CELEX: 62010CJ0138
Tullunion
Tulldeklaration
Tullmyndigheten har tagit emot denna deklaration
Ogiltigförklaring av en redan mottagen tulldeklaration
Följder för de repressiva åtgärderna

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 4.5, 8.1 första strecksatsen, 62, 63 och 68 i rådets förordning
(EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva,
område 2, volym 16, s. 4), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006 (EUT L 363, s. 1)
(nedan kallad tullkodexen).
Begäran har framställts i ett mål mellan DP grup EOOD (nedan kallat DP grup) och Direktor na Agentsia ”Mitnitsi” (direktören
för tullbyrån). Målet rör en talan som väckts av nämnda företag med yrkande om att en tulldeklaration som upprättats för företagets
räkning ska upphävas.

Tillämpliga bestämmelser

Tullkodexen
Sjätte skälet i tullkodexen har följande lydelse:
”Med hänsyn till utrikeshandelns utomordentliga betydelse för gemenskapen, bör tullformaliteter och tullkontroller avskaffas
eller åtminstone inskränkas så mycket som möjligt.”
I artikel 4 i tullkodexen föreskrivs följande:
”I denna kodex används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
…
5)
beslut
: varje förvaltningsåtgärd av tullmyndigheterna i fråga om tullagstiftningen för att ta ställning i ett visst fall, då denna
åtgärd får rättslig verkan för en eller flera särskilda eller identifierbara personer. Denna term täcker bl.a. bindande tulltaxeupplysningar
enligt artikel 12.
…
17)
tulldeklaration
: den åtgärd genom vilken en person i föreskriven form och på föreskrivet sätt anger ett önskemål om att hänföra varor till
ett visst tullförfarande.
…”
I artikel 59.1 i tullkodexen föreskrivs följande:
”Alla varor som skall hänföras till ett tullförfarande skall omfattas av en deklaration för förfarandet i fråga.”
I artikel 62 i tullkodexen föreskrivs följande:
”1.      Skriftliga deklarationer skall upprättas på ett formulär som överensstämmer med den officiella modell som föreskrivs för detta
ändamål. De skall vara undertecknade och innehålla alla de uppgifter som är nödvändiga för tillämpningen av de bestämmelser
som gäller för det tullförfarande för vilket varorna är deklarerade.
2.      Deklarationen skall åtföljas av alla dokument som krävs för tillämpningen av de bestämmelser som gäller för det tullförfarande
för vilket varorna är deklarerade.”
I artikel 63 i tullkodexen föreskrivs följande:
”Deklarationer som uppfyller de villkor som anges i artikel 62 skall genast tas emot av tullmyndigheterna under förutsättning
att de varor som de avser visas upp för tullen.”
Artikel 66 i tullkodexen har följande lydelse:
”1.      Tullmyndigheterna skall på deklarantens begäran ogiltigförklara en redan mottagen deklaration, om deklaranten lägger fram
bevis för att varorna av misstag deklarerats till det tullförfarande som motsvarar denna deklaration, eller för att det på
grund av särskilda omständigheter inte längre är berättigat att hänföra varorna till det tullförfarande för vilket de deklarerades.
Om tullmyndigheterna har underrättat deklaranten om att de avser att undersöka varorna, skall emellertid en begäran om ogiltigförklaring
inte bifallas förrän undersökningen ägt rum.
2.      Deklarationen skall inte ogiltigförklaras efter det att varorna frigjorts, utom i de fall som fastställs i enlighet med kommittéförfarandet.
3.      Ogiltigförklaringen av deklarationen skall inte påverka tillämpningen av gällande straffrättsliga bestämmelser.”
I artikel 68 i tullkodexen föreskrivs följande:
”Tullmyndigheterna får för att kontrollera riktigheten av de deklarationer de har mottagit göra följande:
a)      Granska de handlingar som ingår i deklarationen och de dokument som bifogats den. Tullmyndigheterna får ålägga deklaranten
att visa upp andra dokument som bestyrker riktigheten av de upplysningar som finns i deklarationen.
b)      Undersöka varorna och ta prover för analys eller för fördjupad kontroll.”
I artikel 71 i tullkodexen föreskrivs följande:
”1.      De resultat som erhållits vid kontrollen av deklarationen skall användas för tillämpningen av de bestämmelser som gäller det
tullförfarande till vilket varorna hänförs.
2.      Om deklarationen inte har kontrollerats, skall de bestämmelser som avses i punkt 1 tillämpas på grundval av de uppgifter som
lämnats i deklarationen.”

Tillämpningsförordningen
I artikel 199.1 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning
nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1: svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning
(EG) nr 214/2007 av den 28 februari 2007 (EUT L 62, s. 6) (nedan kallad tillämpningsförordningen), föreskrivs följande:
”Utan att det påverkar den eventuella tillämpningen av straffrättsliga bestämmelser skall ett ingivande till ett tullkontor
av en deklaration som är undertecknad av deklaranten eller dennes representant innebära en förbindelse för deklaranten enligt
gällande bestämmelser att ansvara för att
–        uppgifterna i deklarationen är korrekta och fullständiga,
–        de bifogade dokumenten är äkta, och
–        alla förpliktelser uppfylls som gäller hänförandet av varorna i fråga till det berörda förfarandet.”
I artikel 251 i denna förordning föreskrivs:
”Utan hinder av artikel 66.2 i [tullkodexen] får en tulldeklaration förklaras ogiltig efter det att varorna frigjorts under
följande omständigheter:
…”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Den 13 mars 2007 gav DP grup genom ombud in en tulldeklaration till Mitnichesko byuro Kremikovtsi (tullkontoret i Kremikovtsi),
i Sofia (Bulgarien), avseende import av varor från Brasilien med beteckningen ”djupfrysta kalkonlår utan ben, som behandlats
med vitpeppar”, i syfte att låta dem övergå till fri omsättning.
Denna tulldeklaration togs emot av tullmyndigheten samma dag. En tulltjänsteman satte sin signatur på tulldeklarationen och
antecknade följande på baksidan av handlingen:
”Kontroll har skett av uppgifterna i fält 44 i enlighet med artikel 218 i [tillämpningsförordningen]. Varukoden i fält 33
motsvarar varans beskrivning i fält 31 och i [den integrerade tulltaxan för Europeiska gemenskaperna, som inrättades genom
artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma
tulltaxan (EGT L 256, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 13, s. 22)]. Tullvärdet har fastställts i enlighet med
artikel 29 i tullkodexen. Varan omfattas inte av någon preferenstull. Villkoren för förfarandet ’klarering för fri konsumtion’
är uppfyllda. Protokoll över en ingående tullkontroll vid flygplatsen i Sofia (nr 120/13.03.2007). Mot bakgrund av misstanken
om att varan inte klassificerats enligt rätt tullnummer togs det prover för undersökning vid det centrala kemilaboratoriet
… .”
Av punkt 13 i protokollet för varukontroll nr 120/13.03.2007 följer att den uppvisade varan, med hänsyn till dess typ och
mängd, motsvarar den som angetts i tulldeklarationen och att det tagits prover för en laboratorieundersökning.
Importtullarna – vilka beräknades på grundval av det tulltaxenummer som deklarerades av DP grup – uppgick till 22 646,88 BGN.
Denna summa ifylldes i det fält i tulldeklarationen som är avsett för importtullar.
Den 25 mars 2007 godkände tullförvaltningen att den importerade varan frigjordes.
Mot bakgrund av resultaten av expertbedömningen upplyste tullförvaltningen, genom en skrivelse av den 17 april 2007, DP grup
om att den ansåg att varan inte hade klassificerats enligt rätt tullnummer och att detta utgjorde en överträdelse av tillämplig
tullagstiftning.
Tullförvaltningen gjorde följaktligen gällande ytterligare fordringar – nämligen 49 754,31 BGN för tullar och 11 293,75 BGN
för mervärdesskatt, samt dröjsmålsränta på dessa belopp. Tullförvaltningen anmodade även DP grup att betala dessa fordringar.
DP grup väckte talan vid Administrativen sad Sofia-grad och yrkade att tulldeklarationen av den 13 mars 2007 skulle upphävas
på grund av att importtullarna om totalt 22 646,88 BGN, som angavs i tulldeklarationen, hade beräknats på ett felaktigt sätt.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att DP grup vid Administrativen sad Sofia-grad gjorde gällande att den tulldeklaration
som är aktuell i det nationella målet utgör ett förvaltningsbeslut mot vilket talan kan väckas. Bolaget medgav att det inte
hade angett det korrekta tulltaxenumret, men gjorde samtidigt gällande att tullförvaltningen hade ”bekräftat” varans tulltaxenummer.
Tullförvaltningen godtog nämligen detta tullnummer, genom tulltjänstemannens signatur vid mottagandet av deklarationen. Tulldeklarationen
utgör således tullmyndigheternas utryckliga viljeförklaring och medför såväl rättigheter som skyldigheter för deklaranten.
Tulldeklarationen är således en rättsakt mot vilken talan kan väckas.
Till stöd för sin talan gjorde DP grup gällande att det oriktiga tulltaxenummer som angetts i den tulldeklaration som är aktuell
i det nationella målet medför tulldeklarationens nullitet. DP grup gjorde även gällande att de tullar som beräknats på grundval
av den rättsstridiga deklarationen inte är förenliga med målen i den bulgariska tullregleringen. De har därför orsakat DP
grup skada.
Administrativen sad Sofia-grad beslutade den 21 juli 2008 att talan inte kunde tas upp till sakprövning, eftersom det inte
förelåg något förvaltningsbeslut mot vilket talan kan väckas. Den tulldeklaration som deklaranten hade fyllt i och som tullmyndigheterna
hade mottagit var, enligt rätten, inte en rättsakt som kan överklagas till domstol.
DP grup överklagade detta beslut vid Varhoven administrativen sad (Högsta förvaltningsrätten). Denna domstol ansåg att den
tulldeklaration som är aktuell i det nationella målet – trots att den hade fyllts i av deklaranten själv, på grund av de skäl
som angetts ovan i punkt 21 – utgör en individuell administrativ rättsakt som obestridligen påverkar deklarantens intressen.
Varhoven administrativen sad, vars avgöranden avseende tolkning och tillämpning av rättsregler enligt bulgarisk rätt är bindande
vid en förnyad prövning av målet, återförvisade målet till samma avdelning vid Administrativen sad Sofia-grad, för fortsatt
handläggning.
Den hänskjutande domstolen fann att det var nödvändigt att tolka de tillämpliga unionsrättsliga tullbestämmelserna för att
kunna avgöra målet som den har att pröva. I detta mål uppkommer i synnerhet frågan om räckvidden av och innehållet i kontrollen
av huruvida en tulldeklaration uppfyller de villkor som anges i artikel 62 i tullkodexen. Oklarheten gäller närmare bestämt
huruvida tullmyndigheterna, inom ramen för denna kontroll, är skyldiga att kontrollera om det tulltaxenummer som deklaranten
har angett är riktigt.
Den hänskjutande domstolen angav dessutom att om varans tullnummer inte angetts korrekt och det inte blivit föremål för en
rättelse, i enlighet med artikel 65 i tullkodexen, kan tullmyndigheterna ålägga deklaranten sanktioner för tullbrott. Tullmyndigheterna
kan dessutom beslagta varan och förfoga över den i enlighet med det förfarande som föreskrivs i nationell rätt. Det är enligt
den hänskjutande domstolen uppenbart att DP grup har lämnat in sin ansökan i syfte att undgå dessa negativa rättsföljder.
Administrativen sad Sofia-grad beslutade mot denna bakgrund att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor
till domstolen:
”1)       Ska artikel 63 i [tullkodexen], under de omständigheter som gäller i målet vid den nationella domstolen, tolkas så, att tullmyndigheterna
endast är skyldiga att kontrollera att tulldeklarationen uppfyller de villkor som anges i artikel 62 i [tullkodexen] – varvid
de enbart granskar handlingarna i enlighet med artikel 68 i [tullkodexen] – och att de ska fatta beslut om att ta emot tulldeklarationen
enbart på grundval av de handlingar som lämnats in, när det råder tvivel om huruvida en vara har deklarerats med ett korrekt
tullnummer och det är nödvändigt att inhämta ett expertutlåtande för att fastställa detta nummer?
2)       Ska tullmyndighetens beslut om att genast ta emot tulldeklarationen i enlighet med artikel 63 i [tullkodexen], under de omständigheter
som gäller i målet vid den nationella domstolen, betraktas som en tullmyndighets beslut i den mening som avses i artikel 4.5
jämförd med artikel 8.1 första strecksatsen i [tullkodexen], och detta med avseende på hela innehållet i den lämnade tulldeklarationen,
när följande omständigheter samtidigt föreligger:
a)       tullmyndighetens beslut om att genast ta emot tulldeklarationen har enbart fattats på grundval av de handlingar som bifogats
tulldeklarationen,
b)       vid den obligatoriska kontroll som utfördes före mottagandet av tulldeklarationen framstod det som tveksamt om det deklarerade
tullnumret var korrekt,
c)       vid den obligatoriska kontroll som utfördes före mottagandet av tulldeklarationen var informationen om den deklarerade varans
innehåll, vilken är av betydelse för att korrekt tullnummer ska kunna fastställas, ofullständig, och
d)       vid den kontroll som utfördes före mottagandet av tulldeklarationen togs ett prov för ett expertutlåtande i syfte att fastställa
ett korrekt tullnummer för varan?
3)       Ska artikel 63 i [tullkodexen], under de omständigheter som föreligger i målet vid den nationella domstolen, tolkas på så
sätt att
a)       det är tillåtet att, efter det att varan frigjorts, få till stånd en prövning vid domstol av lagenligheten av beslutet att
ta emot tulldeklarationen, eller på så sätt att
b)       mottagandet av tulldeklarationen inte kan bli föremål för talan, eftersom mottagandet enbart visar att tulldeklarationen kommit
in till tullmyndigheterna och fastställer tidpunkten för tullskuldens uppkomst, och eftersom mottagandet inte utgör en tullmyndighets
beslut angående huruvida varan klassificerats på ett korrekt sätt samt beloppet för den tullskuld som uppstått på grund av
denna deklaration?”

Prövning av tolkningsfrågorna
I ett förfarande enligt artikel 267 FEUF ankommer det uteslutande på den nationella domstolen, vid vilken tvisten anhängiggjorts
och vilken har ansvaret för det rättsliga avgörandet, att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl
om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen (se, bland
annat, dom av den 2 april 2009 i mål C‑459/07, Elshani, REG 2009, s. I‑2759, punkt 40, och av den 16 december 2010 i mål C‑339/09,
Skoma-Lux, REU 2010, s. I‑0000, punkt 21).
Det ankommer dock på domstolen att, inom ramen för detta förfarande, ge den nationella domstolen ett användbart svar, så att
den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den. I detta syfte åligger det domstolen att i förekommande fall omformulera de
frågor som har ställts till den. Domstolen ska dessutom tolka alla bestämmelser i unionsrätten som de nationella domstolarna
behöver för att slita tvister som har hänskjutits till dem, även om dessa bestämmelser inte anges uttryckligen i de frågor
som dessa domstolar har ställt (se, för ett liknande resonemang, bland annat, dom av den 8 mars 2007 i mål C‑45/06, Campina,
REG 2007, s. I‑2089, punkterna 30 och 31, av den 26 juni 2008 i de förenade målen C‑329/06 och C‑343/06, Wiedemann och Funk,
REG 2008, s. I‑4635, punkt 45, och av den 14 oktober 2010 i mål C‑243/09, Fuß, REU 2010, s. I‑0000, punkt 39).
För det första framgår det av den hänskjutande domstolens beslut att talan i målet avser upphävande av den tulldeklaration
som är aktuell i det nationella målet, inte upphävande av själva mottagandet av denna deklaration. För det andra framgår det
av handlingarna i målet att DP grup begärde att denna deklaration skulle upphävas efter det att varan som är aktuell i det
nationella målet hade frigjorts av tullförvaltningen.
Den hänskjutande domstolen har, mot denna bakgrund, ställt frågorna för att få klarhet i huruvida de unionsrättsliga tullbestämmelserna
ska tolkas så, att en deklarant – efter det att varan har frigjorts av tullmyndigheterna – kan begära att en domstol ska upphäva
tulldeklarationen för denna vara.
För att besvara de sålunda omformulerade frågorna ska domstolen pröva vad tulldeklarationen har för karaktär och innebörd.
Såsom följer av artikel 59.1 i tullkodexen innefattar unionens tullagstiftning principen om att alla varor som ska hänföras
till ett tullförfarande ska omfattas av en deklaration.
De upplysningar som behövs för tillämpning av tullregelverket fastställs därmed inte utifrån tullmyndigheternas konstateranden,
men utifrån de uppgifter som deklaranten har lämnat.
En tulldeklaration utgör således, såsom följer av artikel 4.17 i tullkodexen, den åtgärd genom vilken en person i föreskriven
form och på föreskrivet sätt uttrycker sin vilja att hänföra varor till ett visst tullförfarande. Följaktligen kan inte denna
deklaration, som till sin natur är en ensidig rättshandling, utgöra ett beslut i den mening som avses i artikel 4.5 i tullkodexen.
Vad gäller skriftliga tulldeklarationer får tullmyndigheterna, enligt artikel 68 i tullkodexen, kontrollera riktigheten av
de uppgifter som deklaranten lämnat.
Såsom anges i sjätte skälet i tullkodexen, har den som syfte att i möjligaste mån begränsa tullformaliteter och tullkontroller.
I enlighet med detta syfte åläggs inte tullmyndigheterna, genom tullkodexen, att systematiskt utföra sådana kontroller. Om
tulldeklarationen inte har kontrollerats ska, enligt artikel 71.2 i tullkodexen, de bestämmelser som gäller för det tullförfarande
till vilket varorna hänförs tillämpas, på grundval av uppgifterna i deklarationen.
Det system som beskrivits ovan, enligt vilket tulldeklarationerna inte kontrolleras systematiskt, förutsätter att deklaranten
lämnar korrekta och fullständiga uppgifter till tullmyndigheterna. I artikel 199.1 första strecksatsen i tillämpningsförordningen
föreskrivs att ingivande till ett tullkontor av en deklaration som är undertecknad av deklaranten eller dennes ombud ska innebära
en förbindelse för deklaranten, enligt gällande bestämmelser, att ansvara för att uppgifterna i deklarationen är korrekta
och fullständiga.
Domstolen finner – i likhet med vad generaladvokaten angav i punkt 29 i sitt förslag till avgörande och tvärtemot vad DP grup
gjorde gällande vid den hänskjutande domstolen – att tullmyndigheterna, när de tar emot en tulldeklaration som är undertecknad
av deklaranten eller dess ombud, enligt artikel 63 i tullkodexen är skyldiga att begränsa sin kontroll. Kontrollen ska enbart
avse huruvida de villkor som anges i artiklarna 62 och 63 i tullkodexen är uppfyllda. När tullmyndigheterna tar emot en tulldeklaration
yttrar den sig således inte om huruvida de uppgifter som deklaranten lämnat, och som denne ansvarar för, är korrekta och fullständiga.
Det framgår av ordalydelsen i artikel 68 i tullkodexen att mottagandet av deklarationen inte utesluter dessa myndigheters
möjlighet att vid ett senare tillfälle, i förekommande fall även efter det att varorna har frigjorts, kontrollera att uppgifterna
är korrekta och fullständiga.
Deklarantens skyldighet att lämna korrekta uppgifter omfattar även bestämningen av vilket undernummer som är korrekt vid varans
tullklassificering (se, analogt, dom av den 23 maj 1989 i mål 378/87, Top Hit Holzvertrieb mot kommissionen, REG 1989, s. 1359,
punkt 26). Deklaranten kan vid tvivel begära en bindande tulltaxeupplysning av tullmyndigheterna på förhand, med stöd av artikel 12
i tullkodexen.
Den ovannämnda skyldigheten åtföljs av principen om att tulldeklarationen inte kan återkallas då den väl har tagits emot.
Undantagen till denna princip är noggrant reglerade genom den unionsrättsliga lagstiftningen på området.
Trots att det i tullkodexen inte föreskrivs någon möjlighet för deklaranten att få den upprättade tulldeklarationen upphävd
kan deklaranten, enligt artikel 66.1 första stycket i tullkodexen, begära av tullmyndigheterna att de ska ogiltigförklara
en redan mottagen deklaration. Begäran kan göras om deklaranten lägger fram bevis för att varorna av misstag deklarerats till
det tullförfarande som motsvarar denna deklaration, eller för att det på grund av särskilda omständigheter inte längre är
berättigat att hänföra varorna till det tullförfarande för vilket de deklarerades.
I artikel 66.2 i tullkodexen föreskrivs att deklarationen inte ska ogiltigförklaras efter det att varorna frigjorts, utom
i vissa fall. Dessa fall definieras i artikel 251 i tillämpningsförordningen.
Det följer av ordalydelsen i artikel 66 att, då deklaranten på eget initiativ ansöker om att få tulldeklarationen ogiltigförklarad,
deklarantens begäran ska riktas till tullmyndigheterna och inte till en domstol.
Efter genomförd prövning är dessa myndigheter således skyldiga att antingen avslå deklarantens begäran genom motiverat beslut
– vilket kan överklagas till domstol – eller besluta att vidta den begärda ogiltigförklaringen (se, analogt, dom av den 20 oktober 2005
i mål C‑468/03, Overland Footwear, REG 2005, s. I‑8937, punkt 50).
Enligt den hänskjutande domstolen är syftet med talan, som DP grup väckt, att undvika att detta företag åläggs eventuella
sanktioner till följd av överträdelsen – vilken avser att ett felaktigt tullnummer angavs för den importerade varan vid upprättandet
av den tulldeklaration som är aktuell i det nationella målet. Vad gäller denna omständighet räcker det att påpeka att ogiltigförklaringen
av deklarationen, enligt artikel 66.3 i tullkodexen, inte påverkar tillämpningen av gällande sanktionsbestämmelser.
Vad gäller de anvisningar som Varhoven administrativen sad gav den hänskjutande domstolen, ska det erinras om att domstolen
har fastställt att unionsrätten utgör hinder för att en nationell domstol som har att döma i ett mål, vilket efter överklagande
har återförvisats till den av en högre domstol, enligt nationell processrätt är bunden av den högre domstolens rättsliga bedömning,
när den med beaktande av den tolkning som begärts av EU-domstolen finner att nämnda bedömning är oförenlig med unionsrätten
(dom av den 5 oktober 2010 i mål C‑173/09, Elchinov, REU 2010, s. I‑0000, punkt 32).
Mot bakgrund av det anförda ska tolkningsfrågorna besvaras enligt följande. De unionsrättsliga tullbestämmelserna ska tolkas
så, att en deklarant inte kan begära att en domstol ska upphäva en av deklaranten upprättad tulldeklaration när denna deklaration
har tagits emot av tullmyndigheterna. Däremot kan deklaranten, enligt de villkor som anges i artikel 66 i tullkodexen, begära
att dessa tullmyndigheter ogiltigförklarar deklarationen – även efter det att tullmyndigheterna har släppt varan fri. Efter
att dessa myndigheter prövat begäran är de skyldiga att antingen avslå deklarantens begäran genom motiverat beslut – vilket
kan överklagas till domstol – eller besluta att vidta den begärda ogiltigförklaringen.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
De unionsrättsliga tullbestämmelserna ska tolkas så, att en deklarant inte kan begära att en domstol ska upphäva en av deklaranten
upprättad tulldeklaration när denna deklaration har tagits emot av tullmyndigheterna. Däremot kan deklaranten, enligt de villkor
som anges i artikel 66 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen,
i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1791/2006 av den 20 november 2006, begära att dessa tullmyndigheter ogiltigförklarar
deklarationen – även efter det att tullmyndigheterna har släppt varan fri. Efter det att dessa myndigheter prövat begäran
är de skyldiga att antingen avslå deklarantens begäran genom motiverat beslut – vilket kan överklagas till domstol – eller
besluta att vidta den begärda ogiltigförklaringen.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: bulgariska.