CELEX: 62009CJ0536
Bendra žemės ūkio politika
Bendrijos pagalbos schemos
Integruota administravimo ir kontrolės sistema
Reglamentas (EB) Nr. 796/2004
Neleidimas atlikti patikrinimą vietoje
Sąvoka
Ūkininkas, negyvenantis ūkyje
Ūkininko atstovas
Sąvoka

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio
išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Tarybos
reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrąją žemės ūkio politiką taisykles
ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles (OL L 141; p. 18; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243), 23 straipsnio 2 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp ūkininkės M. Omejc ir Slovėnijos Respublikos, atstovaujamos Žemės ūkio, miškų
ūkio ir mitybos ministerijos, dėl šios atmesto suinteresuotojo asmens skundo, susijusio su Slovėnijos Respublikos žemės ūkio
produktų rinkos ir kaimo plėtros agentūros (toliau – mokėjimo agentūra) sprendimu, kuriuo atmesta jo paraiška suteikti tiesioginę
paramą žemės ūkiui 2006 metais.

Teisinis pagrindas
2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą
žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus (EEB)
Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999,
(EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 270; p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk.,
40 t., p. 269), pirma konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„Reikėtų nustatyti bendras tiesioginių išmokų mokėjimo pagal įvairias bendroje žemės ūkio politikoje numatytas pajamų rėmimo
schemas sąlygas.“
Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnyje nustatyta:
„Šiame reglamente vartojami tokie apibrėžiami:
a)      „ūkininkas“ – tai fizinis ar juridinis asmuo arba fizinių ar juridinių asmenų grupė, nepriklausomai nuo tos grupės ar jos
narių juridinio statuso, suteikiamo pagal nacionalinę teisę, kurių valda yra Bendrijos teritorijoje, kaip nurodyta [EB] 299 straipsnyje,
ir kurie užsiima žemės ūkio veikla;
<...>“
Pagal Reglamento Nr. 796/2004 29 konstatuojamąją dalį:
„Turėtų būtų vykdomas veiksmingas atitikimo pagalbos schemų, tvarkomų pagal integruotą sistemą, reikalavimams monitoringas.
Dėl to, taip pat siekiant užtikrinti visose valstybėse narėse suderintą monitoringo lygį, būtina detaliai nustatyti administravimo
ir patikrinimų vietoje vykdymo kriterijus ir technines procedūras, tiek susijusias su kriterijų dalyvauti pagalbos skyrimo
schemose atitikimu, tiek su kompleksinio paramos susiejimo įsipareigojimais. Be to, kalbant apie pagalbos skyrimo kriterijų
atitikimo patikrinimus, patikrinimai vietoje paprastai turėtų būti atliekami nepranešant apie juos. Tam tikrais atvejais valstybės
narės turėtų derinti įvairius šiame reglamente numatytus kontrolės vykdymo būdus.“
Pagal šio reglamento 55 konstatuojamąją dalį:
„Siekiant veiksmingai saugoti finansinius Bendrijos interesus, turi būti priimtos adekvačios kovos su neatitikimais ir sukčiavimu
priemonės. Atskiros nuostatos turi būti numatytos tiems atvejams, kai nustatomi reikalavimų skirtingoms pagalbos schemoms
neatitikimai.“
Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnyje nustatyta:
„1.      Šiame reglamente numatyti administraciniai patikrinimai ir patikrinimai vietoje atliekami taip, kad būtų užtikrinama veiksminga
atitikimo reikalavimams, kuriuos atitikus skiriama pagalba, ir kompleksinio paramos susiejimo reikalavimų ir standartų atitikimo
patikra.
2.      Ūkininkui ar jo atstovui neleidus atlikti patikrinimo vietoje, pagalbos paraiškos atmetamos.“
Šio reglamento 25 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Patikrinimai vietoje atliekami apie juos nepranešus. Tačiau jei nerizikuojama pakenkti kontrolės tikslui, apie numatomą atlikti
patikrinimą vietoje galima griežtai laikantis nustatyto minimalaus laikotarpio pranešti iš anksto. Tokie pranešimai, išskyrus
tinkamai pateisinamus atvejus, negali būti daromi anksčiau kaip prieš 48 valandas.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2006 m. kovo 15 d. M. Omejc pateikė mokėjimo agentūrai tiesioginės pagalbos žemės ūkiui 2006 metams paraišką.
2006 m. rugsėjo 7 d. per pirmąjį patikrinimą, apie kurį nebuvo pranešta, susijusį su ūkio, kurio savininkė yra ieškovė pagrindinėje
byloje, sklypo ir gyvulių patikrinimu, buvo nustatytas tik vienas neatitikimas, t. y. nepažymėta viena šio ūkio avis.
Norėdama patikrinti, ar šis neatitikimas pašalintas, mokėjimo agentūros inspektorė 2006 m. lapkričio 24 d. norėjo atlikti
antrą patikrinimą vietoje. Prieš dieną ši inspektorė paskambino šio ūkio fiksuoto ryšio telefonu ir informavo M. Omejc tėvą,
kuris gyveno ūkyje, apie patikrinimą. Tačiau ieškovė pagrindinėje byloje, kuri nebegyveno ūkyje, pagalbos paraiškoje nurodė
judriojo ryšio telefono numerį, kuriuo galima buvo su ja susisiekti.
Kadangi M. Omejc tėvas negalėjo informuoti suinteresuotojo asmens apie šį patikrinimą ir nebuvo įgaliotas atstovauti dukteriai,
ši inspektorė, nedalyvaujant M. Omejc, negalėjo patikrinti būtinų dokumentų ir todėl 2006 m. lapkričio 24 d. atlikti patikrinimo
vietoje. Ieškovė pagrindinėje byloje apie šiuos faktus buvo informuota tik tada, kai susisiekė su šia inspektore telefono
numeriu, kurį ši nurodė jos tėvui, o patikrinimas jau buvo pasibaigęs.
2006 m. gruodžio 14 d. sprendimu mokėjimo agentūra atmetė M. Omejc pagalbos paraišką remdamasi Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio
2 dalimi, motyvuodama tuo, kad ieškovė pagrindinėje byloje neleido šios agentūros įgaliotam asmeniui atlikti patikrinimo vietoje.
2006 m. gruodžio 27 d. M. Omejc pateikė skundą dėl šio sprendimo Žemės ūkio, miškų ūkio ir mitybos ministerijai. 2007 m. balandžio
18 d. sprendimu ši atmetė skundą nusprendusi, kad buvo neleidžiama atlikti patikrinimo vietoje, t. y. jo nebuvo įmanoma atlikti,
vien dėl su ieškove pagrindinėje byloje susijusių priežasčių, todėl mokėjimo agentūra teisingai pritaikė Reglamento Nr. 796/2004
23 straipsnio 2 dalies nuostatas.
2007 m. birželio 27 d. M. Omejc pareiškė ieškinį
Upravno sodišče Republike Slovenije
dėl sprendimo, kuriuo buvo atmestas jos skundas, panaikinimo ir prašomos pagalbos suteikimo.
Šis teismas prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodė, kad Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje nenustatyta,
ar pagalbos paraišką reikia atmesti tiek esant ūkininko ar jo atstovo tyčiniams veiksmams, tiek neatsargumui. Be to, šioje
nuostatoje neapibrėžiama sąvoka „atstovas“. Todėl nutaręs, kad norint priimti sprendimą pagrindinėje byloje reikia išaiškinti
tą Reglamento Nr. 796/2004 nuostatą, šis teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius
prejudicinius klausimus:
„1.       Ar [terminas] „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“ turi būti aiškinamas pagal nacionalinę teisę, kurioje neleidimo sąvoka
siejama su atitinkamo asmens tyčiniais veiksmais arba neatsargumu?
2.       Neigiamai atsakius į pirmąjį klausimą, ar [terminas] „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“ turi būti aiškinamas ta prasme,
kad jis apima ne tik tyčinius veiksmus ar tyčia sudarytas aplinkybes, dėl kurių neįmanoma atlikti patikrinimo vietoje, bet
ir bet kurį kitą ūkininkui ar jo atstovui priskirtiną netyčinį veikimą ar neveikimą, dėl kurio buvo neįmanoma atlikti viso
patikrinimo vietoje?
3.       Teigiamai atsakius į antrąjį klausimą, ar sankcijos pagal Reglamento [Nr. 796/2004] 23 straipsnio 2 dalį skyrimas susijęs
su aplinkybe, ar ūkininkui buvo tinkamai pranešta apie patikrinimo dalį, kai jo dalyvavimas būtinas?
4.       Tuo atveju, kai žemės ūkio savininkas jame negyvena, ar jo atstovo apibrėžimo Reglamento [Nr. 796/2004] 23 straipsnio 2 dalies
prasme klausimas turi būti nagrinėjamas remiantis nacionaline, ar Bendrijos teise?
5.       Tuo atveju, jei [šis] klausimas turi būti nagrinėjamas remiantis Bendrijos teise, ar Reglamento [Nr. 796/2004] 23 straipsnio
2 dalis aiškintina taip, kad ūkininko atstovas per patikrinimą vietoje yra bet kuris veiksnus pilnametis asmuo, gyvenantis
ūkyje, kuriam patikėta bent dalis šio žemės ūkio valdymo?
6.       Tuo atveju, jei [šis] klausimas turi būti nagrinėjamas remiantis Bendrijos teise ir jei į [penktąjį klausimą] būtų atsakyta
neigiamai, ar žemės ūkio savininkas (ūkininkas Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalies prasme), negyvenantis ūkyje,
privalo paskirti atstovą, kurį paprastai bet kada būtų galima rasti ūkyje?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo ir antrojo klausimų
Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš
esmės klausia, ar terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“, numatytas Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje,
yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią reikia vienodai aiškinti visose valstybėse narėse, ir prireikus, ar šią sąvoką
reikia suprasti taip, kad ji apima ne tik tyčinius veiksmus, bet ir bet kurį kitą ūkininkui ar jo atstovui priskirtiną netyčinį
veikimą ar neveikimą, dėl kurio buvo neįmanoma atlikti viso patikrinimo vietoje.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia primintina, kad nei šio 23 straipsnio 2 dalyje, nei jokioje kitoje Reglamento Nr. 796/2004 nuostatoje,
nėra nuorodos į nacionalinę teisę, kiek tai susiję su sąvoka, kurią atitinka terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“.
Esant šiai aplinkybei, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką ir iš reikalavimo vienodai taikyti Sąjungos teisę ir
iš lygybės principo išplaukia, jog tuomet, kai Sąjungos teisės nuostatoje, kad būtų nustatyta jos prasmė ir apimtis, nedaroma
aiški nuoroda į valstybių narių teisę, jos turinys visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinamas autonomiškai ir
vienodai, atsižvelgiant į nuostatos kontekstą ir nagrinėjamu teisės aktu siekiamą tikslą (žr., be kita ko, 1984 m. sausio
18 d. Sprendimo
Ekro
, 327/82, Rink. p. 107, 11 punktą; 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Linster
, C‑287/98, Rink. p. I‑6917, 43 punktą ir 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo
Padawan
, C‑467/08, Rink. p. I‑0000, 32 punktą).
Iš šios teismo praktikos matyti, kad terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“, numatytas nuostatoje, kuri yra reglamento,
kuriame nėra jokių nuorodų į nacionalinę teisę, dalis, turi būti laikomas savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurios prasmė
ir apimtis turi būti vienoda visose valstybėse narėse. Todėl Teisingumo Teismas Sąjungos teisės sistemoje ją turi aiškinti
vienodai.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia
atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr., be kita ko,
1983 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Merck
, 292/82, Rink. p. 3781, 12 punktą; 2007 m. kovo 1 d. Sprendimo
Schouten
, C‑34/05, Rink. p. I‑1687, 25 punktą bei 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo
Feltgen ir Bacino Charter Company
, C‑116/10, Rink. p. I‑0000, 12 punktą).
Pirmiausia reikia priminti, kad pačioje Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalies formuluotėje nėra jokios nuorodos,
susijusios su nurodytu terminu „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“. Iš tiesų šioje nuostatoje tik nurodyta, kad atitinkamos
pagalbos paraiškos atmetamos, kai ūkininkas ar jo atstovas „neleidžia atlikti patikrinimo vietoje“, ir visiškai nepabrėžiama,
kad neleidimas atlikti patikrinimo vietoje turi būti veiksmo, kuris, be tyčinių veiksmų, apima bet kokį netyčinį ūkininko
ar jo atstovo veikimą ar neveikimą, pasekmė.
Iš palyginamojo įvairių kalbinių Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalies versijų tyrimo matyti, kad yra skirtumų, susijusių
su terminu „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“. Iš tiesų versijose kai kuriomis kalbomis, kaip antai anglų, prancūzų ir
slovėnų, vartojamas terminas „neleidus“, o kitose versijose vartojama kitokia formuluotė. Versijoje vokiečių kalba vartojamas
terminas „padaro neįmanomą“, o pagal versiją italų kalba atitinkamos paraiškos atmetimas priklauso nuo sąlygos, kad „patikrinimo
vietoje negalima atlikti dėl nuo ūkininko ar nuo jo atstovo priklausančių priežasčių“.
Reikia pažymėti, kad kai kalbinės versijos taip skiriasi, negalima atitinkamos Sąjungos teisės sąvokos apimties vertinti remiantis
tik pažodiniu aiškinimu. Todėl šią sąvoką reikia aiškinti atsižvelgiant į reglamento, kurio dalis ji yra, kontekstą, bendrą
struktūrą ir tikslą (šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 27 d. Sprendimo
Cricket St Thomas
, C‑372/88, Rink. p. I‑1345, 19 punktą; 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo
Velvet & Steel Immobilien
, C‑455/05, Rink. p. I‑3225, 20 punktą ir 2008 m. spalio 9 d. Sprendimo
Sabatauskas ir kt.
, C‑239/07, Rink. p. I‑7523, 39 punktą).
Kalbant apie sąvokos, kurią atitinka terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“, kontekstą, reikia priminti, kad ši sąvoka
numatyta Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnyje, kuris yra labai svarbus šiame reglamente, nes jame nustatomi bendrieji patikrinimų
atlikimo principai. Šiuo klausimu šios nuostatos 1 dalyje numatyta, kad šiame reglamente numatyti administraciniai patikrinimai
ir patikrinimai vietoje atliekami taip, kad būtų užtikrinama veiksminga atitikties reikalavimams, kuriuos atitikus skiriama
pagalba, ir kompleksinio paramos susiejimo reikalavimų ir standartų atitikimo patikra.
Galiausiai iš Reglamento Nr. 796/2004 29 ir 55 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, kalbant apie patikrinimus, jose, be kita
ko, numatyta vykdyti veiksmingą atitikimo pagalbos schemų, tvarkomų pagal integruotą sistemą, reikalavimams monitoringą ir
saugoti finansinius Sąjungos interesus priimant tinkamas kovos su neatitikimais ir sukčiavimu priemones.
Iš to matyti, kad patikrinimai yra būtini siekiant Reglamento Nr. 796/2004 tikslų ir todėl kliudymas juos atlikti sukelia
svarbias teisines pasekmes, kaip antai atitinkamos pagalbos paraiškos atmetimą, kaip numatyta šio reglamento 23 straipsnio
2 dalyje dėl patikrinimo vietoje.
Nors atsižvelgiant į šiuos tikslus kovoti su neatitikimais ir sukčiavimu šios svarbios teisinės pasekmės yra pateisinamos,
kai ūkininkas ar jo atstovas veikia tyčia norėdamas išvengti patikrinimo vietoje pagal Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio
2 dalį, vis dėlto taip negali būti tuo atveju, kai ūkininkas ar jo atstovas imasi visų pagrįstai reikalingų priemonių, kad
užtikrintų viso patikrinimo atlikimą. Taigi atitinkamos paraiškos atmetimas pagal šią nuostatą nėra pateisinamas tuo atveju,
kai ūkininkas ar jo atstovas tyčia neveikė taip, kad jis ar jo atstovas neleistų atlikti šio patikrinimo ar jo dalies arba
jo atlikimą padarytų neįmanomą dėl netyčinio veikimo ar neveikimo, jeigu jis nesiėmė tokių priemonių.
Todėl aplinkybės, kad ūkininkas ar jo atstovas ėmėsi visų pagrįstų turimų priemonių, kad užtikrintų viso patikrinimo vietoje
atlikimą ir nepadarytų jo neįmanomo, būtent pranešdamas atitinkamai mokėjimų agentūrai telefono numerį, kuriuo galima su juo
susisiekti, kad jis veikė sąžiningai kaip rūpestingas ūkininkas ir kad nebuvo jokio sukčiavimo, – yra svarbūs įrodymai siekiant
nustatyti, ar ūkininkas arba jo atstovas neleido atlikti patikrinimo vietoje Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalies
prasme. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar šios aplinkybės buvo pagrindinėje byloje,
atsižvelgiant į visus jos faktus.
Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, į pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio
2 dalyje numatytas terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“ atitinka savarankišką Sąjungos teisės sąvoką, kuri turi
būti aiškinama vienodai visose valstybėse narėse, t. y. taip, kad ji apima ne tik tyčinius veiksmus, bet ir bet kurį kitą
ūkininkui ar jo atstovui priskirtiną netyčinį veikimą ar neveikimą, kuris neleido atlikti viso patikrinimo vietoje, jei šis
ūkininkas ar jo atstovas nesiėmė visų pagrįstai reikalingų priemonių, kad užtikrintų viso šio patikrinimo atlikimą.

Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar atitinkamos pagalbos paraiškos
atmetimas pagal Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį priklauso nuo to, ar ūkininkas arba jo atstovas buvo tinkamai
informuoti apie patikrinimą vietoje, kuriame jų dalyvavimas būtinas.
Šiuo klausimu svarbu priminti, kad Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje nenustatyta jokia pareiga informuoti ūkininką
ar jo atstovą apie patikrinimo vietoje ar jo dalies atlikimą. Pagal šią nuostatą vien neleidimo atlikti patikrinimą vietoje
faktas pateisina atitinkamos paraiškos atmetimą, neatsižvelgiant į aplinkybę, jog ūkio savininkas nebuvo tinkamai informuotas,
kad bus atliekamas patikrinimas. Iš to matyti, kad šioje nuostatoje numatytas paraiškų atmetimas nepriklauso nuo to, ar šis
savininkas arba jo atstovas buvo iš anksto tinkamai informuoti apie patikrinimą, kuriame jų dalyvavimas būtinas.
Be to, iš jokios Reglamento Nr. 796/2004 nuostatos nematyti, kad ūkio savininkui prieš patikrinimą vietoje turi būti pateiktas
pranešimas. Atvirkščiai, kaip nustatyta šio reglamento 25 straipsnio 1 dalyje, iš esmės patikrinimai vietoje atliekami apie
juos nepranešus, o išankstinis pranešimas gali būti pateikiamas tik esant tam tikroms aplinkybėms.
Atsižvelgiant į šiuos svarstymus, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad atitinkamos pagalbos paraiškos atmetimas pagal
Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį nepriklauso nuo to, ar ūkininkas arba jo atstovas buvo tinkamai informuoti apie
patikrinimą vietoje, kuriame jų dalyvavimas būtinas.

Dėl ketvirtojo ir penktojo klausimų
Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais, kuriuos reikia išnagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
iš esmės klausia, ar sąvoka „atstovas“, numatyta Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, yra savarankiška Sąjungos
teisės nuostata, kurią reikia aiškinti vienodai visose valstybėse narėse, ir prireikus, ar šią nuostatą reikia suprasti taip,
jog vykstant patikrinimui vietoje ji apima visus veiksnius pilnamečius asmenis, gyvenančius ūkyje, kuriems patikėta bent dalis
šio ūkio valdymo.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad nei Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, nei jokioje kitoje nuostatoje
nėra nuorodos į nacionalinę teisę, kiek tai susiję su šiame straipsnyje numatyta sąvoka „atstovas“.
Iš šio sprendimo 19 punkte primintos teismo praktikos matyti, kad ši sąvoka „atstovas“, numatyta nuostatoje, kuri yra reglamento,
kuriame nedaroma nuoroda į nacionalinę teisę, dalis, turi būti laikoma savarankiška Sąjungos teisės nuostata, kurios prasmė
ir apimtis turi būti vienoda visose valstybėse narėse. Todėl Teisingumo Teismas privalo vienodai išaiškinti šią sąvoką „atstovas“
Sąjungos teisės sistemoje.
Taigi, kaip matyti iš šio sprendimo 27 punkto, Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad jei ūkininkas
neleidžia atlikti patikrinimo vietoje, jis gali patirti svarbių teisinių pasekmių, nes atitinkamos pagalbos paraiškos atmetamos.
Taip pat reikia priminti, kad pagal šią nuostatą atsiranda tos pačios pasekmės, kai neleidimas atlikti patikrinimą vietoje
atsiranda dėl ūkininko ar jo atstovo, kuris šiuo atžvilgiu vertinamas taip pat, veiksmų.
Iš to matyti, kad tuo atveju, kai atlikti patikrinimo vietoje neleidžiama dėl ūkininko atstovo veiksmų, atitinkamos pagalbos
paraiškos atmetamos ir ūkininkas patiria savo atstovo veiksmų ar neveikimo teisines pasekmes. Kadangi tokiu atveju ūkininkas
turi prisiimti visą atsakomybę dėl savo atstovo veiksmų, bet kuris veiksnus pilnametis asmuo, gyvenantis ūkyje ir kuriam patikėta
bent dalis jo valdymo, gali būti laikomas ūkininko „atstovu“ Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalies prasme, tik jei
ūkininko valia jį paskirti atstovu buvo aiškiai išreikšta.
Atsižvelgiant į visus minėtus svarstymus, į ketvirtąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti taip, kad sąvoka „atstovas“,
numatyta Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią reikia aiškinti vienodai
visose valstybėse narėse taip, kad ji atliekant patikrinimą vietoje apima kiekvieną pilnametį veiksnų asmenį, gyvenantį ūkyje
ir kuriam patikėta bent dalis jo valdymo, jei ūkininkas aiškiai išreiškė savo valią ir suteikė įgaliojimą jam atstovauti ir
todėl prisiėmė atsakomybę už visus šio asmens veiksmus ir neveikimą.

Dėl šeštojo klausimo
Šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio
2 dalį reikia aiškinti taip, kad ūkininkas, negyvenantis ūkyje, kurio savininkas jis yra, privalo paskirti atstovą, kurį paprastai
bet kada būtų galima rasti ūkyje.
Šiuo atžvilgiu svarbu priminti, kad nei Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, nei jokioje kitoje šio reglamento
nuostatoje nenumatyta pareiga ūkininkui, negyvenančiam ūkyje, kurio savininkas jis yra, paskirti atstovą.
Be to, kadangi patikrinimų tikslas yra užtikrinti veiksmingą atitiktį reikalavimams, kuriuos atitikus skiriama pagalba, ir
kompleksinio paramos susiejimo reikalavimų ir standartų atitikimo patikrą, numatytą Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio
1 dalyje, visiškai neturėtų būti reikalaujama iš ūkininko paskirti atstovą vien dėl to, kad jis negyvena savo ūkyje. Šis tikslas
turi būti laikomas pasiektu, nes ūkininkas ar jo atstovas nekliudė atlikti patikrinimo vietoje 23 straipsnio 2 dalies prasme,
kaip aiškina Teisingumo Teismas šio sprendimo 30 punkte.
Taip pat reikia priminti, kad jokioje Reglamento Nr. 796/2004 nuostatoje nenumatyta pareiga ūkininkui būti pasiekiamam bet
kuriuo momentu ūkyje, kurio savininkas jis yra. Iš to matyti, kad ši pareiga neturi būti taikoma ir jo atstovui. Bet kuriuo
atveju ši pareiga turi būti laikoma per daug ribojančia ir praktiškai neįmanoma.
Atsižvelgiant į šiuos svarstymus į šeštąjį klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį reikia
aiškinti taip, jog ūkininkas, negyvenantis ūkyje, kurio savininkas jis yra, neprivalo paskirti atstovo, kurį paprastai bet
kada būtų galima rasti ūkyje.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (septintoji kolegija) nusprendžia:
1.
2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo
ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias
tiesioginės paramos schemų pagal bendrąją žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams,
įgyvendinimo taisykles, 23 straipsnio 2 dalyje numatytas terminas „neleidus atlikti patikrinimo vietoje“ atitinka savarankišką
Sąjungos teisės sąvoką, kuri turi būti aiškinama vienodai visose valstybėse narėse, t. y. taip, kad ji apima ne tik tyčinius
veiksmus, bet ir bet kurį kitą ūkininkui ar jo atstovui priskirtiną netyčinį veikimą ar neveikimą, kuris neleido atlikti viso
patikrinimo vietoje, jei šis ūkininkas ar jo atstovas nesiėmė visų pagrįstai reikalingų priemonių, kad užtikrintų viso šio
patikrinimo atlikimą.
2.
Atitinkamos pagalbos paraiškos atmetimas pagal Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį nepriklauso nuo to, ar ūkininkas
arba jo atstovas buvo tinkamai informuoti apie patikrinimą vietoje, kuriame jų dalyvavimas būtinas.
3.
Sąvoka „atstovas“, numatyta Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalyje, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią
reikia aiškinti vienodai visose valstybėse narėse taip, kad ji atliekant patikrinimą vietoje apima kiekvieną pilnametį veiksnų
asmenį, gyvenantį ūkyje ir kuriam patikėta bent dalis jo valdymo, jei ūkininkas aiškiai išreiškė savo valią ir suteikė įgaliojimą
jam atstovauti ir todėl prisiėmė atsakomybę už visus šio asmens veiksmus ir neveikimą.
4.
Reglamento Nr. 796/2004 23 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, jog ūkininkas, negyvenantis ūkyje, kurio savininkas jis
yra, neprivalo paskirti atstovo, kurį paprastai bet kada būtų galima rasti ūkyje.
Parašai.
*
Proceso kalba: slovėnų.