CELEX: 62010CJ0281
Kasační opravný prostředek
Nařízení (ES) č. 6/2002
Články 5, 6 a 10 a čl. 25 odst. 1 písm. d)
(Průmyslový) vzor Společenství
Zapsaný (průmyslový) vzor Společenství představující kulatý reklamní nosič
Starší (průmyslový) vzor Společenství
Odlišný celkový dojem
Míra volnosti původce vzoru
Informovaný uživatel
Rozsah soudního přezkumu
Zkreslení skutkového stavu

Svým kasačním opravným prostředkem se PepsiCo Inc. (dále jen „společnost PepsiCo“) domáhá zrušení rozsudku Tribunálu Evropské
unie ze dne 18. března 2010, Grupo Promer Mon Graphic v. OHIM – PepsiCo (vyobrazení kulatého reklamního nosiče) (T‑9/07, Sb.
rozh. s. II-00981, dále jen „napadený rozsudek“), kterým Tribunál vyhověl žalobě podané Grupo Promer Mon Graphic SA (dále
jen „společnost Grupo Promer“) směřující ke zrušení rozhodnutí třetího odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním
trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) ze dne 27. října 2006 (věc R 1001/2005-3) týkajícího se řízení o prohlášení neplatnosti
mezi společnostmi Grupo Promer a PepsiCo (dále jen „sporné rozhodnutí“).

Právní rámec
Článek 4 nařízení Rady (ES) č. 6/2002 ze dne 12. prosince 2001 o (průmyslových) vzorech Společenství (Úř. věst. 2002, L 3,
s. 1; Zvl. vyd. 13/27, s. 142) stanoví:
„1.      (Průmyslový) vzor je chráněn právem k (průmyslovému) vzoru, pokud je nový a má individuální povahu.
[…]“
Článek 5 nařízení č. 6/2002 stanoví:
„1.      (Průmyslový) vzor je považován za nový, pokud nebyl zpřístupněn veřejnosti shodný (průmyslový) vzor:
a)      v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana je požadována,
poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b)      v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, pokud je uplatněno právo
přednosti, přede dnem vzniku práva přednosti.
2.      (Průmyslový) vzor je pokládán za shodný, pokud se jeho znaky liší jen v nepodstatných podrobnostech.“
Článek 6 téhož nařízení zní následovně:
„1.      (Průmyslový) vzor má individuální povahu, pokud se celkový dojem, který vyvolá u informovaného uživatele, liší od celkového
dojmu vyvolaného u tohoto uživatele (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti:
a)      v případě nezapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem, kdy byl (průmyslový) vzor, jehož ochrana se požaduje,
poprvé zpřístupněn veřejnosti;
b)      v případě zapsaného (průmyslového) vzoru Společenství přede dnem podání přihlášky k zápisu nebo, bylo-li uplatněno právo přednosti,
přede dnem vzniku práva přednosti.
2.      Při posuzování individuální povahy se bere v úvahu míra volnosti původce vzoru při vývoji (průmyslového) vzoru.“
Podle článku 10 nařízení č. 6/2002:
„1.      Rozsah ochrany práva k (průmyslovému) vzoru se vztahuje na jakýkoliv (průmyslový) vzor, který nezapůsobí na informovaného
uživatele odlišným celkovým dojmem.
2.      Při posuzování rozsahu ochrany se bere ohled na stupeň volnosti původce vzoru při vývoji jeho (průmyslového) vzoru.“
Článek 25 tohoto nařízení stanoví:
„1.      (Průmyslový) vzor Společenství lze prohlásit neplatným pouze v níže uvedených případech:
[…]
b)      pokud nesplňuje podmínky článků 4 až 9;
[…]
d)      pokud je (průmyslový) vzor ve střetu se starším (průmyslovým) vzorem, který byl zpřístupněn veřejnosti po dni podání přihlášky,
nebo v případě uplatnění práva přednosti po dni vzniku práva přednosti vzoru Společenství, a který je chráněn ode dne předcházejícího
uvedenému dni zapsaným (průmyslovým) vzorem Společenství nebo přihláškou k zápisu takového vzoru nebo právem k (průmyslovému)
vzoru členského státu nebo přihláškou k zápisu takového práva;
[…]
3.      Důvodů uvedených v odst. 1 písm. d), e) a f) se mohou dovolávat pouze přihlašovatel nebo majitel staršího práva.
[…]“
Článek 52 odst. 1 nařízení č. 6/2002 stanoví, že „[s] výhradou čl. 25 odst. 2, 3, 4 a 5 kterákoliv fyzická nebo právnická
osoba a rovněž orgán veřejné moci k tomu zmocněný mohou předložit [OHIM] návrh na prohlášení neplatnosti zapsaného (průmyslového)
vzoru Společenství“.
Na základě čl. 61 odst. 1 až 3 nařízení č. 6/2002:
„1.      Proti rozhodnutí odvolacího senátu o odvolání lze podat žalobu k Soudnímu dvoru.
2.      Žalobu lze podat pro nedostatek pravomoci, podstatné porušení procesních ustanovení, porušení Smlouvy, tohoto nařízení nebo
prováděcích předpisů nebo zneužití pravomoci.
3.      Soudní dvůr má pravomoc zrušit nebo změnit napadené rozhodnutí.“

Skutečnosti předcházející sporu a sporné rozhodnutí
Dne 9. září 2003 podala společnost PepsiCo u OHIM přihlášku (průmyslového) vzoru Společenství podle nařízení č. 6/2002. Při
podání této přihlášky bylo uplatněno právo přednosti španělského (průmyslového) vzoru č. 157156, jehož přihláška byla podána
dne 23. července 2003 a zveřejněna dne 16. listopadu 2003.
(Průmyslový) vzor Společenství OHIM zapsal pod číslem 74463-0001 pro následující výrobky, a sice „Propagační předměty na hry“.
Je vyobrazen následovně:
Dne 4. února 2004 podala společnost Grupo Promer návrh na prohlášení neplatnosti (průmyslového) vzoru č. 74463-0001 [dále
jen „zpochybněný (průmyslový) vzor“] na základě článku 52 nařízení č. 6/2002.
Návrh na prohlášení neplatnosti byl založen na (průmyslovém) vzoru Společenství zapsaném pod číslem 53186-0001 [dále jen „starší
(průmyslový) vzor“], jehož přihláška byla podána dne 17. července 2003 a pro který bylo uplatněno právo přednosti španělského
(průmyslového) vzoru č. 157098, jehož přihláška byla podána dne 8. července 2003 a zveřejněna dne 1. listopadu 2003. Starší
(průmyslový) vzor je zapsán pro následující výrobek, a sice „Kovový talíř na hry“. Je vyobrazen následovně:
Důvody uplatňované na podporu návrhu na prohlášení neplatnosti vycházely z absence novosti a individuální povahy zpochybněného
(průmyslového) vzoru ve smyslu čl. 25 odst. 1 písm. b) nařízení č. 6/2002, jakož i z existence staršího práva ve smyslu čl. 25
odst. 1 písm. d) uvedeného nařízení.
Rozhodnutím ze dne 20. června 2005 zrušovací oddělení OHIM návrhu na prohlášení neplatnosti zpochybněného průmyslového vzoru
vyhovělo na základě čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002.
Dne 18. srpna 2005 podala společnosti PepsiCo k OHIM proti rozhodnutí zrušovacího oddělení odvolání na základě článků 55 až
60 nařízení č. 6/2002.
Sporným rozhodnutím třetí odvolací senát OHIM (dále jen „odvolací senát“) uvedené rozhodnutí zrušovacího oddělení zrušil a návrh
na prohlášení neplatnosti zamítl. Poté, co odvolací senát odmítl argument navrhovatelky týkající se nedostatku dobré víry
společnosti PepsiCo, měl v podstatě za to, že zpochybněný (průmyslový) vzor není ve střetu se starším právem navrhovatelky,
a podmínky uvedené v čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002 tedy nejsou splněny.
V tomto ohledu se odvolací senát domníval, že výrobky spojené s dotčenými (průmyslovými) vzory spadají do zvláštní kategorie
propagačních předmětů, a sice „taz“ nebo „rapperů“, a tudíž je volnost původce pověřeného vytvářením takových propagačních
předmětů „značně omezená“. Odvolací senát z toho vyvodil, že odlišný profil dotčených (průmyslových) vzorů je dostatečný pro
závěr, že na informovaného uživatele působí odlišným celkovým dojmem.

Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 9. ledna 2007 podala společnost Grupo Promer žalobu směřující ke zrušení sporného rozhodnutí
a k tomu, aby byla OHIM a společnosti PepsiCo uložena náhrada nákladů řízení.
Na podporu své žaloby společnost Grupo Promer uplatila tři žalobní důvody vycházející zaprvé z toho, že společnost PepsiCo
nejednala v dobré víře, a z toho, že je nařízení č. 6/2002 vykládáno restriktivně, zadruhé z absence novosti zpochybněného
(průmyslového) vzoru a zatřetí z porušení čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002.
Napadeným rozsudkem Tribunál poté, co první žalobní důvod zamítl, třetímu žalobnímu důvodu vyhověl, a v důsledku toho konstatoval,
že není třeba přezkoumávat druhý žalobní důvod.
Třetí žalobní důvod byl rozdělen na čtyři části.
Zaprvé společnost Grupo Promer zpochybnila vymezení kategorie výrobků, kterých se týkají dotčené (průmyslové) vzory, jako
kategorie „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“, když tvrdila, že jde o rozdílné výrobky. Podle společnosti Grupo Promer měl odvolací
senát zohlednit obecnou kategorii propagačních předmětů na hry.
V tomto ohledu Tribunál v bodě 60 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že odvolací senát měl správně za to, že dotčený výrobek
spadá v rámci široké kategorie propagačních předmětů na hry do zvláštní kategorie, kterou je kategorie herních prvků známých
pod názvy „pogy“, „rappery“ nebo „taza“.
Zadruhé společnost Grupo Promer, která vycházela z toho, že se zpochybněný (průmyslový) vzor vztahuje na obecnou kategorii
propagačních předmětů na hry, zpochybnila posouzení provedené ve sporném rozhodnutí, podle kterého byla volnost původce při
vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru „značně omezená“.
Tribunál měl v bodě 70 napadeného rozsudku za to, že odvolací senát se správně domníval, že ke dni vzniku práva přednosti
uplatňovaného pro zpochybněný (průmyslový) vzor byla volnost jeho původce „značně omezená“, zejména v rozsahu, v němž musel
do svého (průmyslového) vzoru promítnout společné vlastnosti dotčených výrobků.
Zatřetí je podle společnosti Grupo Promer informovaným spotřebitelem dítě ve věku přibližně 5 až 10 let, a nikoliv marketingový
ředitel, jak je uvedeno ve sporném rozhodnutí. Takový ředitel působící v potravinářském průmyslu totiž není konečným spotřebitelem
a stupeň jeho odborných znalostí přesahuje stupeň odborných znalostí pouhého uživatele.
V tomto ohledu Tribunál pojem „informovaný uživatel“ definoval v bodě 62 napadeného rozsudku a v bodech 64 a 65 téhož rozsudku
dospěl k závěru, že odvolací senát měl správně za to, že v projednávané věci je málo významné, zda je informovaným uživatelem
dítě ve věku přibližně 5 až 10 let nebo marketingový ředitel společnosti vyrábějící výrobky, jejichž propagace je zajišťována
rozdáváním „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“, důležité však je, aby obě tyto kategorie osob byly obeznámeny s fenoménem „rapperů“.
Začtvrté podle společnosti Grupo Promer dotčené (průmyslové) vzory působí týmž celkovým dojmem, neboť na rozdíl od analýzy,
kterou provedl odvolací senát ve sporném rozhodnutí, není odlišný profil dotčených (průmyslových) vzorů zjevný, jelikož zjištění
této odlišnosti vyžaduje zvláštní pozornost a pozorné zkoumání kotouče.
V tomto ohledu měl Tribunál, který zohlednil stupeň volnosti původce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru, v bodě
72 napadeného rozsudku podobně jako odvolací senát za to, že jelikož se podobnosti mezi dotčenými (průmyslovými) vzory týkají
společných vlastností, budou mít tyto podobnosti pouze malý význam v celkovém dojmu, kterým uvedené (průmyslové) vzory působí
na informovaného uživatele. Mimoto, čím je volnost původce při vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru omezenější, tím spíše
mohou drobné rozdíly mezi dotčenými (průmyslovými) vzory postačovat k tomu, aby na informovaného uživatele působily odlišným
celkovým dojmem.
Dále Tribunál v bodech 77 až 82 napadeného rozsudku přezkoumal pět podobností existujících mezi oběma kolidujícími (průmyslovými)
vzory. Oba sestávají z téměř plochých kotoučů a obsahují soustředný kruh umístěný velmi blízko okraje, soustředný kruh umístěný
přibližně ve třetině vzdálenosti mezi okrajem a středem kotouče, zahnutý okraj je vyvýšený oproti jeho části nacházející se
mezi krajem a střední vyvýšenou částí a jsou si podobné příslušnými rozměry střední vyvýšené části a části nacházející se
mezi krajem a střední vyvýšenou částí.
Tribunál poté, co konstatoval, že první podobnost je vlastností společnou pro (průmyslové) vzory týkající se výrobků takového
druhu, jako je dotčený druh, a že druhá podobnost může spadat pod omezení spojené s bezpečnostními požadavky uloženými tvůrci,
dospěl k závěru, že tyto podobnosti neupoutají pozornost informovaného uživatele v celkovém dojmu dotčených (průmyslových)
vzorů.
Naproti tomu, pokud jde o tři posledně uvedené podobnosti, Tribunál rozhodl, že se týkají prvků, u kterých měl původce při
vývoji zpochybněného (průmyslového) vzoru volnost, a že tedy upoutají pozornost informovaného uživatele, a to tím spíše že
vrchní strany jsou v projednávaném případě pro tohoto uživatele nejviditelnější.
Co se týče odlišností mezi dotčenými (průmyslovými) vzory, Tribunál v bodě 83 napadeného rozsudku konstatoval, že zpochybněný
(průmyslový) vzor při pohledu seshora obsahuje o dva soustředné kruhy více než starší (průmyslový) vzor a že z profilu se
oba (průmyslové) vzory odlišují tím, že zpochybněný (průmyslový) vzor je vypouklejší, přičemž tato vypouklost je nicméně velmi
nízká.
Tribunál měl však za to, že odlišnosti konstatované odvolacím senátem jsou nedostatečné k tomu, aby zpochybněný (průmyslový)
vzor na informovaného uživatele působil celkovým dojmem, který je odlišný od celkového dojmu, kterým působí starší (průmyslový)
vzor. Tribunál v důsledku toho sporné rozhodnutí zrušil.

Návrhová žádání účastníků řízení před Soudním dvorem
Společnost PepsiCo navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        zrušil napadený rozsudek;
–        rozhodl o sporu s konečnou platností, když zamítne body návrhu uplatněné v prvním stupni nebo, podpůrně, vrátil věc zpět Tribunálu
a
–        uložil společnosti Grupo Promer náhradu nákladů řízení.
OHIM navrhuje, aby Soudní dvůr kasačnímu opravnému prostředku vyhověl a společnosti Grupo Promer uložil náhradu nákladů řízení.
Společnost Grupo Promer navrhuje, aby Soudní dvůr:
–        kasační opravný prostředek zamítl, jelikož je nepřípustný a neopodstatněný;
–        společnosti PepsiCo uložil náhradu nákladů tohoto řízení o kasačním opravném prostředku;
–        společnosti PepsiCo a OHIM uložil náhradu nákladů řízení, které vynaložila před Tribunálem, a
–        rozhodl, že společnost PepsiCo ponese náklady řízení před OHIM.

Ke kasačnímu opravnému prostředku
Na podporu svého kasačního opravného prostředku společnost PepsiCo uplatňuje jediný důvod, vycházející z porušení čl. 25 odst. 1
písm. d) nařízení č. 6/2002. Tento důvod se dělí na pět částí, z nichž první čtyři se týkají různých pochybení, kterých se
údajně Tribunál dopustil v souvislosti s mezemi volnosti původce, pojmem „informovaný uživatel“ a úrovní jeho pozornosti,
rozsahem soudního přezkumu, který mu přísluší a možností srovnat výrobky, a nikoli dotčené (průmyslové) vzory, a pokud jde
o poslední část, údajného zkreslení skutkového stavu.

K první části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se mezí volnosti původce
Argumentace účastníků řízení
Společnost PepsiCo tvrdí, že všechny tři podobnosti, na které poukázal Tribunál (centrální kruhový tvar, vyvýšený okraj, rozměry),
vyplývají z funkcí dotčených výrobků a jsou jejich společnými vlastnostmi, což omezuje volnost původce. Tribunál však tyto
meze při svém srovnání dotčených (průmyslových) vzorů nezohlednil. Rozhodnout, že dotčené (průmyslové) vzory jsou podobné
z důvodu právě těchto společných vlastností, neznamená nic jiného, než že jsou společnosti Grupo Promer přiznána výhradní
práva k využití těchto společných vlastností, což neodpovídá cíli sledovanému čl. 25 odst. 1 písm. d) nařízení č. 6/2002.
OHIM uvádí, že i když takové vlastnosti, jako je tvar plochého kotouče či vypouklá centrální část, nevyplývají z funkce či
legálních požadavků, jsou diktovány požadavky trhu, a tím je omezena volnost původce.
Skutečnosti ve spisu ukazují, že převážná většina – ne-li všechny – „pogů“ existujících k datu uplatnění práva přednosti zpochybněného
průmyslového vzoru vykazuje centrální kruhovou vypouklost. Důvodem je to, že by „pogy“ vykazující jinou centrální vypouklost
než kruhovou nemohly být skládány na sebe, jelikož převážná část „pogů“ vykazuje tuto vlastnost.
Společnost Grupo Promer má za to, že tato část jediného důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná, jelikož směřuje
ke zpochybnění posouzení skutkové povahy provedených v napadeném rozsudku.
Závěry Soudního dvora
Je třeba uvést, že první částí svého jediného důvodu kasačního opravného prostředku společnost PepsiCo v podstatě Tribunálu
vytýká, že měl za to, že centrální kruhový tvar, vyvýšený okraj a podobné rozměry dotčených (průmyslových) vzorů nevyplývají
z omezení volnosti jejich původce, zatímco ve skutečnosti jsou tyto podobné prvky nezbytné k tomu, aby dotčené výrobky mohly
plnit svou funkci. Podle společnosti PepsiCo to vedlo Tribunál k tomu, že nesprávně posoudil celkový dojem vyvolaný každým
z kolidujících (průmyslových) vzorů.
Společnost PepsiCo tak zamýšlí zpochybnit posouzení skutkové povahy provedené Tribunálem bez prokázání existence zkreslení
skutkového stavu a bez zpochybnění relevance skutečností vymezujících stupeň volnosti původce při vývoji (průmyslového) vzoru,
tak jak je Tribunál identifikoval v bodě 67 napadeného rozsudku, a to zejména omezení spojených s vlastnostmi danými technickou
funkcí výrobku nebo jeho prvku anebo právními předpisy použitelnými na výrobky a důsledky, které z toho Tribunál vyvodil v bodě
72 uvedeného rozsudku.
Na základě ustálené judikatury je přitom jedině Tribunál příslušný jednak zjistit skutkový stav, kromě případu, kdy věcná
nesprávnost jeho zjištění vyplývá z písemností ve spise, které mu byly předloženy, a jednak tento skutkový stav posoudit.
Posouzení skutkového stavu, s výhradou případu zkreslování důkazů předložených Tribunálu, tedy nepředstavuje právní otázku,
která by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku (rozsudek ze dne 29. dubna 2004,
Parlament v. Ripa di Meana a další, C‑470/00 P, Recueil, s. I‑4167, bod 40 a citovaná judikatura).
Je tedy třeba určit, že první část jediného důvodu kasačního opravného prostředku je nepřípustná.

Ke druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se pojmu „informovaný uživatel“ a úrovně jeho pozornosti
Argumentace účastníků řízení
Společnost PepsiCo se domnívá, že Tribunál použil nevhodná kritéria, když popřel, že dotčené (průmyslové) vzory na „informovaného
uživatele“ působí odlišným celkovým dojmem. Informovaný uživatel neodpovídá průměrnému spotřebiteli, který je běžně informovaný
a přiměřeně pozorný a obezřetný, tak jak je vymezen právem ochranných známek, ani pouze konečnému spotřebiteli dotčených výrobků.
Dále je třeba přepokládat, že informovaný uživatel je s to srovnat (průmyslové) vzory umístěné jeden vedle druhého, a na rozdíl
od toho, jak je tomu v případě práva ochranných známek, se nemusí spoléhat na „nedokonalou představu“.
Kdyby Tribunál použil relevantní kritéria, dospěl by k závěru, že informovaný uživatel snadno učiní rozlišení mezi dotčenými
(průmyslovými) vzory, a to díky dvěma nejvýznamnějším odlišnostem, které mezi nimi existují, a sice zaprvé dvěma soustředným
dodatečným kruhům, které jsou jasně viditelné na horní straně zpochybněného (průmyslového) vzoru, a zadruhé zakřivenému tvaru
posledně uvedeného (průmyslového) vzoru v porovnání se zcela plochým tvarem (s výjimkou okraje) staršího (průmyslového) vzoru.
Kromě toho se společnost PepsiCo domnívá, že informovaný uživatel nezohlední pouze „nejviditelnější strany“ (průmyslového)
vzoru, když se soustředí na prvky, „kterých si lze snadno všimnout“ (bod 83 napadeného rozsudku), ale bude mít příležitost
(průmyslový) vzor jako celek přezkoumat podrobněji a porovnat jej se staršími (průmyslovými) vzory, a přitom zohlední volnost,
které požívá původce.
OHIM rovněž tvrdí, že srovnání musí být založeno nikoli na nedokonalé představě informovaného uživatele, ale na přímém srovnání
(průmyslových) vzorů.
Společnost Grupo Promer má za to, že se tato část jediného důvodu kasačního opravného prostředku týká rovněž skutkové otázky.
Tvrdí také, že Tribunál nepoužil takové kritérium týkající se práva ochranných známek, jako je nebezpečí záměny mezi dvěma
dotčenými kolidujícími (průmyslovými) vzory.
Závěry Soudního dvora
Zaprvé je třeba uvést, že nařízení č. 6/2002 pojem „informovaný uživatel“ nedefinuje. Je však třeba jej chápat – jak generální
advokát správně uvedl v bodech 43 a 44 svého stanoviska – jako pojem nacházející se mezi pojmem „průměrný spotřebitel“ použitelným
v oblasti ochranných známek, po kterém není požadována žádná specifická znalost a který zpravidla neprovádí přímé srovnání
mezi kolidujícími ochrannými známkami, a pojmem „osoba specializovaná v dané oblasti“, což je odborník s důkladnou technickou
kvalifikací. Pojem „informovaný uživatel“ tak lze chápat jako pojem označující uživatele, který vykazuje nikoli průměrnou
pozornost, ale zvláštní ostražitost, ať už z důvodu své osobní zkušenosti či rozsáhlé znalosti daného odvětví.
Je však nutno konstatovat, že Tribunál v bodě 62 napadeného rozsudku použil právě tento „prostřední“ pojem. To ostatně dokresluje
závěr, který z toho vyvodil v bodě 64 napadeného rozsudku, když relevantního informovaného uživatele v projednávaném případě
identifikoval jako osobu, kterou může být dítě ve věku přibližně 5 až 10 let nebo marketingový ředitel společnosti vyrábějící
výrobky, jejichž propagace je zajišťována rozdáváním „pogů“, „rapperů“ nebo „taz“.
Zadruhé, jak uvedl generální advokát v bodech 51 a 52 svého stanoviska, je pravda, že samotná povaha informovaného uživatele,
tak jak byl definován výše, znamená, že je-li to možné, provede přímé srovnání dotčených (průmyslových) vzorů. Nelze však
vyloučit, že takové srovnání je neproveditelné nebo v dotyčném odvětví neobvyklé, zejména z důvodu specifických okolností
nebo vlastností předmětů, které dotčené (průmyslové) vzory představují.
Tribunálu tudíž nelze užitečně vytýkat, že se dopustil nesprávného právního posouzení v důsledku toho, že provedl posouzení
celkového dojmu vyvolaného kolidujícími (průmyslovými) vzory, aniž vyšel z předpokladu, že informovaný uživatel provede přímé
srovnání těchto (průmyslových) vzorů v každém případě.
Je tomu tak tím spíše, že v případě neexistence přesného údaje v tomto ohledu v rámci nařízení č. 6/2002 nelze mít za to,
že úmyslem unijního zákonodárce bylo posouzení případných (průmyslových) vzorů omezit na přímé srovnání.
Z toho vyplývá, že se Tribunál nedopustil žádného právního pochybení tím, že v bodě 77 napadeného rozsudku použil formulaci,
podle níž „tato podobnost informovaným uživatelem v celkovém dojmu, kterým na něho dotčené (průmyslové) vzory působí, zohledněna
nebude“, třebaže by mimo svůj kontext naznačovala, že Tribunál své úvahy založil na metodě nepřímého srovnání založeného na
nedokonalé představě.
Zatřetí, pokud jde o úroveň pozornosti informovaného uživatele, je třeba připomenout, že jím není průměrný spotřebitel běžně
informovaný a přiměřeně pozorný a obezřetný, který vnímá obvykle (průmyslový) vzor jako celek a nezabývá se jeho jednotlivými
detaily (viz obdobně rozsudek ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, body 25 a 26),
ani odborník nebo osoba specializovaná v dané oblasti, která je schopná podrobně pozorovat minimální rozdíly, které mohou
existovat mezi kolidujícími (průmyslovými) vzory. Přívlastek „informovaný“ tak naznačuje, že uživatel, ačkoli není návrhářem
či technickým odborníkem, zná různé (průmyslové) vzory existující v dotyčném odvětví, má určitý stupeň znalostí prvků, které
tyto (průmyslové) vzory obvykle obsahují, a v důsledku svého zájmu o dotyčné výrobky vykazuje při jejich užívání relativně
vysoký stupeň pozornosti.
Použití výrazů „snadné si jí všimnout“ v bodě 83 napadeného rozsudku je tak třeba chápat v širším kontextu pouze jako konkrétní
upřesnění týkající se významnějšího stupně vypouklosti v případě zpochybněného (průmyslového) vzoru. Jelikož Tribunál použil
správný přístup s ohledem na definici informovaného uživatele, nelze z toho vyvodit, že výrazy použité v uvedeném bodě 83
samy o sobě znamenají, že Tribunál úroveň pozornosti informovaného uživatele posoudil nesprávným způsobem.
S ohledem na předcházející úvahy musí být tato druhá část jediného důvodu kasačního opravného prostředku zamítnuta jako neopodstatněná.

Ke třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se rozsahu soudního přezkumu
Argumentace účastníků řízení
Společnost PepsiCo, která odkazuje na nedávno vydaný rozsudek Soudního dvora týkající se odrůd rostlin (rozsudek ze dne 15. dubna
2010, Schräder v. OÚS, C‑38/09 P, Sb. rozh. s. I‑3209, bod 77), tvrdí, že podrobný přezkum rozdílů a podobností mezi dotčenými
(průmyslovými) vzory, který Tribunál provedl, šel nad rámec úkolu, který mu přísluší na základě čl. 61 odst. 2 nařízení č. 6/2002.
Společnost PepsiCo tedy uvádí, že otázku, zda je třeba dospět k závěru, že existuje podobný celkový dojem, či nikoli, je třeba
ponechat na posouzení odvolacího senátu.
OHIM má zrovněž za to, že Tribunál tím, že se odmítl omezit na přezkum zjevně nesprávných posouzení, šel nad rámec toho, k čemu
jej opravňuje článek 61 nařízení č. 6/2002 v oblasti (průmyslových) vzorů Společenství.
Společnost Grupo Promer se domnívá, že argument společnosti PepsiCo opodstatněný není. Konstatování Soudního dvora ve výše
uvedeném rozsudku Schräder v. OÚS vyplývala z toho, že se jednalo o technický a komplexní přezkum, zatímco projednávaná věc
se týká pouze přezkumu (průmyslových) vzorů za účelem určení neexistence individuální povahy napadeného (průmyslového) vzoru.
Závěry Soudního dvora
V projednávaném případě není zpochybňováno, že Tribunál rozhodnutí odvolacího senátu zrušil po důkladném přezkumu dotčených
(průmyslových) vzorů.
V tomto kontextu je třeba připomenout, že Tribunál má pravomoc plně přezkoumat legalitu posouzení, které OHIM provedl ohledně
údajů předložených žadatelem (viz rozsudek ze dne 5. července 2011, Edwin v. OHIM, C‑263/09 P, Sb. rozh. 263/09, bod 52).
Je sice pravda – obdobně jako ve výše uvedeném rozsudku Schräder v. OÚS – že Tribunál může OHIM přiznat – zejména jestliže
má posledně uvedený provést vysoce technická posouzení – určitý prostor pro uvážení a omezit se, pokud jde o rozsah jeho přezkumu
týkající se rozhodnutí odvolacího senátu v oblasti (průmyslových) vzorů, na přezkum zjevně nesprávného posouzení.
Je však třeba poznamenat, že Tribunál za specifických okolností projednávané věci nešel nad rámec přezkumu sporného rozhodnutí
odpovídajícího pravomoci změnit rozhodnutí, které požívá na základě článku 61 nařízení č. 6/2002.
Třetí část jediného důvodu kasačního opravného prostředku je tedy třeba zamítnout jako neopodstatněnou.

Ke čtvrté části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se přezkumu vztahujícího se k výrobkům, a nikoli
k dotčeným (průmyslovým) vzorům
Argumentace účastníků řízení
Společnost PepsiCo má za to, že je nesprávné zakládat posouzení kolidujících (průmyslových) vzorů na srovnání vzorků skutečných
výrobků předložených účastníky řízení k doložení jejich tvrzení. OHIM neměl konkrétně nikterak zapotřebí v rámci podobných
návrhů na prohlášení neplatnosti předjímat případné souběžné či budoucí žaloby na porušení práv vyplývajících z (průmyslových)
vzorů založené na tomtéž starším (průmyslovém) vzoru a tomtéž novějším (průmyslovém) vzoru, tak jak jsou užívány na trhu.
Společnost Grupo Promer připomíná, že vzorky výrobků byly rovněž přezkoumány zrušovacím oddělením a odvolacím senátem. V důsledku
toho je posouzení Tribunálu týkající se všech důkazů již založených do spisu skutkovou otázkou, na které se nemůže zakládat
důvod kasačního opravného prostředku před Soudním dvorem.
Závěry Soudního dvora
Je třeba uvést, že v bodě 83 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že jeho posouzení týkající se stupně vypouklosti dotčených
(průmyslových) vzorů „potvrzují takové na trh skutečně uváděné výrobky, jaké jsou uvedeny ve spisu OHIM předaném Tribunálu“.
V rozsahu, v němž v oblasti (průmyslových) vzorů je osobou, která provádí srovnání, informovaný uživatel, který se – jak bylo
konstatováno v bodech 53 a 59 tohoto rozsudku – liší od prostého průměrného spotřebitele, však není nesprávné při posouzení
celkového dojmu dotčených (průmyslových) vzorů zohlednit výrobky skutečně uváděné na trh a odpovídající těmto (průmyslovým)
vzorům.
V každém případě z použití slovesa „potvrzovat“ v bodě 83 napadeného rozsudku vyplývá, že Tribunál ve skutečnosti svá posouzení
založil na kolidujících (průmyslových) vzorech, tak jak jsou popsány a znázorněny v příslušných přihláškách k zápisu, takže
srovnání skutečných výrobků bylo použito pouze jako doložení k potvrzení již vyvozených závěrů, a nelze jej považovat za základ
odůvodnění napadeného rozsudku.
Čtvrtá část jediného důvodu kasačního opravného prostředku tak musí být zamítnuta jako neopodstatněná.

K páté části jediného důvodu kasačního opravného prostředku, týkající se údajného zkreslení skutkového stavu
Argumentace účastníků řízení
Společnost PepsiCo, podporovaná OHIM, uvádí, že Tribunál zkreslil skutkový stav, když měl zejména za to, že je irealistické
a v rozporu s běžnou zkušeností předpokládat, že informovaný uživatel své vnímání posuzovaného předmětu omezí pouze na „pohled
seshora“. I když se dotčené (průmyslové) vzory přezkoumají seshora a naplocho, budou jejich odlišnosti bezprostředně vnímatelné.
Společnost Grupo Promer má za to, že údajné zkreslení skutkového stavu, které je namítáno, aniž je zmíněno zkreslení posouzení
důkazů, představuje argument, na kterém nemůže být založen kasační opravný prostředek před Soudním dvorem. Toto posouzení
skutkového stavu a důkazů, s výhradou případu zkreslování důkazů předložených Tribunálu, nepředstavuje právní otázku, která
by jako taková podléhala přezkumu Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
Závěry Soudního dvora
Soudní dvůr již rozhodl, že s ohledem na výjimečnou povahu vytýkané skutečnosti spočívající ve zkreslení skutkového stavu
článek 256 SFEU, čl. 58 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie a čl. 112 odst. 1 první pododstavec písm. c)
jednacího řádu Soudního dvora ukládají navrhovateli zvláště, aby přesně označil skutečnosti, které Tribunál zkreslil, a prokázal
pochybení v analýze, která Tribunál při jeho posouzení vedla k tomuto zkreslení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. ledna
2004, Aalborg Portland a další v. Komise, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Recueil,
s. I‑123, bod 50).
Takovéto zkreslení musí zjevným způsobem vyplynout z písemností ve spise, aniž je nutné přistoupit k novému posouzení skutkového
stavu a důkazů (rozsudek ze dne 18. prosince 2008, Les Éditions Albert René v. OHIM, C‑16/06 P, Sb. rozh. s. I‑10053, bod
69 a citovaná judikatura).
V projednávané věci společnost PepsiCo v podstatě Tribunálu vytýká, že zkreslil skutkový stav, když dotčené (průmyslové) vzory
srovnal pouze s ohledem na jejich vnímání „seshora“, a tak nezohlednil rozdíly, které by byly zjevné, kdyby byly vnímány z profilu.
Tím však společnost PepsiCo přesně neoznačuje skutečnosti, které měl Tribunál zkreslit, ani neprokazuje pochybení v analýze,
která měla Tribunál při jeho posouzení vést k tomuto zkreslení.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že argumenty, které navrhovatelka uvedla v této souvislosti, nesplňují požadavky
uložené výše uvedenou judikaturou. Pátou část jediného důvodu kasačního opravného prostředku je tudíž třeba odmítnout jako
nepřípustnou.
Jelikož navrhovatelka nebyla úspěšná v žádné části svého jediného důvodu kasačního opravného prostředku, je třeba kasační
opravný prostředek zamítnout v plném rozsahu.

K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož
řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve
věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že společnost Grupo Promer náhradu nákladů řízení od společnosti PepsiCo požadovala
a společnost PepsiCo neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Společnosti PepsiCo Inc. se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.