CELEX: 62009CJ0462
Jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentäminen
Tekijänoikeus ja lähioikeudet
Direktiivi 2001/29/EY
Kappaleen valmistamista koskeva oikeus
Poikkeukset ja rajoitukset
Kopiointia yksityiseen käyttöön koskeva poikkeus
5 artiklan 2 kohdan b alakohta ja 5 kohta
Sopiva hyvitys
Sopivan hyvityksen rahoittamiseen osoitetun maksun maksamisesta vastuussa oleva henkilö
Etämyynti kahden eri jäsenvaltioissa asuvan henkilön välillä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa
22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY (EYVL L 167, s. 10) 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan
ja 5 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Stichting de Thuiskopie (jäljempänä Stichting) sekä Opus Supplies
Deutschland GmbH (jäljempänä Opus) ja kaksi kyseisen yhtiön hallituksen jäsentä Mijndert ja Hananja van der Lee ja jossa on
kyse Opusin velvollisuudesta maksaa maksu, jolla on tarkoitus rahoittaa tekijänoikeuksien haltijoille kopiointia yksityiseen
käyttöön koskevan poikkeuksen perusteella maksettava sopiva hyvitys (jäljempänä yksityistä kopiointia koskeva maksu).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Direktiivi 2001/29
Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 9, 10, 31, 32, 35 ja 38 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(9)      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien yhdenmukaistamisen on perustuttava suojan korkeaan tasoon, koska nämä oikeudet ovat ratkaisevan
tärkeitä henkisen luomistyön kannalta. Niiden suojaaminen auttaa varmistamaan luovuuden ylläpitämisen ja kehittymisen niin
tekijöiden, esittäjien, tuottajien, kuluttajien, kulttuurin, teollisuuden kuin suuren yleisön etujen mukaisesti. Tämän vuoksi
henkisen omaisuuden tunnustetaan olevan erottamaton osa omaisuuden käsitettä.
(10)      Voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä,
kuten myös tuottajien voidakseen rahoittaa tällaista työtä. – –
– –
(31)      Eri oikeudenhaltijaryhmien välisten samoin kuin eri oikeudenhaltijaryhmien ja suojatun aineiston käyttäjien välisten oikeuksien
ja etujen oikeudenmukainen tasapaino on turvattava. – –
(32)      Tässä direktiivissä annetaan tyhjentävä luettelo poikkeuksista ja rajoituksista kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen
ja yleisölle välittämistä koskevaan oikeuteen. Eräät poikkeukset ja rajoitukset koskevat vain kappaleen valmistamista koskevaa
oikeutta. Tässä luettelossa otetaan aiheellisella tavalla huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet samalla
kun pyritään varmistamaan sisämarkkinoiden asianmukainen toiminta. Jäsenvaltioiden olisi sovellettava näitä poikkeuksia ja
rajoituksia yhdenmukaisella tavalla ja tilannetta olisi arvioitava uudelleen tarkasteltaessa sitä tulevaa lainsäädäntöä, jolla
tämä direktiivi pannaan täytäntöön.
– –
(35)      Tietyissä poikkeus- tai rajoitustapauksissa oikeudenhaltijoiden olisi saatava sopiva hyvitys suojattujen teostensa tai muun
aineistonsa käytön korvaamiseksi heille riittävällä tavalla. Tällaisen sopivan hyvityksen muotoa, yksityiskohtaisia järjestelyjä
ja mahdollista tasoa määritettäessä olisi otettava huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet. Näitä olosuhteita arvioitaessa
käyttökelpoinen peruste voi olla kyseisestä toimesta oikeudenhaltijoille mahdollisesti aiheutuva haitta. Mikäli oikeudenhaltijat
ovat jo saaneet maksun jossakin muussa muodossa, esimerkiksi osana lisenssimaksua, mitään erityistä tai erillistä maksua ei
voida edellyttää. Sopivan hyvityksen tason määrittämisessä olisi otettava täysin huomioon, missä määrin direktiivissä tarkoitettuja
teknisiä suojaustoimenpiteitä on käytetty. Tietyissä tilanteissa, joissa oikeudenhaltijalle koituva haitta on vähäinen, ei
velvoitetta maksun suorittamiseen voi syntyä.
– –
(38)      Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus säätää poikkeuksesta tai rajoituksesta kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen silloin,
kun kyseessä on tietynlainen kappaleen valmistaminen äänite-, kuvatallenne- ja audiovisuaalisesta aineistosta yksityiseen
käyttöön sopivaa hyvitystä vastaan. Tähän voi sisältyä oikeudenhaltijoiden menetysten korvausjärjestelmien käyttöönotto tai
jatkaminen. – –”
Direktiivin 2001/29 2 artiklassa, jonka otsikkona on ”Kappaleen valmistamista koskeva oikeus”, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi,
millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on:
a)      tekijöillä teostensa osalta;
b)      esittäjillä esitystensä tallenteiden osalta;
c)      äänitetuottajilla äänitteidensä osalta;
d)      elokuvien ensimmäisten tallenteiden tuottajilla elokuviensa alkuperäiskappaleiden ja niiden kopioiden osalta; ja
e)      yleisradio-organisaatioilla lähetystensä tallenteiden osalta riippumatta siitä, onko kyseessä lähetysten langallinen vai langaton
siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
Saman direktiivin 5 artiklan, jonka otsikkona on ”Poikkeukset ja rajoitukset”, 2 kohdan b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen
seuraavissa tapauksissa:
– –
b)      kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön
ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan
hyvityksen, jonka osalta otetaan huomioon 6 artiklassa tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden soveltaminen kyseiseen teokseen
tai aineistoon taikka niiden soveltamatta jättäminen;”
Mainitun direktiivin 5 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdan mukaisia poikkeuksia ja rajoituksia sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa, jotka
eivät ole ristiriidassa teoksen tai muun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan
oikeutettuja etuja.”

Kansallinen säännöstö
Tekijänoikeuslain (Auteurswet; Staatsblad 2008, nro 538) 16 c §:n 1–3 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Kirjallisen, tieteellisen tai taiteellisen teoksen tekijänoikeuden loukkaamisena ei pidetä kappaleen valmistamista teoksesta
tai sen osasta teoksen soittamista, esittämistä tai toistamista varten tarkoitetulle välineelle, jos kappale valmistetaan
ilman välitöntä tai välillistä kaupallista tarkoitusta yksinomaan kappaleen valmistaneen luonnollisen henkilön opintoihin
tai hänen omaan käyttöönsä.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitetusta kappaleen valmistamisesta on maksettava sopiva korvaus tekijälle tai niille, joille tekijänoikeudet
ovat siirtyneet. Korvauksen on velvollinen maksamaan 1 momentissa tarkoitettujen välineiden valmistaja tai niiden maahantuoja.
3.      Valmistajan maksuvelvollisuus syntyy sillä hetkellä, kun hänen valmistamansa välineet voidaan laskea liikkeelle. Maahantuojan
maksuvelvollisuus syntyy sillä hetkellä, kun välineet tuodaan maahan.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Kuten tekijänoikeuslain 16 c §:n 1 momentista ilmenee, Alankomaiden kuningaskunta on ottanut kansallisessa oikeudessaan käyttöön
kopiointia yksityiseen käyttöön koskevan poikkeuksen. Saman pykälän 2 momentin mukaan yksityistä kopiointia koskevan maksun
maksaa kappaleen valmistamiseen tarkoitetun välineen valmistaja tai maahantuoja.
Stichting on alankomaalainen järjestö, jonka tehtävänä on periä yksityistä kopiointia koskeva maksu.
Opus on Saksan oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka markkinoi internetissä tyhjiä eli äänittämättömiä kappaleen valmistamiseen
tarkoitettuja välineitä. Sen toiminta suuntautuu Alankomaihin sellaisten hollanninkielisten internetsivustojen kautta, joiden
kohteena ovat alankomaalaiset kuluttajat.
Opusin laatimassa kauppasopimuksessa määrätään, että kun alankomaalainen kuluttaja tekee tilauksen internetissä, tilaus käsitellään
Saksassa ja postiyritys lähettää tavarat Saksasta Alankomaihin asiakkaan lukuun ja nimissä, vaikka itse asiassa Opus on antanut
tämän tehtävän postiyrityksen hoidettavaksi.
Opus ei maksa asiakkailleen Alankomaihin toimitetuista tietovälineistä yksityistä kopiointia koskevaa maksua kyseiseen jäsenvaltioon
eikä myöskään Saksaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lisäksi, että Opusin tällä tavalla markkinoimien kappaleen
valmistamiseen tarkoitettujen välineiden hinta ei sisällä yksityistä kopiointia koskevaa maksua.
Stichtingin mukaan Opusia on pidettävä tekijänoikeuslaissa tarkoitettuna ”maahantuojana” ja näin ollen yksityistä kopiointia
koskevasta maksusta vastuussa olevana henkilönä, joten se haastoi Opusin Alankomaiden tuomioistuimiin saadakseen kyseisen
maksun.
Opus vetoaa kauppasopimuksen määräyksiin ja kiistää sen, että sitä itseään voitaisiin pitää markkinoimiensa kappaleen valmistamiseen
tarkoitettujen välineiden Alankomaihin tuojana. Se väittää, että maahantuojina on pidettävä alankomaalaisia ostajia eli yksittäisiä
kuluttajia.
Alankomaiden alimman oikeusasteen tuomioistuin ja tämän jälkeen muutoksenhakutuomioistuin hyväksyivät kyseisen Opusin puolustuksekseen
esittämän argumentin ja hylkäsivät Stichtingin esittämän maksuvaatimuksen. Stichting teki ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen
kassaatiovalituksen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, onko mainittujen tuomioistuimien pääasiassa antama ratkaisu direktiivin
2001/29 mukainen. Sen mukaan on näet niin, että jos katsotaan, että ostaja eli yksittäinen kuluttaja on maahantuoja ja näin
ollen yksityistä kopiointia koskevan maksun maksamisesta vastuussa oleva henkilö, tämä merkitsisi sen myöntämistä, ettei kyseistä
maksua voida tosiasiallisesti periä, koska yksittäinen ostaja on käytännössä vaikea yksilöidä. Se pohtii näin ollen sitä,
pitäisikö maahantuojan käsite määritellä laajemmin kuin kyseisen käsitteen puhtaasti kielellisestä merkityksestä ilmenee eli
siten, että huomioon otetaan myös tietovälineiden lopullinen määränpää, joka on selvä myös elinkeinonharjoittajana toimivan
myyjän osalta.
Tämän perusteella Hoge Raad der Nederlanden päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Esitetäänkö [direktiivissä 2001/29] ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 5 kohdassa perusteita, joiden
nojalla on mahdollista vastata kysymykseen siitä, ketä on kansallisessa oikeudessa pidettävä 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa
tarkoitetun ’sopivan hyvityksen’ maksamisesta vastuussa olevana henkilönä? Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, mitkä ovat
nämä perusteet?
2)      Edellytetäänkö [direktiivin 2001/29] 5 artiklan 5 kohdassa silloin, kun on kyse etämyynnistä, jonka yhteydessä ostaja on sijoittautunut
muuhun kuin myyjän jäsenvaltioon, tulkitsemaan kansallista oikeutta niin laajasti, että ammattimaisesti toimivan henkilön
voidaan katsoa olevan velvollinen maksamaan 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun ’sopivan hyvityksen’ ainakin yhdessä
etämyynnissä kyseessä olevista maista?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää ensimmäisellä kysymyksellään, onko direktiivin 2001/29 säännöksiä ja
erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 5 artiklan 5 kohtaa tulkittava siten, että ne sisältävät perusteet, joiden
nojalla voidaan määrittää, ketä on pidettävä kopiointia yksityiseen käyttöön koskevaan poikkeukseen perustuvan sopivan hyvityksen
maksamisesta vastuussa olevana henkilönä.
Alustavasti on huomautettava, että direktiivin 2001/29 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on periaatteessa myönnettävä tekijöille
teostensa osalta yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä
muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen.
Saman direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltiot voivat kuitenkin säätää poikkeuksesta tekijällä teoksensa
osalta olevaan kappaleen valmistamista koskevaan yksinoikeuteen silloin, kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille
tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi
tai välillisesti kaupallinen (ns. yksityistä kopiointia koskeva poikkeus).
Mainitun direktiivin 5 artiklan 5 kohdan mukaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen käyttöön ottaminen edellyttää kuitenkin
kolmen edellytyksen täyttymistä eli sitä, että ensinnäkin kyseistä poikkeusta sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa,
toiseksi poikkeus ei ole ristiriidassa teoksen tavanomaisen hyödyntämisen kanssa ja että kolmanneksi poikkeus ei kohtuuttomasti
haittaa tekijänoikeuden haltijan oikeutettuja etuja.
Kun otetaan huomioon tämä viimeksi mainittu edellytys, jäsenvaltioiden on päättäessään ottaa käyttöön kansallisessa oikeudessaan
yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen erityisesti säädettävä direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti
”sopivan hyvityksen” suorittamisesta oikeudenhaltijoille (ks. myös asia C-467/08, Padawan, tuomio 21.10.2010, 30 kohta, ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Vastauksesta kysymykseen, joka koskee sen henkilön yksilöimistä, jonka on katsottava olevan vastuussa sopivan hyvityksen maksamisesta,
on todettava, ettei direktiivin 2001/29 säännöksissä säännellä nimenomaisesti kysymystä siitä, kenen on maksettava mainittu
hyvitys, joten jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta päättää, kuka on maksuvelvollinen.
On kuitenkin huomautettava unionin tuomioistuimen jo todenneen, että sopivan hyvityksen periminen ja suuruus liittyvät vahinkoon,
joka tekijälle aiheutuu siitä, että hänen suojatusta teoksestaan valmistetaan ilman lupaa kappale yksityiseen käyttöön. Tästä
näkökulmasta sopivan hyvityksen on katsottava olevan korvaus tekijälle aiheutuneesta vahingosta (ks. em asia Padawan, tuomion
40 kohta).
Kuten lisäksi direktiivin 2001/29 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta ja edellä mainitussa asiassa Padawan annetun tuomion
43 kohdasta ilmenee, yhtäältä tekijöiden, joille sopiva hyvitys maksetaan, ja toisaalta suojatun aineiston käyttäjien välisten
oikeuksien ja etujen ”oikeudenmukainen tasapaino” on turvattava.
Koska vahinkoa kappaleen valmistamista koskevan yksinoikeuden haltijalle aiheuttaa henkilö, joka valmistaa kappaleen suojatusta
teoksesta yksityiseen käyttöönsä pyytämättä etukäteen lupaa kyseiseltä oikeudenhaltijalta, tällaisen henkilön on pääsääntöisesti
korvattava mainittuun kappaleen valmistamiseen liittyvä vahinko rahoittamalla tälle oikeudenhaltijalle maksettava hyvitys
(em. asia Padawan, tuomion 45 kohta).
Unionin tuomioistuin on kuitenkin myöntänyt, että kun otetaan huomioon ne käytännön vaikeudet, joita liittyy yksityisten käyttäjien
yksilöintiin samoin kuin heidän velvoittamiseensa korvaamaan oikeudenhaltijoille aiheuttamansa vahinko, jäsenvaltiot voivat
vahvistaa sopivan hyvityksen rahoittamiseksi ”yksityistä kopiointia koskevan maksun”, jota ei peritä kyseisiltä yksityishenkilöiltä
vaan niiltä, joilla on hallinnassaan digitaaliseen kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita
ja jotka antavat tällä perusteella oikeudellisesti tai tosiasiallisesti näitä laitteita yksityishenkilöiden käyttöön tai suorittavat
heille kappaleenvalmistamispalvelun. Tällaisessa järjestelmässä henkilöiden, joilla on näitä laitteita hallinnassaan, on suoritettava
yksityistä kopiointia koskeva maksu (em. asia Padawan, tuomion 46 kohta).
Unionin tuomioistuin on vielä täsmentänyt, että koska kyseisessä järjestelmässä mahdollistetaan se, että maksuvelvolliset
voivat vyöryttää yksityistä kopiointia koskevan maksun määrän mainittujen koneiden, laitteiden ja tarvikkeiden käyttöön antamisesta
tai suoritetusta kappaleenvalmistamispalvelusta perimäänsä hintaan, maksusta aiheutuvasta kustannuksesta vastaa lopullisesti
yksityinen käyttäjä, joka maksaa tämän hinnan, ja tätä on pidettävä yhteensopivana tekijöiden ja suojatun aineiston käyttäjien
etujen kesken vallitsevan ”oikeudenmukaisen tasapainon” kanssa (em. asia Padawan, tuomion 48 ja 49 kohta).
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2001/29 ja erityisesti sen 5 artiklan
2 kohdan b alakohtaa ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että loppukäyttäjää, joka valmistaa yksityisesti kappaleen suojatusta
teoksesta, on lähtökohtaisesti pidettävä mainitussa 2 kohdan b alakohdassa säädetyn sopivan hyvityksen maksamisesta vastuussa
olevana henkilönä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin ottaa käyttöön yksityistä kopiointia koskevan maksun, joka peritään niiltä
henkilöiltä, jotka antavat kyseisen loppukäyttäjän käyttöön kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita,
kun kyseisillä henkilöillä on mahdollisuus vyöryttää kyseisen maksun määrä mainitusta käyttöön antamisesta perimäänsä hintaan,
jonka loppukäyttäjä maksaa.

Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, edellytetäänkö direktiivissä 2001/29 silloin,
kun on kyse eri jäsenvaltioihin sijoittautuneen ostajan ja kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita
elinkeinonharjoittajana myyvän henkilön välisestä etäsopimuksesta, tulkitsemaan kansallista oikeutta siten, että sopiva hyvitys
voidaan periä liikkeenharjoittajana toimivalta maksamisesta vastuussa olevalta henkilöltä.
Tältä osin on korostettava, että direktiivin 2001/29 5 artiklan 5 kohdassa, jossa mainitaan kumulatiiviset, muun muassa yksityistä
kopiointia koskevan poikkeuksen soveltamisen edellytykset, ei sinänsä ole erityistä mainintaa, jonka perusteella olisi mahdollista
omaksua erityinen tulkinta siitä, ketä on pidettävä tekijöille yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen perusteella suoritettavan
sopivan hyvityksen maksamisesta vastuussa olevana henkilönä pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen etäsopimuksen yhteydessä.
On kuitenkin huomautettava direktiivin 2001/29 johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenevän, että unionin lainsäätäjä
on halunnut, että tekijänoikeudelle ja lähioikeuksille turvataan suojan korkea taso, koska ne ovat ratkaisevan tärkeitä henkisen
luomistyön kannalta. Niiden suojaaminen auttaa varmistamaan luovuuden ylläpitämisen ja kehittymisen niin tekijöiden, esittäjien,
tuottajien, kuluttajien, kulttuurin, teollisuuden kuin suuren yleisön etujen mukaisesti. Saman direktiivin johdanto-osan kymmenennen
perustelukappaleen mukaan on siis niin, että voidakseen jatkaa luovaa ja taiteellista työtään tekijöiden tai esittäjien on
saatava asianmukainen korvaus työnsä käyttämisestä.
Mainitun direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdasta ja sen johdanto-osan 35 perustelukappaleesta ilmenee erityisesti, että
oikeudenhaltijoiden on jäsenvaltioissa, jotka ovat ottaneet käyttöön yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen, saatava sopiva
hyvitys suojattujen teostensa tai muun aineistonsa ilman heidän lupaansa tapahtuneen käytön korvaamiseksi heille riittävällä
tavalla. Saman artiklan 5 kohdan mukaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen käyttöön ottaminen ei myöskään saa kohtuuttomasti
haitata tekijänoikeuden haltijan oikeutettuja etuja.
Tästä seuraa, että jotteivät kyseiset säännökset menettäisi koko tehokasta vaikutustaan, niillä asetetaan jäsenvaltiolle,
joka ottaa kansallisessa oikeudessaan käyttöön yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen, velvollisuus saavuttaa tietty tulos
siinä mielessä, että kyseisen valtion on toimivaltansa rajoissa varmistettava sellaisen sopivan hyvityksen tosiasiallinen
periminen, jolla on tarkoitus korvata loukatuille tekijöille aiheutunut vahinko, etenkin, jos vahinko on aiheutunut mainitun
jäsenvaltion alueella.
Kuten edellä tämän tuomion 26 kohdassa on todettu, vahingon korvaaminen on lähtökohtaisesti niiden loppukäyttäjien asiana,
jotka valmistavat kappaleen suojatusta teoksesta yksityiseen käyttöönsä pyytämättä etukäteen lupaa kyseiseltä oikeudenhaltijalta
ja jotka aiheuttavat näin ollen viimeksi mainitulle vahinkoa, joten voidaan olettaa, että korvausta edellyttävä vahinko aiheutuu
sen jäsenvaltion alueella, jolla kyseiset loppukäyttäjät asuvat.
Edellä esitetystä ilmenee, että jos jäsenvaltio on ottanut käyttöön yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen kansallisessa
oikeudessaan ja jos suojatusta teoksesta yksityisesti kappaleen valmistavat loppukäyttäjät asuvat sen alueella, kyseisen jäsenvaltion
on alueellisen toimivaltansa mukaisesti varmistettava sopivan hyvityksen tosiasiallinen periminen tekijöille mainitun valtion
alueella aiheutuneen vahingon korvaamiseksi.
Pääasiassa on selvää, että tekijöille on aiheutunut vahinkoa nimenomaan Alankomaiden alueella, koska ostajat asuvat siellä
suojattujen teosten yksityisinä loppukäyttäjinä. On myös selvää, että Alankomaiden kuningaskunta on päättänyt ottaa käyttöön
järjestelmän, jonka mukaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen perusteella maksettava sopiva hyvitys peritään kappaleen
valmistamiseen suojatuista teoksista tarkoitettujen välineiden valmistajalta tai maahantuojalta.
Ennakkoratkaisupyyntöön sisältyvien tietojen mukaan pääasiassa kyseessä olevien kaltaisten sopimusten yhteydessä tällaista
hyvitystä on käytännössä mahdotonta periä loppukäyttäjiltä kyseisten välineiden Alankomaihin tuojina.
Jos tilanne on tämä, asianomaisen jäsenvaltion viranomaisten ja etenkin tuomioistuinten on – kun otetaan huomioon se, että
kyseisen jäsenvaltion valitsema hyvityksen perimistä koskeva järjestelmä ei voi merkitä sitä, ettei mainittuun jäsenvaltioon
sovelleta sellaista tietyn tuloksen saavuttamista koskevaa velvollisuutta, jonka mukaan jäsenvaltion on taattava vahinkoa
kärsineille tekijöille sopivan hyvityksen tosiasiallinen maksaminen korvauksena sen alueella aiheutuneesta vahingosta – pyrittävä
omaksumaan kansallisesta oikeudesta mainitun tietyn tuloksen saavuttamista koskevan velvollisuuden mukaisesti sellainen tulkinta,
jolla taataan hyvityksen periminen myyjältä, joka osallistuu kyseisten välineiden maahantuontiin antamalla ne loppukäyttäjien
käyttöön.
Muun muassa edellä tämän tuomion 12 kohdassa esitetyn kaltaisissa olosuhteissa kyseiselle jäsenvaltiolle kuuluvaan velvollisuuteen
ei ole vaikutusta sillä, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisten etäsopimusten tapauksessa elinkeinonharjoittajana toimiva
myyjä, joka antaa kyseisen jäsenvaltion alueella asuvien ostajien käyttöön loppukäyttäjinä kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja
koneita, laitteita ja tarvikkeita, on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2001/29 ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan
b alakohtaa ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion, joka ottaa käyttöön järjestelmän, jonka mukaan suojatuista
teoksista kappaleen valmistamiseen tarkoitettujen välineiden valmistajan tai maahantuojan on maksettava yksityistä kopioimista
koskeva maksu, ja jonka alueella tekijöille aiheutuu vahinkoa siksi, että siellä asuvat ostajat käyttävät heidän teoksiaan
yksityiseen tarkoitukseen, on taattava, että kyseiset tekijät saavat tosiasiassa sopivan hyvityksen, jonka tarkoituksena on
korvata heille kyseinen vahinko. Tässä yhteydessä pelkästään sillä, että kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita
ja tarvikkeita elinkeinonharjoittajana myyvä henkilö on sijoittautunut muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa ostajat asuvat,
ei ole vaikutusta kyseiseen tietyn tuloksen saavuttamista koskevaan velvollisuuteen. Kansallisen tuomioistuimen on siinä tapauksessa,
ettei sopivan hyvityksen perimistä ostajilta ole mahdollista varmistaa, tulkittava kansallista oikeutta siten, että kyseinen
hyvitys voidaan periä elinkeinonharjoittajana toimivalta maksamisesta vastuussa olevalta henkilöltä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annettua Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/29/EY ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 5 kohtaa on tulkittava
siten, että loppukäyttäjää, joka valmistaa yksityisesti kappaleen suojatusta teoksesta, on lähtökohtaisesti pidettävä mainitussa
2 kohdan b alakohdassa säädetyn sopivan hyvityksen maksamisesta vastuussa olevana henkilönä. Jäsenvaltiot voivat kuitenkin
ottaa käyttöön yksityistä kopiointia koskevan maksun, joka peritään niiltä henkilöiltä, jotka antavat kyseisen loppukäyttäjän
käyttöön kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita, kun kyseisillä henkilöillä on mahdollisuus
vyöryttää kyseisen maksun määrä mainitusta käyttöön antamisesta perimäänsä hintaan, jonka loppukäyttäjä maksaa.
2)
Direktiiviä 2001/29 ja erityisesti sen 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion,
joka ottaa käyttöön järjestelmän, jonka mukaan suojatuista teoksista kappaleen valmistamiseen tarkoitettujen välineiden valmistajan
tai maahantuojan on maksettava yksityistä kopioimista koskeva maksu, ja jonka alueella tekijöille aiheutuu vahinkoa siksi,
että siellä asuvat ostajat käyttävät heidän teoksiaan yksityiseen tarkoitukseen, on taattava, että kyseiset tekijät saavat
tosiasiassa sopivan hyvityksen, jonka tarkoituksena on korvata heille kyseinen vahinko. Tässä yhteydessä pelkästään sillä,
että kappaleen valmistamiseen tarkoitettuja koneita, laitteita ja tarvikkeita elinkeinonharjoittajana myyvä henkilö on sijoittautunut
muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa ostajat asuvat, ei ole vaikutusta kyseiseen tietyn tuloksen saavuttamista koskevaan
velvollisuuteen. Kansallisen tuomioistuimen on siinä tapauksessa, ettei sopivan hyvityksen perimistä ostajilta ole mahdollista
varmistaa, tulkittava kansallista oikeutta siten, että kyseinen hyvitys voidaan periä elinkeinonharjoittajana toimivalta maksamisesta
vastuussa olevalta henkilöltä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.