CELEX: 62013TJ0710
Gemenskapsvarumärke
Ogiltighetsförfarande
Gemenskapsordmärket Tafel
Absoluta registreringshinder
Särskiljningsförmåga
Beskrivande karaktär saknas
Artikel 7.1 b och c i förordning (EG) nr 207/2009

Bakgrund till tvisten
Klaganden, Bundesverband Deutsche Tafel eV, är innehavare av gemenskapsordmärket Tafel. Ansökan om registrering av nämnda varumärke ingavs den 26 mars 2010. Den 27 september 2010 registrerades det som nummer 8985541 av harmoniseringskontoret i enlighet med rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (
EUT L 78, s. 1
).
De tjänster som registreringsansökan avsåg omfattas av klasserna 39 och 45 i Niceöverenskommelsen om internationell klassificering av varor och tjänster vid varumärkesregistrering av den 15 juni 1957, med ändringar och tillägg, och motsvarar följande beskrivning:
—
klass 39: ”Insamling, hämtning, transport och distribution av gods för dagligt behov, inklusive livsmedel, för tredje man, speciellt för behövande”,
—
klass 45: ”Av tredje man utförda personliga och sociala tjänster avseende individuella behov”.
Den 4 november 2010 ansökte intervenienten, Tiertafel Deutschland eV, vid harmoniseringskontoret om ogiltighetsförklaring av gemenskapsordmärket Tafel med stöd av artikel 52.1 a i förordning nr 207/2009 jämförd med artikel 7.1 b och c i samma förordning, samt med stöd av artikel 52.1 b i samma förordning.
Genom beslut av den 16 april 2012 avslog harmoniseringskontorets annulleringsenhet ansökan om ogiltighetsförklaring med stöd av artikel 7.1 b och c i förordning nr 207/2009, jämförd med artikel 52.1 a i samma förordning.
Intervenienten överklagade annulleringsenhetens beslut till harmoniseringskontoret den 6 juni 2012.
Genom beslut av den 17 oktober 2013 (nedan kallat det överklagade beslutet) biföll harmoniseringskontorets fjärde överklagandenämnd överklagandet och upphävde annulleringsenhetens beslut. Överklagandenämnden fann att det tyska ordet
Tafel
hade ett tillräckligt klart och specifikt samband med de aktuella tjänsterna och att det således var beskrivande. Den slog även fast att ordet saknade särskiljningsförmåga för de aktuella tjänsterna därför att det utgjorde en beskrivande upplysning vars betydelse omsättningskretsen skulle förstå direkt, utan någon analytisk ansträngning. Överklagandenämnden förklarade således varumärket ogiltigt med stöd av artikel 7.1 b och c förordning nr 207/2009. Slutligen fann överklagandenämnden att grunden enligt artikel 52.1 b i förordningen, avseende ond tro, vilken parterna inte hade tagit upp igen under överklagandeförfarandet, inte behövde behandlas.
Rättegångsdeltagarnas yrkanden
Klaganden har yrkat att tribunalen ska
—
ogiltigförklara det överklagade beslutet, och
—
förplikta harmoniseringskontoret att ersätta rättegångskostnaderna.
Harmoniseringskontoret och intervenienten har yrkat att tribunalen ska
—
ogilla överklagandet, och
—
förplikta klaganden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
Klaganden har åberopat två grunder till stöd för sitt överklagande. Den första grunden avser ett åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, och den andra grunden avser ett åsidosättande av artikel 7.1 b i samma förordning.
Den första grunden: åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009
Klagandebolaget har bestritt överklagandenämndens slutsats att det aktuella varumärket är beskrivande. Framför allt har bolaget gjort gällande att det inte föreligger något direkt samband mellan det tyska ordet
Tafel
i den mening som överklagandenämnden har angett, det vill säga ”stort bord, dukat för festmåltid”, och de tjänster för vilka varumärket är registrerat. Det tyska ordet
Tafel
uttrycker inte någon egenskap hos de aktuella tjänsterna, vare sig art, kvalitet eller avsedd användning. De tjänster som ingår i klass 39 har inte någon som helst koppling till bord, och ett bord skulle inte vara någon lämplig plats för att tillhandahålla sådana tjänster. Dessutom föreligger ett motsatsförhållande mellan tanken på en festmåltid, som det tyska ordet
Tafel
förmedlar, och de skyddade tjänsterna, vilka innebär tillhandahållande av dagligvaror och livsmedel, för att möjliggöra ett liv på existensminimum. Vad gäller de tjänster som ingår i klass 45 har klaganden anfört att överklagandenämnden har missuppfattat tjänsternas syfte och blandat ihop dem med restaurangtjänster. Restaurangtjänster ingår i klass 43 och några sådana omfattas inte av varumärket
Tafel
.
Harmoniseringskontoret har anfört att överklagandenämnden gjorde rätt när den förklarade registreringen av kännetecknet
Tafel
ogiltig för de aktuella tjänsterna. Kontoret har påpekat att det framgår av ordboken
Duden
att en av de betydelser som det tyska ordet
Tafel
kan ha är tillhandahållande av livsmedel för behövande, och att en liknande betydelse finns upptagen under det tyska uppslagsordet
Tafel-Initiativen
i 2006 års upplaga av encyklopedin
Brockhaus
och i nätupplagan av ordboken
Meyers
.
När det gäller de tjänster som ingår i klass 39 har harmoniseringskontoret hävdat att det rör sig om logistiska tjänster som är av grundläggande betydelse för en välfungerande livsmedelsbank och att det därmed föreligger ett direkt och klart samband mellan dessa och det tyska ordet
Tafel
. Vidare har harmoniseringskontoret anfört att omsättningskretsen, om den kommer i kontakt med det tyska ordet
Tafel
i samband med de tjänster som omfattas av klass 45, genast kommer att tänka på tjänster som tillhandahålls av en livsmedelsbank bestående av en social tjänst i form av tillhandahållande av livsmedel och andra dagligvaror. Harmoniseringskontoret har tillagt att de tjänster som omfattas av klasserna 39 och 45 på sätt och vis har utformats för livsmedelsbanker.
Intervenienten har gjort gällande att överklagandenämnden gjorde en riktig bedömning när den slog fast att kännetecknet
Tafel
är beskrivande. Enligt intervenienten är det tyska ordet
Tafel
nämligen ett samlingsnamn för sociala inrättningar. Härvid har intervenienten åberopat olika studier från åren 2008 och 2009 och verk såsom lexikonen
Brockhaus
och
Meyers
samt ordboken
Duden
. Att ordet är beskrivande anses även framgå av det faktum att det finns organisationer vars namn utgörs av olika varianter av det tyska ordet
Tafel
. Ordet hänför sig inte särskilt till klaganden, men till rörelsen livsmedelsbanker, så kallade
Tafeln
. De handlingar som har getts in av klaganden visar för övrigt i sig att det tyska ordet
Tafel
hänför sig till en inrättning. Ordet har således en allmän betydelse, inte endast för den tyska allmänheten utan även för den österrikiska allmänheten. Intervenienten har även gjort gällande att det tyska ordet
Tafel
är beskrivande för tjänsterna i fråga: det tyska ordet
Tafel
pekar bland annat ut platsen för tillhandahållandet av de aktuella tjänsterna och dess varierande semantiska innehåll – det vill säga ”bord” eller ”anslagstavla” – är direkt beskrivande för de aktuella tjänsterna, vilka i allmänhet tillhandahålls till bords.
Enligt artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 får varumärken som endast består av tecken eller upplysningar vilka i handeln visar varornas eller tjänsternas art, kvalitet, kvantitet, avsedda användning, värde, geografiska ursprung, tiden för deras framställande eller andra egenskaper hos varorna eller tjänsterna inte registreras. Dessutom anges i artikel 7.2 i förordning nr 207/2009 att punkt 1 ska tillämpas även om registreringshindren endast finns i en del av Europeiska unionen.
Det framgår av rättspraxis att artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 utgör hinder för att kännetecken eller upplysningar som avses i den bestämmelsen förbehålls ett enda företag genom att de registreras som varumärke. Bestämmelsen tjänar således en målsättning av allmänintresse, nämligen att sådana kännetecken och upplysningar ska kunna användas fritt av alla (dom av den 23 oktober 2003, harmoniseringskontoret/Wrigley, C‑191/01 P, REG,
EU:C:2003:579
, punkt 31, och dom av den 7 juli 2011, Cree/harmoniseringskontoret (TRUEWHITE), T‑208/10,
EU:T:2011:340
, punkt 12).
Enligt fast rättspraxis anses dessutom kännetecken eller upplysningar vilka i handeln visar egenskaper hos den vara eller den tjänst som ansökan gäller, med stöd av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, inte kunna fylla ett varumärkes grundläggande funktion, nämligen att ange varans eller tjänstens kommersiella ursprung så att den konsument som köper den vara eller den tjänst som kännetecknas av varumärket kan göra samma val vid ett senare köp, om erfarenheten varit positiv, eller göra ett annat val, om erfarenheten varit negativ (dom harmoniseringskontoret/Wrigley, punkt 15 ovan,
EU:C:2003:579
, punkt 30, och dom TRUEWHITE, punkt 15 ovan,
EU:T:2011:340
, punkt 13).
De kännetecken och upplysningar som avses i artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 är de som, vid en normal användning från omsättningskretsens synpunkt, antingen direkt eller genom att nämna en av dess väsentliga egenskaper kan användas för att ange den vara eller tjänst som registreringsansökan avser (dom av den 20 september 2001, Procter & Gamble/harmoniseringskontoret, C‑383/99 P, REG,
EU:C:2001:461
, punkt 39, och dom av den 5 juli 2012, Deutscher Ring/harmoniseringskontoret (Deutscher Ring Sachversicherungs-AG), T‑209/10,
EU:T:2012:347
, punkt 17).
Härav följer att ett kännetecken bara omfattas av förbudet i denna bestämmelse om det har ett tillräckligt direkt och konkret samband med de ifrågavarande varorna eller tjänsterna som gör att omsättningskretsen omedelbart och utan vidare eftertanke kan uppfatta en beskrivning av de ifrågavarande varorna och tjänsterna eller en av deras egenskaper (se dom TRUEWHITE, punkt 15 ovan,
EU:T:2011:340
, punkt 14 och där angiven rättspraxis).
Det ska också erinras om att frågan huruvida ett kännetecken är beskrivande endast kan bedömas i förhållande till hur omsättningskretsen uppfattar kännetecknet och i förhållande till de berörda varorna och tjänsterna (dom av den 27 februari 2002, Eurocool Logistik/harmoniseringskontoret (EUROCOOL), T‑34/00, REG,
EU:T:2002:41
, punkt 38, och dom TRUEWHITE, punkt 15 ovan,
EU:T:2011:340
, punkt 17).
Den första grunden som har åberopats till stöd för överklagandet ska prövas mot bakgrund av dessa principer.
Tribunalen påpekar inledningsvis, såsom överklagandenämnden konstaterade, att de aktuella tjänsterna avser dagligvaror, gäller individuella behov och riktar sig till den breda allmänheten. Eftersom kännetecknet utgörs av ett tyskt ord ska bedömningen av det omtvistade varumärkets beskrivande karaktär göras utifrån hur den tyskspråkiga genomsnittskonsumenten i unionen uppfattar det, vilket för övrigt inte har bestritts av klaganden.
Vidare framgår det av uppgifterna i målet att det tyska ordet
Tafel
har flera olika betydelser. Ordet hänför sig framför allt till begreppet bord och till begreppet livsmedelsbanker och sociala hjälpprojekt som bland annat innebär att behövande tillhandahålls livsmedel som inte har kunnat säljas i handeln men som ännu är välbehållna, eller färdiga måltider, gratis eller till ett lågt pris. Detta har inte ifrågasatts av parterna.
Det framgår emellertid av det överklagade beslutet att överklagandenämnden i det aktuella fallet enbart baserade sig på den första betydelsen av det tyska ordet
Tafel
, det vill säga begreppet bord.
I punkt 30 i det överklagade beslutet hänvisade överklagandenämnden nämligen till nätupplagan av den allmänna ordboken
Duden
, varvid nämnden angav att det tyska ordet
Tafel
bland annat betyder ”stort bord, dukat för festmåltid” och ”måltid”. Även uttrycken ”till bords” och ”duka av/duka av bordet” nämndes.
Tribunalen finner att överklagandenämnden enbart grundade sig på det tyska ordet
Tafel
i betydelsen bord, när den slog fast att det i det aktuella fallet föreligger ett tillräckligt klart och specifikt samband med de aktuella tjänsterna. Exempelvis angav överklagandenämnden i punkt 31 i beslutet, vad beträffar tjänsterna i klass 39, att det tyska ordet
Tafel
beskriver det faktum att dagligvarorna samlas in, hämtas, transporteras och distribueras på ett bord och att måltider och livsmedel erbjuds till bords. Vidare, vad gäller tjänsterna i klass 45, påpekade nämnden att det tyska ordet
Tafel
beskriver det faktum att de av tredje man utförda personliga och sociala tjänsterna avseende individuella behov, som till exempel tillhandahållandet av livsmedel och måltider, erbjuds vid ett bord.
Det ska noteras att överklagandenämnden i punkt 32 i det överklagade beslutet nämnde fortsättningen av definitionen i den nätbaserade ordboken
Duden
, enligt vilken det tyska ordet
Tafel
betyder ”att behövande tillhandahålls livsmedel som inte har kunnat säljas i handeln men som ännu är välbehållna, eller färdiga måltider, gratis eller till ett lågt pris” och där det preciseras att ”många frivilliga [arbetade] med ’Mannheimer Tafel’”. Överklagandenämnden hänvisade även till encyklopedin
Brockhaus
från år 2006 och ordboken
Meyers
från år 2007, där det med avseende på det tyska uttrycket
Tafel-Initiative
förklaras att ”överblivna livsmedel samlas in … och överlämnas gratis till behövande eller sociala inrättningar”.
Det framgår emellertid av samma punkt 32 i det överklagade beslutet att det endast hänvisas till dessa andra definitioner av det tyska ordet
Tafel
som en bekräftelse av att detta ord, när det förekommer tillsammans med de aktuella tjänsterna, uppfattas av allmänheten ”som att tjänsterna erbjuds vid ett ’bord’”.
I punkt 33 i det överklagade beslutet angav överklagandenämnden att även om klaganden organiserar ett stort antal livsmedelsbanker, förblir den beskrivande betydelsen av det tyska ordet
Tafel
för tjänsterna i klasserna 39 och 45 ”vilka samtliga kan erbjudas vid ett bord”.
Slutligen anges i den sista meningen i punkt 34 i det överklagade beslutet att det tyska ordet
Tafel
, ”vad beträffar tjänsterna i klasserna 39 och 45, uppfattas som att dessa tjänster utförs vid ett bord, på ett dukat bord”.
Det framgår således av det överklagade beslutet att överklagandenämnden grundade sig enbart på betydelsen ”bord” och inte på betydelsen ”livsmedelsbank” hos det tyska ordet
Tafel
.
Det tyska ordet
Tafel
i betydelsen ”bord” har dock inte någon beskrivande karaktär i förhållande till de tjänster som är aktuella i målet.
Det ska nämligen för det första erinras om att tjänsterna i klass 39 består i insamling, hämtning, transport och distribution av dagligvaror, inklusive livsmedel, för tredje man, speciellt för behövande.
Tribunalen konstaterar att insamling, hämtning och transport av dagligvaror inte är kopplat till begreppet bord. Det är visserligen riktigt att distributionen av dagligvaror, inklusive livsmedel, är det slutliga målet med samtliga de aktuella tjänsterna och att sådan distribution kan ske på ett bord. Det behöver dock inte nödvändigtvis gå till på det sättet. Dessutom, när det gäller livsmedel, föreligger – såsom klaganden har angett – en motsättning mellan den tanke på en festmåltid som är underliggande i det tyska ordet
Tafel
och de i detta fall aktuella tjänsterna som syftar till att möjliggöra ett liv på existensminimum. Tjänsterna i klass 39 är således mellanliggande tjänster som inte är direkt kopplade till ordet bord, vilket även inkluderar de aktuella tjänsterna avseende livsmedel.
Således föreligger det mellan det tyska ordet
Tafel
i meningen ”bord” och tjänsterna i klass 39, det vill säga insamling, hämtning, transport och distribution av dagligvaror, inklusive livsmedel, till medellösa personer, inte något direkt och konkret samband som gör det möjligt för omsättningskretsen att omedelbart och utan vidare eftertanke uppfatta en beskrivning av de ifrågavarande tjänsterna.
För det andra kan det inte heller anses att tjänsterna i klass 45, det vill säga av tredje man utförda personliga och sociala tjänster avseende individuella behov, direkt och utan vidare eftertanke associeras till begreppet bord. Även om dessa tjänster i vissa fall kan utföras vid ett bord, vilket bland annat gäller restaurangtjänsterna, behöver de inte nödvändigtvis göra det.
Därav följer att överklagandenämndens bedömning att kännetecknet Tafel i betydelsen ”bord” uppvisar ett tillräckligt klart och specifikt samband med de aktuella tjänsterna i klasserna 39 och 45 var felaktig.
Tribunalen finner således, utan att därigenom föregripa en bedömning som skulle kunna göras av andra betydelser av det tyska ordet
Tafel
vilka inte har analyserats av överklagandenämnden, att nämnden gjorde en felaktig bedömning när den slog fast att kännetecknet Tafel i betydelsen ”bord” har en beskrivande karaktär i förhållande till de aktuella tjänsterna i den mening som avses i artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009.
Talan ska därför bifallas på den första grunden om åsidosättande av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009.
Den andra grunden: artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009
Enligt fast rättspraxis räcker det att ett av de absoluta registreringshindren som räknas upp i artikel 7.1 i förordning nr 207/2009 är tillämpligt för att ett kännetecken inte ska kunna registreras som gemenskapsvarumärke (dom av den 19 september 2002, DKV/harmoniseringskontoret, C‑104/00 P, REG,
EU:C:2002:506
, punkt 29; dom av den 10 juli 2014, BSH/harmoniseringskontoret, C‑126/13 P,
EU:C:2014:2065
, punkt 33, och dom av den 19 maj 2010, Ravensburger/harmoniseringskontoret – Educa Borras (Memory), T‑108/09,
EU:T:2010:213
, punkt 38).
Eftersom bedömningen av den beskrivande karaktären hos känntecknet
Tafel
i betydelsen ”bord” som gjordes i det överklagade beslutet med stöd av artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009 ska upphävas (punkt 38 ovan) ska det prövas huruvida överklagandenämndens bedömning att känntecknet
Tafel
saknade särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 däremot var välgrundad.
Klaganden har gjort gällande att det överklagade beslutet ska ogiltigförklaras eftersom överklagandenämnden inte gjorde någon separat prövning av registreringshindret enligt artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009. Enligt klaganden drog överklagandenämnden slutsatsen att känntecknet Tafel saknade särskiljningsförmåga enbart på grund av att det hade en beskrivande karaktär, vilket dessutom var felaktigt enligt klaganden.
Harmoniseringskontoret har gjort gällande att även om varje registreringshinder i artikel 7.1 b och c i förordning nr 207/2009 är fristående och ska tolkas mot bakgrund av dess bakomliggande allmänintresse, har ett kännetecken som är rent beskrivande i den mening som avses i artikel 7.1 c i förordning nr 207/2009, normalt sett ingen sådan särskiljningsförmåga som krävs enligt artikel 7.1 b i nämnda förordning. Dessutom, även om kännetecknet Tafel inte skulle vara rent beskrivande i förhållande till de aktuella tjänsterna, föreligger det ett direkt och konkret samband mellan kännetecknet och dessa tjänster. Omsättningskretsen uppfattar det således som att det ger information om vilket slags tjänster som omfattas av kännetecknet och inte som att det anger dess ursprung så att det är möjligt att särskilja klagandens tjänster från konkurrenternas.
Intervenienten har gjort gällande att kännetecknet Tafel saknar särskiljningsförmåga på grund av att ordets semantiska innehåll är rent beskrivande. Dessutom har intervenienten framhållit att allmänintresset kräver att benämningen kan fortsätta att användas fritt.
Av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 följer att varumärken som saknar särskiljningsförmåga inte får registreras. Ett varumärkes särskiljningsförmåga i den mening som avses i denna artikel innebär enligt fast rättspraxis att detta varumärke gör det möjligt att säkerställa att den vara som är föremål för registreringsansökan härrör från ett visst företag och således gör det möjligt att särskilja denna vara från andra företags varor. Vidare ska ett varumärkes särskiljningsförmåga enligt artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 bedömas utifrån de varor eller tjänster som registreringsansökan avser, och utifrån hur omsättningskretsen uppfattar varumärket (se, analogt, beslut av den 26 april 2012, Deichmann/harmoniseringskontoret, C‑307/11 P,
EU:C:2012:254
, punkterna 49 och 50 och där angiven rättspraxis).
Det räcker i det aktuella fallet att konstatera att överklagandenämnden nöjde sig med att ange att eftersom ordet
Tafel
utgjorde en beskrivande upplysning vars betydelse omsättningskretsen skulle förstå direkt, utan någon analytisk ansträngning, saknade kännetecknet också särskiljningsförmåga för de aktuella tjänsterna i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009.
Det omtvistade varumärkets särskiljningsförmåga härledde överklagandenämnden således av varumärkets beskrivande karaktär, vilket betyder att överklagandenämnden inte gjorde någon bedömning av särskiljningsförmågan hos kännetecknet Tafel i förhållande till de kriterier som har uppställts i tillämplig rättspraxis.
Således ska överklagandenämndens resonemang vad gäller avsaknaden av särskiljningsförmåga i den mening som avses i artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009 underkännas, i den mån det är baserat på det fel som har konstaterats ovan i punkterna 31–38.
Av vad ovan anförts följer att överklagandet även kan vinna bifall såvitt avser den andra grunden, om åsidosättande av artikel 7.1 b i förordning nr 207/2009, och överklagandet ska således bifallas i sin helhet.
Det överklagade beslutet ska således ogiltigförklaras.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 134.1 i tribunalens rättegångsregler ska rättegångsdeltagare som har tappat målet förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Harmoniseringskontoret har tappat målet och ska därför bära sina rättegångskostnader och ersätta klagandens rättegångskostnader. Intervenienten ska bära sina rättegångskostnader.

Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (sjätte avdelningen)
följande:

1)
Det beslut som meddelades av fjärde överklagandenämnden vid kontoret för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken och modeller) (harmoniseringskontoret) den 17 oktober 2013 (ärende R 1074/2012–4) ogiltigförklaras.

2)
Harmoniseringskontoret ska bära sina rättegångskostnader och ersätta Bundesverband Deutsche Tafel eV:s rättegångskostnader.

3)
Tiertafel Deutschland eV ska bära sina rättegångskostnader.

Frimodt Nielsen
Dehousse
Collins
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 18 september 2015.
Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: tyska.