CELEX: 62009CJ0034
Uniós polgárság
EUMSZ 20. cikk
A tartózkodási jog uniós jog alapján történő megadása az azon tagállam területén tartózkodó gyermek számára, amely tagállamnak ez a gyermek a tagállamok területén való szabad mozgáshoz való jogának előzetes gyakorlásától függetlenül állampolgára
Ugyanilyen körülmények között a kiskorú gyermek eltartásáról gondoskodó, harmadik ország állampolgárságával rendelkező felmenő, egyenes ági rokon számára származékos tartózkodási jog megadása
E kiskorúnak a harmadik ország állampolgárságával rendelkező felmenő, egyenes ági rokona által a munkajog tekintetében teljesítendő követelményekre a kiskorú gyermek tartózkodási joga által gyakorolt következmények

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EK 12., az EK 17. és az EK 18. cikk, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája
(a továbbiakban: Alapjogi Charta) 21., 24. és 34. cikkének értelmezésére vonatkozik.
A jelen kérelmet a G. Ruiz Zambrano, kolumbiai állampolgár és az Office national de l’emploi (nemzeti munkaügyi hivatal; ONEm)
között a belga jogszabály szerinti munkanélküli-ellátások folyósításának ez utóbbi általi megtagadása tárgyában folyamatban
lévő jogvita keretében terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint
az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK,
a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 158., 77. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet,
5. kötet, 46. o.) 3. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Ezt az irányelvet kell alkalmazni mindazokra az uniós polgárokra, akik olyan tagállamba költöznek, vagy olyan tagállamban
tartózkodnak, amelynek nem állampolgárai, valamint az őket kísérő vagy hozzájuk csatlakozó, a 2. cikk 2. pontjában meghatározott
családtagjaikra.”

A nemzeti jog
Az állampolgárságról szóló belga törvény
Az állampolgárságról szóló belga törvény (code de la nationalité belge;
Moniteur belge
, 1984. július 12., 10095. o.; a továbbiakban: az állampolgárságról szóló belga törvény) alapeljárás tényállásának idején
hatályos változata 10. cikke első bekezdésének értelmében:
„Belga az a Belgiumban született gyermek, aki 18 éves kora, vagy azt megelőző nagykorúsítása előtt bármikor hontalan lenne,
ha nem rendelkezne belga állampolgársággal.”
Az 1991. november 25‑i királyi rendelet
A munkanélküliségre vonatkozó szabályokról szóló, 1991. november 25‑i királyi rendelet (arrêté royal du 25 novembre 1991 portant
réglementation du chômage;
Moniteur belge
, 1991. december 31., 29888. o.) 30. cikkének első bekezdése a következőket írja elő:
„A munkanélküli-ellátásra való jogosultsághoz a teljes munkaidőben foglalkoztatott munkavállalónak a következő munkanapokból
álló, a jogosultságot keletkeztető szükséges időtartamot kell letöltenie:
[…]
2.      468 nap a [munkanélküli-ellátások iránti] kérelem benyújtását megelőző 27 hónapban, ha a munkavállaló 36 évnél idősebb és
50 évnél fiatalabb;
[…]”
Ugyanezen királyi rendelet 43. cikkének (1) bekezdése a következőt írja elő:
„Az előző rendelkezések sérelme nélkül, az a külföldi vagy hontalan munkavállaló jogosult ellátásra, aki megfelel a külföldiekről,
valamint a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló jogszabályoknak.
A Belgiumban végzett munkát csak abban az esetben veszik figyelembe, ha az megfelel a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról
szóló jogszabályoknak.
[…]”
E királyi rendelet 69. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ahhoz, hogy a külföldi vagy hontalan munkanélküli-ellátásra jogosult legyen, meg kell felelnie a külföldiekről, valamint
a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló jogszabályoknak.”
Az 1944. december 28‑i törvényrendelet
A munkavállalók szociális biztonságáról szóló, 1944. december 28‑i törvényrendelet (arrêté-loi du 28 décembre 1944 concernant
la sécurité sociale des travailleurs;
Moniteur belge
, 1944. december 30.) 2002. augusztus 2‑i kerettörvénnyel (
Moniteur belge,
2002. augusztus 29., 38408. o.) beiktatott 7. cikke (14) bekezdésének szövege a következő:
„A külföldi vagy hontalan munkavállaló csak akkor jogosult ellátásokra, ha az ellátások iránti kérelem benyújtásakor megfelel
a tartózkodásról, valamint a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló jogszabályoknak.
A Belgiumban a külföldi vagy hontalan munkavállaló által végzett munkát csak abban az esetben veszik figyelembe a jogosultságot
keletkeztető időtartam feltételeinek teljesítése tekintetében, ha a munkavégzés megfelel a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról
szóló jogszabályoknak.
[…]”
Az 1999. április 30‑i törvény
A külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló, 1999. április 30‑i törvény (loi du 30 avril 1999 relative à l’occupation
des travailleurs étrangers;
Moniteur belge
, 1999. május 21., 17800. o.) 4. cikkének (1) bekezdése a következőt mondja ki:
„A külföldi munkavállalót foglalkoztatni kívánó munkáltatónak előzetesen be kell szereznie a foglalkoztatási engedélyt az
illetékes hatóságtól.
A munkáltató a munkavállaló szolgáltatásait kizárólag az említett engedélyben rögzített korlátok között veheti igénybe.
A király – az általa meghatározott esetekben – eltérhet az (1) bekezdéstől.”
Az említett törvény 7. cikke értelmében:
„A király a Miniszterek Tanácsa által kibocsátott rendelettel mentesítheti a külföldi munkavállalók általa meghatározott kategóriáját
a munkavállalási engedély beszerzésének kötelezettsége alól.
Az előző bekezdésben említett külföldi munkavállalók munkáltatói mentesülnek a foglalkoztatási engedély beszerzésének kötelezettsége
alól.”
Az 1999. június 9‑i királyi rendelet
A külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló, 1999. április 30‑i törvény végrehajtásáról szóló, 1999. június 9‑i királyi
rendelet (
Moniteur belge
, 1999. június 26., 24162. o.) 2. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Mentesül a munkavállalási engedély beszerzésének kötelezettsége alól:
[…]
2.      a belga állampolgár házastársa, amennyiben vele letelepedik vagy letelepedni szándékozik az alábbiak valamelyike:
a)      a belga állampolgár vagy házastársa 21. életévüket még be nem töltött lemenő egyenes ági rokonai vagy eltartottai;
b)      a belga állampolgár vagy házastársa felmenő egyenes ági, eltartott rokonai;
c)      az a) és b) pontban említett személyek házastársa;
[…]”
Az 1980. december 15‑i törvény
A külföldiek beutazásáról, tartózkodásáról, letelepedéséről és kiutasításáról szóló, 1980. december 15‑i törvény (loi du 15
décembre 1980 sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers;
Moniteur belge,
1980. december 31., 14584. o., a továbbiakban: az 1980. december 15‑i törvény) alapeljárás tényállásának idején hatályos
változatának 9. cikke a következőt mondja ki:
„Ahhoz, hogy a 10. cikkben előírt egyik esetbe sem tartozó külföldi a 6. cikkben meghatározott időtartamon túl tartózkodhasson
a Királyság területén, azt a miniszternek vagy megbízottjának engedélyeznie kell.
Nemzetközi szerződés, törvény vagy királyi rendelet ettől eltérő rendelkezéseinek hiányában, az említett engedélyt a külföldinek
a tartózkodási helye vagy külföldi tartózkodási helye szerint illetékes belga diplomáciai vagy konzuli képviseletnél kell
kérnie.
Kivételes körülmények esetén az említett engedélyt a külföldi a tartózkodási helye szerinti polgármesteri hivatalnál is kérheti,
a polgármesteri hivatal pedig továbbítja azt a miniszternek vagy megbízottjának. Az engedélyt ez esetben Belgiumban állítják
ki.”
Ugyanezen törvény 40. cikke a következőt írja elő:
„1 §      Az [Európai Unió] Tanácsának, valamint az Európai Közösségek Bizottságának rendeleteiben szereplő rendelkezések, továbbá azon
kedvezőbb rendelkezések sérelme nélkül, amelyre az EK‑külföldi hivatkozhat, az EK‑külföldire az alábbi rendelkezéseket kell
alkalmazni.
„2 §      Jelen törvény alkalmazásában EK‑külföldinek minősül az Európai Közösségek tagállamának valamennyi állampolgára, aki a Királyságban
tartózkodik, vagy oda beutazik, és aki:
1.      munkavállaló vagy munkát szándékozik vállalni, illetve önálló vállalkozói tevékenységet folytat vagy szándékozik folytatni;
2.      szolgáltatást vesz ott igénybe, vagy szándékozik igénybe venni;
3.      ott marad, vagy szándékozik maradni;
4.      a Közösségben folytatott kereső tevékenység megszűnését követően tartózkodási jogával él illetve azzal élni szándékozik;
5.      elismert oktatási intézmény által szervezett szakképzésben vesz ott részt, vagy szándékozik részt venni fő elfoglaltságként;
6.      az 1–5. pontban szereplő egyik kategóriába sem tartozik.
3 §      Jelen törvény eltérő rendelkezésének hiányában, állampolgárságukra tekintet nélkül, a 2§ 1., 2., és 3. pontja szerinti EK‑külföldinek
minősülnek a vele letelepedő vagy letelepedni szándékozó alábbi személyek:
1.      házastársa;
2.      saját vagy házastársának 21. életévüket még be nem töltött lemenő egyenes ági vagy eltartott rokonai;
3.      saját vagy házastársának felmenő egyenes ági, eltartott rokonai;
4.      a 2. és 3. pontban említett személyek házastársa.
4 §      Jelen törvény eltérő rendelkezésének hiányában, állampolgárságukra tekintet nélkül, a 2§ 4. és 6. pontja szerinti EK‑külföldinek
minősülnek a vele letelepedő vagy letelepedni szándékozó alábbi személyek:
1.      házastársa;
2.      saját vagy házastársának lemenő egyenes ági, eltartott rokonai;
3.      saját vagy házastársának felmenő egyenes ági, eltartott rokonai;
4.      a 2. és 3. pontban említett személyek házastársa.
5 §      Jelen törvény eltérő rendelkezésének hiányában, állampolgárságára tekintet nélkül, a 2 § 5. pontja szerinti EK‑külföldinek
minősül a vele letelepedő vagy letelepedni szándékozó házastársa, gyermekei vagy házastársa általuk eltartott gyermekei.
6 §      EK‑külföldinek minősül a belga állampolgárral letelepedő vagy letelepedni szándékozó házastársa, valamint 21 év alatti vagy
általuk eltartott lemenő egyenes ági rokonaik, az általuk eltartott felmenő egyenes ági rokonaik, továbbá lemenő vagy felmenő
egyenes ági rokonaik velük letelepedő vagy letelepedni szándékozó házastársa.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
1999. április 14‑én G. Ruiz Zambrano menedékjogot kért Belgiumban, ahová a bogotai (Kolumbia) belga nagykövetség által kiállított
vízum birtokában lépett be. 2000 februárjában – ugyancsak kolumbiai állampolgársággal rendelkező – házastársa szintén menekült
jogállásért folyamodott az említett tagállamban.
A belga hatóságok 2000. szeptember 11‑i határozatukkal elutasították kérelmeiket, és ezzel egyidejűleg a terület elhagyását
elrendelő végzést hoztak, amely végzés – a kolumbiai polgárháborús helyzet miatt – az oda való visszaküldés tilalmára (non
‑
refoulement) vonatkozó záradékot tartalmazott.
2000. október 20‑án G. Ruiz Zambrano tartózkodásának rendezése iránti kérelmet nyújtott be az 1980. december 15‑i törvény
9. cikkének harmadik bekezdése alapján. Kérelmében arra hivatkozott, hogy teljes mértékben lehetetlen Kolumbiába visszatérnie,
valamint hogy az említett országban a helyzet rendkívüli módon megromlott, és – többek között – hangsúlyozta a belga társadalomba
való beilleszkedésre irányuló erőfeszítéseit, azt, hogy franciául tanul, valamint hogy gyermekét óvodába íratta, továbbá annak
kockázatát, hogy Kolumbiába való visszatérése esetén kiújulna az általa 1999‑ben – az akkor hároméves fiának egy hétig történt
elrablása miatt – elszenvedett poszttraumás stressz szindrómája.
Az említett kérelmet a 2001. augusztus 8‑án hozott határozattal utasították el. E határozat ellen megsemmisítés és felfüggesztés
iránti keresetet nyújtottak be a Conseil d’État‑hoz (államtanács), amely a felfüggesztés iránti keresetet 2003. május 22‑i
ítéletében elutasította.
2001. április 18. óta G. Ruiz Zambrano és házastársa a schaerbeeki (Belgium) önkormányzat nyilvántartásában szerepel. 2001.
október 2‑án az alapeljárás felperese – noha nem rendelkezett munkavállalási engedéllyel – 2001. október 1‑jei hatállyal teljes
munkaidőre szóló határozatlan idejű munkaszerződést kötött a Plastoria társasággal.
2003. szeptember 1‑jén G. Ruiz Zambrano házastársa életet adott Diego utónevű második gyermeküknek, aki az állampolgárságról
szóló belga törvény 10. cikkének első bekezdése alapján megszerezte a belga állampolgárságot, mivel – a kolumbiai állampolgárság
elismerése tekintetében a szülők erre irányuló kifejezett nyilatkozata hiányában – a kolumbiai jog nem ismeri el a Kolumbia
területén kívül született gyermekek állampolgárságát.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból továbbá kitűnik, hogy második gyermekének megszületésekor G. Ruiz Zambrano
– szakmai tevékenysége okán – elegendő forrással rendelkezett ahhoz, hogy megélhetését biztosítsa. Az említett szakmai tevékenység
alapján – a törvényben előírt társadalombiztosítási járulékok levonása mellett – az alkalmazandó különféle tábláknak megfelelő
díjazást fizettek, és megfizették a munkáltatói járulékokat is.
2004. április 9‑én G. Ruiz Zambrano és házastársa a tartózkodás rendezése iránti újabb kérelmet nyújtott be az 1980. december
15‑i törvény 9. cikkének harmadik bekezdése alapján, amelyben új tényezőként második gyermekük megszületésével érveltek, valamint
az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményhez csatolt 4. jegyzőkönyv 3. cikkére hivatkoztak,
amely megakadályozza, hogy az említett gyermeket az állampolgársága szerinti állam területének elhagyására kötelezzék.
Jessica utónevű harmadik gyermekük 2005. augusztus 26‑i megszületését követően – aki bátyjához, Diegóhoz hasonlóan belga állampolgárságot
szerzett – G. Ruiz Zambrano és házastársa 2005. szeptember 2‑án belga állampolgár felmenő, egyenes ági rokonaiként az 1980.
december 15‑i törvény 40. cikkén alapuló letelepedési kérelmet nyújtottak be. 2005. szeptember 13‑án mindkettejük részére
bejelentkezési igazolást adtak ki, amely 2006. február 13‑ig, ideiglenesen fedte le tartózkodásukat.
G. Ruiz Zambrano letelepedési kérelmét 2005. november 8‑án azon az alapon utasították el, hogy „amiatt nem hivatkozhat az
1980. december 15‑i törvény 40. cikkének alkalmazására, mert figyelmen kívül hagyta országának törvényeit azzal, hogy gyermekét
nem jelentette be a diplomáciai vagy konzuli hatóságoknál, hibátlanul követte viszont azokat a rendelkezésére álló eljárásokat,
amelyek alapján [a gyermek számára] megszerezheti a belga állampolgárságot, majd ezt követően ezen az alapon saját tartózkodása
jogszerűvé tételét megkísérelheti”. 2006. január 26‑án házastársa letelepedési kérelmét ugyanezen indokkal utasították el.
G. Ruiz Zambrano – a letelepedési kérelmének elutasításáról szóló határozattal szembeni felülvizsgálati kérelem 2006 márciusában
történt benyújtása óta – az említett kérelem elbírálásáig érvényes, különös tartózkodási okmánnyal rendelkezik.
Mindeközben – 2005. október 10‑én – G. Ruiz Zambranót gazdasági okokból elbocsátották, aminek következtében benyújtotta munkanélküli-ellátások
iránti első kérelmét, amelyet a részére 2006. február 20‑án kézbesített határozattal elutasítottak. Az említett határozatot
a 2006. április 12‑i keresetlevéllel támadták meg a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
Az e határozattal szembeni keresettel kapcsolatos vizsgálatok keretében az Office des Étrangers (idegenrendészeti hivatal)
megerősítette, hogy „az érdekelt és házastársa semmilyen szakmai tevékenységet nem folytathat, mindazonáltal velük szemben
nem lehet kiutasítási intézkedést tenni, mivel tartózkodásuk rendezése iránti kérelmük elbírálása még folyamatban van”.
2006. október 11‑én a direction générale du contrôle des lois sociales (a szociális jogszabályok felügyeletének általános
igazgatósága) által a G. Ruiz Zambrano munkáltatójának székhelyén lefolytatott vizsgálat során megállapították, hogy az érdekelt
dolgozik. Munkavégzésével azonnal fel kellett hagynia. Másnap G. Ruiz Zambrano munkáltatója azonnali hatállyal és végkielégítés
nélkül megszüntette G. Ruiz Zambrano munkaszerződését.
A G. Ruiz Zambrano által 2006. október 12‑től kezdve teljes munkanélküli‑ellátás igénybevétele iránt benyújtott kérelmet az
ONEm 2006. november 20‑án kézbesített határozatával utasította el. Ezzel a határozattal szemben 2006. december 20‑án szintén
keresetet nyújtottak be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
2007. július 23‑án az érdekeltet tájékoztatták az Office des Étrangers‑nak a 2004. április 9‑én benyújtott, tartózkodás rendezése
iránti kérelmet mint elfogadhatatlant elutasító határozatáról. Az e határozattal szemben a Conseil du contentieux des étrangers‑hoz
(külföldiekkel kapcsolatos jogi ügyekben eljáró bíróság) benyújtott keresetet a 2008. január 8‑i ítéletben okafogyottnak minősítették,
mivel az Office des Étrangers visszavonta az említett határozatot.
2007. október 25‑i levelében az Office des Étrangers tájékoztatta G. Ruiz Zambranót, hogy a 2005. szeptember 2‑i letelepedési
kérelmét elutasító határozattal szemben általa 2006 márciusában benyújtott felülvizsgálati kérelmet az említett levél kézhezvételétől
számított 30 napon belül megsemmisítés iránti keresetként kell újból benyújtani a Conseil du contentieux des étrangers‑hoz.
2007. november 19‑én G. Ruiz Zambrano benyújtotta az említett keresetet, amelyet mindenekelőtt a vele szemben az említett
határozatban kifogásolt „jogi ügyeskedés” hiányára alapozott, és emlékeztetett arra, hogy Belgiumban született kiskorú gyermekei
a belga állampolgárságot nem az általa e célból megtett valamilyen intézkedés, hanem a belga szabályozás alkalmazásának eredményeként
szerezték meg. G. Ruiz Zambrano egyebekben a 2004/38 irányelv 2. és 7. cikkének megsértésére, valamint az emberi jogok és
az alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 8. cikkének,
továbbá ezen egyezmény 4. jegyzőkönyve 3. cikke (1) bekezdésének megsértésére hivatkozik.
A Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételeiben a belga kormány jelzi, hogy G. Ruiz Zambrano 2009. április 30. óta ideiglenes
– és ellenkező utalás hiányában – megújítható tartózkodási joggal rendelkezik, valamint hogy a bevándorlási és menekültügyi
miniszter 1980. december 15‑i törvény korábbi 9. cikke harmadik bekezdésének és 9a. cikkének alkalmazásáról szóló 2009. március
26‑i utasításai alapján C. típusú munkavállalási engedéllyel kellene rendelkeznie.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, az alapeljárás tárgyát képező két határozat, amelyekben az ONEm megtagadta
G. Ruiz Zambrano – először a 2005. október 10‑től kezdődő átmeneti munkanélküliségi időszakokban, majd azután munkájának elvesztése,
azaz 2006. október 12. óta – munkanélküli-ellátásokhoz való jogának elismerését, kizárólag azon a megállapításon alapulnak,
hogy az életkor‑kategóriájába tartozó munkanélküliek tekintetében előírt jogosultságot keletkeztető időtartam alapján általa
hivatkozott munkanapokat – azaz a munkanélküli-ellátások iránti kérelmét megelőző 27 hónapban 468 munkanapot – nem töltötte
le a külföldiek tartózkodásáról és a külföldi munkavállalók foglalkoztatásáról szóló jogszabályoknak megfelelően.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt G. Ruiz Zambrano ezt az érvet többek között arra hivatkozva utasítja el, hogy közvetlenül
az EK‑Szerződésből tartózkodási joga származik, illetve legalább is, hogy származékos tartózkodási joggal rendelkezik, amelyet
a C‑200/02. sz., Zhu és Chen ügyben 2004. október 19‑én hozott ítéletben (EBHT 2004., I‑9925. o.) ismertek el a valamely tagállam
állampolgárságával rendelkező kiskorú gyermek felmenő, egyenes ági rokonai számára, továbbá hogy ezért mentesül a munkavállalási
engedéllyel való rendelkezés kötelezettsége alól.
E körülmények között a tribunal du travail de Bruxelles (brüsszeli munkaügyi bíróság) az eljárást felfüggesztette, és előzetes
döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Biztosítja-e az [EK] 12., [EK] 17. és [EK] 18. cikk, azokat külön vagy együtt olvasva, egy uniós polgár számára a tartózkodási
jogot annak a tagállamnak a területén, amelynek állampolgárságával rendelkezik, függetlenül attól, hogy előzőleg élt‑e a tagállamok
területén való szabad mozgáshoz való jogával?
2)      Úgy értelmezendők‑e az [EK] 12., [EK] 17. és [EK] 18. cikknek az Alapjogi Charta 21., 24. és 34. cikkének rendelkezéseivel
együtt olvasott rendelkezései, hogy az általuk állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés nélkül, valamennyi uniós
polgár számára biztosított azon jog, hogy a tagállamok területén szabadon mozogjanak és tartózkodjanak, abban az esetben,
ha az érintett polgár harmadik ország állampolgárságával rendelkező egyenes ági felmenője által eltartott kiskorú gyermek,
maga után vonja azt, hogy az említett gyermek számára biztosítani kell a lakóhelye és állampolgársága szerinti tagállam területén
való tartózkodás jogát attól függetlenül, hogy saját maga, vagy törvényes képviselője által élt‑e előzőleg e tartózkodási
joghoz kapcsolódó szabad mozgás jogával, amely jog hatékony érvényesülésének szükségességét a közösségi ítélkezési gyakorlat
[(a fent hivatkozott Zhu és Chen ügyben hozott ítélet)] elismerte azáltal, hogy a harmadik ország állampolgárságával rendelkező,
az említett kiskorú eltartásáról gondoskodó és megfelelő forrásokkal, valamint egészségbiztosítással rendelkező felmenő számára
biztosította azt a származékos tartózkodási jogot, amely a harmadik ország ugyanezen állampolgárát megilletné akkor, ha az
általa eltartott kiskorú nem a lakóhelye szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező uniós polgár lenne?
3)      Úgy értelmezendők‑e az [EK] 12., [EK] 17. és [EK] 18. cikknek az Alapjogi Charta 21., 24. és 34. cikkének rendelkezéseivel
együtt olvasott rendelkezései, hogy valamely tagállam állampolgárságával rendelkező kiskorú gyermek tartózkodási joga azon
tagállam területén, amelyben lakik, maga után kell, hogy vonja, hogy a harmadik ország állampolgárságával rendelkező, az említett
kiskorú eltartásáról gondoskodó felmenője mentesül a munkavállalási engedély beszerzésének kötelezettsége alól – ha e felmenő,
a lakóhelye szerinti tagállam nemzeti joga által előírt e kötelezettséget leszámítva, az említett tagállam szociális biztonsági
rendszerének hatálya alá tartozó munkaviszonnyal rendelkezik, és ezáltal teljesíti a megfelelő forrásokkal és egészségbiztosítással
rendelkezésre vonatkozó feltételt – annak érdekében, hogy e gyermek tartózkodási jogának hatékony érvényesülése ugyanolyan
legyen, mint amilyet a közösségi ítélkezési gyakorlat [(a fent hivatkozott Zhu és Chen ügyben hozott ítélet)] elismert egy
olyan, harmadik ország állampolgárságával rendelkező felmenője által eltartott kiskorú gyermek esetében, aki nem a lakóhelye
szerinti tagállam állampolgárságával rendelkező uniós polgár?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Együtt vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kíván választ kapni, hogy az EUM‑Szerződés uniós
polgárságra vonatkozó rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy azok valamely harmadik ország állampolgárságával rendelkező,
uniós polgár kiskorú gyermekeinek eltartásáról gondoskodó felmenő, egyenes ági rokont tartózkodási joggal ruházzák fel abban
a tagállamban, amelynek az előbbiek állampolgárai, és amelyben tartózkodnak, továbbá hogy ebben a tagállamban a munkavállalási
engedélyt illetően mentességet élvez.
A Bírósághoz észrevételeket benyújtó valamennyi kormány, valamint az Európai Bizottság azzal érvel, hogy a G. Ruiz Zambrano
második és harmadik gyermekééhez hasonló helyzet – amikor is az említett gyermekek az állampolgárságuk szerinti tagállamban
tartózkodnak, és ezt a tagállamot soha nem hagyták el – nem tartozik az uniós jogban biztosított szabad mozgás és tartózkodás
keretében elgondolt helyzetek közé. Az uniós jognak a kérdést előterjesztő bíróság által említett rendelkezéseit tehát nem
lehet az alapeljárásban alkalmazni.
G. Ruiz Zambrano ezzel szemben azzal érvel, hogy az, hogy Diego és Jessica utónevű gyermekei az uniós polgársággal kapcsolatos
rendelkezésekre hivatkoznak, nem feltételezi a szóban forgó tagállamon kívüli mozgásukat, valamint hogy – családtagként –
ő maga ebben a tagállamban tartózkodási jogra, valamint a munkavállalási engedély alóli mentességre jogosult.
Először is meg kell állapítani, hogy a 2004/38 irányelv „Kedvezményezettek” címet viselő 3. cikkének (1) bekezdése értelmében
az irányelvet kell alkalmazni mindazokra az uniós polgárokra, akik „olyan tagállamba költöznek, vagy olyan tagállamban tartózkodnak,
amelynek nem állampolgárai, valamint a[…] családtagjaikra”. Ennélfogva az említett irányelvet nem kell alkalmazni az alapeljárásban
szóban forgóhoz hasonló helyzetben.
Az EUMSZ 20. cikk az uniós polgár jogállását biztosítja mindenki számára, aki valamely tagállam állampolgára (lásd különösen
a C‑224/98. sz. D’Hoop‑ügyben 2002. július 11‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6191. o.] 27. pontját és a C‑148/02. sz. Garcia
Avello‑ügyben 2003. október 2‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11613. o.] 21. pontját). Mivel az alapeljárás felperesének második
és harmadik gyermeke belga állampolgárok – amely állampolgárság megszerzésének feltételei a szóban forgó tagállam hatáskörébe
tartoznak (lásd ebben az értelemben különösen a C‑135/08. sz. Rottmann‑ügyben 2010. március 2‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban
még nem tették közzé] 39. pontját) –, vitathatatlan, hogy az említett gyermekek ezzel a jogállással rendelkeznek (lásd ebben
az értelemben a fent hivatkozott Garcia Avello‑ügyben hozott ítélet 21. pontját, valamint a fent hivatkozott Zhu és Chen ügyben
hozott ítélet 20. pontját).
Amint azt a Bíróság már több alkalommal megállapította, az uniós polgárság célja, hogy a tagállamok állampolgárainak alapvető
jogállása legyen (lásd különösen a C‑184/99. sz. Grzelczyk‑ügyben 2001. szeptember 21‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑6193. o.]
31. pontját; a C‑413/99. sz., Baumbast és R. ügyben 2002. szeptember 17‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑7091. o.] 82. pontját;
a fent hivatkozott Garcia Avello‑ügyben hozott ítélet 22. pontját; a fent hivatkozott Zhu és Chen ügyben hozott ítélet 25. pontját,
valamint a fent hivatkozott Rottmann‑ügyben hozott ítélet 43. pontját).
E körülmények között az EUMSZ 20. cikkel ellentétesek azok a nemzeti intézkedések, amelyek azzal a hatással járnak, hogy megfosztják
az uniós polgárokat az uniós polgárként meglévő jogállás révén biztosított jogok lényegének tényleges élvezésétől (lásd ebben
az értelemben a fent hivatkozott Rottmann‑ügyben hozott ítélet 42. pontját).
Márpedig a harmadik ország állampolgárságával rendelkező személy esetében abban a tagállamban való tartózkodás megtagadása,
amelyben az említett tagállam állampolgárságával rendelkező és általa eltartott kiskorú gyermekei tartózkodnak, valamint a
munkavállalási engedély e személy részére történő megadásának megtagadása ilyen hatással járna.
Úgy kell ugyanis tekinteni, hogy a tartózkodás ehhez hasonló megtagadása azzal a következménnyel járna, hogy az uniós polgársággal
rendelkező, említett gyermekek kötelesek lennének elhagyni az Unió területét azért, hogy szüleikkel tartsanak. Ugyanígy, ha
nem adják meg az ehhez hasonló személy számára a munkavállalási engedélyt, akkor fennáll annak a kockázata, hogy nem fog rendelkezni
a saját maga és családja eltartásához szükséges forrásokkal, ami szintén azzal a következménnyel járna, hogy uniós polgársággal
rendelkező gyermekei kötelesek lennének elhagyni annak területét. Ilyen körülmények között az említett uniós polgárok számára
lehetetlen volna az uniós polgárként meglévő jogállásuk révén biztosított jogok lényegének gyakorlása.
Ennélfogva az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az EUMSZ 20. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal
ellentétes, ha valamely tagállam egyrészről az uniós polgársággal rendelkező kiskorú gyermekeinek eltartásáról gondoskodó,
harmadik országbeli állampolgártól megtagadja az azon tagállamban való tartózkodást, ahol az előbbiek tartózkodnak, és amelynek
állampolgárai, másrészről pedig ha megtagadja a harmadik ország említett állampolgárától a munkavállalási engedélyt, mivel
az ehhez hasonló döntések megfosztanák az említett gyermekeket attól, hogy uniós polgárként meglévő jogállásukkal összefüggő
jogaik lényegét ténylegesen élvezzék.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
Az EUMSZ 20. cikket úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes, ha valamely tagállam egyrészről az uniós polgársággal rendelkező
kiskorú gyermekeinek eltartásáról gondoskodó, harmadik országbeli állampolgártól megtagadja az azon tagállamban való tartózkodást,
ahol az előbbiek tartózkodnak, és amelynek állampolgárai, másrészről pedig ha megtagadja a harmadik ország említett állampolgárától
a munkavállalási engedélyt, mivel az ehhez hasonló döntések megfosztanák az említett gyermekeket attól, hogy uniós polgárként
meglévő jogállásukkal összefüggő jogaik lényegét ténylegesen élvezzék.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.