CELEX: 62013CJ0565
Преюдициално запитване
Външни отношения
Споразумение за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко
Изключване на всякаква възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на издадена от мароканските органи лицензия без намесата на компетентните органи на Европейския съюз

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на Споразумението за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко, одобрено от името на Общността с Регламент (EO) № 764/2006 на Съвета от 22 май 2006 година (
OВ L 141, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 8, стр. 216, наричано по-нататък „Споразумението за рибарството“).
Запитването е отправено в рамките на наказателни производства, образувани срещу г‑н Ahlström и г‑н Kjellberg, както и срещу Fiskeri Ganthi AB (наричано по-нататък „Fiskeri Ganthi“) и Fiskeri Nordic AB (наричано по-нататък „Fiskeri Nordic“), обвинени в извършване на незаконен риболов в мароканските риболовни зони в периода между април 2007 г. и май 2008 г. включително.
Правна уредба
Споразумението за рибарството
В четвърта алинея от преамбюла на Споразумението за рибарството договарящите се страни потвърждават, че са решени да си сътрудничат, в техен взаимен интерес, при насърчаване въвеждането на отговорен риболов с цел обезпечаване на дългосрочно запазване и устойчива експлоатация на живите морски ресурси и по-специално чрез прилагане на система за контрол, обхващаща риболовните дейности като цяло, за да се осигури ефективността на мерките за развитието и опазването на рибните ресурси. В седма алинея от същия преамбюл те изразяват и желанието си да установят срокове и условия, регулиращи риболовните дейности на кораби на Общността в риболовните зони на Мароко и подкрепата на Общността за въвеждането на отговорен риболов в тези риболовни зони.
Член 1 от Споразумението за рибарството определя целта му по следния начин:
„Настоящото споразумение установява принципите, правилата и процедурите регулиращи:
—
икономическото, финансово, техническо и научно сътрудничество в сектора рибарство с оглед на въвеждане на отговорен риболов в риболовните зони на Мароко, за да се гарантира запазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси, и за да се развива рибарството в Мароко,
—
условията, регулиращи достъпа на риболовни кораби на Общността до мароканските риболовни зони,
—
договореностите за надзор на рибарството в марокански води с оглед гарантиране на това, че горните правила и условия се спазват, че мерките за запазване и управление на рибните запаси са ефективни, и че е предотвратен незаконния, необявен или неконтролиран риболов,
—
партньорството между фирми, насочено към развитието в общ интерес, на икономическите и свързаните с тях дейности в сектора рибарство“.
Съгласно член 2, буква г) от Споразумението за рибарството за целите на това споразумение „кораб на Общността“ означава риболовен кораб, плаващ под знамето на държава — членка на Общността, и регистриран в Общността.
Член 6 от Споразумението за рибарството, озаглавен „Условия, регулиращи риболовните дейности“, предвижда в параграфи 1 и 2:
„1.   Кораби на Общността могат да ловят риба в мароканските риболовни зони само ако притежават [лицензия] за риболов, издаден[а] по настоящото споразумение. Упражняването на риболовни дейности от кораби на Общността е предмет на притежаване на [лицензия], издаден[а] от компетентните марокански органи по молба на компетентните органи на Общността.
2.   За категориите риболов, които не са обхванати от протокола [за определяне възможностите за риболов и финансовата помощ, предвидени в Споразумението за рибарството, наричан по-нататък „протокола“)], [лицензии] могат да се дават на кораби на Общността от мароканските органи. Въпреки това и в рамките на духа на партньорство, установен от настоящото споразумение, предоставянето на тези разрешителни остава в зависимост от благоприятното становище на Европейската комисия. Процедурата за получаване на [лицензии] за риболов за кораб, приложимите данъци и начина на плащане, използвани от корабособствениците, се определят по взаимно съгласие“.
Озаглавен „Финансова помощ“, член 7 от Споразумението за рибарството предвижда в параграф 1:
„Общността предоставя на Мароко финансова помощ съгласно сроковете и условията, заложени в протокола и приложенията [към Споразумението за рибарството]. Тази помощ се състои от две свързани съставни части, а именно:
a)
финансова помощ за достъп на кораби на Общността до мароканските риболовни зони, без да се засягат таксите, дължими от кораби на Общността за сам[ата лицензия];
б)
финансова подкрепа от Общността за въвеждане на политика за национално рибарство, на база отговорен риболов и устойчива експлоатация на рибните ресурси в марокански води“.
Правото на Съюза
Във второ съображение от Регламент (ЕО) № 3317/94 на Съвета от 22 декември 1994 година относно установяване на общи разпоредби за разрешаването на риболова във водите на трети страни в рамките на споразумения за риболов (
OВ L 350, стр. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 41, том 2, стр. 230), който е в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство, се предвижда, „че за да се осигури ефикасно управление и прозрачност на риболовните дейности, упражнявани от корабите на Общността в рамките на споразуменията за риболов между Общността и тези страни, е необходимо всяка държава членка да направи необходимото да разреши на своите риболовни кораби, получили лицензия за риболов от трети страни, да упражнява своите дейности, като риболовните дейности във водите на трети страни без такова разрешително трябва да бъдат забранени, с цел да се спазят задълженията на Общността към третите страни“.
Член 1 от този регламент предвижда:
„1.   Настоящият регламент установява общите разпоредби относно риболова, извършван от риболовните кораби на Общността във водите на трета страна, в рамките на споразумения за риболов между Общността и третата страна при условие че тези дейности са подчинени на изискването за получаване на лицензия за риболов, издадена от тази трета страна.
2.   Единствено риболовните кораби на Общността, разполагащи с валидно „разрешение за риболов — Споразумение за рибарството“ могат да извършват риболовни дейности във водите на трета страна, в рамките на Споразумение за рибарството между Общността и съответната страна“.
Съгласно член 2 от този регламент „разрешение за риболов — Споразумение за рибарството“ е разрешение за риболов, издадено на риболовен кораб на Общността от държавата членка на флага, в рамките на Споразумението за рибарството между Общността и трета страна, което, в допълнение към лицензията за риболов, позволява на този кораб да упражнява риболовните дейности в тази трета страна.
Член 3 от Регламент № 3317/94 гласи:
„Държавата членка на флага издава и управлява разрешенията за риболов — Споразумение за рибарството на риболовните кораби, плаващи под неин флаг, в съответствие с условията, определени в настоящия регламент“.
Съгласно член 5 от същия регламент:
„1.   Държавата членка на флага изпраща на Комисията, за риболовните кораби, плаващи под неин флаг, заявленията за получаване на лицензии за риболов от трети страни, с цел да извършват риболовни дейности в рамките на възможностите за риболов, определени им от Общността в изпълнение на Споразумение за рибарството, сключено с трета страна. Държавата членка на флага гарантира, заявленията да са в съответствие с условията на съответното Споразумение за рибарството и с общностните разпоредби.
2.   Комисията разглежда заявленията на всяка държава членка в светлината на възможностите за риболов, които са предвидени за нея в изпълнение на общностните разпоредби и евентуалните условия, определени в споразумението, приложими за риболовните кораби на Общността. Комисията предава на съответната трета страна, в срок до десет дни от датата на получаване на заявлението на държавата членка или в сроковете, определени в Споразумението за рибарството, заявленията за издаване на лицензии за риболов от третата страна на общностните риболовни кораби. Ако в резултат на прегледа от Комисията на дадено заявление се установи, че то не съответства на условията, определени в настоящия параграф, тя незабавно уведомява заинтересованата държава членка, че не може да предаде изцяло или частично въпросното заявление на заинтересованата трета страна, като я уведомява за причините.
3.   Комисията уведомява незабавно държавата членка на флага за издаването на лицензия за риболов от трета страна, с цел извършване на риболовни дейности, или за решението на третата страна да не издаде лицензия. В последния случай Комисията извършва необходимите проверки, като се консултира с държавата членка на флага и със съответната трета страна“.
Шведското право
Запитващата юрисдикция посочва, че към момента на настъпване на фактите по главното производство, съгласно членове 19—23 от Закона за рибарството (fiskelagen, SFS 1993, № 787) шведското правителство или определеният от него орган — а именно Fiskeriverket (Национална дирекция по рибарството) — приема Правилник относно извършването на риболовни дейности. Член 24 от този закон предвижда, че разпоредбите на приетия на основание на посочените членове 19—23 правилник се прилагат и за риболова, извършван от шведски кораби извън шведската икономическа зона в международни и други води, в които се извършва риболов въз основа на международно споразумение.
Член 40 от Закона за рибарството предвижда, че който умишлено или по непредпазливост наруши разпоредбите на Правилника, приет на основание член 19, член 20, първа алинея или членове 21—23 от този закон, се наказва с глоба или лишаване от свобода до една година. Който умишлено или с престъпна самонадеяност наруши регламентите на Съюза относно общата политика в областта на рибарството, по-специално като извършва неразрешен риболов, подлежи на същото наказание. Ако се приеме, че нарушението по член 40 е тежко, извършителят се наказва с лишаване от свобода до две години.
Правилникът на Fiskeriverket относно достъпа до и контрола на риболовните зони (Fiskeriverkets föreskrifter om resurstillträde och kontroll på fiskets område, FIFS 2004, № 25, наричан по-нататък „Правилникът на Fiskeriverket“), в сила към момента на настъпване на фактите по главното производство, чието приложно поле — съгласно глава 1, член 1 от него — обхваща Регламент № 3317/94, предвижда в глава 3, член 1:
„Корабите с дължина пет или повече метра могат да се използват за професионален морски риболов само ако имат издадено разрешение за това от Fiskeriverket“.
Глава 4 от Правилника на Fiskeriverket, озаглавена „Допълнително разрешение за риболов[…]“, гласи следното:
„
Риболов в рамките на Споразумението за рибарството между [Европейската общност] и трети страни
Член 1
Исканията за такава лицензия за риболов в трети страни и за „разрешение за риболов — Споразумение за рибарството“, посочено в Регламент […] № 3317/94 се подават до Fiskeriverket.
Разрешение за риболов се издава чрез включването на кораба в основния списък.
Член 2
Разрешението по член 1 се издава при следните условия:
1.   При навлизане в зоната на трета страна се изпраща доклад чрез радио „Стокхолм“ до компетентните органи в тази страна. В доклада се посочват външният регистрационен номер, името и радиосигналът на кораба. При напускане на зоната от кораба се изпраща доклад за напускане чрез същата радиостанция.
2.   Fiskeriverket определя броя на корабите със специално разрешение, които могат да се намират по едно и също време в зоната на трета страна.
3.   Приетите от органите на трети страни разпоредби следва да бъдат спазвани.
4.   Fiskeriverket може да въвежда допълнителни условия.
Риболов, извършван въз основа на конкретни споразумения за риболов във водите на трети страни, в квоти на друга страна и в международни води извън риболовната или икономическата зона
Член 3
Риболовът във водите на трета страна от шведски риболовен съд, който има разрешение за професионален риболов при условия, различни от посочените в член 1, в квоти на друга страна или в международни води извън риболовните или икономическите зони, може да се извършва само със специално разрешение от Fiskeriverket“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
От преюдициалното запитване е видно, че срещу г‑н Ahlström, който представлява по закон Fiskeri Ganthi, собственик на кораба
Aldo
, и г‑н M. Kjellberg, който представлява по закон Fiskeri Nordic, собственик на кораба
Nordic IV
, са образувани наказателни производства на основание членове 24 и 40 от Закона за рибарството, както и на основание глава 3, член 1 и глава 4, член 3 от Правилника на Fiskeriverket, поради това че през периода от април 2007 г. до май 2008 г. включително, умишлено или при условията на престъпна самонадеяност, са извършвали професионален риболов край бреговете на Западна Сахара с тези кораби, регистрирани в шведския корабен регистър, макар да не са притежавали и на борда да не е имало необходимите разрешения, издадени от Fiskeriverket, а именно общи разрешения за професионален риболов или специални разрешения за риболов в съответните води съгласно Споразумението за рибарството.
При условията на евентуалност Kammaråklagaren (прокуратурата) образува тези производства на основание член 40 от Закона за рибарството, член 3 от Регламент (ЕО) № 1281/2005 на Комисията от 3 август 2005 година за управление на разрешителните за риболов и задължителното минимално съдържание на информация в тях (
OВ L 203, стр. 3
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 4, том 8, стр. 89) и на член 22, параграф 1, буква a) от Регламент (ЕО) № 2371/2002 на Съвета от 20 декември 2002 година относно опазването и устойчивата експлоатация на рибните ресурси в рамките на общата политика в областта на рибарството (
OВ L 358, стр. 59
; Специално издание на български език, глава 4, 2007 г., том 6, стр. 237), във връзка с член 6 от Споразумението за рибарството.
За да обоснове тези производства, Kammaråklagaren изтъква по-специално че посочените кораби, чийто екипаж се е състоял от шведски и марокански рибари, са извършвали риболов непрекъснато с дънни тралове, в резултат на което са реализирани приходи, възлизащи на поне 14 милиона шведски крони (SEK) през 2007 г., и на 6 милиона шведски крони през 2008 г. Прокуратурата квалифицира тези нарушения като тежки, тъй като са извършвани през дълъг период от време и системно, отнасят се до особено значима дейност и уловът е на голяма стойност.
Г‑н Ahlström и г‑н Kjellberg отричат деянията, в които са обвинени, и твърдят, че не носят наказателна отговорност. Те посочват, че риболовните кораби
Aldo
и
Nordic IV
са били наети по договор, наречен „беърбоут чартър“, сключен с мароканското дружество Atlas Pelagic, което разполага както със собствени права за риболов в мароканските териториални води, така и с права за риболов на други марокански лица. Дружеството наело двата кораба в рамките на своята дейност и ги използвало самò. Според г‑н Ahlström и г‑н Kjellberg за упражняването на тази дейност не се изисквало никакво разрешение от шведски органи или от друг европейски орган, тъй като разпоредбите на Правилника на Fiskeriverket не се прилагали за осъществяваната от Fiskeri Ganthi и Fiskeri Nordic дейност по отдаване на кораби под наем. Те считат, че не е извършено никакво нарушение на правото на Съюза, тъй като нито член 6, параграф 1 от Споразумението за рибарството, нито която и да е разпоредба от цялото споразумение се прилагали към фактите по главното производство.
Hovrätten för Västra Sverige (Апелативен съд за Западна Швеция), сезиран с жалба срещу решението на Göteborgs tingsrätt (Първоинстанционен съд Гьотеборг), счита, че не е ясно дали правото на Съюза и Споразумението за рибарството изключват риболов от кораби на Общността в марокански води без разрешение от Съюза или от някоя от неговите държави членки.
Запитващата юрисдикция по същество счита, че член 6, параграф 2 от Споразумението за рибарството може да се тълкува в смисъл, че такова изключване съществува. Тя обаче отбелязва, че според някои автори тази разпоредба открива възможност за тълкуване, съгласно което кораб на Общността може да извършва риболов въз основа на издадена от трета страна частна лицензия. Тя допълва, че в главното производство се твърди, че според компетентните марокански органи въпросните два кораба извършвали риболовна дейност в съответствие със Споразумението за рибарството и че те издали необходимите за тази цел разрешения.
При тези обстоятелства Hovrätten för Västra Sverige решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Представлява ли член 6, параграф 1 от [Споразумението за рибарството] клауза за изключителност, доколкото изключва възможността корабите на Общността да извършват риболов в мароканските риболовни зони въз основа на лицензии, издадени единствено от компетентните марокански органи на мароканските притежатели на риболовни квоти?
2)
Представлява ли член 6, параграф 1 от [Споразумението за рибарството] клауза за изключителност, доколкото изключва възможността кораби на Общността да бъдат наемани от марокански дружества по договор за „беърбоут чартър“ (по стандартния формуляр „Barecon 2001“ на BIMCO — Стандартното споразумение за управление на кораби), за да извършват риболов в мароканските риболовни зони въз основа на лицензии, издадени единствено от компетентните марокански органи на мароканските притежатели на риболовни квоти?
3)
Различен ли ще е отговорът на втория въпрос, ако наемодателят предоставя на мароканското дружество и ноу-хау, чрез управление на кораба и предоставяне екипаж, както и техническа помощ?
4)
Предвижда ли [Споразумението за рибарството] Кралство Мароко да развива и извършва паралелно с [това] споразумение собствен национален промишлен пелагичен риболов на юг от 29-ия паралел (север)? При утвърдителен отговор, дава ли това споразумение на Кралство Мароко право да наема риболовни кораби, плаващи под знамето на държава — членка на [Европейския съюз], или да предоставя лицензии директно на тези кораби, с оглед на собствения си национален риболов, без да е необходимо разрешение от [последния]?“.
По преюдициалните въпроси
С тези въпроси, които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали Споразумението за рибарството, и по-специално член 6 от него, трябва да се тълкува в смисъл, че изключва всяка възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на лицензия, издадена от мароканските органи, без намесата на компетентните органи на Съюза.
Посочената юрисдикция се пита в частност дали Споразумението за рибарството изключва възможността мароканско дружество, което притежава единствено лицензия, издадена от компетентните марокански органи на марокански притежатели на риболовни квоти, за да извършва риболов в тези риболовни зони, да наеме кораб на Общността по договор за „беърбоут чартър“. Освен това тя се пита дали това ще е така и ако наемодателят предоставя на това дружество също ноу-хау и техническа помощ.
Следва да се отбележи, че в неговия преамбюл страните по Споразумението за рибарството изразяват желанието си да установят срокове и условия, регулиращи риболовните дейности на кораби на Общността в риболовните зони на Мароко. Член 1 определя целта на това споразумение, а именно да установи принципите, правилата и процедурите, регулиращи по-специално условията за достъп на тези кораби до посочените риболовни зони. Това споразумение не предвижда никакво изключение от тези условия, поради което последните се отнасят за всички кораби на Общността — а това, съгласно член 2, буква г) от Споразумението за рибарството, са корабите, плаващи под знамето на държава, членка на Общността, и регистрирани в нея — които искат да извършват риболовна дейност в тези зони.
Така член 6 от Споразумението за рибарството, който се отнася до условията, регулиращи риболовните дейности, в параграф 1 предвижда, че корабите на Общността могат да ловят риба в мароканските риболовни зони само ако притежават лицензия за риболов, издадена по това споразумение за рибарството.
Видно от самия текст на тази разпоредба, упражняването на риболовни дейности от кораби на Общността в мароканските риболовни зони е предмет на притежаване на разрешително, издадено от компетентните органи на Кралство Мароко по молба на компетентните органи на Съюза. Член 6, параграф 2 от Споразумението за рибарството освен това предвижда, че тези органи могат да дават лицензии на кораби на Общността за категориите риболов, които не са обхванати от протокола, но че в рамките на духа на партньорство, установен от Споразумението за рибарството, предоставянето на тези лицензии „остава в зависимост от благоприятното становище на Европейската комисия“.
От това следва, че за да се разреши на кораб на Общността да упражнява риболовни дейности в мароканските риболовни зони, се изисква винаги намесата на компетентните органи на Съюза и следователно такъв кораб не може да упражнява в тези зони подобни дейности по силата на лицензия, издадена от компетентните марокански органи, без такава намеса от компетентните органи на Съюза.
В това отношение следва да се отбележи, че член 5 от Регламент № 3317/94 установява процедурата, която държавата членка на знамето и Комисията трябва да следват с оглед на получаването на лицензии за риболов, издадени от трети страни с цел извършване на риболовни дейности в рамките на възможностите за риболов, определени от Общността в изпълнение на споразумение за рибарство, и възлага на Комисията да разгледа заявленията за тези лицензии, преди да ги предаде на съответната трета страна. Освен това, както следва от второ съображение и от член 1, параграф 2 и членове 2 и 3, съгласно този регламент, възможността корабите на Общността да извършват риболов в риболовни зони на трета страна — в рамките на споразумение за рибарството, сключено между Общността и тази трета страна — зависи от предоставено от държавата членка на знамето разрешение за риболов.
Трябва освен това да се отбележи, че предоставянето на корабите на Общността на възможност за достъп до мароканските риболовни зони с цел риболов в тях, като същевременно се освобождават от намесата на компетентните органи на Съюза, би влязло в противоречие с целта на Споразумението за рибарството, която, както следва от неговия преамбюл и членове 1 и 3, е да въведе отговорен риболов в тези риболовни зони за обезпечаване на дългосрочно запазване и устойчива експлоатация на живите морски ресурси, и по-специално чрез прилагане на система за контрол, обхващаща риболовните дейности като цяло, за да се осигури ефективността на мерките за развитието и опазването на тези ресурси. Всъщност такава възможност би могла да увеличи достъпа на кораби на Общността до тези риболовни зони и да ускори експлоатацията на ресурсите във въпросните зони от тези кораби, при това без контрол от компетентните органи на Съюза.
Също така достъпът на кораби на Общността до мароканските риболовни зони извън предвидените в Споразумението за рибарството случаи не би бил в съответствие с основанието и целта на финансовата помощ, предоставена от Съюза на Кралство Мароко съгласно член 7 от това споразумение, която, предвид същия член, е да подпомогне финансово достъпа на кораби на Общността до мароканските риболовни зони и да подкрепи финансово въвеждането на политика за национално рибарство, на база отговорен риболов и устойчива експлоатация на рибните ресурси в марокански води.
При това положение не може да се приеме кораби на Общността да влизат в мароканските риболовни зони за извършване на риболовна дейност в тях, като за тази цел се сключва договор за „беърбоут чартър“ с мароканско дружество, което притежава лицензия, издадена от мароканските органи на марокански притежатели на риболовни квоти, или като се използва всеки друг правен инструмент за достъп до тези риболовни зони, за да се извършват в тях въпросните дейности извън рамките на Споразумението за рибарството и следователно без намесата на компетентните органи на Съюза.
Предвид всички гореизложени съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че Споразумението за рибарството, и по-специално член 6 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва всяка възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на лицензия, издадена от мароканските органи, без намесата на компетентните органи на Съюза.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

Споразумението за партньорство в рибарството между Европейската общност и Кралство Мароко, одобрено от името на Общността с Регламент (EO) № 764/2006 на Съвета от 22 май 2006 година, и по-специално член 6 трябва да се тълкува в смисъл, че изключва всяка възможност корабите на Общността да извършват риболовна дейност в мароканските риболовни зони въз основа на лицензия, издадена от мароканските органи, без намесата на компетентните органи на Европейския съюз.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: шведски.