CELEX: 62009CJ0331
Valsts pienākumu neizpilde
Valsts atbalsts
Polijas Republikas piešķirts atbalsts Technologie Buczek grupai
Komisijas lēmums, ar kuru konstatēts šī atbalsta nesaderīgums ar kopējo tirgu un noteikts pienākums to atgūt
Neizpilde noteiktajā termiņā

Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, neizpildot Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmumā
2008/344/EK par valsts atbalsta pasākumu Nr. C 23/06 (
ex
NN 35/06), ko Polija īstenojusi tērauda ražotājam
Technologie Buczek Group
(OV 2008, L 116, 26. lpp.), paredzētos pienākumus, Polijas Republika nav ievērojusi EKL 249. panta ceturtās daļas noteikumus,
kā arī minētā lēmuma 3., 4. un 5. pantu.

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88]. panta piemērošanai
(OV L 83, 1. lpp.), preambulas trīspadsmitajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā tādos nelikumīga atbalsta gadījumos, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu, būtu jāatjauno efektīva konkurence; tā kā šajā
nolūkā atbalsts, ieskaitot procentus, ir nekavējoties jāatgūst; tā kā atgūšana ir jāveic saskaņā ar attiecīgo valstu likumos
paredzētajām procedūrām; tā kā minēto procedūru piemērošana, kavējot attiecīgā Komisijas lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi,
nedrīkstētu būt par traucēkli efektīvas konkurences atjaunošanai; tā kā, lai to panāktu, dalībvalstīm ir jāveic visi vajadzīgie
pasākumi, lai nodrošinātu to, ka Komisijas lēmums ir efektīvs”.
Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktā ir noteikts:
“Neskarot nevienu Eiropas Kopienu Tiesas nolēmumu [rīkojumu] saskaņā ar Līguma [242.] pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā
ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi.
Šajā nolūkā un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Kopienas tiesību
aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
Atbilstoši šīs pašas regulas 23. panta 1. punktam:
“Ja attiecīgā dalībvalsts nepilda nosacītus vai negatīvus lēmumus, jo īpaši gadījumos, kas minēti 14. pantā, Komisija var
saskaņā ar Līguma [88]. panta 2. punktu sniegt attiecīgo lietu izskatīšanai tieši Eiropas Kopienu Tiesā.”

Tiesvedības priekšvēsture
Ar Lēmuma 2008/344, kas Polijas Republikai tika paziņots 2007. gada 24. oktobrī, 1. pantu Komisija atzina, ka pasākumi, kurus
Polijas Republika ir veikusi par labu
Technologie Buczek
grupai (turpmāk tekstā – “
GTB
”), ir uzskatāmi par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu (turpmāk tekstā – “aplūkojamais atbalsts”).
Šīs lietas faktu rašanās brīdī
GTB
darbojās tērauda ražošanas nozarē kā cauruļu ražotāja un tās sastāvā ietilpa sabiedrība
Technologie Buczek SA
(turpmāk tekstā – “
TB
”), kurai bija vairākas meitas sabiedrības, no kurām divas saskaņā ar Komisijas apgalvoto arī saņēma aplūkojamo atbalstu,
proti,
Buczek Automotive Sp. z o.o.
(turpmāk tekstā – “
BA
”) un
Huta Buczek Sp. z o.o
. (turpmāk tekstā – “
HB
”).
Aplūkojamais atbalsts, kas tika piešķirts
GTB
, ietvēra vairākiem publiskajiem kreditoriem – tostarp sociālās nodrošināšanas iestādēm, Sosnovecas [
Sosnowiec
] pilsētas, kurā atradās
GTB
juridiskā adrese, pašvaldībai un Valsts invalīdu rehabilitācijas fondam – atmaksājamo prasījumu nepiedzīšanu.
Lēmuma 2008/344 rezolutīvās daļas pirmajos piecos pantos ir noteikts:
“1. pants
Komisija secina, ka Polija nelikumīgi piešķīra valsts atbalstu PLN 20 761 643 apmērā [
GTB
], tādējādi pārkāpjot EK līguma 88. panta 3. punktu. Šis atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu.
2. pants
Valsts atbalsts PLN 1 369 186 apmērā, ko Polija piešķīra [
GTB
] laikā no 1997. gada līdz 2003. gadam, netika pareizi izmantots saskaņā ar Pievienošanās līguma 8. protokola noteikumiem
un tāpēc ir uzskatāms par nesaderīgu ar kopējo tirgu.
3. pants
1.      Polijai jāatgūst šā lēmuma 1. pantā minētais valsts atbalsts, kas nelikumīgi kļuva pieejams [
GTB
], īpaši meitasuzņēmumiem [
HB
] un [
BA
] atbilstīgi faktiski saņemtajiem līdzekļiem. Līdz ar to Polijai jāpiedzen PLN 13 578 115 no [
HB
] un PLN 7 183 528 no [
BA
].
2.      Polijai no [
TB
] jāatgūst 2. pantā minētais nepareizi izmantotais valsts atbalsts, kas tika piešķirts [
GTB
].
3.      Atgūstamajai summai jāpieskaita procenti par laika posmu no dienas, kad tā tika piešķirta saņēmējam, līdz tās faktiskajam
atgūšanas brīdim.
4.      Procentus aprēķina saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti V nodaļā Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 794/2004,
ar kuru īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88.] panta piemērošanā
[..].
4. pants
1.      Lēmuma 1. un 2. pantā minēto atbalsta atgūšanu īsteno nekavējoties un efektīvi.
2.      Polija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.
5. pants
1.      Polija divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas sniedz Komisijai šādu informāciju:
a)      no atbalsta saņēmējiem atgūstamā kopsumma (pamatsumma un procenti);
b)      sīks to pasākumu apraksts, kuri jau veikti un kurus plānots veikt, lai šo lēmumu ievērotu;
c)      dokumenti, ar kuriem var pierādīt, ka iestādēs, kas atbild par nelikumīgā atbalsta atmaksāšanu, ir uzsākts atgūšanas process.
2.      Polija informē Komisiju par veiktajiem valsts pasākumiem, lai īstenotu šo lēmumu līdz brīdim, kad pilnībā atgūts valsts atbalsts,
kas minēts šā lēmuma 1. un 2. pantā. Polija pēc Komisijas pieprasījuma nekavējoties sniedz Komisijai informāciju par pasākumiem,
kuri jau veikti un kurus plānots veikt, lai šo lēmumu ievērotu. Polija arī iesniedz Komisijai sīku aprakstu par atbalsta summām
ar procentiem, kas jau atgūtas no saņēmējiem.”
Lēmuma 2008/344 pieņemšanas brīdī pret
TB
tika uzsākta bankrota procedūra, un par tās maksātnespēju tika paziņots 2006. gada 16. augustā. Turpretim par
BA
maksātnespēju tika paziņots 2008. gada 25. jūnijā un par
HB
– 2009. gada 29. aprīlī, līdz ar to tas notika pēc minētā lēmuma 4. pantā paredzētā termiņa beigām.
2008. gada 8. janvārī
TB
,
BA
un
HB
cēla prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar mērķi atcelt Lēmumu 2008/344 (šīs lietas ir reģistrētas attiecīgi ar
numuriem T‑465/07, T‑1/08 un T‑440/07). Vienlaikus ar viņu prasībām
HB
un
BA
iesniedza minētās tiesas priekšsēdētājam lūgumu apturēt minētā lēmuma izpildi. 2008. gada 13. februārī Pirmās instances tiesas
priekšsēdētājs izdeva rīkojumu par minētā lēmuma izpildes apturēšanu līdz brīdim, kad tiks pieņemts galīgais lēmums attiecībā
uz pagaidu pasākumiem. Ar diviem 2008. gada 14. marta rīkojumiem, proti, lietā T‑1/08 R
Buczek Automotive
/Komisija un lietā T‑440/07 R
Huta Buczek
/Komisija, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs noraidīja pieteikumus par pagaidu pasākumiem, kurus bija iesniegušas attiecīgi
BA
un
HB
.
2008. gada 18. martā Polijas Republika iestājās lietā
HB
un
BA
prasījumu atbalstam un lūdza Pirmās instances tiesai atcelt Lēmumu 2008/344.
Attiecībā uz Polijas iestāžu veiktajiem izpildes pasākumiem pēc minētā lēmuma pieņemšanas Polijas Republika 2008. gada 25. janvāra
vēstulē Komisijai norādīja uz dažām iestādēm, kurām bija jāuzsāk aplūkojamā atbalsta atgūšana no tā saņēmējiem, taču neprecizējot,
kādas šī atbalsta summas var tikt atgūtas no
HB
un
BA
. Atsaucoties uz grūtībām saistībā ar to, ka šis atbalsts saņēmējiem tika piešķirts pirms Polijas Republikas pievienošanās
Eiropas Savienībai, pēdējā minētā it īpaši atsaucās uz nepieciešamību noteikt papildu termiņu aplūkojamā atbalsta atgūšanai
saistībā ar nepieciešamību atrast un, iespējams, iesniegt atbilstošus dokumentus. Turklāt tajā pašā vēstulē minētās iestādes
jautāja, vai saskaņā ar Lēmumu 2008/344 ir iespējams atgūt no
TB
lielāko daļu šī atbalsta maksātnespējas procesa laikā un pieprasīt
HB
un
BA
atmaksāt vienīgi atlikušo summu.
Savā 2008. gada 13. februāra atbildē uz minēto vēstuli Komisija iebilda pret šādu aplūkojamā atbalsta atgūšanas veidu, jo
tas neesot saderīgs ar Lēmuma 2008/344 saturu.
Ar 2008. gada 22. februāra vēstuli Polijas iestādes no jauna atsaucās uz nopietnām juridiskām un praktiskām grūtībām aplūkojamā
atbalsta atgūšanā un lūdza pagarināt minētā lēmuma izpildes termiņu līdz 2008. gada 30. jūnijam.
Šajā ziņā tās 2008. gada 7. marta vēstulē atsaucās uz tehniskām grūtībām saistībā ar to dokumentu oriģinālu atrašanu, uz kuru
pamata tika piešķirts aplūkojamais atbalsts. No juridiskā viedokļa Polijas iestādes apgalvoja, ka
TB
un tās meitas sabiedrībām pastāv “divkāršas atmaksas” risks. Šāds risks pēc Polijas Republikas domām pastāv tāpēc, ka nav
juridiskā pamata, kas administratīvajām iestādēm ļautu atteikties no prasījumiem pret
TB
, kuras likvidatoram ir jāatmaksā šie parādi, tostarp summas, kas jāatgūst no
TB
meitas sabiedrībām, kuras faktiski saņēma aplūkojamo atbalstu. Turklāt šo parādu atmaksas gadījumā saskaņā ar Polijas tiesību
aktiem maksātnespējas jomā vairs neeksistētu juridiskais pamats, kas ļautu
TB
vērsties pie tās meitas sabiedrībām, lai atgūtu samaksātās summas.
Savā 2008. gada 4. aprīļa atbildē Komisija, izsakot nožēlu par to, ka Polijas iestādes nav piedāvājušas nekādu risinājumu
“divkāršas atmaksas” problēmai, ieteica provizoriski piemērot Lēmumu 2008/344, atverot iesaldēto bankas kontu, uz kuru faktiskajiem
aplūkojamā atbalsta saņēmējiem būs jāpārskaita šajā lēmumā norādītās summas kopā ar piemērojamajiem procentiem; bet tā paredzēja
šo iespēju ar nosacījumu, ja minētās iestādes garantē, ka
TB
likvidators cels pret
HB
pretprasību.
Ar 2008. gada 13. jūnija vēstuli Polijas iestādes informēja Komisiju, ka 2008. gada aprīlī par
TB
likvidāciju atbildīgais likvidators ir uzsācis noteiktu aktīvu sadali, kopējai summai, kas līdz šim datumam ir atgūta no šīs
sabiedrības, veidojot PLN 13 miljonus, vēlreiz uzsverot, ka pienākums atmaksāt atbalstu, kuru ir saņēmusi
TB
, izriet no Polijas tiesību aktiem maksātnespējas jomā. Komisija tika informēta arī par papildu summām, kuras noteiktiem publiskajiem
kreditoriem būtu jāatgūst no
HB
un
BA
.
Savā 2008. gada 18. jūlija vēstulē Komisija prasīja iesniegt detalizētu ziņojumu par aplūkojamā atbalsta atgūšanas faktisko
stāvokli, uzdodot vairākus precīzus jautājumus par dažādu kreditoru pieprasītajām summām. Attiecībā uz jautājumu par “divkāršo
atmaksu” Komisija uzstāja uz to, ka, lai kādu risinājumu paredzētu Polijas iestādes, ar to nedrīkst tikt neievēroti pienākumi,
kas ir skaidri definēti Lēmumā 2008/344, un informēja Polijas Republiku, ka, ja tā neizpildīs šo lēmumu, Komisija varētu uzsākt
EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
Ar 2008. gada 5. septembra vēstuli Polijas iestādes informēja Komisiju par to, ka
TB
maksātnespējas process ir apturēts pēc tam, kad tika celta prasība par [aktīvu] sadales plānu. Runājot par
TB
meitas sabiedrībām, tikai viena iestāde esot cēlusi pret tām prasību tiesā, taču, tā kā šis pieteikums par [prasījumu] izpildi
neatbilda formālajiem nosacījumiem, nekāds lēmums šajā ziņā nevarēja tikt pieņemts. Turklāt šajā vēstulē Polijas Republika
izteica vēlmi noorganizēt tiešu tikšanos starp tās pārstāvjiem un Komisijas pārstāvjiem.
Savā 2008. gada 29. oktobra atbildē Komisija no jauna atgādināja minētajai dalībvalstij par iespēju uzsākt EKL 88. panta 2. punktā
paredzēto procedūru. Uzdodot jaunus jautājumus, tā paredzēja šādas tikšanās iespēju ar nosacījumu, ka šī dalībvalsts pirms
tam iesniegs priekšlikumu “divkāršas atmaksas” problēmas risinājumam.
Savā 2008. gada 22. decembra vēstulē Polijas iestādes informēja Komisiju, ka no
TB
atgūstamā atbalsta summa ir lielāka nekā summa, kāda tika paziņota Komisijai Lēmuma 2008/344 sagatavošanas laikā, un ka tās
plāno atgūt šo lielāko summu. Turklāt tās informēja Komisiju, ka Polijas tiesa ir pasludinājusi spriedumu par
BA
maksātnespēju. Minētās iestādes paziņoja, pirmkārt, par sanāksmes organizēšanu ar dažādām iestādēm, kas bija piešķīrušas
atbalstu, lai pārrunātu jautājumu par “divkāršo atmaksu”, un, otrkārt, par papildu informācijas sniegšanu šajā ziņā. Tās paziņoja
par priekšlikuma nosūtīšanu 2009. gada janvārī, pievienojot kopijas visu kreditoru prasījumu pieteikumiem attiecībā uz
TB
aktīvu kopumu.
Savā 2009. gada 30. janvāra vēstulē Polijas iestādes saskaņā ar valsts tiesību normām par valsts iestādēm atmaksājamo parāda
maksājumu atlikšanu piedāvāja valsts iestādēm atmaksāt no
TB
bankrota aktīviem 2004. gada 31. decembrī esošos
TB
parādus, tostarp procentus, kas bija aprēķināti līdz 2006. gada 15. augustam, proti, dienu pirms
TB
atzīšanas par maksātnespējīgu. Turpretim ne
HB
, ne
BA
neesot atbildīgas par minētajiem parādiem, bet pēdējās minētās atmaksāšot ekonomisko atbalstu, kāds tika saņemts saistībā
ar parādu nepiedzīšanu, citiem vārdiem, “ekvivalentu atbalstu”, kas atbilst starpībai starp procentiem, ko faktiski samaksāja
šīs sabiedrības, un procentiem, kādi no tām bija jāpieprasa tirgus apstākļos, it īpaši ņemot vērā to sarežģīto situāciju.
Papildus “ekvivalentajam atbalstam” kā tādam
HB
un
BA
samaksāšot procentus attiecībā uz šo ekvivalentu, kas
BA
gadījumā tiks aprēķināti par laika posmu no 2005. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 24. jūnijam, proti, līdz dienai pirms tās
atzīšanas par maksātnespējīgu, un
HB
gadījumā – līdz samaksas datumam.
Saskaņā ar Polijas iestāžu teikto šis priekšlikums tādējādi paredzēja atgūt summu PLN 22 130 829 apmērā, tai skaitā kavējuma
procentus, no kuras PLN 13 491 124,77 jau bija atmaksāti, kas nozīmē, ka vēl jāatgūst PLN 7 789 272,01; šīs summas, ņemot
vērā
HB
un
BA
parādu lielumu, pārsniedz Lēmumā 2008/344 norādītās summas.
Komisija apstrīdēja šo aprēķinu un norādīja, ka, pēc tās domām, kopējā summa, kāda jāatgūst no
TB
, ir PLN 14 570 608,06. Runājot par divām pārējām sabiedrībām, no
HB
un
BA
bija jāatgūst summa PLN 180 678,22 apmērā, no kuras PLN 118 163,55 bija jāpiedzen no
HB
un PLN 62 514,67 – no
BA
; visām šīm summām ir jāpieskaita procenti.
Tādējādi ar 2009. gada 27. februāra vēstuli Komisijas dienesti vēlreiz atgādināja Polijas Republikai, ka šie pasākumi ir pretrunā
Lēmuma 2008/344 noteikumiem tiktāl, ciktāl galvenā atbildība par aplūkojamā atbalsta atmaksu joprojām ir uzlikta
TB
, nevis, kā tas ir paredzēts šajā lēmumā,
HB
un
BA
. Turklāt šajā pašā vēstulē Komisija uzsvēra, ka tā jau ir noraidījusi iespēju atgūt no
TB
to atbalsta daļu, kas jāatgūst no
HB
un
BA
, kā rezultātā tiks veikti pasākumi, lai uzsāktu EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
2009. gada 26. oktobrī Polijas iestādes nosūtīja Komisijai vēstuli, kurā tās informēja par maksātnespējas procedūras uzsākšanu
pret
HB
un par prasījumu pieteikumiem, kurus saskaņā ar Lēmumu 2008/344 bija iesnieguši visi kreditori, lai varētu apmierināt šos
prasījumus
HB
un
BA
maksātnespējas procedūras ietvaros.
Šo vēstuļu un dažādu citu atgādinājumu apmaiņas rezultātā Komisija, uzskatot, ka Polijas Republika joprojām nav pareizi īstenojusi
Lēmumu 2008/344, nolēma celt šo prasību.

Par prasību

Lietas dalībnieku argumenti
Komisija savu prasību pamato ar Lēmuma 2008/344 tūlītējas un efektīvas izpildes neesamību saskaņā ar tā 3. un 4. pantu, kuros
ir paredzēts četru mēnešu termiņš, sākot no tā paziņošanas datuma, lai uzsāktu aplūkojamā atbalsta atgūšanu. Šajā ziņā tā
apgalvo, ka vairāk nekā 21 mēnesi pēc tam, kad Polijas Republika bija saņēmusi minēto lēmumu,
HB
un
BA
nebija atmaksājušas nekādu atbalstu, un katrā ziņā Komisija saskaņā ar šī paša lēmuma 5. pantu netika informēta par šīs dalībvalsts
veiktajiem pasākumiem. Pakārtoti Komisija izvirza faktu, ka
TB
ir atmaksājusi tikai daļu no kopējās summas, kāda tika prasīta no
GTB
. Visbeidzot, tā apgalvo, ka Polijas Republika nav norādījusi uz ārkārtas apstākļiem, kas kavētu pareizu minētā lēmuma izpildi.
Runājot par Lēmuma 2008/344 tūlītēju un pareizu izpildi Komisija uzsver, ka vairāk nekā 21 mēnesi pēc tam, kad Polijas Republika
bija saņēmusi Lēmumu 2008/344,
BA
un
HB
piešķirtais atbalsts vēl nebija atgūts, kā rezultātā pēdējās minētās turpina izmantot ar šo atbalstu radītās priekšrocības.
Lai Komisija varētu uzskatīt, ka
BA
piešķirtais atbalsts ir ticis atgūts, ir nepieciešams, lai saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kā arī 2007. gada 15. novembra
Komisijas paziņojuma “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu
valsts atbalstu” (OV C 272, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “2007. gada paziņojums”) 64. punktu valsts atbalsts, kas jāatmaksā
BA
, tiktu reģistrēts šīs sabiedrības maksātnespējas procedūras ietvaros, kas šajā gadījumā saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo
informāciju nav noticis.
Turklāt saskaņā ar Komisijas apgalvoto šķiet, ka noteiktas summas joprojām nav precizētas, kaut arī visas summas, kas jāatgūst
no visiem atbalsta saņēmējiem, ir skaidri norādītās Lēmumā 2008/344, un to apmērs ticis noteikts, pamatojoties uz pašu Polijas
iestāžu sniegto informāciju. Tā kā Komisija ir saņēmusi informāciju par kreditoru mēģinājumu tieši atgūt atbalstu no
HB
un
BA
tikai vienā gadījumā, nav ticis izpildīts pienākums par minētajā lēmumā noteikto summu atgūšanu no šīm sabiedrībām. Turklāt
Komisijas dienesti esot saņēmuši pretrunīgu informāciju attiecībā uz prasījumu, kādi var tikt reģistrēti
TB
maksātnespējas procedūras ietvaros, summu.
Visbeidzot, Komisija atgādina, ka, ceļot prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. panta otro daļu, netiek apturēts
pienākums izpildīt Lēmumu 2008/344 un līdz ar to pienākums atgūt atbalstu, kas ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu; šis
lēmums ir jāizpilda neatkarīgi no minētās prasības arī tad, ja nav Vispārējās tiesas lēmuma, kas pieņemts saskaņā ar EKL 242. pantu
un ar kuru tiek izdots rīkojums apturēt lēmuma, kurā ir paredzēts atgūt attiecīgo atbalstu, izpildi.
Attiecībā uz efektīvu Lēmuma 2008/344 izpildi Komisija, it īpaši atsaucoties uz 1978. gada 9. marta spriedumu lietā 106/77
Simmenthal
(
Recueil
, 629. lpp., 17., 18. un 21.–24. punkts), kā arī 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑119/05
Lucchini
(Krājums, I‑6199. lpp., 60.–62. punkts), apgalvo, ka būtisku kavēšanos aplūkojamā atbalsta atgūšanā izraisīja Polijas tiesību
akti maksātnespējas jomā, tādējādi kavējot nekavējoties izpildīt šo lēmumu. Kaut arī tā ir taisnība, ka Polijas iestādes sarakstē
ar Komisiju procedūras agrīnā stadijā izvirzīja jautājumu par “divkāršu atmaksu”, tās tomēr neesot piedāvājušas risinājumu
šai problēmai, kas ļautu nodrošināt efektīvu minētā lēmuma izpildi. Šo iestāžu priekšlikuma sekas esot bijušas tādas, ka atbildība
par atbalsta atmaksu tika uzlikta galvenokārt
TB
, nevis
HB
un
BA
, kas esot pretrunā Lēmuma 2008/344 noteikumiem par subjektu, kam jāuzņemas ekonomiskā atbildība par attiecīgā atbalsta atlīdzināšanu,
un ar to netika atjaunoti konkurences nosacījumi.
Tāpat Komisija apgalvo, ka Polijas iestādes nav provizoriski izpildījušas lēmumu, dodot atbalsta saņēmējiem iespēju pārskaitīt
atbilstošās summas uz iesaldēto bankas kontu, kā bija piedāvājusi Komisija. Līdz ar to, kaut arī Polijas Republika saskārās
ar grūtībām Lēmuma 2008/344 izpildē, tā tomēr neizpildīja savu pienākumu piedāvāt alternatīvus pieņemamus risinājumus, neievēroja
ieteikumu provizoriski izpildīt šo lēmumu un neatzina faktu, ka Komisija bija skaidri noraidījusi iespēju atgūt no
TB
tās aplūkojamā atbalsta summas, kas jāatmaksā pēdējās minētās meitas sabiedrībām.
Attiecībā uz iebildumu par tādu ārkārtas apstākļu neesamību, kas būtu varējuši kavēt Polijas Republiku pareizi izpildīt Lēmumu 2008/344,
Komisija atgādina, ka, lai pamatotu lēmuma, ar kuru likts atmaksāt atbalstu, neizpildi, attiecīgā dalībvalsts var atsaukties
tikai uz tādiem argumentiem, kas pierāda absolūtu neiespējamību izpildīt šo lēmumu. Ja dalībvalstij rodas neparedzētas vai
neparedzamas grūtības izpildīt šādu lēmumu vai tā saskata sekas, kuras Komisija nav ievērojusi, tai saskaņā ar 2007. gada
paziņojuma 28. punktu šīs problēmas esot jānodod izskatīšanai Komisijai, piedāvājot atbilstošus grozījumus attiecīgajam lēmumam.
Tādā gadījumā Komisijai un attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar lojālas sadarbības principu, kas it īpaši izriet no EKL 10. panta,
esot labticīgi jāsadarbojas, lai pārvarētu grūtības, vienlaikus pilnībā ievērojot EK līguma noteikumus, it īpaši tos, kas
attiecas uz atbalstu.
Komisija, atsaucoties, pirmkārt, uz Tiesas pastāvīgo judikatūru un, otrkārt, uz 2007. gada paziņojuma 29. punktu, apgalvo,
ka, lai gan tā ir taisnība, ka Polijas iestādes saskārās ar tehniskām un juridiskām grūtībām, tās tomēr nav atsaukušās uz
“absolūtu neiespējamību” izpildīt Lēmumu 2008/344. Absolūtas neiespējamības kritērijs nav izpildīts, ja dalībvalsts atsaucas
uz juridiskiem, politiskiem vai praktiskiem apstākļiem, kas traucē izpildīt attiecīgo lēmumu, nemēģinot ne atgūt atbalstu,
ne arī iesniedzot Komisijai tādus pieņemamus alternatīvus risinājumus šī lēmuma izpildei, kas ļautu pārvarēt grūtības. Šajā
gadījumā Polijas iestādes neesot piedāvājušas nekādu apmierinošu risinājumu, lai atrisinātu “divkāršas atmaksas” problēmu.
Polijas Republika vispirms apgalvo, ka sava iebildumu raksta sagatavošanas brīdī attiecībā pret visiem aplūkojamā atbalsta
debitoriem, proti,
TB
,
HB
un
BA
, bija uzsākts maksātnespējas process un ka visi kreditori, kuriem bija prasījumi attiecībā uz Lēmumā 2008/344 definēto valsts
atbalstu, bija deklarējuši savus prasījumus, lai tie tiktu apmierināti šajās dažādajās procedūrās. Šī dalībvalsts apgalvo,
ka tā ir nosūtījusi Komisijai visu nepieciešamo informāciju saistībā ar minētajām maksātnespējas procedūrām, kā rezultātā
varot likumīgi apgalvot, ka minētais lēmums jau ir ticis pilnībā izpildīts saskaņā ar tā saturu.
Polijas Republika apgalvo, ka šādu secinājumu, ņemot vērā, ka visi prasījumi tikuši deklarēti attiecībā uz visu to Komisijas
minēto debitoru aktīvu kopumu, pret kuriem ir uzsākta maksātnespējas procedūra, nekādi neietekmē fakts, ka nav tikusi atgūta
visa Lēmumā 2008/344 norādītā summa; aplūkojamā atbalsta atgūšana ir jāveic saskaņā ar valsts tiesībām notiekošo maksātnespējas
procedūru ietvaros. Šis arguments esot balstīts uz Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktu, saskaņā ar kuru atgūšanu īsteno
saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām.
Turklāt Polijas iestādes atzīmē, ka, pat ja līdz šim jau veiktie pārskaitījumi netiktu uzskatīti par aplūkojamā atbalsta atmaksu,
tas neietekmētu secinājumu, ka Lēmums 2008/344 ir izpildīts, jo kreditori iesniedza prasījumu pieteikumus dažādu notiekošo
maksātnespējas procedūru ietvaros, un šo secinājumu apstiprina 2007. gada paziņojuma 64. punkts.
Tāpat Polijas Republika apstrīd Komisijas nostāju attiecībā uz “divkāršu atmaksu”, uzsverot, ka tā uz problēmām saistībā ar
Lēmuma 2008/344 izpildi ir norādījusi nevis kā uz neiespējamību atgūt aplūkojamo atbalstu, bet gan, lai parādītu, ka tas tiktu
atmaksāts divreiz, kā rezultātā varētu tiktu uzsākta maksātnespējas procedūra attiecībā pret uzņēmumiem, kas par iegūtajiem
aktīviem ir samaksājuši tirgus cenu un kuri tādējādi nav guvuši nekādu labumu no valsts atbalsta, kas tika piešķirts
TB
. Šis pats jautājums tiekot izskatīts tiesvedībā Vispārējā tiesā, kuras ietvaros Polijas Republika detalizēti ir izklāstījusi
iemeslus, kāpēc, pēc tās domām, Komisija ir pieļāvusi kļūdu, paplašinot atbildību par atbalsta atmaksu uz trešajām personām,
proti, uz
HB
un
BA
.
Pēc Polijas Republikas domām, Komisijai 2008. gada 25. janvārī nosūtītā priekšlikuma mērķis bija izvairīties no situācijas,
kurā, pirmkārt,
TB
aktīvu kopuma likvidators, viņa rīcībā esot pietiekamiem līdzekļiem, lai pilnībā apmierinātu pieteiktos prasījumus, nevarētu
atteikt apmierināt prasījumus, kas pieteikti šīs sabiedrības maksātnespējas procedūras ietvaros, kaut arī šī samaksa nekādi
neietekmētu pienākumu atgūt šīs pašas summas no
HB
un
BA
. Šī dalībvalsts šajā ziņā atsaucas uz iepriekš minēto rīkojumu lietā
Huta Buczek
/Komisija, kurā visupirms ir apstiprināta iespēja, ņemot vērā Savienības tiesības, izpildīt Lēmumu 2008/344 saskaņā ar minēto
Polijas iestāžu priekšlikumu.
Turklāt Polijas Republika uzskata par nepamatotu Komisijas iebildumu attiecībā uz Lēmuma 2008/344 neizpildi šī lēmuma 4. panta
2. punktā paredzētajā termiņā, jo Komisija neesot noteikusi termiņu šī lēmuma izpildei. Nevarot tikt uzskatīts, ka četru mēnešu
termiņš, kas aprēķināts no minētā lēmuma pieņemšanas dienas, ir šī lēmuma izpildes termiņš. Minētais termiņš, kas ir noteikts
2007. gada paziņojuma 42. punktā, patiešām norāda uz nepieciešamību izpildīt šādu Komisijas lēmumu pēc iespējas ātrāk, bet
tas nevar būt saistošs. Ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus, Komisijai esot bijis jānosaka cits termiņš, kuru varētu uzskatīt
par saistošu, kas šajā gadījumā nav noticis.
Atbildot uz šiem argumentiem, Komisija savā replikā ir saglabājusi visus savā prasības pieteikumā minētos argumentus. Turklāt
tā apgalvo, ka ikviens dokuments, kas ticis iesniegts Tiesai vai Komisijai pēc prasības celšanas, proti, pēc 2009. gada 17. augusta,
katrā ziņā nav atbilstošs, novērtējot Polijas Republikai noteikto pienākumu neizpildi.
Turklāt Komisija apstrīd Polijas Republikas argumentu, saskaņā ar kuru tā neesot noteikusi termiņu Lēmuma 2008/344 izpildei.
Atsaucoties uz 2006. gada 14. decembra sprieduma apvienotajās lietās no C‑485/03 līdz C‑490/03 Komisija/Spānija (Krājums,
I‑11887. lpp.) 53. punktu, Komisija apgalvo, ka termiņi skaidri izriet no šī lēmuma un ka tie bija atbilstoši, novērtējot
pienākumu neizpildi.
Tāpat Komisija uzskata, ka Polijas Republika atsaucas uz informāciju un notikumiem pēc prasības celšanas, kas, starp citu.
pierāda tikai prasījumu pieteikumu esamību attiecībā uz
TB
maksātnespējas aktīviem, nevis to apmierināšanu.
Visbeidzot, šī iestāde apgalvo, ka saskaņā ar pastāvīgo praksi, kas ir balstīta uz 2007. gada paziņojuma 66. un 67. punktu,
gadījumā, kad atbalsts tiek atgūts no maksātnespējīga saņēmēja, valsts iestādēm, kas ir atbildīgas par lēmuma atgūt atbalstu
izpildi, ir jāpārsūdz ikviens maksātnespējas administratora vai maksātnespējas tiesas lēmums, lai saņemtu atļauju turpināt
maksātnespējīgā atbalsta saņēmēja darbību pēc lēmumā, ar kuru tiek likts atgūt šo atbalstu, noteiktā termiņa beigām. Valsts
tiesām, saskaroties ar šādu situāciju, būtu jāņem vērā nepieciešamība nodrošināt attiecīgā lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi.
Tādējādi Komisija uzskata, ka valsts tiesām nav jāatļauj maksātnespējīgiem atbalsta saņēmējiem turpināt darbību, ja nav atmaksāta
visa attiecīgā atbalsta summa. Turklāt, ja kreditoru komitejai tiek piedāvāts atbalsta saņēmēja darbības turpināšanas plāns,
minētās iestādes var akceptēt šo plānu tikai tad, ja tas ir izstrādāts tā, ka atbalsts tiek pilnībā atmaksāts termiņā, kāds
noteikts lēmumā, ar kuru ir likts atgūt [atbalstu].
Polijas Republika savā atbildes rakstā uz repliku būtībā saglabā savus argumentus, saskaņā ar kuriem Komisijas prasība ir
pilnībā jānoraida.
Turklāt šī dalībvalsts atkārto, ka tā Komisijai ir nosūtījusi visu vajadzīgo informāciju, pat ja tā to darījusi, izmantojot
iebildumu rakstu. Tā kā Komisija savā replikā nav apgalvojusi, ka noteikta informācija, tostarp paziņojums par
HB
maksātnespēju, ietver jaunus apstākļus vai faktus, kas iepriekš nebija zināmi, tās apgalvojums, saskaņā ar kuru nosūtītā
informācija nav atbilstoša šīs lietas atrisināšanā, jo tā tikusi paziņota pēc prasības celšanas dienas, neesot pamatots, jo
šī informācija Komisijai šajā dienā jau esot bijusi zināma.
Turklāt minētā dalībvalsts apgalvo, ka ar datumu – 2009. gada 17. augusts –, proti, datumu, kuru Komisija ir norādījusi kā
dienu, kad beidzās Lēmuma 2008/344 izpildes termiņš, absolūti netiek ņemti vērā īpašie apstākļi, kas ir saistīti ar šī lēmuma
izpildi, jo par šādu datumu drīzāk ir jāuzskata diena, kad Komisija bija pabeigusi sava prasības pieteikuma sagatavošanu.

Tiesas vērtējums
Par Lēmuma 2008/344 3. un 4. panta pārkāpumu
Polijas Republika uzskata, ka Komisija nebija noteikusi termiņu Lēmuma 2008/344 izpildei. Tā kā četru mēnešu termiņš, kas
tika aprēķināts, sākot no lēmuma paziņošanas dienas, nevar būt saistošs, šāda termiņa beigas nevar uzskatīt par šī lēmuma
izpildes termiņu.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka par atbilstošu datumu tādas pienākumu neizpildes esamības novērtēšanai, par ko ir celta prasība
saskaņā ar EKL 88. panta 2. punkta otro daļu, – pretēji Polijas Republikas apgalvojumiem un tāpēc, ka šajā tiesību normā,
atšķirībā no EKL 226. panta, nav paredzēta pirmstiesas stadija un tāpēc Komisija neizdod argumentētu atzinumu, ar kuru dalībvalstīm
tiek noteikts termiņš, kādā jānodrošina atbilstība tās lēmumam, – var būt tikai tāds datums, kas ir paredzēts lēmumā, kura
izpilde tiek apstrīdēta, vai vajadzības gadījumā datums, kuru Komisija ir noteikusi vēlāk (2001. gada 3. jūlija spriedums
lietā C‑378/98 Komisija/Beļģija,
Recueil
, I‑5107. lpp., 26. punkts; 2002. gada 2. jūlija spriedums lietā C‑499/99 Komisija/Spānija,
Recueil
, I‑6031. lpp., 28. punkts; 2006. gada 1. jūnija spriedums lietā C‑207/05 Komisija/Itālija, 31. punkts, un 2006. gada 5. oktobra
spriedums lietā C‑232/05 Komisija/Francija, Krājums, I‑10071. lpp., 32. punkts).
Šajā gadījumā Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā ir noteikts četru mēnešu termiņš, sākot no šī lēmuma paziņošanas dienas,
lai ļautu Polijas Republikai veikt visus nepieciešamos pasākumus aplūkojamā atbalsta atgūšanai. Tāpēc, tā kā Komisija nav
noteikusi jaunu termiņu, šis termiņš ir jāuzskata par atbilstošu, lai novērtētu pārmesto pienākumu neizpildi.
Tomēr Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ar 2008. gada 13. februāra rīkojumiem un pēc
BA
un
HB
lūguma ir apturējis Lēmuma 2008/344 izpildi, līdz tiks pieņemti rīkojumi, ar kuriem tiks izbeigtas pagaidu noregulējuma tiesvedības.
Ar diviem iepriekš minētajiem rīkojumiem lietā
Buczek Automotive
/Komisija un lietā
Huta Buczek
/Komisija Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ir noraidījis
BA
un
HB
iesniegtos pieteikumus par pagaidu noregulējumu, kas ļauj pagarināt Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā noteikto termiņu attiecībā
uz
BA
un
HB
.
Ņemot vērā iepriekš precizēto, tomēr ir jākonstatē, ka, beidzoties minētajam termiņam, Polijas iestāžu veikto darbību rezultātā
no atbalsta saņēmējiem nebija atgūts aplūkojamais atbalsts.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka nelikumīgi piešķirta atbalsta atgūšana, kā to apgalvo arī Komisija, ir loģisks iznākums konstatējumam
par tā nelikumību un ka šādas sekas nevar būt atkarīgas no formas, kādā atbalsts ticis piešķirts (it īpaši skat. 1993. gada
10. jūnija spriedumu lietā C‑183/91 Komisija/Grieķija,
Recueil
, I‑3131. lpp., 16. punkts; 2000. gada 27. jūnija spriedumu lietā C‑404/97 Komisija/Portugāle,
Recueil
, I‑4897. lpp., 38. punkts, un 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑507/08 Komisija/Slovākija, Krājums, I‑0000. lpp.,
42. punkts).
Līdz ar to dalībvalstij, kas ir lēmuma par nelegālā atbalsta atgūšanu adresāte, atbilstoši EKL 249. pantam ir jāveic visi
atbilstošie pasākumi, lai nodrošinātu minētā lēmuma izpildi (skat. 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑209/00 Komisija/Vācija,
Recueil
, I‑11695. lpp., 31. punkts, 2003. gada 26. jūnija spriedumu lietā C‑404/00 Komisija/Spānija,
Recueil
, I‑6695. lpp., 21. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 42. punkts). Ir jānotiek efektīvai pienākošos
summu atgūšanai (it īpaši skat. 2005. gada 12. maija spriedumu lietā C‑415/03 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑3875. lpp., 44. punkts,
un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 42. punkts).
Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalsts pienākuma atgūt atbalstu, kuru Komisija uzskata par nesaderīgu ar kopējo
tirgu, mērķis ir atjaunot agrāko situāciju Savienības tirgū (1995. gada 4. aprīļa spriedums lietā C‑350/93 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑699. lpp., 21. punkts, kā arī 1999. gada 17. jūnija spriedums lietā C‑75/97 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I‑3671. lpp., 64. punkts). Kamēr atbalsts vēl nav atgūts, tā saņēmējs var paturēt līdzekļus, kas saņemti no atbalsta, kurš
ir atzīts par nesaderīgu, un gūt no tā radušos nepamatotu konkurences priekšrocību (iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Francija
47. punkts).
Tādējādi dalībvalsts, kam saskaņā ar šādu Komisijas lēmumu ir pienākums atgūt prettiesisku atbalstu, var brīvi izvēlēties
līdzekļus, ar kādiem tā šo pienākumu izpildīs, ar nosacījumu, ka izvēlētie pasākumi neapdraud Savienības tiesību piemērojamību
un efektivitāti (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Vācija, 34. punkts; 2010. gada 20. maija spriedums lietā C‑210/09
Scott
un
Kimberly Clark
, Krājums, I‑4613. lpp., 21. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Slovākija, 51. punkts).
Tāpat Tiesa ir atzinusi, ka dalībvalsts būs izpildījusi šo atgūšanas pienākumu tikai tad, ja tās noteiktie pasākumi spēs atjaunot
parastos konkurences apstākļus, kuri tika izjaukti ar nelikumīgā atbalsta, kura atgūšana ir noteikta saskaņā ar Komisijas
lēmumu, piešķiršanu (iepriekš minētie spriedumi lietā Komisija/Vācija, 35. punkts, kā arī lietā
Scott
un
Kimberly Clark
, 22. punkts).
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktu nelikumīga atbalsta atgūšana, kas ir noteikta ar Komisijas lēmumu,
ir jāveic tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu
minētā lēmuma izpildi.
Turpretim ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru attiecībā uz tādiem uzņēmumiem, kas ir saņēmuši ar kopējo tirgu nesaderīgu
atbalstu un kas ir bankrotējuši, agrākās situācijas atjaunošana un konkurences izkropļošanas, kas radusies nelikumīgā atbalsta
piešķiršanas dēļ, izbeigšana principā var tikt panākta, reģistrējot prasījumu sarakstā tādu prasījumu, kas attiecas uz attiecīgā
atbalsta atgūšanu (1986. gada 15. janvāra spriedums lietā 52/84 Komisija/Beļģija,
Recueil
, 89. lpp., 14. punkts; 1990. gada 21. marta spriedums lietā C‑142/87 Beļģija/Komisija, saukts par “Tubemeuse”,
Recueil
, I‑959. lpp., 60.–62. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑277/00 Vācija/Komisija,
Recueil
, I‑3925. lpp., 85. punkts).
Polijas Republikas argumentācija ir jāizvērtē, ņemot vērā šos principus.
Pirmkārt, minētā dalībvalsts apgalvo, ka attiecībā pret visiem aplūkojamā atbalsta debitoriem ir uzsākta maksātnespējas procedūra
un visi kreditori, kuriem ir prasījumi attiecībā uz minēto atbalstu, ir iesnieguši prasījumu pieteikumus, lai tos apmierinātu
šo dažādo procedūru ietvaros. Polijas iestādes esot informējušas Komisiju par paziņojumiem par šo debitoru maksātnespēju un
par attiecīgajiem prasījumu pieteikumiem, kā rezultātā Lēmums 2008/344 saskaņā ar tā saturu esot ticis pilnībā izpildīts.
Šajā ziņā, runājot par maksātnespējas procedūrām, ir jākonstatē, ka dienā, kad beidzās Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā
noteiktais termiņš, un ņemot vērā šī termiņa pagarināšanu, ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja lēmumu apturot minētā lēmuma
izpildi, tikai attiecībā pret
TB
tika uzsākta maksātnespējas procedūra, bet paziņojums par maksātnespēju tika sagatavots 2006. gada 16. augustā. Paziņojumi
par
AB
un
HB
maksātnespēju tika sagatavoti 2008. gada 25. jūnijā un 2009. gada 29. aprīlī, proti, pēc minētā termiņa beigām.
No minētā izriet, ka Polijas Republika, beidzoties minētajam termiņam, nebija iesniegusi dokumentus, kas ļautu Komisijai secināt,
ka
GTB
ir maksātnespējīga un galīgi un pilnīgi ir izbeigusi savu darbību, kā rezultātā ar vienkāršu prasījumu attiecībā uz atbalsta
atgūšanu reģistrēšanu prasījumu sarakstā attiecībā uz šīs grupas sabiedrībām varēja būt pietiekami, lai nodrošinātu atbilstību
Lēmumam 2008/344.
Tāpēc
BA
un
HB
gadījumā judikatūra attiecībā uz tādiem atbalsta saņēmējiem, kas ir atzīti par maksātnespējīgiem, nav piemērojama, kā rezultātā
minēto prasījumu reģistrācija pēc minētā termiņa beigām nav uzskatāma par pienākumu, kas Polijas Republikai ir paredzēti Lēmuma 2008/344
4. un 5. pantā, pareizu izpildi.
Attiecībā uz
TB
ir jākonstatē, ka ar 2008. gada 13. jūnija vēstuli Polijas Republika ir informējusi Komisiju, ka 2008. gada aprīlī, atgūšanu
veicot saskaņā ar Lēmumu 2008/344, no
TB
ir atgūta summa 13 miljonu PLN apmērā.
Šajā ziņā, pat pieņemot, ka šo summu var uzskatīt par aplūkojamā atbalsta atgūšanu, izpildot Lēmumu 2008/344, tomēr ir skaidrs,
ka tā neatbilst šajā lēmumā noteiktajām atgūstamajām summām.
Otrkārt, attiecībā uz apstākļiem, uz kuriem Polijas Republika atsaucas, lai pamatotu Lēmuma 2008/344 neizpildi un tāpēc nelikumīgā
atbalsta, kas bija piešķirts
GTB
, neatgūšanu, šī dalībvalsts apgalvo, ka kavēšanās ar aplūkojamā atbalsta atgūšanu būtībā ir notikusi Polijas procesuālo tiesību
normu attiecībā uz maksātnespēju un šī lēmuma noteikumu kopīgas piemērošanas dēļ, un tas esot radījis prasījumu divkāršas
atmaksas risku. Turklāt tā atsaucas arī uz citām juridiskām, politiskām un praktiskām grūtībām, kas radās, izpildot minēto
lēmumu.
Šajā ziņā ir jāatgādina pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru vienīgā aizsardzība, uz kuru var atsaukties dalībvalsts tādas
prasības par pienākumu neizpildi gadījumā, kuru ir cēlusi Komisija, pamatojoties uz EKL 88. panta 2. punktu, ir absolūta neiespējamība
pareizi izpildīt lēmumu par atbalsta atgūšanu (skat. 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā C‑214/07 Komisija/Francija, Krājums,
I‑8357. lpp., 44. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Slovākija, 43. punkts).
Tāpat no šīs pašas judikatūras izriet, ka nosacījums par absolūtu izpildes neiespējamību nav izpildīts, ja dalībvalsts atbildētāja
Komisiju tikai informē par juridiskajām, politiskajām vai praktiskajām grūtībām lēmuma izpildē, neveicot nekādas reālas darbības,
lai atgūtu atbalstu no attiecīgajiem uzņēmumiem, un nepiedāvājot Komisijai nekādus alternatīvus lēmuma īstenošanas risinājumus,
ar kuriem šīs grūtības varētu pārvarēt (it īpaši skat. 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās Komisija/Spānija,
74. punkts, un 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 46. punkts).
Šajā tiesvedībā ir jākonstatē, ka Polijas Republika, kaut arī tā atsaucas uz “nopietnām grūtībām”, “problēmām” un “ievērojamiem
šķēršļiem”, ar kuriem tā ir saskārusies, izpildot Lēmumu 2008/344, savos rakstveida apsvērumos pati ir paskaidrojusi, ka tā
neuzskata pastāvošās problēmas par tādām, kas padara aplūkojamā atbalsta atgūšanu par neiespējamu.
Turklāt attiecībā uz minētās dalībvalsts argumentu par to, ka pastāv “divkāršas atmaksas” risks, ir jāatgādina, ka saskaņā
ar pastāvīgo judikatūru bažas par iekšējām grūtībām, īstenojot lēmumu par tāda valsts atbalsta atgūšanu, kas ir atzīts par
nesaderīgu ar kopējo tirgu, nevar pamatot, ka dalībvalsts neievēro pienākumus, ko tai uzliek Savienības tiesības (šajā ziņā
it īpaši skat. 1995. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑52/95 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑4443. lpp., 38. punkts; 1997. gada 9. decembra spriedumu lietā C‑265/95 Komisija/Francija,
Recueil
, I‑6959. lpp., 55. punkts; 1998. gada 29. janvāra spriedumu lietā C‑280/95 Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑259. lpp., 16. punkts, un 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā C‑441/06 Komisija/Francija, Krājums, I‑8887. lpp., 43. punkts).
No iepriekš minētā izriet, ka ir jākonstatē, ka – beidzoties Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā noteiktajam termiņam, kā arī
BA
un
HB
gadījumā ņemot vērā šī termiņa pagarināšanu saistībā ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja pagaidu noregulējuma tiesvedībā
izdoto rīkojumu apturēt minētā lēmuma izpildi – Polijas iestāžu veikto darbību rezultātā netika efektīvi atgūts aplūkojamais
atbalsts un līdz ar to parasti konkurences apstākļi šajā termiņā netika atjaunoti.
Par Lēmuma 2008/344 5. panta pārkāpumu
Tiesai nav jāizvērtē prasījumu daļa, kura ir pamatota ar Lēmuma 2008/344 5. pantu un ar kuru tiek prasīts piemērot Polijas
Republikai sankciju par to, ka tā nav informējusi Komisiju par veiktajiem un veicamajiem pasākumiem, lai izpildītu šo lēmumu,
jo šī dalībvalsts nav precīzi izpildījusi šos pienākumus noteiktajā termiņā (it īpaši skat. 2007. gada 20. septembra spriedumu
lietā C‑177/06 Komisija/Spānija, Krājums, I‑7689. lpp., 54. punkts, un iepriekš minēto 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā
Komisija/Francija, 67. punkts).
Rezultātā ir jākonstatē, ka, noteiktajā termiņā neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Lēmuma 2008/344 īstenošanu,
Polijas Republika nav izpildījusi EKL 249. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Polijas
Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Polijas Republikai
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
noteiktajā termiņā neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmuma 2008/344/EK
par valsts atbalsta pasākumu Nr. C 23/06 (
ex
NN 35/06), ko Polija īstenojusi tērauda ražotājam
Technologie Buczek Group
, īstenošanu, Polijas Republika nav izpildījusi EKL 249. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos
pienākumus;
2)
Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – poļu.