CELEX: 62007TJ0234
Konkurencija
Karteliai
Nyderlandų alaus rinka
Sprendimas, kuriuo konstatuotas vienas tęstinis EB 81 straipsnio pažeidimas
Ieškovės dalyvavimas darant konstatuotą pažeidimą
Įrodymų nepakankamumas
Motyvavimo stoka

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovė
Koninklijke Grolsch NV
– tai alaus gamybos sektoriuje veikianti bendrovė, kurį ji parduoda su savo prekių ženklu.

Grolsch
grupė yra viena iš keturių pagrindinių Nyderlandų alaus rinkoje veikiančių subjektų. Kitos trys pagrindinės alaus daryklos
šioje rinkoje – tai
Heineken
grupė (toliau –
Heineken
), kurios valdymas pavestas bendrovei
Heineken NV
, o gamyba – dukterinei bendrovei
Heineken Nederland BV
,
InBev
grupė (toliau –
InBev
), iki 2004 m. žinoma
Interbrew
pavadinimu, kurios valdymas pavestas bendrovei
InBev NV
, o gamyba – dukterinei bendrovei
InBev Nederland NV
, ir bendrovė
Bavaria NV
.

Grolsch
grupė ir kitos trys pagrindinės šios rinkos alaus daryklos savo alų galutiniams klientams parduoda, be kita ko, pasitelkdamos
du platinimo kanalus. Reikia skirti „horeca“ sektorių, t. y. viešbučius, restoranus ir kavines (toliau – viešbučių ir restoranų
sektorius), kuriuose alus vartojamas vietoje, ir „food“ sektorių, kuris apima prekybos centrus bei vyno ir alkoholinių gėrimų
parduotuves, kur pirktas alus skirtas privačiai vartoti namuose. Antrasis sektorius taip pat apima su privačiu prekių ženklu
parduodamą alų. Iš keturių suinteresuotų alaus daryklų šiame segmente veikia tik
InBev
ir
Bavaria
.
Šios keturios alaus daryklos yra
Centraal Brouwerij Kantoor
(toliau – CBK) narės. Tai yra federacijos forma veikianti organizacija, kuri pagal savo įstatus atstovauja savo narių interesams
ir kurią sudaro visuotinis susirinkimas ir įvairios komisijos, kaip antai komisija, kuriai pavesti viešbučių ir restoranų
sektoriaus klausimai, bei finansų komisija, dabar tapusi direktorių komitetu. CBK vykstantiems susirinkimams jos sekretoriatas
parengia pakvietimus ir oficialius nuosekliai numeruojamus protokolus ir išsiunčia juos susirinkime dalyvaujantiems organizacijos
nariams.

Administracinė procedūra
2000 m. sausio 28 d. ir 2000 m. vasario 3 d., 25 ir 29 dienos raštais
InBev
padarė kelis penkių jos direktorių pareiškimais papildytus pareiškimus (toliau visi kartu – „
InBev
pareiškimas“) dėl konkurenciją ribojančių veiksmų Nyderlandų alaus rinkoje.
InBev
pareiškimas buvo padarytas vykstant 1999 m. pradėtam Europos Bendrijų Komisijos tyrimui dėl kartelinių veiksmų ir galimo piktnaudžiavimo
dominuojančia padėtimi Belgijos alaus rinkoje. Kartu su šiuo pareiškimu
InBev
pateikė prašymą neskirti ar sumažinti baudą pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais
(OL C 207, 1996, p. 4).
Gavusi
InBev
pareiškimą 2000 m. kovo 17 d. Komisija priėmė sprendimą dėl patikrinimų, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento
Nr. 17/62, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties [81] ir [82] straipsnius (OL L 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), paskutinį kartą iš dalies pakeisto 1999 m. birželio 10 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1216/1999
(OL L 148, p. 5), 14 straipsnio 3 dalimi.
Pagal pirmąsias dvi šio sprendimo konstatuojamąsias dalis:
„
Koninklijke Grolsch NV
– tai alaus gamybos įmonė.
Komisija turi informacijos, kad
Koninklijke Grolsch NV
, įmonės, kurias ji tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuoja, įskaitant
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
, ir jos pagrindiniai konkurentai dalyvauja ar dalyvavo susitarimuose ir (arba) imantis suderintų veiksmų ir (arba) prisideda
arba prisidėjo [CBK] priimant sprendimus dėl kainų nustatymo, rinkų pasidalijimo ir (arba) pasikeitimo informacija Nyderlandų
alaus rinkoje – tiek mažmeninės prekybos, tiek viešbučių ir restoranų [sektoriuose] <...>.“
Šio sprendimo 1 straipsnyje nustatyta:
„
Koninklijke Grolsch NV
ir tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamos įmonės, įskaitant
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
, privalo leisti atlikti patikrinimus dėl preziumuojamų susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų, kurių tikslas ir poveikis
yra apriboti konkurenciją tarp alaus gamybos įmonių Nyderlanduose. Susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų dalyką sudarė kainų
suderinimas, rinkų pasidalijimas ir (arba) pasikeitimas informacija Nyderlandų alaus rinkoje – tiek mažmeninės prekybos, tiek
viešbučių ir restoranų [sektoriuose] <…>. Šis elgesys taip pat galėjo pasireikšti [CBK], įmonių asociacijos, kurios narė yra
Grolsch
, sprendimų forma.“
Pagal sprendimo dėl patikrinimo 3 straipsnio pirmą pastraipą:
„Šis sprendimas skirtas:
Koninklijke Grolsch NV
Brouwerijstraat 1
7523 XC Enschedė
Nydelandai
ir tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamoms įmonėms, įskaitant:
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
Brouwerijstraat 1
7523 XC Enschedė
Nyderlandai.“
Anot Komisijos, 2000 m. kovo 22 ir 23 d. patikrinimai buvo atlikti
Koninklijke Grolsch NV
, kitose trijose suinteresuotose Nyderlandų alaus daryklose ir CBK patalpose.
Be to, Komisija pateikė „Grolsch“ kelis prašymus pateikti informacijos.
2005 m. rugpjūčio 30 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo išsiųstas ieškovei 2005 m. rugpjūčio 31 d. 2005 m.
lapkričio 25 d. raštu ieškovė pateikė savo rašytines pastabas dėl šio pranešimo. Nė viena suinteresuotoji šalis neprašė surengti
posėdžio.
2007 m. balandžio 18 d. Komisija priėmė sprendimą dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla Nr. COMP/B/37.766 – Nyderlandų
alaus rinka; toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį ieškovei pranešta 2007 m. balandžio 24 d. raštu.

Ginčijamas sprendimas
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatyta, kad „
Grolsch
:
Koninklijke Grolsch NV
“ ir kitos suinteresuotos bendrovės nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. dalyvavo darant vieną tęstinį EB 81 straipsnio
1 dalies pažeidimą, kurį sudarė susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje.
Pažeidimą sudarė, pirma, alaus kainų ir alaus kainų padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame
sektoriuose, įskaitant su privačiu prekių ženklu parduodamą alų, antra, nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir
restoranų sektoriuje siūlomų prekybos sąlygų, kaip antai įsikūrimo paskolos, Nyderlanduose koordinavimas ir, trečia, nereguliarus
klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame sektoriuose (ginčijamo sprendimo 1 straipsnis
ir 257 bei 258 konstatuojamosios dalys).
Remiantis ginčijamu sprendimu, alaus daryklų antikonkurenciniai veiksmai buvo atliekami per daugiašalius neoficialius susitikimus,
kuriuose reguliariai dalyvavo keturi pagrindiniai Nyderlandų alaus rinkos subjektai, ir per papildomus dvišalius įvairių šių
alaus daryklų susitikimus. Pagal ginčijamą sprendimą šie susitikimai vyko slapta, tyčia, jų dalyviams suvokiant, kad atliekami
draudžiami veiksmai (ginčijamo sprendimo 257–260 konstatuojamosios dalys).
Pavyzdžiui, pirmiausia nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. vyko nemažai daugiašalių susitikimų, vadinamų
„Catherijne pasitarimais“ arba „einamųjų reikalų komitetu“. Ginčijamame sprendime nustatyta, kad šie susitikimai, per kuriuos
didžiausias dėmesys skirtas viešbučių ir restoranų sektoriui, tačiau kurie galėjo būti susiję ir su privačiu sektoriumi, buvo
iš esmės skirti kainoms ir alaus kainų padidinimui koordinuoti, nuolaidų dydžio ribojimui aptarti ir klientams pasidalyti,
taip pat veiksmams dėl tam tikrų kitų prekybos sąlygų suderinti. Per šiuos susitikimus buvo aptariamos ir su privačiu prekių
ženklu parduodamo alaus kainos (ginčijamo sprendimo 85, 90, 98, 115–127 ir 247–252 konstatuojamosios dalys).
Antra, kiek tai susiję su dvišaliais alaus daryklų kontaktais, ginčijamame sprendime pažymima, kad
InBev
ir
Bavaria
buvo susitikusios 1997 m. gegužės 12 d. ir aptarė su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus kainų padidinimą (ginčijamo
sprendimo 104 konstatuojamoji dalis). Be to, anot Komisijos,
Heineken
ir
Bavaria
buvo susitikusios 1998 m., siekdamos aptarti apribojimus, susijusius su pardavimo taškais viešbučių ir restoranų sektoriuje
(ginčijamo sprendimo 189 konstatuojamoji dalis). Komisija pažymi, kad 1999 m. liepos mėnesį dvišalių kontaktų buvo tarp
Heineken
ir „Grolsch“ dėl kompensacijų klientams privačiame sektoriuje, kurie taiko laikinas kainų nuolaidas (ginčijamo sprendimo
212 ir 213 konstatuojamosios dalys).
Galiausiai, remiantis ginčijamu sprendimu, 1997 m. tarp
InBev
ir
Bavaria
buvo dvišalių kontaktų ir keitimosi informacija, skirtų bendroms diskusijoms apie alaus kainas bei diskusijoms daugiausia
apie privačius prekių ženklus. Dvišaliai kontaktai pasikeitimo informacija forma, skirti privatiems prekių ženklams, 1998 m.
birželio ir liepos mėnesiais taip pat buvo užmegzti su Belgijos alaus daryklomis. Komisija patikslino, kad šie pokalbiai vyko
dalyvaujant
Heineken
ir „Grolsch“ (ginčijamo sprendimo 105, 222–229 ir 232–236 konstatuojamosios dalys).
Šių veiksmų konstatavimas didele dalimi pagrįstas
InBev
pareiškime pateiktomis nuorodomis (ginčijamo sprendimo 40–62 konstatuojamosios dalys).
Be to, ginčijamame sprendime Komisija pažymi, kad
InBev
pareiškimą patvirtina nemažai
Grolsch
grupės ir kitų trijų Nyderlandų alaus daryklų vidaus dokumentų, susitikimų užrašai, išlaidų pažymos ir dienotvarkių kopijos,
gautų atlikus patikrinimus ir išsiuntus prašymus pateikti informacijos (ginčijamo sprendimo 63–255 konstatuojamosios dalys).
Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:
„1 straipsnis
Laikotarpiu nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. toliau nurodytos įmonės dalyvavo darant vieną tęstinį [EB]
81 straipsnio pažeidimą, kurį sudarė susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje,
visų pirma: i) alaus kainų ir alaus kainų padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų sektoriuje bei privačiame
sektoriuje, įskaitant su privačiu prekių ženklu parduodamą alų; ii) nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir restoranų
[sektoriuje] siūlomų prekybos sąlygų Nyderlanduose koordinavimas; ir iii) nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas
Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame [sektoriuose]:
InBev
:
InBev NV
ir
InBev Nederland NV
Heineken
:
Heineken NV
ir
Heineken Nederland BV
Grolsch
:
Koninklijke Grolsch NV
Bavaria
:
Bavaria NV
.
2 straipsnis
1 straipsnyje paminėtos įmonės turi nedelsdamos nutraukti tame straipsnyje nurodytus pažeidimus, jeigu to dar nepadarė.
Jos susilaiko nuo bet kokių 1 straipsnyje nurodytų veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, turinčių identišką
ar panašų tikslą ar poveikį.
3 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus skiriamos tokios baudos:
a)       solidariai
Heineken NV
ir
Heineken Nederland BV
– 219 275 000 eurų;
b)
Koninklijke Grolsch NV
– 31 658 000 eurų;
c)
Bavaria NV
– 22 850 000 eurų.
<...>
4 straipsnis
Šis sprendimas skirtas bendrovėms:
InBev NV
, Brouwerijplein 1, B 3000 Levenas, Belgija
InBev Nederland NV
, Ceresstraat 1, 4811 CA Breda, Nyderlandai
Heineken NV
, Vijzelstraat 72, 1017 HL Amsterdamas, Nyderlandai
Heineken Nederland BV
, Burgemeester Smeetsweg 1, 2382 PH Zutervaudė, Nyderlandai
Koninklijke Grolsch NV
, Brouwerslaan 1, 7548 XA Enschedė, Nyderlandai
Bavaria NV
, De Slater 1, 5737 RV Lishautas, Nyderlandai.
<...>“

Procesas ir šalių reikalavimai
Ši byla pradėta ieškovės ieškiniu, kurį Teismo kanceliarija gavo 2007 m. liepos 4 d.
2010 m. vasario 10 d. Sprendimu Bendrasis Teismas, taikydamas Procedūros reglamento 14 straipsnio 1 dalį ir 51 straipsnio
1 dalį, perdavė bylą šeštajai išplėstinei kolegijai.
Taikydamas proceso organizavimo priemones, 2010 m. vasario 12 d. Bendrasis Teismas pateikė šalims rašytinius klausimus, į
kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą.
Per 2010 m. kovo 24 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo užduotus klausimus.
Kadangi teisėjas pranešėjas negalėjo vykdyti savo pareigų po žodinės proceso dalies pabaigos, byla buvo paskirta naujam teisėjui
pranešėjui ir, remiantis Procedūros reglamento 32 straipsnio 1 dalimi, pasitarimuose dėl šio sprendimo dalyvavo trys jį pasirašiusieji
teisėjai.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–         panaikinti visą ar dalį ginčijamo sprendimo, bent kiek jis yra jai skirtas,
–        nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti šiuo sprendimu jai skirtos baudos dydį,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
Grįsdama savo ieškinį, ieškovė iš esmės pateikia šešis ieškinio pagrindus, susijusius, pirma, su pažeidimais per administracinę
procedūrą, antra, su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie tiesioginį ieškovės dalyvavimą darant konstatuotą pažeidimą,
trečia, su nepakankamais inkriminuojamo neteisėto elgesio įrodymais, ketvirta, su klaidingu šio elgesio kvalifikavimu kaip
dalyvavimo visuose susitarimuose ir (arba) suderintuose veiksmuose, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, penkta,
su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą nebuvimu ir, šešta, su baudos dydžio neadekvatumu.
Pirmiausia reikia išnagrinėti penktąjį ieškinio pagrindą, susijusį su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną
tęstinį pažeidimą nebuvimu.

Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą nebuvimu
Ieškovė neigia, kad tiesiogiai dalyvavo darant konstatuotą pažeidimą. Jos teigimu, J. T, jos valdybos pirmininkas nuo 1997 m.,
atstovavo jai tik 1999 m. sausio 8 d. finansų komisijos susitikime. Kiti ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje įvardyti
„
Grolsch
direktoriai“, dalyvavę visuose kituose susitikimuose, – tai jos dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
darbuotojai.
Dėl ieškinio pagrindo priimtinumo
–       Šalių argumentai
Komisija ginčija šio ieškinio pagrindo priimtinumą, nes Komisija nekėlė klausimo dėl savo dalyvavimo darant pažeidimą nei
atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, nei 2001 m. gruodžio 21 d. atsakyme į prašymą pateikti informacijos. Priešingai, ieškovė
buvo pateikusi duomenų, leidžiančių suprasti, kad ji buvo ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nurodytų inkriminuojamų
susitikimų dalyvių darbdavė.
Kadangi ieškovė niekuomet nebuvo aiškiai suformulavusi šio ieškinio pagrindo per administracinę procedūrą, anot Komisijos,
ji nebegali jo pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme. Jeigu per administracinę procedūrą įmonė aiškiai pripažino pranešime
apie kaltinimus Komisijos inkriminuojamų faktinių aplinkybių teisingumą, ji iš principo nebeturi teisės jų ginčyti Bendrajame
Teisme.
Ieškovė pripažįsta nepateikusi šio ieškinio pagrindo per administracinę stadiją, tačiau pastebi neigusi, kad padarė pažeidimą
atsakyme į pranešimą apie kaltinimus. Galiausiai ji mano, kad gali pirmą kartą pateikti šį procedūrinį ieškinio pagrindą Bendrajame
Teisme.
Anot ieškovės, įmonė iš principo nebegali ginčyti Bendrajame Teisme jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių, tik jeigu tiesiogiai
pripažino jas per administracinę procedūrą. Tačiau ji nebuvo pripažinusi, kad padarė inkriminuojamą pažeidimą, ir juo labiau
nebuvo to padariusi tiesiogiai.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalaujama, kad pranešimo apie kaltinimus adresatas ginčytų įvairias
faktines ir teisines aplinkybes per administracinę procedūrą tam, kad galėtų tai daryti vėliau per teismo procesą.
Nors tai, kad įmonė tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes per Komisijos vykdomą administracinę
procedūrą, gali būti papildomas įrodymas vertinant ieškinio pagrįstumą, toks pripažinimas negali riboti teisės pareikšti ieškinį
Bendrajame Teisme, kurią fizinis ar juridinis asmuo turi pagal sutartį, įgyvendinimo.
Komisijos argumentas, kad ieškovė neturi teisės Bendrajame Teisme ginčyti jos dalyvavimo inkriminuotame kartelyje konstatavimo,
nes to nebuvo aiškiomis ir tiksliomis formuluotėmis padariusi per administracinę procedūrą, iš esmės reiškia ieškovės prieigos
prie teisingumo ir, konkrečiai kalbant, jos teisės į tai, kad byla būtų išnagrinėta teisme, ribojimą.
Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų bendriesiems teisėtumo ir teisės į
gynybą užtikrinimo principams. Be to, reikia pažymėti, kad teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir į nešališką teismą garantuota
2009 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje (OL C 364, p. 1).
Tai reiškia, kad šis ieškinio pagrindas priimtinas.
Dėl ieškinio pagrindo pagrįstumo
–       Šalių argumentai
Ieškovė mano, jog dėl to, kad jai buvo atstovaujama tik 1999 m. sausio 8 d. finansų komisijos susitikime, dalyvaujant J. T.,
Komisija neturėjo teisė konstatuoti jos dalyvavimo darant konstatuotą pažeidimą, o prireikus tik pritaikyti atsakomybę už
dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
, kurios darbuotojai dalyvavo visuose kituose neteisėtuose susitikimuose, padarytą pažeidimą.
Be to, anot jos, Komisija negalėjo nežinoti apie šios dukterinės bendrovės buvimą, nes sprendimas dėl patikrinimo buvo skirtas
ir jai.
Komisija iš esmės mano turėjusi pakankamai priežasčių preziumuoti, kad antikonkurencinių susitikimų dalyviai dirba ieškovei
ir kad dėl to ji dalyvavo darant pažeidimą.
Komisija taip pat pastebi, kad atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovė buvo pateikusi duomenų, leidžiančių suprasti,
kad ji buvo „
Grolsch
direktorių“, kurie ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyti kaip inkriminuojamų susitikimų dalyviai, darbdavė.
–       Bendrojo Teismo vertinimas
Ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„
Grolsch
direktoriai, reikšmingi pateikiant įrodymus šioje byloje, – tai:
–        [P. P. S.] (valdybos pirmininkas 1987–1996 m.),
–        [J. T.] (komercijos direktorius 1990–1996 m., generalinis direktorius 1996–1997 m., valdybos pirmininkas nuo 1997 m.),
–        [R. S.] (už Nyderlandų viešbučių ir restoranų sektorių atsakingas direktorius 1992–1995 m., Nyderlandų komercijos direktorius
1996–1999 m.),
–        [H. O. B.] (už viešbučių ir restoranų sektorių atsakingas direktorius 1996–2000 m.),
–        [P. M.] (privataus sektoriaus pardavimo direktorius iki 1999 m., komercijos direktorius nuo 1999 m.),
–        [K. H.] (privataus sektoriaus pardavimo direktorius nuo 2000 m., prieš tai –
Market Research Manager
),
–        [L. S.] (gamybos direktorius iki 1996 m., technologijos kontrolės ir paslaugų direktorius nuo 1996 m.).“
Komisija neginčija ieškovės teiginio, kad, išskyrus J. T., jos valdybos pirmininką nuo 1997 m., nė vienas iš ginčijamo sprendimo
19 konstatuojamojoje dalyje kaip „
Grolsch
direktoriai, reikšmingi pateikiant įrodymus šioje byloje“, dėl kurių dalyvavimo inkriminuojamuosiuose susitikimuose ji kaltinama,
apibūdintų asmenų nebuvo ieškovės darbuotojai. Komisija taip pat neneigia, kad šie direktoriai buvo ieškovės dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
direktoriai, kaip tai patvirtina šių asmenų darbo sutartys ir kiti prie ieškovės atsakymų į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus
pridėti dokumentai.
Be to, savo pastabose ir atsakymuose į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus Komisija teigė, kad nuspręsdama, jog ginčijamo
sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje kaip „
Grolsch
direktoriai“ apibrėžti asmenys vykdo savo funkcijas pas ieškovę, ji iš esmės rėmėsi 2001 m. gruodžio 21 d. ieškovės atsakymu
į prašymą pateikti informacijos, kuris jai buvo išsiųstas 2001 m. spalio 10 d.
Vis dėlto iš šio atsakymo išplaukia, viena vertus, kad nuo 1996 m. sausio iki 1999 m. lapkričio mėnesio R. S. buvo
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
Nyderlandų komercijos direktorius ir kad šiuo metu jis yra
Grolsch International BV
direktorius, ir, kita vertus, kad P. M. „nuo 1999 m. lapkričio mėnesio užima
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
komercijos direktoriaus pareigas [ir kad] prieš tai [jis] buvo atsakingas už privatų sektorių (mažmeninė prekyba, ne viešbučių
ir restoranų sektorius), būdamas privataus sektoriaus pardavimo vadovu“.
Be to, savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 47 punkte ieškovė buvo nurodžiusi, kad „vardų kodų sąrašą [J. T.] naudojo
ne kaip
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
komercijos direktorius, o kaip
Grolsch NV
valdybos pirmininkas (pareigos, kurias jis užėmė 1997–2004 m.) [ir kad] šiuo sąrašu nesinaudoji kiti asmenys nei bendrovėje
Grolsch NV
, nei bendrovėje
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
(kur dirbo plenariniuose susitikimuose dalyvavę asmenys)“.
Galiausiai per Komisijos patikrinimą 2000 m. kovo 23 d. padarytame J. T. (
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
generalinis direktorius 1996–1997 m. ir ieškovės valdybos pirmininkas nuo 1997 m.) pareiškime, kuris nurodytas kaip įrodymas
ginčijamo sprendimo 249 ir 308 konstatuojamosiose dalyse, sakoma, kad pareiškimą pasirašęs asmuo užima „
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
generalinio direktoriaus“ pareigas.
Teisinga, kad iš ginčijamo sprendimo išplaukia, jog 1996 m. spalio 21 d. kartu su
Interbrew Nederland
generaliniu direktoriumi J. T. dalyvavo dvišaliame susitikime dėl privataus prekių ženklo (ginčijamo sprendimo 250 konstatuojamoji
dalis). Vis dėlto reikia pastebėti, kad tuo metu šis asmuo dar buvo ieškovės dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
darbuotojas ir todėl dar nedirbo ieškovei, kaip tai matyti iš ieškovės atsakymų į rašytinius Bendrojo Teismo klausimus ir
1997 m. rugsėjo 2 d. darbo sutarties, kurią ji buvo sudariusi su J. T. ir kuri buvo pateikta Bendrajam Teismui.
Be to, nors ginčijamame sprendime sakoma, jog 1999 m. lapkričio 10 d. J. T. dalyvavo susitikime su
Heineken
atstovais dėl bendros Europos ir (arba) pasaulio alaus rinkos raidos (ginčijamo sprendimo 405 ir 412 konstatuojamosios dalys),
pažymėtina, kad šis susitikimas vyko po 1999 m. lapkričio 3 d., t. y. dienos, kurią Komisija pripažino kaip pažeidimo laikotarpio
pabaigą.
Remiantis ginčijamu sprendimu, per CBK finansų komisijos posėdžius J. T. visuomet turėjo dokumentą, skirtą atkreipti
Interbrew
ir
Bavaria
dėmesį į su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus kainų nustatymą (ginčijamo sprendimo 249 ir 308 konstatuojamosios dalys).
Tačiau iš ginčijamo sprendimo nėra matyti, kad šis asmuo būtų dalyvavęs kituose susitikimuose, išskyrus 1999 m. sausio 8 d.
susitikimą, per kurį, remiantis jo užrašais kvietime į šį susitikimą, buvo kalbama apie alaus kainas (ginčijamo sprendimo
193 konstatuojamoji dalis).
Ginčijamame sprendime apsiribojama trimis įrodymais, galinčiais patvirtinti ieškovės dalyvavimą atliekant inkriminuojamus
veiksmus:
InBev
pareiškimu, J. T. užrašais kvietime į minėtą 1999 m. sausio 8 d. susitikimą (ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamoji dalis)
ir bendrovėje
Heineken
rastais dokumentais, kuriuose minimi maždaug 1999 m. liepos 5 d. turėti telefoniniai J. T. kontaktai su
Heineken
vadovais dėl vieno parduotuvių tinklo taikomų nuolaidų (ginčijamo sprendimo 473 išnaša).
Pirmiausia savo pareiškime, kuris yra vienintelis įrodymas, susijęs su visomis konstatuoto pažeidimo sudedamosiomis,
InBev
bendrais žodžiais kalba apie
Grolsch
grupės dalyvavimą ir konkrečiai nemini individualaus ieškovės –
Koninklijke Grolsch
– dalyvavimo. Visi
Grolsch
grupei priklausantys asmenys, kurių vardai paminėti
InBev
pareiškime, išskyrus J. T., yra jos dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
darbuotojai
.
J. T. vardas savo ruožtu figūruoja tik prie
InBev
pareiškimo pridėtame CBK finansų komisijos susitikimų datų ir pagrindinėms Nyderlandų alaus darykloms šiuose susitikimuose
atstovavusių asmenų sąraše. Iš šio sąrašo matyti, kad per inkriminuojamą laikotarpį J. T. dalyvavo keturiuose finansų komisijos
susitikimuose. Tačiau 1999 m. sausio 8 d. susitikimas yra vienintelis sąraše, kuris paminėtas ginčijamame sprendime. Be to,
iš
InBev
pareiškimo išplaukia, kad šio susitikimo dalyvių vardai „niet bekenk“ (nežinomi).
Antra, minėti J. T. užrašai, kaip jie cituojami ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamojoje dalyje, yra tokie:
„– pardavimas 98 m.
–        alaus kaina →
–        „pinolės“ tipo dėžės          |       akcijos / II kat.
–        dėžės                            |       apačia
|      statinė
|      NMA.“
Anot Komisijos, šie užrašai parodo, kad pokalbiai apie alaus kainą buvo sukoncentruoti į keturis klausimus, kuriuos sudarė:
pirma, pardavimo skatinimo akcijos privačiame rinkos sektoriuje, antra, pigesnio ir su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus
kaina, trečia, alaus kaina statinėmis, Nyderlandų alaus rinkoje viešbučių ir restoranų sektoriuje naudojamais dideliais konteineriais
ir, ketvirta, Nyderlandų konkurencijos tarnyba NMA (ginčijamo sprendimo 194 konstatuojamoji dalis).
Trečia, iš bendrovėje
Heineken
rastų dokumentų, kuriuose kalbama apie maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusius J. T. telefoninius kontaktus su
Heineken
vadovybe, Komisija padarė išvadą, kad
Heineken
buvo tiesiogiai susisiekusi su
Grolsch
grupe kainų sumažinimo klausimu ir tai buvo padaryta likus pusantro mėnesio iki faktinio laikinų kainų nuolaidų taikymo parduotuvių
tinkle, kuriam
Grolsch
grupė atsisakė suteikti kompensaciją (ginčijamo sprendimo 213 konstatuojamoji dalis).
Reikia konstatuoti, kad J. T. užrašai kvietime į 1999 m. sausio 8 d. susitikimą ir bendrovėje
Heineken
rasti dokumentai su nuoroda į du maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusius J. T. telefoninius kontaktus su
Heineken
vadovybe – tai vieninteliai įrodymų elementai, konkrečiai susiję su galimu ieškovės asmeniniu dalyvavimu darant ginčijamo
sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą vieną tęstinį pažeidimą laikotarpiu nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.
Pirmiausia pažymėtina, kad šiuose dokumentuose nėra jokių duomenų apie ieškovės prisidėjimą prie antros ir trečios šio pažeidimo
sudedamųjų, t. y. „nereguliarus kitų [nei kainos] atskiriems klientams viešbučių ir restoranų [sektoriuje] siūlomų prekybos
sąlygų Nyderlanduose koordinavimas“ ir „nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų
bei privačiame [sektoriuose]“.
Antra, kalbant apie pirmąją konstatuoto vieno tęstinio pažeidimo sudedamąją, t. y. „alaus kainų ir alaus kainų padidinimo
koordinavimą Nyderlanduose viešbučių ir restoranų bei privačiame [sektoriuose]“, pasakytina, kad J. T. užrašai dėl 1999 m.
sausio 8 d. susitikimo – tai vienintelis ginčijamame sprendime paminėtas elementas, susijęs su ieškovės dalyvavimu koordinuojant
kainas ir kainų padidinimą su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus segmente, kuris priklauso vien privačiam sektoriui.
Be to, du maždaug 1999 m. liepos 5 d. įvykę telefoniniai kontaktai tarp
Heineken
ir J. T. negali būti laikomi susijusiais su šiuo privataus sektoriaus segmentu, nes nei
Heineken
, nei
Grolsch
grupė negamina su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus (ginčijamo sprendimo 7 ir 18 konstatuojamosios dalys).
Atkreiptinas dėmesys, kad, kaip matyti iš aprašytų šio teisinio ginčo aplinkybių, visi konstatuoti susitarimai ir (arba) suderinti
veiksmai, kaip jie suprantami pagal EB 81 straipsnį, kurie buvo taip kvalifikuoti ginčijamo sprendimo 337 konstatuojamojoje
dalyje, grindžiami kompleksine suderintų veiksmų sistema, kurią sukūrė suinteresuotos alaus daryklos ir kuri dėl to reikalavo
reguliarių kontaktų per ilgą laikotarpį (šiuo klausimu žr. 2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo
T‑Mobile Netherlands ir kt.
, C‑8/08, Rink. p. I‑4529, 60 punktą).
Šiomis sąlygomis neatrodo, kad J. T. savaime gali patvirtinti ieškovės dalyvavimo atliekant ginčijamame sprendime konstatuotus
tęstinius keturių alaus daryklų veiksmus šiame Nyderlandų alaus rinkos segmente.
Turint omenyje tokį izoliuotą ieškovės dalyvavimo derinant veiksmus su kitomis trimis suinteresuotomis alaus daryklomis požymį,
negalima laikyti įrodytu faktą, kad ieškovė dalyvavo koordinuojant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą tęstinį alaus
kainų ir kainų padidinimą Nyderlanduose, kalbant apie su privačiu prekių ženklu parduodamo alaus segmentą privačiame alaus
sektoriuje Nyderlanduose.
Trečia, dėl to, kad ieškovė nedalyvavo visuose ginčijamame sprendime nurodytuose alaus daryklų susitikimuose, išskyrus 1999 m.
sausio 8 d. susitikimą, taip pat neįrodyta, kad ieškovė būtų dalyvavusi kartu su kitomis suinteresuotomis alaus daryklomis
daugiašaliai koordinuojant kainas ir kainų padidinimą Nyderlanduose tiek viešbučių ir restoranų sektoriuje, tiek alaus, kuris
privačiame sektoriuje nėra parduodamas su privačiu prekių ženklu, segmente.
Atsižvelgiant į dvišalį maždaug 1999 m. liepos 5 d. vykusių
Heineken
ir J. T. kontaktų pobūdį, su 1999 m. sausio 8 d. susitikimu susiję J. T. užrašai savaime negali įrodyti ieškovės dalyvavimo
tęstiniu būdu daugiašaliai koordinuojant kainas tarp keturių alaus daryklų, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas.
Šiomis sąlygomis su 1999 m. sausio 8 d. susitikimu susijusių J. T. užrašų ir dviejų maždaug 1999 m. liepos 5 d. įvykusių šio
asmens telefoninių kontaktų su
Heineken
vadovybe nepakanka ieškovės dalyvavimui darant vieną tęstinį pažeidimą, kurį konstatavo Komisija, įrodyti.
Iš išdėstytų argumentų išplaukia, kad ginčijamo sprendimo 399 konstatuojamojoje dalyje Komisija klaidingai nusprendė, jog
„šio sprendimo 4 [punkte] aprašyti įrodymai parodo, kad [ieškovė]
Koninklijke Grolsch NV
tiesiogiai dalyvavo kartelyje nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.“
Šiomis aplinkybėmis reikia pritarti ieškinio pagrindui, susijusiam su ieškovės tiesioginio dalyvavimo darant vieną tęstinį
pažeidimą nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d., kaip tai konstatuotą ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje, nebuvimu.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie tiesioginį ieškovės dalyvavimą darant
konstatuotą pažeidimą
Šalių argumentai
Ieškovė kaltina Komisiją, kad teiginiais dėl tariamo tiesioginio dalyvavimo darant ginčijamame sprendime konstatuotą pažeidimą
ji pažeidė savo pareigą motyvuoti.
Savo 2010 m. vasario 27 d. rašytiniuose atsakymuose į Bendrojo Teismo klausimus Komisija pažymėjo, kad nebuvo atskirti juridiniai
asmenys
Koninklijke Grolsch
ir (100 % jai priklausanti) jos dukterinė bendrovė
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
ir kad kartelio susitikimo dalyviai veikė kaip už privatų sektorių atsakingas komercijos direktorius ir kaip įmonės
Grolsch
, kurią kontroliuoja juridinis asmuo
Koninklijke Grolsch
, generalinis direktorius ir pan.
Per teismo posėdį Komisija pridūrė, kad šios dvi bendrovės sudaro ekonominį vienetą ir kad šis ekonominis vienetas dalyvavo
darant pažeidimą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto
pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji
asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas pateikti
motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, pateiktų motyvų pobūdį ir šio
akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus (žr. 1998 m.
balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kyla konstatuoto
pažeidimo inkriminavimo problemų, jis turi būti pakankamai motyvuotas kiekvieno adresato atžvilgiu, visų pirma tų, kurie,
remiantis šiuo sprendimu, turi atsakyti už šį pažeidimą.
Pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės, kuri pripažįstama atsakinga už savo dukterinės bendrovės veiksmus, atžvilgiu tokiame
sprendime turi būti detaliai išdėstytos priežastys, galinčios pateisinti šios bendrovės atsakomybės už pažeidimą pripažinimą
(šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
SCA Holding prieš Komisiją
, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 78–80 punktus).
Pateikdama šį ieškinio pagrindą ieškovė iš esmės kaltina Komisiją, kad neišdėstė faktinių ir teisinių aplinkybių atsakomybės
pripažinimui pagrįsti, iš tikrųjų pripažinus jos atsakomybę už dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
dalyvavimą kartelyje, kuris išplaukia iš šios bendrovės darbuotojų dalyvavimo ginčijamuose susitikimuose.
Teisinga, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiai
bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia
dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius,
organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 58 punktas).
Tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir todėl sudaro
vieną įmonę. Pavyzdžiui, aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama
pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai bendrovei, nekeliant
reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
59 punktas).
Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % jos Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios
dukterinės bendrovės akcijų, viena vertus, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui
ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės
bendrovės elgesiui (minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
60 punktas).
Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas
tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti,
kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė,
kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių parodyti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi
savarankiškai (minėto Sprendimo
Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją
61 punktas).
Vis dėlto nagrinėjamu atveju konstatuotina, kad ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje paminėjusi
Grolsch
grupę tarp keturių nagrinėjamame kartelyje dalyvavusių alaus daryklų, 18 konstatuojamojoje dalyje Komisija sutapatina ieškovę
ir
Grolsch
grupę, kuriai priklauso ieškovės dukterinė bendrovė
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
.
Toliau ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje vardydama šių alaus daryklų susitikimuose dalyvavusių
Grolsch
direktorių vardus, nenurodydama, ar jie priklauso ieškovei, ar jos dukterinei bendrovei
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
, Komisija sutapatino visus suinteresuotus asmenis su ieškovės direktoriais, nors per nustatytą pažeidimo laikotarpį visi
jie, išskyrus J. T., buvo dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij
darbuotojai.
Vis dėlto sutapatinusi ieškovę ir
Grolsch
grupę Komisija nepateikė priežasčių, dėl kurių pripažino ieškovę atsakinga už jos dukterinės bendrovės
Groslche Bierbrouwerij Nederland
dalyvavimą kartelyje, kurį tariamai parodo šios bendrovės darbuotojų dalyvavimas ginčijamuose susitikimuose, kaip to reikalaujama
pagal minėtą teismų praktiką.
Ieškovės atsakomybę už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą pažeidimą Komisija apibrėžia taip:
„8.2. Atsakomybė šioje byloje
<...>
8.2.2.
Grolsch
399)  Šio sprendimo 4 [punkte] paminėti įrodymai parodo, kad
Koninklijke Grolsch NV
tiesiogiai dalyvavo kartelyje nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d.“
Pavyzdžiui, ginčijamame sprendime nieko nesakoma apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ieškovės ir jos dukterinės
bendrovės ryšius, o jį pagrindžiant pastarosios pavadinimas niekur neminimas.
Taigi Komisija neišdėstė priežasčių, kurios remiantis jos pačios ginčijamo sprendimo 397 konstatuojamojoje dalyje nustatytu
principu paskatino ją „nustatyti juridinį asmenį, pažeidimo padarymo momentu atsakingą už įmonės valdymą, kad būtų galima
pripažinti šio juridinio asmens atsakomybę“ arba prireikus suteikti šiam asmeniui galimybę paneigti nuginčijamą prezumpciją
dėl faktinės patronuojančios bendrovės įtakos savo dukterinės bendrovės elgesiui.
Tai reiškia, kad ginčijamame sprendime Komisija nepateikė priežasčių, dėl kurių ieškovė turi atsakyti už savo dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland
elgesį dėl jos darbuotojų dalyvavimo ginčijamuose susitikimuose.
Taip Komisija atėmė iš ieškovės galimybę ginčyti tokios atsakomybės pripažinimą Bendrajame Teisme paneigiant prezumpciją ir
nesudarė Bendrajam Teismui galimybės įvykdyti savo kontrolės funkciją šiuo klausimu.
Taigi reikia pritarti antrajam ieškinio pagrindui, kiek jis susijęs su pareigos motyvuoti pažeidimu, kalbant apie ieškovės
atsakomybės pripažinimą už vieną tęstinį pažeidimą nuo 1996 m. vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d., konstatuotą ginčijamo
sprendimo 1 straipsnyje, dėl jos dukterinės bendrovės
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
veiksmų.
Tai reiškia, kad reikia panaikinti šią nuostatą ir dėl to visą ginčijamo sprendimo motyvuojamąją dalį, kiek jos skirtos ieškovei,
nesant reikalo priimti sprendimo dėl kitų ieškovės pateiktų ieškinio pagrindų.
Iš visų išdėstytų argumentų išplaukia, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, kiek jame konstatuota, jog ieškovė „nuo 1996 m.
vasario 27 d. iki 1999 m. lapkričio 3 d. <...> dalyvavo darant vieną tęstinį [EB] 81 straipsnio pažeidimą, kurį sudarė susitarimai
ir (arba) suderinti veiksmai, siekiant apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje, visų pirma: i) alaus kainų ir alaus kainų
padidinimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų sektoriuje bei privačiame sektoriuje, įskaitant su privačiu
prekių ženklu parduodamą alų; ii) nereguliarus kitų atskiriems klientams viešbučių ir restoranų sektoriuje siūlomų prekybos
sąlygų Nyderlanduose koordinavimas; ir iii) nereguliarus klientų pasidalijimo koordinavimas Nyderlanduose viešbučių ir restoranų
bei privačiame sektoriuose“, ir dėl to visa ginčijamo sprendimo motyvuojamoji dalis naikintini, kiek jie susiję su ieškove.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2007 m. balandžio 18 d. Komisijos sprendimą C (2007) 1697 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/B/37.766
– Nyderlandų alaus rinka), kiek jis susiję su
Koninklijke Grolsch NV
.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Vadapalas
Dittrich
Truchot
Paskelbta 2011 m. rugsėjo 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.