viņus par nepieciešamību iesniegt Apelāciju
padomē atsevišķu apelācijas sūdzību.
Treškārt, Apelāciju padomei neesot bijis pamata apgalvot, ka 2007. gada 16. maija lēmuma grozītās redakcijas paziņošana šajā
lietā nav tiesību akts, par kuru var iesniegt apelācijas sūdzību, jo šī lēmuma rezultāts neatšķiroties no tā, kas izklāstīts
šī lēmuma sākotnējā redakcijā. Šajā lietā esot jāņem vērā fakts, ka ar 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju pretrunīgais
un daļēji nesaprotamais pamatojums, kas bija ietverts sākotnējā redakcijā, ir aizstāts ar jaunu pamatojumu. Pirmkārt, neesot
iespējams iesniegt apelācijas sūdzību par lēmumu, kurā nav norādīts pamatojums. Otrkārt, par lēmuma daļām, kuras ir grozītas,
esot jābūt iespējai iesniegt apelācijas sūdzību. ITSB turklāt, kā izrietot gan no norādes par termiņu apelācijas sūdzības
iesniegšanai, kas minēts 2007. gada 16. maija lēmuma grozītajā redakcijā, gan no 2007. gada 19. decembra vēstules teksta (skat.
šī sprieduma 22. punktu), piekrītot prasītājas nostājai.
Ceturtkārt, tiesiskās paļāvības aizsardzības princips šajā lietā liekot Apelāciju padomei uzskatīt apelācijas sūdzību par
pieņemamu. ITSB esot divreiz skaidri un noteikti norādījis (skat. šī sprieduma 44. punktu), ka 2007. gada 16. maija lēmuma
grozītā redakcija ir tiesību akts, par kuru var iesniegt apelāciju. Tātad ITSB esot bijis jāievēro pašam savas norādes.
ITSB, lai gan uzskata, ka Apelāciju padome ir pamatoti noraidījusi apelācijas sūdzību kā nepieņemamu, vispirms atgādina pārkāpumus,
ko šajā lietā pieļāvusi Iebildumu nodaļa.
Pirmkārt, 2007. gada 16. maija lēmuma pamatojumā esot bijuši trūkumi, konkrēti, pretrunīga argumentācija un nepabeigts teikums.
Otrkārt, Iebildumu nodaļa esot sākusi Regulas Nr. 40/94 77.a pantā paredzēto [lēmuma] atcelšanas procesu, lai gan neesot bijusi
pieļauta neviena acīmredzama procesuāla kļūda.
Treškārt, Iebildumu nodaļa esot piemērojusi Regulas Nr. 2868/95 53. noteikumu, ar kuru esot atļauts labot materiālas kļūdas,
lai gan 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējā redakcijā izdarītie grozījumi neesot saistīti ar tādu acīmredzamu kļūdu kā,
piemēram, valodas, transkripcijas vai citu veidu kļūdu labošanu, kuru labošana ir acīmredzami nepieciešama tādēļ, ka nevarētu
būt domāts neviens cits teksts kā vien teksts ar šiem labojumiem. Kā Apelāciju padome esot pamatoti norādījusi, Iebildumu
nodaļa 2007. gada 26. novembra vēstulē neesot ievērojusi pienākumu norādīt pamatojumu, kas tai ir saistošs atbilstoši Regulas
Nr. 40/94 73. pantam (tagad – Regulas Nr. 207/2009 75. pants), neprecizējot, kādas ir bijušas materiālās kļūdas, kuras bijis
nepieciešams labot.
Ceturtkārt, kā Apelāciju padome arī esot norādījusi, 2007. gada 26. novembra vēstuli esot parakstījis tikai viens šīs nodaļas
loceklis, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 2868/95 100. noteikumu.
Tomēr Apelāciju padome esot pareizi noraidījusi kā nepieņemamu prasītājas iesniegto apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija
lēmuma grozīto redakciju, jo ar 2007. gada 8. jūnija vēstules, kurā lietas dalībniekiem lūgts iesniegt apsvērumus par 2007. gada
16. maija lēmuma iespējamo atcelšanu, paziņošanu prasītājai neesot apturēts termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai par šo
lēmumu; prasītājai neesot bijis pamats šajā lietā atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu un 2007. gada 16. maija
lēmuma grozītā redakcija neietekmējot prasītājas tiesisko stāvokli un tātad neesot tiesību akts, par kuru var iesniegt apelāciju.
Pirmkārt, ITSB norāda, ka no Regulas Nr. 40/94 77.a panta 3. punkta izriet, ka šajā pantā paredzētā atcelšanas procesa sākšana
neaptur termiņu apelācijas sūdzības iesniegšanai par lēmumu saskaņā ar tās pašas regulas 59. pantu.
Turklāt ITSB neesot jāpaziņo lietas dalībniekiem par to, ka atcelšanas procesa sākšana neaptur apelācijas sūdzības iesniegšanas
termiņu.
Prasītāja neesot iesniegusi apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmumu divu mēnešu termiņā pēc tā paziņošanas. Tādējādi
apelācijas sūdzība, ko prasītāja iesniegusi Apelāciju padomē, esot bijusi vērsta uz to, lai Apelāciju padome pārskatītu lēmumu,
kas kļuvis galīgs; Apelāciju padome to nevarēja darīt.
Otrkārt, prasītājai šajā lietā neesot pamata atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
Pirmkārt, paziņojot 2007. gada 16. maija lēmumu – kas notika tajā pašā dienā –, prasītājai esot darīts zināms, ka tai ir divu
mēnešu termiņš, lai iesniegtu apelācijas sūdzību par šo lēmumu.
Otrkārt, atcelšanas procesa sākšana ne vienmēr izraisot paredzēto atcelšanu. Šajos apstākļos prasītājai vēl jo vairāk būtu
iemesls šaubīties par to, ka 2007. gada 16. maija lēmums varētu tikt atcelts, jo šajā lēmumā pieļautās kļūdas nebija acīmredzamas
procesuālas kļūdas. Tādēļ prasītāja neesot varējusi likumīgi sagaidīt, ka attiecīgais lēmums tiks atcelts, ar tādu pārliecību,
ka tā būtu varējusi pilnīgi droši atteikties no apelācijas sūdzības iesniegšanas par sava reģistrācijas pieteikuma daļēju
noraidīšanu.
Treškārt, labojums, ko šajā lietā izdarījusi Iebildumu nodaļa, neesot ietekmējis prasītājas tiesisko stāvokli, jo prasītājas
iesniegtā reģistrācijas pieteikuma noraidījuma apjoms esot palicis nemainīgs.
Tādējādi saskaņā ar ITSB viedokli Apelāciju padomei bija jānoraida prasītājas apelācijas sūdzība kā nepieņemama, ko tā arī
izdarīja.
Visbeidzot, ITSB uzskata, ka Apelāciju padome nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā un ka šī apelācijas sūdzība būtu jānoraida.
Tomēr ITSB neiebilst pret to, ka Vispārējā tiesa, ņemot vērā Iebildumu nodaļas pieļautās procesuālas kļūdas, pieņemtu taisnīgu
nolēmumu.
Vispārējās tiesas vērtējums
–       Par iespēju iesniegt apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju
No Regulas Nr. 40/94 57. un 58. panta noteikumiem, aplūkojot tos kopsakarā, izriet, ka par Iebildumu nodaļu lēmumiem, ar kuriem
tiek izbeigts iebildumu process, lietas dalībnieki, kurus šie lēmumi ir ietekmējuši nelabvēlīgi, var iesniegt apelācijas sūdzību
ITSB Apelāciju padomēs.
Apelācijas sūdzībā, ko prasītāja iesniegusi Apelāciju padomē, tā lūdza atcelt “Iebildumu [nodaļas] 2007. gada 16. maija lēmuma
grozīto redakciju”, kā arī noraidīt iebildumus kopumā.
Tā kā apstrīdētajā lēmumā šī apelācijas sūdzība ir noraidīta kā nepieņemama, prasītāja lūdz Vispārējai tiesai atcelt šo lēmumu.
Lai nonāktu pie secinājuma, kuru tā izdarījusi apstrīdētajā lēmumā, Apelāciju padome būtībā ir uzskatījusi, ka, pirmkārt,
tā kā apelācijas sūdzība nav iesniegta termiņā, kurš sākās ar 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas paziņošanu,
prasītāja vairs nevarēja apstrīdēt šo lēmumu un ka, otrkārt, tā kā Iebildumu nodaļas izdarītais labojums neesot mainījis prasītājas
pieteiktās preču zīmes reģistrācijas tiesību apjomu, 2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija nav tiesību akts, par kuru
var iesniegt apelāciju.
Pamatojot šo prasību, prasītāja apstrīd abus šos vērtējumus.
Tādēļ pirmām kārtām ir jāaplūko jautājums, vai 2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija bija tiesību akts, par kuru Apelāciju
padomē var iesniegt apelācijas sūdzību. Tādējādi vispirms ir jānosaka, kāds ir apjoms grozījumiem, kurus Iebildumu nodaļa
izdarījusi 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējā redakcijā.
2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas 4. lappusē bija šāda pirmā rindkopa:
“[..] Šī līdzības pakāpe ir konstatējama arī attiecībā uz audio un videokasetēm tiktāl, ciktāl tās aptver digitālās kasetes
un var tikt izmantotas digitālajās videokamerās. Turklāt atsevišķas ierīces ļauj analogās kasetes konvertēt digitālajos DVD.”
Taču tajā pašā lappusē bija arī šāda rindkopa, kas ir pilnībā citēta:
“Tomēr iepriekš minētās atbilsmes nav pietiekamas, lai padarītu līdzīgas, pirmkārt, eksponētās filmas un audio un videokasetes,
un, otrkārt, jebkuru no iebildumu iesniedzējas precēm. Ņemot to visu vērā, tādas preces kā eksponētās filmas, kas tiek izmantotas
aparātos, kuri tradicionāli aizstāj digitālās kameras, vai iekārtas, kādas ir audio un videokasetes, kas ir tradicionālas
[
sic
].”
Tātad sākotnējā redakcijā 2007. gada 16. maija lēmumā bija pretrunīgs vērtējums par to, vai audio un videokasetes un ar iebildumu
iesniedzējas preču zīmi aptvertās preces ir līdzīgas. Turklāt Iebildumu nodaļa uzskatīja, ka eksponētās filmas un preces,
attiecībā uz kurām bija reģistrēta iebildumu iesniedzējas preču zīme, nav līdzīgas. Tomēr iebildumi tika apmierināti, un tādējādi
prasītājas iesniegtais reģistrācijas pieteikums tika noraidīts gan attiecībā uz audio un videokasetēm, gan attiecībā uz eksponētajām
filmām.
Iebildumu nodaļa ar 2007. gada 16. maija lēmuma labojumu aizstāja šī sprieduma 68. punktā citēto rindkopu ar šādu rindkopu:
“Iebildumu iesniedzējas datu apstrādes materiāli aptver plašu preču kategoriju, kurā, konkrēti, ietilpst ierīces, ar kurām
no eksponētas filmas var nolasīt tajā ietverto attēla informāciju un konvertēt to optiskā vai elektroniskā ciparu informācijā
(un otrādi). Šīs ierīces var tikt pārdotas specializētos fotoveikalos gan profesionāļiem, gan amatieriem. Ņemot to vērā, [ITSB]
uzskata, ka pastāv attāla līdzības pakāpe starp eksponētajām filmām un datu apstrādes materiāliem.”
Tādējādi ar šo labojumu tika novērsta sākotnējā pretruna saistībā ar audio un videokasetēm un tika noliegts sākotnējais vērtējums,
saskaņā ar kuru eksponētās filmas un preces, ko aptver iebildumu iesniedzējas preču zīme, nav līdzīgas. Savukārt rezolutīvā
daļa netika grozīta.
Jāatgādina, ka pēc tam, kad sākumā bija paredzēts atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu, Iebildumu nodaļa atzina, ka nav izpildīti
Regulas Nr. 40/94 77.a pantā paredzētie nosacījumi. 2007. gada 26. novembra vēstulē, kas pievienota paziņojumam par 2007. gada
16. maija lēmuma grozīto redakciju (skat. šī sprieduma 21. punktu), viens no Iebildumu nodaļas locekļiem norādīja, ka šī lēmuma
sākotnējā redakcijā ir pieļauta acīmredzama kļūda, kas ir jālabo saskaņā ar Regulas Nr. 2868/95 53. noteikumu.
Atbilstoši šai normai, ja ITSB pēc savas ierosmes vai, ievērojot procedūrā iesaistītas puses pieprasījumu, konstatē valodas,
transkripcijas vai nepārprotamu kļūdu lēmumā, tas nodrošina, ka kļūdu labo atbildīgais departaments vai nodaļa. No šī formulējuma
izriet, ka, pamatojoties uz šo normu, var izdarīt vienīgi labojumus, lai novērstu pareizrakstības vai gramatikas kļūdas, transkripcijas
kļūdas – kādas ir, piemēram, kļūdas lietas dalībnieku vārdā vai nosaukumā vai apzīmējumu rakstībā – vai kļūdas, kas ir tik
acīmredzamas, ka nevarētu būt paredzēts neviens cits teksts kā vien tas, kas izriet no labojuma.
Grozījumi, kas izdarīti šajā lietā (skat. šī sprieduma 67.–71. punktu), tika veikti ne vien, lai padarītu skaidrāku nepabeigtu
teikumu, kura jēga bija nesaprotama, bet arī lai novērstu iekšēju pamatojuma pretrunu attiecībā uz audio un videokasetēm,
kā arī pretrunu starp pamatojumu un rezolutīvo daļu gan attiecībā uz šīm precēm, gan eksponētajām filmām.
Tādējādi ir jākonstatē, ka 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas labojums skāra pašu šī lēmuma būtību un ka tātad
jautājums nav par materiālas kļūdas labošanu. Šajā ziņā jānorāda, ka pretruna lēmuma pamatojumā attiecībā uz jautājumu, vai
atsevišķas ar pieteikto preču zīmi aptvertās preces un atsevišķas preces, attiecībā uz kurām tikusi reģistrēta iebildumu iesniedzējas
preču zīme, ir vai nav līdzīgas, var tikt atrisināta gan par labu vienam, gan otram variantam. Tāpat arī pretrunu starp lēmuma
pamatojumu un rezolutīvo daļu, kas izriet no tā, ka atsevišķas ar pieteikto preču zīmi aptvertās preces un ar iebildumu iesniedzējas
preču zīmi aptvertās preces netiek uzskatītas par līdzīgām, bet iebildumi par šīm precēm tik un tā tiek pieņemti, var tikt
novērsta, gan konstatējot, ka attiecīgajām precēm ir zināma līdzība, gan noraidot iebildumus attiecībā uz šīm precēm.
No tā izriet, ka teksts, ar kuru tika aizstāts 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējais teksts, nebija acīmredzami [skaidrs]
un ka šajā lietā izdarīto grozījumu nevar uzskatīt par kādas no Regulas Nr. 2868/95 53. noteikumā paredzētā veida kļūdas labojumu.
Šo grozījumu arī nevarēja izdarīt, pamatojoties uz kādu no pārējām normām, kas ļauj Iebildumu nodaļām mainīt savus lēmumus
pēc to paziņošanas.
Kā atzīts 2007. gada 26. novembra vēstulē, kas pievienota paziņojumam par 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju, Regulas
Nr. 40/94 77.a pantā paredzētie nosacījumi nebija izpildīti, jo šajā lietā nebija pieļauta neviena acīmredzama procesuāla
kļūda, kurā būtu vainojams ITSB. Tāpēc Iebildumu nodaļa nevarēja atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu un pieņemt citu lēmumu.
Tāpat Iebildumu nodaļa šajā lietā nevarēja izmantot Regulas Nr. 40/94 60.a pantā paredzētās pilnvaras pārskatīt pašai savus
lēmumus, jo, lai izmantotu šīs tiesības, ir jāiesniedz Apelāciju padomē apelācijas sūdzība un nebija strīda par to, ka prasītāja
Regulas Nr. 40/94 59. pantā paredzētajā termiņā nav iesniegusi apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējo
redakciju.
Kā precizēts Regulas Nr. 40/94 preambulas vienpadsmitajā un divpadsmitajā apsvērumā, likumdevējs, pieņemot šo regulu, ir vēlējies
noteikt ITSB un katras šīs organizācijas institūcijas pilnvaras. Tādējādi parastā procedūra Iebildumu nodaļu pieņemto lēmumu
apstrīdēšanai ir tāda, ka personas, kuru intereses ar šiem lēmumiem ir aizskartas, izmanto tiesību aizsardzības līdzekļus,
kas paredzēti Regulas Nr. 40/94 VII daļā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 VII daļa). Turklāt Regulā Nr. 40/94 ir paredzēti trīs
gadījumi, kuros Iebildumu nodaļas var pašas mainīt lēmumus, kurus tās pieņēmušas, proti, šī sprieduma 72.–79. punktā aplūkotie
gadījumi. Šie gadījumi ir ierobežojoši. No administratīvā procesa normu, kas ieviestas ar Regulu Nr. 40/94, vispārējās sistēmas
izriet, ka Iebildumu nodaļas principā izsmeļ savas pilnvaras, kad tās pieņem lēmumu saskaņā ar šīs regulas 43. pantu (tagad
– Regulas Nr. 207/2009 42. pants), un ka tās nav pilnvarotas atcelt vai grozīt lēmumus, ko pieņēmušas citos gadījumos, izņemot
šajā tiesiskajā regulējumā paredzētos gadījumus.
Tomēr, kā tikko atgādināts, 2007. gada 16. maija lēmuma labojums nepārprotami neatbilda acīmredzamas kļūdas labojumam un nebija
attiecināms ne uz vienu no pārējiem Regulā Nr. 40/94 paredzētajiem gadījumiem.
Tādējādi 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējā redakcijā izdarītais grozījums tika pieņemts situācijā, kas neietilpst Regulā
Nr. 40/94 paredzētajos gadījumos, kad iebildumu nodaļas var lēmumus mainīt. Tādēļ tam nebija nekāda juridiska pamata, ko,
starp citu, atzīst gan prasītāja savā apelācijas sūdzībā Apelāciju padomē, gan Apelāciju padome apstrīdētajā lēmumā, gan arī
ITSB atbildes rakstā, kas iesniegts saistībā ar šo tiesvedību.
Šajā ziņā no pastāvīgās judikatūras izriet, ka uz Eiropas Savienības iestāžu, institūciju un organizāciju pieņemtajiem tiesību
aktiem attiecas tiesiskuma prezumpcija un tie attiecīgi rada juridiskas sekas – pat ja tajos ir pieļauti pārkāpumi –, kamēr
vien tie netiek atcelti vai atsaukti. Tomēr izņēmums no šī principa ir tiesību akti, kuros esošo pārkāpumu smagums ir tik
acīmredzams, ka tos Savienības tiesību sistēmā nevar pieļaut, un kuri tāpēc ir atzīstami par tādiem, kuriem nav juridiskas
iedarbības, proti, tie ir uzskatāmi par juridiski neeksistējošiem. Šī izņēmuma nolūks ir nodrošināt līdzsvaru starp divām
pamata, bet dažreiz pretēja rakstura prasībām, kādām būtu jāatbilst tiesību sistēmai, proti, starp tiesisko attiecību stabilitāti
un tiesiskuma ievērošanu. Tādu juridisko seku smagums, kuras ir saistītas ar konstatējumu par tiesību akta neesamību, prasa,
lai tiesiskās drošības nolūkā šis konstatējums tiktu izmantots tikai īpašos izņēmuma gadījumos (šajā ziņā skat. Tiesas 1957. gada
12. jūlija spriedumu apvienotajās lietās 7/56 un no 3/57 līdz 7/57
Algera
u.c./
Assemblée commune
[Kopējā asambleja],
Recueil
, 81. un 122. lpp.; 1977. gada 12. maija spriedumu lietā 31/76
Hebrant
/Parlaments,
Recueil
, 883. lpp., 23. punkts; 1987. gada 26. februāra spriedumu lietā 15/85
Consorzio Cooperative d'Abruzzo
/Komisija,
Recueil
, 1005. lpp., 10. un 11. punkts, un 1994. gada 15. jūnija spriedumu lietā C‑137/92 P Komisija/
BASF
u.c.,
Recueil
, I‑2555. lpp., 48.–50. punkts).
Tādējādi Tiesa ir uzskatījusi, ka, tā kā nav izņēmuma apstākļu, kas attaisnotu šādu novēlošanos, tad novērtējuma ziņojums,
ko administrācija galīgi pieņēmusi vairāk nekā piecpadsmit mēnešus pēc laika posma, par kuru tas sagatavots, ir juridiski
neesošs (šī sprieduma 83. punktā minētais spriedums lietā
Hebrant
/Parlaments, 22.–26. punkts).
Turklāt Tiesa ir atzinusi, ka, izskatot prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi, tai bija jāpārbauda, vai atvasināto
tiesību norma, uz kuras pārkāpumu ir norādīts, ietilpst Kopienām deleģētajā kompetencē un vai tādējādi tai netrūkst juridiska
pamata Kopienu tiesību sistēmā, lai gan par attiecīgo lēmumu noteiktajā termiņā nav celta prasība atcelt tiesību aktu un tādējādi
tas ir kļuvis galīgs (Tiesas 1969. gada 10. decembra spriedums apvienotajās lietās 6/69 un 11/69 Komisija/Francija,
Recueil
, 523. lpp., 11.–13. punkts).
Šie precedenti liecina par to, ka pārkāpumi, kas var likt Savienības tiesai uzskatīt tiesību aktu par juridiski neesošu, atšķiras
no pārkāpumiem, kuru konstatējums principā izraisa to, ka tiesību akti, uz kuriem attiecas Līgumā paredzētā tiesiskuma kontrole,
tiek atcelti nevis [šo aktu] rakstura dēļ, bet gan [pārkāpumu] smaguma un nepārprotamā rakstura dēļ. Par juridiski neesošiem
ir jāuzskata tiesību akti, kuros ir pieļauti tādi pārkāpumi, kuru smagums ir tik acīmredzams, ka tie ietekmē [šo aktu] būtiskos
nosacījumus (šajā ziņā skat. šī sprieduma 83. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/
BASF
u.c., 51. un 52. punkts).
Šajā lietā, kā konstatēts šī sprieduma 72.–82. punktā, 2007. gada 16. maija lēmuma grozītajā redakcijā bija pieļauti ar šī
tiesību akta būtiskajiem nosacījumiem saistīti pārkāpumi, kuru smagums un nepārprotamais raksturs kopumā nevarēja palikt nepamanīti
nedz lietas dalībniekiem iebildumu procesā, nedz Apelāciju padomei.
Apelāciju padome ir norādījusi, ka Iebildumu nodaļas loceklis, kurš viens pats bija parakstījis vēstuli, ar kuru prasītājai
tika paziņota 2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija, nebija pamatojis, kāpēc šajā lietā tiek piemērots noteikums,
kas ļauj labot acīmredzamas kļūdas (apstrīdētā lēmuma 11. punkts).
Pakārtoti ir jānorāda, ka ITSB pats atbildes raksta 27.–32. punktā, arī pēc savas ierosmes, ir izklāstījis, cik smagi ir pārkāpumi,
kas padara 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju spēkā neesošu.
Arī apelācijas sūdzībā, ko tā iesniegusi Apelāciju padomē, prasītāja saistībā ar šī sprieduma 15. punktā citētajiem apstrīdētā
lēmuma fragmentiem ir norādījusi:
“ITSB vērtējumu, saskaņā ar kuru [2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējā redakcijā bija pieļauta] “acīmredzama kļūda”, nevar
pieņemt.
ITSB norādītās 4. lappuses pārbaude liecina, ka atsevišķi teikumi ir tik tikko saprotami:
[..]
Minētie fragmenti ir pretrunīgi, bet tie noteikti neveido acīmredzamu kļūdu. Kurš no abiem viedokļiem ir uzskatāms par acīmredzami
nepareizu?
Visbeidzot, trešā [rindkopa] pārtrūkst teikuma vidū [..]. Tādējādi [šī rindkopa] nav saprotama.
Taču, salīdzinot [2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas] 4. lappuses trešo [rindkopu] ar [2007. gada 16. maija
lēmuma grozītās redakcijas] trešo [rindkopu], jākonstatē, ka tajā ir nevis pabeigts sākotnējais teikums, bet gan ietverti
pavisam citi fragmenti, ar kuriem it īpaši ir iekļauti jauni argumenti par “attālo līdzības pakāpi starp eksponētām filmām
un datu apstrādes materiāliem”. Šie jaunie argumenti [nav] acīmredzamas kļūdas [labojums], un tādējādi nešķiet, ka [2007. gada
16. maija lēmuma] grozījums atbilstu tiesiskajam regulējumam par Kopienas preču zīmi.”
Tādējādi uz 2007. gada 16. maija lēmuma grozītajā redakcijā pieļauto pārkāpumu nepārprotamo raksturu tiesvedībā Vispārējā
tiesā ir norādījusi gan prasītāja, gan Apelāciju padome un ITSB.
Kā konstatēts šī sprieduma 82. punktā, Iebildumu nodaļa bija izsmēlusi savas pilnvaras lemt par iebildumiem tajā dienā, kad
bez jebkāda juridiska pamata tika pieņemta 2007. gada 16. maija lēmuma grozītā redakcija. Šajā ziņā ir jākonstatē, ka šis
pilnvaru trūkums ir pārkāpums, kas rada šaubas par attiecīgā tiesību akta būtiskajiem nosacījumiem, tā ka bija jākonstatē
šī tiesību akta neesamība (skat. šī sprieduma 86. punktu).
Attiecīgi, kad Apelāciju padomē tika iesniegta apelācijas sūdzība par šādu tiesību aktu, tai bija jākonstatē, ka tas ir juridiski
neeksistējošs un jāatzīst šis akts par spēkā neesošu, kā to, starp citu, ir atzinis ITSB atbildē uz jautājumiem par šo tēmu,
kurus Vispārējā tiesa uzdeva lietas dalībniekiem.
No tā izriet, pirmkārt, ka Apelāciju padome ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, mēģinot noskaidrot, vai 2007. gada 16. maija
lēmuma grozītā redakcija ietekmē prasītājas tiesisko stāvokli, kā arī noraidot apelācijas sūdzību par šo tiesību aktu kā nepieņemamu,
un, otrkārt, ka apstrīdētais lēmums ir jāatceļ pēc savas ierosmes, jo Apelāciju padome nav atzinusi šo tiesību aktu par spēkā
neesošu.
Tāpat no iepriekš izklāstītā izriet, ka reģistrācijas tiesību apjoms preču zīmei, kuru prasītāja lūdza reģistrēt, bija noteikts
ar 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējo redakciju. No lietas materiāliem, ko prasītāja iesniegusi Vispārējai tiesai, izriet,
ka šī lēmuma redakcija tai tika paziņota tajā pašā dienā. Tāpēc prasītājai saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 59. pantu esot bijis
jāiesniedz apelācijas sūdzība divu mēnešu termiņā kopš minētās dienas. Tomēr prasītāja neapstrīd, ka nav iesniegusi apelācijas
sūdzību par šo lēmumu pirms minētā termiņa beigām. Rezultātā ir jākonstatē, ka principā prasītāja tajā dienā, kad tā iesniedza
apelācijas sūdzību Apelāciju padomē, vairs nevarēja apstrīdēt Iebildumu nodaļas lēmuma pamatotību.
Tomēr ir jāizskata prasītājas argumenti par sekām, kādas ir tam, ka, pirms beidzās termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai,
kurš sākās ar 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas paziņošanu, ITSB paziņoja par savu nodomu atcelt šo lēmumu;
tāpat ir jāizskata prasītājas argumenti par tiesiskās paļāvības aizsardzības principu.
–       Par sekām, kādas ir tam, ka 2007. gada 8. jūnija vēstulē ir paziņots par termiņa apelācijas sūdzības iesniegšanai beigām
Ar 2007. gada 8. jūnija vēstuli (skat. šī sprieduma 17. punktu) prasītāja tika informēta par Iebildumu nodaļas lēmumu atcelt
2007. gada 16. maija lēmumu.
Prasītāja apgalvo, ka šīs vēstules paziņojums, kas tika sniegts apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņā, kurš sākās ar 2007. gada
16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas paziņošanu, ir jāņem vērā, vērtējot apelācijas sūdzības Apelāciju padomē pieņemamību.
Prasītāja atsaucas arī uz faktu, ka uz 2007. gada 8. jūnija vēstuli ir atbildējusi termiņā, kurš tai šajā vēstulē bija noteikts.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka tas, ka lietas dalībniekiem iebildumu procesā tika paziņots par nodomu atcelt lēmumu
saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 77.a panta 2. punktu (tagad – Regulas Nr. 207/2009 80. panta 2. punkts), attiecībā uz Iebildumu
nodaļu atbilst obligātās konsultēšanās pasākumam, lai ļautu lietas dalībniekiem paust viedokli par to, vai šī atcelšana ir
pamatota vai nav, un tādējādi izskaidrotu ITSB vērtējumu par to, vai ir izpildīti nosacījumi, kas paredzēti Regulas Nr. 40/94
77.a panta 1. punktā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 80. panta 1. punkts). Šajos apstākļos prasītājai, ņemot vērā 2007. gada
8. jūnija vēstuli, nevarēja būt nekādas pārliecības attiecībā uz lēmumu, ko ITSB pieņems saistībā ar 2007. gada 16. maija
lēmuma atcelšanu.
Otrkārt, ir jānorāda, ka no Regulas Nr. 40/94 77.a panta 3. punkta izriet, ka atcelšanas process tiek īstenots, neskarot lietas
dalībnieku tiesības iesniegt apelācijas sūdzību par lēmumu, kuru ir paredzēts atcelt.
Tādējādi un tā kā Regulā Nr. 40/94 nav nekādu noteiktu precizējumu, konsultāciju sākšana ar ieinteresētajām personām saskaņā
ar šīs regulas 77.a panta 2. punktu pirms lēmuma atcelšanas, nevarētu apturēt termiņu apelācijas iesniegšanai, kas paredzēts
tās pašas regulas 59. pantā (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2009. gada 1. jūlija spriedumu lietā T‑419/07
Okalux
/ITSB –
Messe Düsseldorf
(“OKATECH”), Krājums, II‑2477. lpp., 34. punkts).
Turklāt ir jānoraida prasītājas argumenti par to, ka apelācijas procesa un atcelšanas procesa līdzāspastāvēšanai ir pretrunīgs
raksturs.
Pirmkārt, pieņemot, ka divu procesu līdzāspastāvēšana faktiski rada pretrunu, šāds konstatējums katrā ziņā nevarētu būt pārāks
par tiesiskajā regulējumā ietvertajām beznosacījuma, skaidrajām un precīzajām normām gan attiecībā uz atcelšanas nosacījumiem,
gan termiņiem, kādi piemērojami apelācijas sūdzībām apelāciju padomēs.
Otrkārt, norādītā pretruna nav pierādīta. Pirmkārt, atcelšanas process var tikt pabeigts ātri un tam jābeidzas sešu mēnešu
termiņā kopš lēmuma paziņošanas. Lai gan, ņemot vērā piemērojamos procesuālos termiņus, varbūtība, ka Apelāciju padome pieņems
nolēmumu pirms atcelšanas procesa beigām, ir maza, gadījumā, ja Apelāciju padomes apstiprināts lēmums vēlāk tiktu atcelts,
no tā vienkārši izrietētu, ka būtu jāpieņem jauns lēmums, un gadījumā, ja lēmumu atceltu Apelāciju padome, no tā izrietētu,
ka šī lēmuma atcelšanas procesam zustu priekšmets. Otrkārt, pieņemot, ka tiek atcelts lēmums, par kuru iesniegta apelācijas
sūdzība, Apelāciju padomei būtu jākonstatē, ka apelācijas sūdzība vairs nav jāizskata. Tātad prasītājai nav nekāda pamata
apgalvot, ka vienlaicīga atcelšanas procesa ierosināšana un apelācijas sūdzības iesniegšana par to pašu lēmumu varētu radīt
pretrunīgu iznākumu.
Visbeidzot, to, ka prasītāja ir apstrīdējusi 2007. gada 16. maija lēmuma pamatotību atcelšanas procesā, kas ir patstāvīgs
process attiecībā pret apelācijas procesu, kas paredzēts Regulas Nr. 40/94 57. un nākamajos pantos, nevar uzskatīt par apelācijas
sūdzību, kas iesniegta par attiecīgo lēmumu. Apelācijas sūdzības iesniegšanai ir izvirzītas procesuālas prasības – tostarp
nodevas samaksa – un formālas prasības, kuras prasītāja nav izpildījusi. Katrā ziņā un pat pieņemot, ka vēstuli ar prasītājas
apsvērumiem, kas iesniegta 2007. gada 23. jūlijā, var uzskatīt par apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmumu, šāda
apelācijas sūdzība būtu iesniegta pēc termiņa beigām.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītājai nav pamata apgalvot, ka 2007. gada 8. jūnija vēstules paziņojums ir apturējis
termiņu apelācijas sūdzības iesniegšanai, kurš bija sācies ar 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējās redakcijas paziņošanu.
–       Par prasītājas argumentiem par tiesiskās paļāvības aizsardzības principu
Prasītāja apgalvo, ka tā varēja iesniegt apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju tiesiskās paļāvības
dēļ, ko bija radījusi Iebildumu nodaļas locekļa 2007. gada 19. decembrī rakstītā vēstule (skat. šī sprieduma 22. punktu).
Prasītāja arī apgalvo, ka, ievērojot šo principu, ITSB tai esot bijis jānorāda, ka 2007. gada 8. jūnija vēstules paziņojums,
kurā tā tika informēta par [ITSB] nodomu atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu (skat. šī sprieduma 17. punktu), neaptur termiņu
apelācijas sūdzības iesniegšanai.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, pat ja nav [attiecīga] dokumenta, iespēja atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības
principu ir ikvienai privātpersonai, kurai iestāde ir radījusi pamatotas cerības, sniedzot tai precīzas garantijas. Šādas
garantijas, lai arī kāda būtu forma, kādā tās darītas zināmas, veido precīza, beznosacījumu un saskaņota informācija, ko snieguši
pilnvaroti un ticami avoti (skat. Vispārējās tiesas 2006. gada 5. aprīļa spriedumu lietā T‑388/04
Kachakil Amar
/ITSB (Gareniska līnija, kas noslēdzas kā trijstūris), Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, II‑35.* lpp., 26. punkts
un tajā minētā judikatūra).
Turpretī neviens nevar atsaukties uz šī principa pārkāpumu, ja nepastāv precīzi, administrācijas sniegti solījumi (skat. Vispārējās
tiesas 2006. gada 14. februāra spriedumu apvienotajās lietās T‑376/05 un T‑383/05
TEA‑CEGOS
un
STG
/Komisija, Krājums, II‑205. lpp., 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi saskaņā ar šo judikatūru lietas dalībniekam nav pamata atsaukties uz administrācijas klusēšanu, lai norādītu uz tiesiskās
paļāvības aizsardzības principa pārkāpumu. Šajos apstākļos fakts, ka vēstulē, kas lietas dalībniekiem uzrakstīta 2007. gada
8. jūnijā, kurā Iebildumu nodaļas loceklis darījis zināmu nodomu atcelt 2007. gada 16. maija lēmumu, nebija norādīts, ka atcelšanas
procesa sākšana nepārtrauc vai neaptur apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņu, kas paredzēts Regulas Nr. 40/94 59. pantā,
nevarētu tikt uzskatīts par tādu, kas prasītājai rada pamatotas cerības attiecībā uz šī obligātā termiņa pārtraukšanu vai
apturēšanu, par kura esamību tai turklāt tika atgādināts, paziņojot 2007. gada 16. maija lēmumu.
Tomēr nav strīda par to, ka ar 2007. gada 19. decembra vēstuli ITSB darbinieks ir norādījis lietas dalībniekiem, ka 2007. gada
16. maija lēmuma grozītā redakcija ir lēmums, par kuru var iesniegt apelāciju termiņā, kura sākums bija šīs jaunās 2007. gada
16. maija lēmuma redakcijas paziņošana.
Jākonstatē, ka šajā vēstulē lietas dalībniekiem procesā Iebildumu nodaļā ir vienīgi norādīts, ka tie var iesniegt apelācijas
sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju, kura tiem tika paziņota 2007. gada 26. novembrī. Šāda norāde precīzi
un bez nosacījumiem nenozīmēja, ka prasītāja vēl minētajā dienā varēja iesniegt apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija
lēmuma sākotnējo redakciju, kura, kā ir atzīts (skat. šī sprieduma 93.–95. punktu), ir vienīgais tiesību akts, kas šajā lietā
radīja juridiskas sekas.
Katrā ziņā prasītājai nav pamata atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, lai izvairītos no noilguma, kas
iestājies, apelācijas sūdzības iesniegšanai paredzētajā termiņā neiesniedzot apelācijas sūdzību par 2007. gada 16. maija lēmuma
sākotnējo redakciju.
Saistībā ar iespēju atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, lai izvairītos no noilguma, no judikatūras izriet,
ka prasītājam ir jāspēj parādīt paļāvību, kas pamatota ar precīzām garantijām, ko sniegusi administrācija, kas var izraisīt
pieļaujamu tādas personas maldību, kura rīkojas labā ticībā un ar visu rūpību, kāda tiek prasīta no vidusmērā informēta uzņēmēja
(Tiesas 2000. gada 13. decembra rīkojums lietā C‑44/00 P
Sodima
/Komisija,
Recueil
, I‑11231. lpp., 50. punkts).
Šajā lietā, ņemot vērā apelācijas sūdzības iesniegšanas termiņa obligāto raksturu, kas prasītājai turklāt tika atgādināts,
paziņojot 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējo redakciju, – tā kā prasītāja šajā termiņā – pat ne vienīgi drošības pēc –
nav iesniegusi apelācijas sūdzību par šo lēmumu, tā nav pierādījusi rūpību, kāda parasti tiek prasīta, lai varētu atsaukties
uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu (šajā ziņā skat. šī sprieduma 101. punktā minēto spriedumu lietā
OKATECH
, 53. punkts).
No iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītājai nav pamata apgalvot, ka Apelāciju padome ir kļūdaini noraidījusi apelācijas sūdzību
kā nepieņemamu tiktāl, ciktāl ar to bija apstrīdēta Iebildumu nodaļas lēmuma pamatotība.

Par prasījumiem, kas vērsti uz to, lai Vispārējā tiesa pilnībā noraidītu iebildumus
ITSB argumenti
ITSB norāda, ka Vispārējās tiesas kompetence ir noteikta Regulas Nr. 40/94 63. pantā (tagad – Regulas Nr. 207/2009 65. pants)
un ka tādējādi tā aprobežojas ar apelāciju padomju lēmumu tiesiskuma pārbaudi, kas attiecīgā gadījumā var izraisīt vienīgi
šo lēmumu atcelšanu vai grozīšanu. Tādēļ prasītājas lūgums Vispārējai tiesai noraidīt iebildumus esot nepieņemams.
Vispārējās tiesas vērtējums
Ar otro prasījumu prasītāja galvenokārt lūdz Vispārējai tiesai pēc apstrīdētā lēmuma atcelšanas pilnībā noraidīt iebildumus,
ko izvirzījusi Spānijas agrākas grafiskas preču zīmes “dm” īpašniece.
Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 63. panta 3. punktam (tagad – Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punkts) Savienības tiesas kompetencē
ir anulēt vai grozīt apelāciju padomju lēmumus. Šajā ziņā lūgums Vispārējai tiesai pieņemt lēmumu, kas, pēc lietas dalībnieka
uzskatiem, ir bijis jāpieņem apelāciju padomei, attiecas uz Regulas Nr. 40/94 63. panta 3. punktā paredzētajām pilnvarām grozīt
apelāciju padomes lēmumus (šajā ziņā skat. Vispārējās tiesas 2007. gada 12. septembra spriedumu lietā T‑363/04
Koipe
/ITSB –
Aceites del Sur
(“La Española”), Krājums, II‑3355. lpp., 29. un 30. punkts, un 2009. gada 11. februāra spriedumu lietā T‑413/07
Bayern Innovativ
/ITSB –
Life Sciences Partners Perstock
(“LifeScience”), Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, II‑16.* lpp., 14.–16. punkts).
Tomēr, kā ir atzīts (skat. šī sprieduma 116. punktu), Apelāciju padome ir pareizi piemērojusi normas par apelācijas sūdzības
pieņemamību, uzskatīdama, ka prasītāja nevar apstrīdēt lēmuma, kurā Iebildumu nodaļa lēmusi par iebildumiem, pamatotību. No
tā izriet, ka tādējādi prasītājas prasījumi, kas vērsti uz to, lai Vispārējā tiesa noraidītu minētos iebildumus, ir jānoraida.

Par prasījumiem, kas vērsti uz to, lai Vispārējā tiesa nodotu lietu atpakaļ ITSB
ITSB argumenti
ITSB norāda, ka tam ir jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Vispārējās tiesas spriedumus atbilstoši Regulas Nr. 40/94
63. panta 6. punktam (tagad – Regulas Nr. 207/2009 65. panta 6. punkts). No tā izrietot, ka lūgumi Vispārējai tiesai izdot
rīkojumu pret ITSB ir nepieņemami.
Vispārējās tiesas vērtējums
Saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 63. panta 6. punktu ITSB ir jāveic nepieciešamie pasākumi, lai ievērotu Savienības tiesas spriedumus.
No tā izriet, ka prasītājas pakārtoti izvirzītajiem prasījumiem, kuri vērsti uz to, lai Vispārējā tiesa nodotu lietu atpakaļ
ITSB, nav priekšmeta un tādējādi tie ir nepieņemami.

Par tiesāšanās izdevumiem
Prasītājas prasījumi, kas vērsti uz to, lai iebildumu iesniedzējai tiktu piespriests atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ir jānoraida,
jo iebildumu iesniedzēja nav iestājusies lietā Vispārējā tiesā.
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr saskaņā ar Reglamenta 87. panta 3. punktu
Vispārējā tiesa var piespriest kādam no lietas dalībniekiem – pat tad, ja tam spriedums ir labvēlīgs, – samaksāt izdevumus,
par kuriem tā uzskata, ka tie pretējai pusei ir radīti nepamatoti vai apzināti.
Apstākļos, kādi ir šajā lietā, ir jāņem vērā, pirmkārt, ka 2007. gada 16. maija lēmuma sākotnējā redakcijā bija ietverts nesaprotams
pamatojums, otrkārt, cik smagi ir pārkāpumi, kas izdarīti, paziņojot 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju, kā arī,
treškārt, ka prasītāja ar vēstuli, ko ITSB tai uzrakstīja 2007. gada 19. decembrī, tika mudināta iesniegt Apelāciju padomē
apelācijas sūdzību. Tādējādi visas izmaksas, kas prasītājai radušās šajā tiesvedībā, ir jāuzskata par nepamatotām Reglamenta
87. panta 3. punkta izpratnē, un tādēļ ir jāpiespriež ITSB atlīdzināt visus tiesāšanās izdevumus, kaut arī prasītāja to nav
prasījusi.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (pirmā palāta)
nospriež:
1)
atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2008. gada 30. oktobra
lēmumu lietā R 228/2008‑1 attiecībā uz iebildumu procesu starp
Distribuciones Mylar
,
SA
un
dm‑drogerie markt GmbH & Co. KG
, jo Apelāciju padome nav atzinusi par spēkā neesošu Iebildumu nodaļas 2007. gada 16. maija lēmuma grozīto redakciju;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
ITSB atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2011. gada 9. septembrī.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.