CELEX: 62012CJ0553
Pritožba
Konkurenca
Člena 82 ES in 86(1) ES
Ohranitev privilegiranih pravic, ki jih je Helenska republika podelila javnemu podjetju za raziskovanje in izkoriščanje nahajališč lignita
Izvajanje teh pravic
Konkurenčna prednost na trgu dobave lignita in grosističnem trgu z električno energijo
Ohranitev, razširitev ali krepitev prevladujočega položaja

Evropska komisija s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije DEI/Komisija (T‑169/08,
EU:T:2012:448
, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Splošno sodišče razglasilo ničnost Odločbe Komisije C(2008) 824 final z dne 5. marca 2008 o podelitvi ali ohranitvi pravic za pridobivanje lignita v korist družbe Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI) s strani Helenske republike (v nadaljevanju: sporna odločba).
Dejansko stanje in sporna odločba
DEI je bila ustanovljena leta 1950 kot javno podjetje v lasti grške države. Imela je izključno pravico do proizvodnje, prenosa in dobave električne energije v Grčiji. Leta 1996 je grški zakon št. 2414/1996 o modernizaciji javnih podjetij (FEK A’ 135) omogočil preoblikovanje pritožnice v kapitalsko družbo, katere lastnik pa je bila še vedno država kot edina delničarka.
1. januarja 2001 je bila preoblikovana v delniško družbo zlasti v skladu z grškim zakonom št. 2773/1999 o liberalizaciji trga z električno energijo (FEK A’ 286), s katerim je bila zlasti prenesena Direktiva 96/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. decembra 1996 o skupnih pravilih notranjega trga z električno energijo (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 12, zvezek 2, str. 3). V skladu s členom 43(3) tega zakona udeležba države v kapitalu družbe DEI nikakor ne sme biti manjša od 51 % delnic z glasovalno pravico, niti po povečanju kapitala. Helenska republika je imela ob sprejetju sporne odločbe v lasti 51,12 % delnic tega podjetja. Od 12. decembra 2001 so delnice družbe DEI uvrščene na atensko (Grčija) in londonsko (Združeno kraljestvo) borzo.
Vse grške elektrarne na lignit so v lasti družbe DEI. Po navedbah grškega inštituta za geološke in rudarske raziskave so bile znane rezerve v vseh nahajališčih lignita v Grčiji 1. januarja 2005 ocenjene na 4415 milijonov ton. Po mnenju Komisije je v Grčiji še 4590 milijonov ton rezerv lignita.
Helenska republika je družbi DEI podelila pravice za raziskovanje in izkoriščanje lignita za rudnike, katerih rezerve so približno 2200 milijonov ton. 85 milijonov ton rezerv je v lasti zasebnikov. Kar zadeva druga javna nahajališča, so bile pravice za raziskovanje in izkoriščanje za približno 220 milijonov ton podeljene drugim zasebnikom, ta nahajališča pa deloma oskrbujejo elektrarne družbe DEI. Za približno 2000 milijonov ton rezerv lignita v Grčiji ni bila podeljena še nobena pravica za izkoriščanje.
Po začetku veljavnosti Direktive 96/92 se je grški trg z električno energijo odprl za konkurenco. Maja 2005 je bil vzpostavljen obvezni dnevni trg za vse prodajalce in kupce električne energije v grškem povezanem sistemu, ki vključuje celinsko Grčijo in nekatere grške otoke. Na ta trg proizvajalci in uvozniki električne energije vnesejo in na njem prodajajo svojo proizvodnjo in uvoz na dnevni podlagi.
Komisija je leta 2003 prejela pritožbo posameznika, ki je zaprosil, naj njegova identiteta ostane zaupna. Po navedbah vložnika pritožbe je odločitev grške države, da na podlagi grške zakonske uredbe št. 4029/1959 z dne 12. in 13. novembra 1959 (FEK A’ 250) ter grškega zakona št. 134/1975 z dne 23. in 29. avgusta 1975 (FEK A’ 180) družbi DEI podeli izključno licenco za raziskovanje in izkoriščanje lignita v Grčiji, v nasprotju s členom 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES. Po izmenjavi več dopisov s Helensko republiko med letoma 2003 in 2008 je Komisija sprejela sporno odločbo.
Komisija je v tej odločbi med drugim ugotovila, da sta podelitev in ohranitev teh pravic v nasprotju s členom 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, saj ustvarjata položaj neenakih možnosti za gospodarske subjekte glede dostopa do primarnih goriv za proizvodnjo električne energije in družbi DEI omogočata ohranitev oziroma okrepitev prevladujočega položaja na grosističnem trgu z električno energijo v Grčiji, tako da je vsak vstop novih udeležencev na trg izključen ali oviran.
Komisija v sporni odločbi navaja, da je Helenska republika od sprejetja Direktive 96/92, ki jo je bilo treba prenesti najpozneje do 19. februarja 2001, vedela, da je treba liberalizirati trg z električno energijo. Dodaja, da je Helenska republika sprejela državne ukrepe, ki se nanašajo na ločena trga, in sicer je prvi trg dobave lignita, drugi pa grosistični trg z električno energijo, ki vključuje proizvodnjo električne energije v elektrarnah in njeno dobavo iz njih ter uvoz električne energije po povezovalnih vodih.
Po mnenju Komisije je imela družba DEI na teh dveh trgih prevladujoč položaj s tržnim deležem, višjim od 97 % oziroma 85 %. Poleg tega naj ne bi bilo pričakovati novega vstopa, ki bi lahko znatno zmanjšal tržni delež družbe DEI na grosističnem trgu z električno energijo, uvoz, ki dosega 7 % skupne porabe, pa naj ne bi bil realen konkurenčni pritisk na tem trgu.
Glede zadevnih državnih ukrepov Komisija ugotavlja, da so bile družbi DEI na podlagi zakonske uredbe št. 4029/1959 in zakona št. 134/1975 podeljene pravice za izkoriščanje za 91 % javnih nahajališč lignita, za katera so bile podeljene pravice. Pojasnjuje, da v času izvajanja teh ukrepov kljub možnostim, ki jih je ponujala nacionalna zakonodaja, ni bila podeljena nobena druga pravica na pomembnem nahajališču. Poleg tega navaja, da je družba DEI brez javnih razpisov pridobila pravice za raziskovanje nekaterih nahajališč, ki jih je mogoče izkoriščati in za katera pravice za izkoriščanje še niso bile podeljene. Komisija dodaja, da se v Grčiji največ uporabljajo elektrarne na lignit, ki naj bi bile tam najcenejše, saj proizvedejo 60 % električne energije za oskrbo povezanega sistema.
Tako naj bi Helenska republika s podelitvijo družbi DEI in ohranitvijo v njeno korist skoraj monopolističnih pravic za izkoriščanje lignita, ki ji zagotavljajo privilegiran dostop do najprivlačnejšega goriva v Grčiji za proizvodnjo električne energije, ustvarila neenake možnosti za gospodarske subjekte na grosističnem trgu z električno energijo in torej izkrivila konkurenco, s tem pa ohranila oziroma okrepila prevladujoči položaj družbe DEI in izključila ali ovirala vstop vsakršnih novih udeležencev na trg, in to kljub liberalizaciji grosističnega trga z električno energijo.
Komisija je s sporno odločbo Helensko republiko med drugim pozvala, naj jo v dveh mesecih od vročitve te odločbe obvesti o ukrepih, ki jih namerava sprejeti za odpravo protikonkurenčnih učinkov zadevnih državnih ukrepov, pri tem pa navedla, da morajo biti ti ukrepi sprejeti in se morajo začeti izvajati v osmih mesecih od odločbe.
Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
Družba DEI je s tožbo, ki jo je 13. maja 2008 vložila pri sodnem tajništvu Splošnega sodišča, predlagala razglasitev ničnosti sporne odločbe. Helenska republika je med postopkom intervenirala v podporo družbe DEI, Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE (HE & DSA) in Energeiaki Thessalonikis AE, delniški družbi, dejavni na področju proizvodnje električne energije v Grčiji, pa sta intervenirali v podporo predlogom Komisije.
Družba DEI je v utemeljitev tožbe navedla štiri razloge, ki so se nanašali, prvič, na napačno uporabo prava pri uporabi člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES ter na očitno napako pri presoji, drugič, na kršitev obveznosti obrazložitve iz člena 253 ES, tretjič, po eni strani na kršitev načel pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj in varstva zasebne lastnine ter po drugi strani na zlorabo pooblastil, in četrtič, na kršitev načela sorazmernosti.
Prvi tožbeni razlog je imel pet delov, pri čemer se je v okviru drugega in četrtega izpodbijala ugotovitev Komisije, da se je zaradi izvajanja pravic za izkoriščanje lignita, podeljenih družbi DEI, njen prevladujoči položaj s trga dobave lignita razširil na grosistični trg z električno energijo, pri tem pa so bile kršene določbe člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES. Po navedbah Splošnega sodišča je družba DEI proti tej ugotovitvi Komisije v bistvu navedla dva argumenta. Družba DEI je s prvim argumentom trdila, da je za ugotovitev kršitve teh poveznih določb nujno, da ima zadevno podjetje izključno ali posebno pravico v smislu člena 86(1) ES, za kar pa v tem primeru ni šlo.
Z drugim argumentom, ki ga je Splošno sodišče najprej preizkusilo, je družba DEI Komisiji očitala, da ni dokazala obstoja dejanske ali potencialne zlorabe njenega prevladujočega položaja na zadevnih trgih, čeprav naj bi bil ta dokaz pogoj za uporabo člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES.
Splošno sodišče je v točki 85 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bil v obravnavanem primeru spor osredotočen predvsem na vprašanje, ali bi Komisija morala ugotoviti dejansko ali potencialno zlorabo prevladujočega položaja družbe DEI ali pa je zadostoval dokaz, da so zadevni državni ukrepi izkrivljali konkurenco z ustvarjanjem neenakih možnosti za gospodarske subjekte v korist družbe DEI.
Glede trga dobave lignita je Splošno sodišče v točkah od 87 do 89 izpodbijane sodbe navedlo, da je Helenska republika z zadevnimi državnimi ukrepi družbi DEI podelila pravice za izkoriščanje lignita za rudnike, katerih rezerve so približno 2200 milijonov ton, da so ti ukrepi, sprejeti pred liberalizacijo trga z električno energijo, ostali v veljavi in so še naprej vplivali na ta trg in da poleg tega ne glede na interes, ki so ga izkazali konkurenti družbe DEI, noben gospodarski subjekt od Helenske republike ni mogel pridobiti pravic za izkoriščanje drugih nahajališč lignita, čeprav je imela Grčija še približno 2000 milijonov ton rezerv še neizkoriščanega lignita.
Vendar je menilo, da tega, da drugi gospodarski subjekti ne morejo imeti dostopa do še razpoložljivih nahajališč lignita, ni mogoče pripisati družbi DEI, saj je bila podelitev licenc za izkoriščanje lignita odvisna izključno od volje Helenske republike. Splošno sodišče je dodalo, da je bila vloga družbe DEI na navedenem trgu omejena na izkoriščanje nahajališč, za katera je imela pravice, in da Komisija ni trdila, da je družba DEI, kar zadeva dostop do lignita, zlorabila svoj prevladujoči položaj na trgu dobave te surovine.
Splošno sodišče je nato v točkah od 90 do 93 izpodbijane sodbe preučilo ugotovitev Komisije, da nemožnost konkurentov družbe DEI, da vstopijo na trg dobave lignita, vpliva na grosistični trg z električno energijo. Komisija je v zvezi s tem trdila, da ker je bil lignit najprivlačnejše gorivo v Grčiji, je njegovo izkoriščanje omogočalo proizvodnjo električne energije z nizkimi variabilnimi stroški in njen vnos na obvezni dnevni trg s privlačnejšo stopnjo dobička kot za električno energijo, proizvedeno iz drugih goriv. Po mnenju Komisije je zato družba DEI lahko ohranila ali krepila prevladujoči položaj na grosističnem trgu z električno energijo s tem, da je izključila ali ovirala vsak vstop novih udeležencev na ta trg.
Potem ko je v točki 91 izpodbijane sodbe opozorilo, da je bil v zvezi z liberalizacijo grosističnega trga z električno energijo v Grčiji vzpostavljen obvezni dnevni trg, katerega pravila delovanja v izpodbijani odločbi niso poudarjena kot sporna in jih morajo spoštovati tako družba DEI kot tudi njeni konkurenti, in da je bila družba DEI poleg tega na tem trgu navzoča že pred njegovo liberalizacijo, je Splošno sodišče navedlo:
„92.
Komisija pa ni dokazala, da bi lahko privilegiran dostop do lignita ustvaril položaj, v katerem bi lahko [družba DEI] zgolj z izvajanjem svojih pravic za izkoriščanje zlorabila prevladujoči položaj na grosističnem trgu z električno energijo ali bi jo to vodilo do take zlorabe na tem trgu. Poleg tega Komisija [družbi DEI] ne očita, da je brez objektivne utemeljitve razširila svoj prevladujoči položaj na trgu dobave lignita na grosistični trg z električno energijo.
93.
Zgolj z ugotovitvijo, da ima [družba DEI], nekdanje monopolistično podjetje, še naprej prevladujoč položaj na grosističnem trgu z električno energijo zaradi prednosti, ki ji jo daje privilegiran dostop do lignita, in da ta položaj ustvarja neenake možnosti za [družbo DEI] in druga podjetja na tem trgu, Komisija ni niti ugotovila niti pravno zadostno dokazala, do kakšne zlorabe v smislu člena 82 ES je zadevni državni ukrep vodil ali bi lahko vodil [družbo DEI].“
Splošno sodišče je nato v točkah od 94 do 103 izpodbijane sodbe preučilo ustaljeno sodno prakso, navedeno v sporni odločbi, v skladu s katero država članica krši prepovedi, ki jih določata člena 86(1) ES in 82 ES, kadar zadevno podjetje z izvrševanjem izključnih ali posebnih pravic, ki so mu podeljene, zlorablja svoj prevladujoči položaj ali kadar te pravice lahko ustvarijo položaj, ki to podjetje vodi do take zlorabe. Splošno sodišče je po preučitvi sodb Raso in drugi (C‑163/96,
EU:C:1998:54
), Höfner in Elser (C‑41/90,
EU:C:1991:161
), Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90,
EU:C:1991:464
), Job Centre (C‑55/96,
EU:C:1997:603
) in MOTOE (C‑49/07,
EU:C:2008:376
) v točki 103 izpodbijane sodbe presodilo:
„Iz teh sodb […] je razvidno, da zloraba prevladujočega položaja podjetja, ki ima izključno ali posebno pravico, bodisi lahko izhaja iz možnosti izvajanja te pravice na način, ki pomeni zlorabo, bodisi je lahko neposredna posledica te pravice. Vendar ta sodna praksa ne kaže na to, da samo dejstvo, da ima zadevno podjetje zaradi državnega ukrepa prednost pred konkurenti, pomeni zlorabo prevladujočega položaja.“
Nazadnje, Splošno sodišče je v točkah od 104 do 118 izpodbijane sodbe odgovorilo na zadnji argument Komisije, ki je menila, da je bila sporna odločba v skladu s sodno prakso, po kateri je sistem neizkrivljene konkurence lahko zagotovljen le, če so različnim gospodarskim subjektom zagotovljene enake možnosti. Komisija je v zvezi s tem trdila, da če so neenake možnosti gospodarskih subjektov – in torej izkrivljena konkurenca – posledica državnega ukrepa, tak ukrep pomeni kršitev člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES.
Splošno sodišče je v točki 105 te sodbe presodilo, da iz sodb, na katere se je oprla Komisija, to je sodb Francija/Komisija (C‑202/88,
EU:C:1991:120
), GB-Inno-BM (C‑18/88,
EU:C:1991:474
) in Connect Austria (C‑462/99,
EU:C:2003:297
), ni razvidno, da za ugotovitev kršitve člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES zadostuje dokaz, da državni ukrep z ustvarjanjem neenakih možnosti za gospodarske subjekte izkrivlja konkurenco, ne da bi bilo treba ugotoviti zlorabo prevladujočega položaja podjetja.
Po preučitvi teh sodb je Splošno sodišče v točki 113 izpodbijane sodbe presodilo, da čeprav je res, da je Sodišče v svojih sodbah uporabilo formulacije, ki jih je navedla Komisija, pa se ta ne more opreti zgolj na te formulacije, ne da bi upoštevala sobesedilo. Splošno sodišče je v točkah od 114 do 117 poleg tega ugotovilo, da trditev Komisije ni podpirala niti sodba Dusseldorp in drugi (C‑203/96,
EU:C:1998:316
), na katero se je Komisija sklicevala na obravnavi.
Splošno sodišče je v točki 118 izpodbijane sodbe ugotovilo, da iz te sodne prakse ni razvidno, da Komisiji „ni bilo treba ugotoviti in dokazati zlorabe prevladujočega položaja, do katere je zadevni državni ukrep vodil ali je lahko vodil [družbo DEI]“.
Ker pa je Splošno sodišče v točkah od 87 do 93 izpodbijane sodbe presodilo, da Komisija v sporni odločbi ni dokazala take zlorabe prevladujočega položaja, je v točki 119 navedene sodbe presodilo, da je drugi argument družbe DEI v okviru drugega in četrtega dela prvega tožbenega razloga utemeljen, in sporno odločbo razglasilo za nično, „ne da bi bilo treba preučiti druge navedene očitke, dele in tožbene razloge“.
Predlogi strank in postopek pred Sodiščem
Komisija Sodišču predlaga, naj:
—
izpodbijano sodbo razveljavi;
—
dokončno odloči o sporu;
—
družbi DEI naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
Družba DEI in Helenska republika Sodišču predlagata, naj:
—
pritožbo zavrne;
—
podredno, preuči druge razloge za razglasitev ničnosti, navedene v zadevi T‑169/08, in sporno odločbo razglasi za nično;
—
Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
Družbe Mytilinaios AE, Protergia AE in Alouminion AE so v sodnem tajništvu Sodišča 25. marca 2013 vložile predlog za intervencijo v tej zadevi v podporo predlogom Komisije.
Podpredsednik Sodišča je s sklepom z dne 11. julija 2013 temu predlogu ugodil.
Pritožba
Komisija v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, pri čemer se prvi nanaša na napačno uporabo prava pri razlagi in uporabi določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, drugi pa na pomanjkljivo, nenatančno in nezadostno obrazložitev.
Trditve strank
Komisija v okviru prvega pritožbenega razloga, ki se nanaša na točke od 94 do 118 izpodbijane sodbe, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, ker je presodilo, da bi Komisija morala ugotoviti in dokazati zlorabo, do katere je zadevni državni ukrep vodil ali bi lahko vodil družbo DEI.
Komisija meni, da kadar se člen 82 ES v povezavi s členom 86(1) ES uporabi za položaje, v katerih obstajajo neenake možnosti za gospodarske subjekte in torej izkrivljena konkurenca, ki je posledica državnega ukrepa, zadevni državni ukrep sam po sebi pomeni kršitev členov 86(1) ES in 82 ES. Zadostovalo naj bi torej dokazati, da je ta ukrep dejansko povzročil neenake možnosti s tem, da je ugodneje obravnaval privilegirano javno podjetje, in da je zato vplival na strukturo trga s tem, da je temu podjetju omogočil, da ohrani, okrepi ali razširi svoj prevladujoči položaj na drug trg, sosednji ali tisti, ki je v verigi nižje, na primer tako, da ovira vstop novih konkurentov na ta trg.
Komisija Splošnemu sodišču posledično očita, da je sodno prakso Sodišča napačno uporabilo za dejansko stanje v obravnavani zadevi in da je izkrivilo temelj sporne odločbe. V zvezi s tem navaja, da – drugače od tega, kar je presodilo Splošno sodišče – ta odločba ni temeljila na ugotovitvi, da samo dejstvo, da je bila družba DEI zaradi zadevnih državnih ukrepov v ugodnejšem položaju od konkurentov, pomeni zlorabo prevladujočega položaja. Nasprotno, v navedeni odločbi naj bi bila kršitev podrobno opisana z navedbo, da so zadevni državni ukrepi povzročili neenake možnosti kar zadeva družbo DEI na eni in njene konkurente na drugi strani in da je z izvajanjem pravic, ki so bile s temi ukrepi podeljene družbi DEI, to podjetje lahko razširilo svoj prevladujoči položaj na trgu dobave lignita (ki je v verigi višje) in grosističnem trgu z električno energijo v Grčiji (ki je v verigi nižje). Ta širitev na trg, ki je v verigi nižje, naj bi povzročila omejitev konkurence na tem trgu z izključitvijo vstopa novih konkurentov na ta trg tudi po sprejetju ukrepov za liberalizacijo tega trga. Poleg tega konkurentom družbe DEI ni bila podeljena nobena pravica na nobenem pomembnem nahajališču lignita, kljub temu, da so zanje zaprosili.
Ker naj bi bilo v sporni odločbi obrazloženo, kako sta ohranitev spornih državnih ukrepov v veljavi na eni strani in samo izvajanje privilegiranih pravic, podeljenih družbi DEI, ter njeno ravnanje na trgu, ki je v prodajni verigi nižje, na drugi strani vodila v tveganje zlorabe prevladujočega položaja družbe DEI na tem trgu z izključitvijo ali oviranjem vstopa novih konkurentov, naj bi Komisija izpolnila vse pogoje, določene s sodno prakso Sodišča v zvezi z uporabo člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES.
Družba DEI in Helenska republika menita, da je ta pritožbeni razlog neutemeljen. Iz sodne prakse Sodišča naj bi namreč izhajalo, da mora Komisija, da bi lahko uporabila člen 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, dokazati zlorabo, do katere je zadevni državni ukrep zadevno podjetje vodil ali bi ga lahko vodil. To, da zadevni državni ukrep ustvari položaj neenakih možnosti, naj bi bil res potreben pogoj, ne pa tudi zadosten za utemeljitev uporabe navedenih členov. Komisija naj bi člen 86(1) ES v bistvu skušala preoblikovati v samostojno, hierarhično višjo določbo. Splošno sodišče naj bi navedeno sodno prakso pravilno uporabilo za dejansko stanje obravnavanega primera.
Presoja Sodišča
Opozoriti je treba, da v skladu s členom 86(1) ES države članice glede javnih podjetij ali podjetij, ki so jim odobrile posebne ali izključne pravice, ne smejo sprejeti ali ohraniti v veljavi ukrepov, ki so v nasprotju s pravili iz Pogodbe ES, med drugim tistimi iz člena 82 ES.
Zadnjenavedena določba prepoveduje vsako zlorabo prevladujočega položaja na skupnem trgu ali njegovem znatnem delu, če bi lahko prizadela trgovino med državami članicami.
Opozoriti je treba, da v skladu s sodno prakso država članica krši prepovedi, določene v členu 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, kadar sprejme zakone ali druge predpise, ki ustvarjajo položaj, ki javno podjetje ali podjetje, ki mu je podelila posebne ali izključne pravice, že samo zaradi izvajanja privilegiranih pravic, ki so mu bile podeljene, vodi v zlorabo njegovega prevladujočega položaja, ali kadar te pravice lahko ustvarijo položaj, ki to podjetje vodi v tako zlorabe (glej v tem smislu sodbi Connect Austria,
EU:C:2003:297
, točka 80, in MOTOE,
EU:C:2008:376
, točka 49 ter navedena sodna praksa). V zvezi s tem ni nujno, da do zlorabe dejansko pride (sodbe GB-Inno-BM,
EU:C:1991:474
, točke od 23 do 25; Raso in drugi,
EU:C:1998:54
, točka 31, in MOTOE,
EU:C:2008:376
, točka 49).
Tako gre za kršitev teh določb, če ukrep, ki se pripiše državi članici, ustvarja tveganje za zlorabo prevladujočega položaja (glej sodbo MOTOE,
EU:C:2008:376
, točka 50 in navedena sodna praksa).
Iz sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da se sistem neizkrivljene konkurence, kakršen je predviden s Pogodbo, lahko zagotovi le, če so zagotovljene enake možnosti različnih gospodarskih subjektov (glej sodbe GB-Inno-BM,
EU:C:1991:474
, točka 25; MOTOE,
EU:C:2008:376
, točka 51, in Connect Austria,
EU:C:2003:297
, točka 83 in navedena sodna praksa).
Iz tega sledi, da če so neenake možnosti gospodarskih subjektov in torej izkrivljena konkurenca posledica državnega ukrepa, tak ukrep pomeni kršitev člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES (glej sodbo Connect Austria,
EU:C:2003:297
, točka 84).
Sodišče je v zvezi s tem že pojasnilo, da čeprav le dejstvo, da država članica s podelitvijo izključnih pravic ustvari prevladujoč položaj, samo po sebi ni nezdružljivo s členom 82 ES, pa Pogodba državam članicam nalaga, naj ne sprejmejo ali ohranijo v veljavi ukrepov, ki bi lahko tej določbi odvzeli polni učinek (sodbe ERT, C‑260/89,
EU:C:1991:254
, točka 35; Corbeau, C‑320/91,
EU:C:1993:198
, točka 11, in Deutsche Post, C‑147/97 in C‑148/97,
EU:C:2000:74
, točka 39).
Iz ugotovitev, na katere se opozarja v točkah od 41 do 45 te sodbe, izhaja, kot je generalni pravobranilec navedel v točki 55 sklepnih predlogov, da gre za kršitev določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES lahko neodvisno od obstoja kakršne koli dejanske zlorabe. Pomembno je le, da Komisija ugotovi protikonkurenčno posledico, potencialno ali dejansko, ki bi lahko bila posledica zadevnega državnega ukrepa. Takšno kršitev je torej mogoče ugotoviti, če zadevni državni ukrepi vplivajo na sestavo trga s tem, da ustvarjajo neenake konkurenčne razmere za podjetja, ker javnemu podjetju ali podjetju, ki so mu bile podeljene posebne ali izključne pravice, omogočajo ohraniti – na primer z oviranjem novih vstopov na ta trg – okrepiti ali razširiti njihov prevladujoči položaj na drug trg, ter s tem omejujejo konkurenco, in to ne da bi se zahtevalo, da se dokaže obstoj dejanske zlorabe.
V teh okoliščinah izhaja, da – drugače od presoje Splošnega sodišča v točkah 105 in 118 izpodbijane sodbe – zadostuje ugotoviti, da je ta protikonkurenčna posledica, potencialna ali dejanska, lahko posledica zadevnega državnega ukrepa, in ni nujno opredeliti druge zlorabe, kot je tista, ki naj bi bila posledica položaja, ustvarjenega z zadevnim državnim ukrepom. Iz navedenega izhaja tudi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je presodilo, da je Komisija s tem, da je ugotovila, da tožeča stranka, nekdanje monopolistično podjetje, ohranja prevladujoč položaj na grosističnem trgu z električno energijo zaradi prednosti, ki ji jo daje privilegiran dostop do lignita, in da ta položaj ustvarja neenake možnosti na tem trgu, kar zadeva tožečo stranko na eni in druga podjetja na drugi strani, in da ni ne navedla ne pravno zadostno dokazala, do kakšne zlorabe v smislu člena 82 ES je zadevni državni ukrep vodil ali bi lahko vodil družbo DEI.
Prvi pritožbeni razlog je zato treba sprejeti in izpodbijano sodbo razveljaviti, ne da bi moralo Sodišče preizkusiti drugi pritožbeni razlog, ki je strogo podreden prvemu pritožbenemu razlogu.
Tožba pred Splošnim sodiščem
V skladu s členom 61, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije lahko to v primeru razveljavitve odločitve Splošnega sodišča samo dokončno odloči o zadevi, če stanje postopka to dovoljuje.
V obravnavanem primeru ima Sodišče na voljo potrebne elemente za končno odločitev o drugem in četrtem delu prvega tožbenega razloga iz postopka na prvi stopnji.
Splošno sodišče je v točki 59 izpodbijane sodbe navedlo, da je treba najprej preizkusiti drugi del prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na napačno ravnanje Komisije, ker ta navaja, da obstoj izključnih ali posebnih pravic ni nujen pogoj za obstoj kršitve določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, in četrti del navedenega tožbenega razloga, ki se nanaša na to, da družba DEI prevladujočega položaja s trga dobave lignita ni razširila na grosistični trg z električno energijo zaradi svojega domnevno privilegiranega dostopa do primarnega goriva.
Splošno sodišče je v isti točki menilo, da se v tej fazi ni bilo treba izreči o utemeljenosti opredelitve upoštevnih trgov, ki jo je Komisija sprejela v sporni odločbi, ki je bila predmet prvega dela prvega tožbenega razloga, ki ga je podala družba DEI, in je izhajalo iz premise, da pri navedeni opredelitvi v nasprotju s trditvami družbe DEI ni bila podana očitna napaka pri presoji.
V obravnavanem primeru in na podlagi te iste premise ima Sodišče na voljo potrebne elemente za končno odločitev o drugem in četrtem delu prvega tožbenega razloga, ki ga je podala družba DEI.
Drugi del prvega tožbenega razloga
Trditve strank
Družba DEI ob podpori Helenske republike zatrjuje, da je Komisija zmotno menila, da pravna opredelitev družbe DEI kot „javnega podjetja“ zadostuje za ugotovitev kršitve določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES. Iz sodne prakse naj bi namreč izhajalo, da mora Komisija za uporabo teze, da je javno podjetje razširilo svoj prevladujoči položaj z enega trga na drugega, ki je sosednji in ločen, nujno dokazati, da ukrep podeljuje ali krepi izključne ali posebne pravice. V obravnavani zadevi pa naj družba DEI ne bi imela izključnih pravic, saj naj, kar zadeva izvajanje zadevne gospodarske dejavnosti, ne bi bila deležna ekskluzivnosti. Pravic družbe DEI za raziskovanje in izkoriščanje prav tako ni mogoče opredeliti kot „posebne pravice“ v smislu člena 86(1) ES, saj so bile podeljene omejenemu številu upravičencev.
Komisija ob podpori intervenientk na eni strani v bistvu ugovarja, da področje uporabe določb členov 86(1) ES in 82 ES ni omejeno le na državne ukrepe, s katerimi se podelijo posebne ali izključne pravice, in na drugi strani, da so bile takšne pravice vsekakor podeljene družbi DEI.
Presoja Sodišča
Iz besedila člena 86(1) ES je razvidno, da se ta določba uporablja na eni strani za javna podjetja in na drugi za podjetja, ki so jim države članice odobrile posebne ali izključne pravice. V obravnavani zadevi pa ni sporno, da je družba DEI javno podjetje.
Poleg tega, kot je bilo opozorjeno v točkah od 41 do 44 te sodbe, če so neenake možnosti gospodarskih subjektov in torej izkrivljena konkurenca posledica državnega ukrepa, tak ukrep, pa naj bo zakon ali drug predpis, pomeni kršitev člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES.
Družba DEI torej zmotno zatrjuje, da sodna praksa Sodišča zahteva, da mora Komisija za uporabo teze, da je javno podjetje svoj prevladujoči položaj razširilo z enega trga na drugega, ki je sosednji in ločen, nujno dokazati, da zadevni državni ukrep podeljuje ali krepi posebne ali izključne pravice.
Zadostuje namreč, da zadevni ukrep ustvarja položaj, ki javno podjetje ali podjetje, ki mu je država podelila posebne ali izključne pravice, vodi do zlorabe njegovega prevladujočega položaja (glej v tem smislu sodbo Connect Austria,
EU:C:2003:297
, točka 80 in navedena sodna praksa).
Drugi del prvega tožbenega razloga je torej treba zavrniti.
Četrti del prvega tožbenega razloga
Trditve strank
Družba DEI izpodbija ugotovitev Komisije, da se je zaradi izvajanja pravic za izkoriščanje lignita, ki jih družba DEI ima, njen prevladujoči položaj s trga dobave lignita razširil na grosistični trg z električno energijo, pri tem pa so bile kršene določbe člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, saj naj v obravnavani zadevi ne bi bili izpolnjeni pogoji za uporabo teze o razširitvi prevladujočega položaja. Prvič, v vseh zadevah, v katerih je sodišče Unije uporabilo to tezo, naj bi podjetje imelo pravni ali dejanski monopol na trgu in naj bi se z zadevnim državnim ukrepom podelile izključne ali posebne pravice na sosednjem in ločenem trgu, za kar naj ne bi šlo v obravnavani zadevi. Drugič, družba DEI naj ne bi imela ne regulativne pristojnosti, na podlagi katere bi lahko določala dejavnost konkurentov, ne možnosti nalaganja stroškov konkurentom. Tretjič, Komisija naj bi pri preizkusu morebitne zlorabe morala preučiti vpliv domnevne kršitve na interese potrošnikov. Nazadnje, četrtič, Komisija naj bi opredelila lignit kot absolutno nujni proizvodni dejavnik (
essential facility
), ne da bi dokazala, da je absolutno nujen za delovanje na grosističnem trgu z električno energijo.
Helenska republika trdi, da Komisija ne navaja nobene vrste zlorabe prevladujočega položaja s strani družbe DEI, obstoječe ali vsaj potencialne. V obravnavanem sporu pa naj bi bil obstoj takšne zlorabe nujen pogoj za uporabo člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES.
Komisija ob podpori intervenientk trdi, prvič, da se državni ukrepi, na katere se lahko nanaša člen 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, ne omejujejo na posebne ali izključne pravice. Drugič, ugotovitev kršitve teh določb naj ne bi bila odvisna od izvajanja regulativnih pristojnosti in nalog. Tretjič, sodna praksa naj ne bi zahtevala preizkusa potencialne škode, povzročene potrošnikom s kršitvijo teh določb. Četrtič, družba DEI naj bi zmotno zatrjevala, da je Komisija v točkah 132 in 238 obrazložitve sporne odločbe ocenila, da je dostop do lignita absolutno nujen proizvodni dejavnik (
essential facility
).
Presoja Sodišča
Najprej je treba iz razlogov, navedenih v točkah od 39 do 46 te sodbe, zavrniti argumente Helenske republike.
Poleg tega je treba zavrniti zatrjevane „pogoje za uporabo“ teze razširitve prevladujočega položaja, povzete v točki 61 te sodbe, ki po mnenju družbe DEI izhajajo iz sodne prakse Sodišča.
Opozoriti je namreč treba, da v skladu z ustaljeno sodno prakso praksa podjetja s prevladujočim položajem, ki z izkrivljanjem konkurence teži k razširitvi s tega položaja na sosednji, vendar ločen trg, pomeni zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES (glej v tem smislu sodbo Connect Austria,
EU:C:2003:297
, točki 81 in 82 ter navedena sodna praksa).
Prav tako je Sodišče že poudarilo, da je razširitev prevladujočega položaja brez objektivne utemeljitve „kot taka“ prepovedana s členom 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES, če je bila ta razširitev posledica državnega ukrepa. Ker konkurenca tako na tak način ne sme biti odpravljena, prav tako ne sme biti izkrivljena (glej v tem smislu sodbi Španija in drugi/Komisija, C‑271/90, C‑281/90 in C‑289/90,
EU:C:1992:440
, točka 36, in GB-Inno-BM,
EU:C:1991:474
, točke 21, 23 in 24).
Ni torej nujno, kot to trdi družba DEI, da Komisija v vsakem primeru dokaže, da ima zadevno podjetje monopol ali da se z zadevnim državnim ukrepom podjetju podelijo izključne ali posebne pravice na sosednjem in ločenem trgu ali da ima to podjetje kakršno koli regulativno pristojnost. Ob upoštevanju sodne prakse, na katero se opozarja v točkah od 41 do 44 te sodbe, je treba zavrniti tudi zatrjevano obveznost Komisije, da dokaže vpliv kršitve določb člena 86(1) ES v povezavi s členom 82 ES na interese potrošnikov, saj se zadnjenavedeni člen lahko nanaša tudi na ravnanja, ki povzročijo škodo tako, da ogrožajo učinkovito konkurenčno strukturo (glej v tem smislu sodbo Europemballage et Continental Can/Komisija, 6/72,
EU:C:1973:22
, točka 26). Nazadnje, argument družbe DEI, da je Komisija lignit štela za absolutno nujen proizvodni dejavnik, temelji na zmotni predpostavki, saj se je Komisija sklicevala le na „kvazimonopolni“ položaj družbe DEI na grosističnem trgu z električno energijo.
Zato je treba četrti del prvega tožbenega razloga zavrniti.
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev je treba zavrniti drugi in četrti del prvega tožbenega razloga, ki ga je družba DEI podala pred Splošnim sodiščem, in zadevo vrniti Splošnemu sodišču, da preizkusi prvi, tretji in peti del prvega tožbenega razloga ter druge tožbene razloge, ki jih je podala družba DEI.
Stroški
Ker se zadeva vrne Splošnemu sodišču v novo odločanje, se odločitev o stroških pridrži.

Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:

1.
Sodba Splošnega sodišča Evropske unije DEI/Komisija (T‑169/08,
EU:T:2012:448
) se razveljavi.

2.
Zadeva se vrne Splošnemu sodišču Evropske unije, da odloči o tistih tožbenih razlogih, ki so mu predloženi, o katerih Sodišče Evropske unije ni odločilo.

3.
Odločitev o stroških se pridrži.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: grščina.