CELEX: 62014TJ0847
Vide
Ozona slāņa aizsardzība
Fluorētas siltumnīcefekta gāzes
Regula (ES) Nr. 517/2014
Fluorogļūdeņražu laišana tirgū
Atsauces vērtības noteikšana
Kvotu sadale
Pienākums norādīt pamatojumu
Aprēķina metode

Tiesvedības priekšvēsture
Fluorogļūdeņraži (turpmāk tekstā – “
HFC
”) ir fluorētu siltumnīcefekta gāžu kategorija, kas tostarp tiek izmantota dzesēšanas, gaisa kondicionēšanas iekārtās, aerosolos un izolācijas putu ražošanā.
Prasītāja
GHC Gerling
,
Holz & Co. Handels GmbH
ir Vācijas uzņēmums, kas darbojas īpašu gāzu jomā. Tā neražo
HFC
, bet to importē no trešajām valstīm un dalībvalstīm un tad pārdod galvenokārt Eiropas Savienībā reģistrētajiem uzņēmumiem.
Apkarojot siltumnīcefekta gāžu emisijas, Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Komisija pieņēma 2014. gada 16. aprīļa Regulu (ES) Nr. 517/2014 par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm un ar ko atceļ Regulu (EK) Nr. 842/2006 (
OV L 150, 195. lpp.
).
Pakāpeniska to
HFC
daudzumu samazināšana, kas var tikt laisti Savienības tirgū, tika uzskatīta par efektīvāko un izmaksu ziņā izdevīgāko veidu, kā samazināt minēto vielu emisijas ilgtermiņā.
Lai īstenotu šo pakāpenisko samazināšanu, Regulā Nr. 517/2014 tika paredzēts, ka Eiropas Komisija nosaka maksimālo
HFC
daudzumu, ko ik gadu var laist Savienības tirgū, atsauces vērtību katram ražotājam vai importētājam, pamatojoties uz gada vidējo
HFC
daudzumu, par kuru ražotājs vai importētājs paziņoja, ka ir to laidis tirgū no 2009. gada līdz 2012. gadam (turpmāk tekstā – “atsauces vērtība”), un
HFC
kvotu (turpmāk tekstā – “kvota”), ko tas varēs ik gadu laist tirgū, sākot no 2015. gada.
2014. gada 31. oktobrī Komisija pieņēma Īstenošanas lēmumu 2014/774/ES, ar ko atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 517/2014 par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm attiecībā uz laikposmu no 2015. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim katram ražotājam vai importētājam, kurš ziņojis par fluorogļūdeņražu laišanu tirgū saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006, nosaka atsauces vērtības (
OV L 318, 28. lpp.
, turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Apstrīdētā lēmuma 1. pants ir formulēts šādi:
“1. pants
Atsauces vērtību noteikšana
Kvotu piešķiršanas nolūkā atsauces vērtības katram importētājam un ražotājam ir tās, kas noteiktas šā lēmuma pielikumā un aprēķinātas, pamatojoties uz datiem, kuri paziņoti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 842/2006, proti, no gada vidējiem [
HFC
] (lieltilpumu gāzu) daudzumiem, kas laisti Savienības tirgū laikposmā 2009. līdz 2012. gadam, atskaitīts tas kopējais [
HFC
] (lieltilpumu gāzu) daudzums minētajā laikposmā, uz ko attiecas izņēmumi, kuri noteikti Regulas (ES) Nr. 517/2014 15. panta 2. punkta a)–e) apakšpunktā, ja dati pieejami.
Gada vidējais Savienības tirgū laistais lieltilpumu gāzu daudzums, kas minēts šajā pantā, ir aprēķināts, no [
HFC
] (lieltilpumu gāzu) kopējā gada daudzuma, kas saražots un importēts Savienības tirgū, atņemot [
HFC
] (lieltilpumu gāzu) kopējo daudzumu, kas eksportēts no Savienības tirgus, un ņemot vērā gāzu krājumu atlikumu gada beigās.”
Apstrīdētā lēmuma pielikumā prasītājai ir piešķirta atsauces vērtība [
konfidenciāli
] (
) tonnu ogļūdeņraža (CO
) ekvivalenta apmērā un 2015. gadam ir piešķirta kvota [
konfidenciāli
] CO
ekvivalenta apmērā.
Minētajā pielikumā ir arī norādīta formula, kas tika izmantota atsauces vērtības noteikšanai un kas tostarp iekļāva mainīgo vērtību, kura saistīta ar
HFC
krājumu atlikuma izmaiņām gadā.
2014. gada 5. novembra e‑pastā prasītāja lūdza Komisiju tai izskaidrot, kādēļ atsauces vērtības aprēķinā tika ņemtas vērā
HFC
krājumu atlikuma izmaiņas gadā.
Šīs pašas dienas e‑pastā Komisija atbildēja, tostarp norādot, ka atsauces vērtība tika noteikta, pamatojoties datiem, kas tikuši paziņoti atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Regulai (EK) Nr. 842/2006 par dažām fluorētām siltumnīcefekta gāzēm (
OV L 161, 1. lpp.
).
Ar e‑pastu, kas nosūtīts šajā pašā dienā, prasītāja reaģēja, norādot, ka tā joprojām nesaprot, kādēļ atsauces vērtības aprēķinā tika ņemtas vērā
HFC
krājumu atlikuma izmaiņas gadā, un uzsvēra, ka, tāsprāt, šīs izmaiņas tai negatīvi ietekmēja minētās vērtības aprēķinu.
Ar 2014. gada 6. novembra e‑pastu Komisija atbildēja prasītājai, atgādinot, ka tai tirgū laistais
HFC
daudzums bija jāaprēķina, pamatojoties uz pieejamiem datiem, kuros nebija nošķirti dažāda veida krājumi un to izcelsmes, un ka tādēļ tā izmantoja formulu, izmantojot krājumus, neņemot vērā to statusu. Šī formula esot tikusi paziņota attiecīgajiem uzņēmumiem, un pret to neesot tikuši celti iebildumi, tostarp no prasītājas puses.
2014. gada 12. decembrī prasītājas pārstāvis lūdza Komisiju grozīt apstrīdēto lēmumu.
2014. gada 16. decembrī Komisija norādīja prasītājas pārstāvim, ka tā sniegs atbildi, tiklīdz būs iespējams, bet ka tai iepriekš ir jāsaņem juridiska konsultācija.
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2014. gada 30. decembrī, prasītāja cēla šo prasību.
Atsevišķā dokumentā, kas tika iesniegts tajā pašā dienā, tā lūdza izskatīt lietu paātrinātā procesā atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 76.a pantam.
Ar 2015. gada 23. janvāra lēmumu Vispārējā tiesa (trešā palāta) apmierināja šo lūgumu.
Saskaņā ar tiesneša referenta ziņojumu Vispārējā tiesa (trešā palāta) nolēma uzsākt mutvārdu procesu un Reglamenta 64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros rakstveidā uzdeva lietas dalībniekiem jautājumus. Tie atbildēja uz šiem jautājumiem noteiktajos termiņos.
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā tika iesniegts 2015. gada 21. aprīlī, prasītāja iesniedza pieteikumu par procesa organizatorisko pasākumu veikšanu, tostarp to aicinot likt iesniegt dokumentus. Komisija noteiktajos termiņos iesniedza savus apsvērumus par šo pieteikumu par procesa organizatorisko pasākumu veikšanu.
Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un to atbildes uz mutiskajiem jautājumiem, ko Vispārējā tiesa uzdeva 2015. gada 8. maija tiesas sēdē.
Pēc tiesas sēdes prasītāja iesniedza dokumentu, par kuru Komisija iesniedza savus apsvērumus noteiktajā termiņā.
Mutvārdu process tika pabeigts 2015. gada 12. maijā.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu un tai 2015. gadam piešķirto kvotu
HFC
laišanai tirgū, jo noteiktā atsauces vērtība un piešķirtā kvota esot pārāk nenozīmīga;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Prasības pamatošanai prasītāja izvirza trīs pamatus, kas attiecas: pirmais – uz Regulas Nr. 517/2014 pārkāpumu, otrais – uz vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu un trešais – uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
Vispirms ir jāpārbauda trešais pamats.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi
Prasītāja apgalvo, ka apstrīdētajā lēmumā nav ievērotas LESD 296. panta prasības. Proti, pirmkārt, apstrīdētajā lēmumā neesot sniegts nekāds pamatojums, lai attaisnotu to, ka ir tikušas ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā. Otrkārt, neesot iespējams saprast, kā tika aprēķināta tai piešķirtā atsauces vērtība, ieskaitot gadījumu, kad tiek ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā, jo šis aprēķins neesot ticis pamatots. Turklāt, izmantojot prasības pieteikuma pielikumā sniegtos aprēķinus, tiek iegūta cita atsauces vērtība, nevis tā, ko noteikusi Komisija.
Komisija uzskata, ka apstrīdētajā lēmumā ir ievērotas LESD 296. panta prasības. Pirmkārt, tā apstrīd, ka apstrīdētajā lēmumā nav norādīts pamatojums, kas izskaidrotu, kādēļ tikušas ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā. Proti, šī ņemšana vērā izrietot no Regulas Nr. 517/2014 16. panta 1. punkta, un tās konteksts esot minēts apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērumā. Otrkārt, tā atspēko argumentu, saskaņā ar kuru atsauces vērtības aprēķins neesot saprotams. Proti, apstrīdētā lēmuma 1. panta otrajā daļā esot izskaidrota izmantotā metode, un minētā vērtība esot tikusi noteikta pareizi. Turpretī prasības pieteikuma pielikumā sniegtie aprēķini esot kļūdaini.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru LESD 296. pantā prasītais pamatojums ir jāpielāgo attiecīgā tiesību akta raksturam un tam skaidri un nepārprotami jāatklāj to veikušās iestādes argumentācija, ļaujot ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai veikt pārbaudi (skat. spriedumu, 2005. gada 24. novembris, Itālija/Komisija, C‑138/03, C‑324/03 un C‑431/03, Krājums,
EU:C:2005:714
, 54. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šī prasība ir jāizvērtē atbilstoši lietas apstākļiem, tostarp tiesību aktu saturam, norādītā pamatojuma raksturam un adresātu vai citu personu, ko šis tiesību akts skar tieši un individuāli, iespējamai ieinteresētībai saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu norādīti visi atbilstošie faktiskie un juridiskie apstākļi, jo jautājums par to, vai tiesību akta pamatojums atbilst LESD 296. panta prasībām, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai tā tekstu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tās tiesību normas, kuras reglamentē attiecīgo jomu (skat. spriedumu Itālija/Komisija, minēts 30. punktā,
EU:C:2005:714
, 55. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tāpat no judikatūras izriet, ka īstenošanas tiesību aktā ir izpildīts pienākums norādīt pamatojumu, ja tajā ir tieša norāde uz regulas tiesību normām, ar kurām šis akts ir pamatots, tādējādi ļaujot uzzināt tā pieņemšanas kritērijus (skat. spriedumu, 2012. gada 20. septembris, Polija/Komisija, T‑333/09,
EU:T:2012:449
, 88. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā lietā ievadā ir jānorāda, ka apstrīdētais lēmums ir īstenošanas lēmums, kas ir balstīts uz Regulu Nr. 517/2014 un kurā – kā tostarp izriet no tā preambulas otrā apsvēruma – ir atsauce uz minētās regulas 16. panta 1. punktu, kurā ir paredzēts, ka līdz 2014. gada 31. oktobrim Komisija ar īstenošanas aktiem katram ražotājam vai importētājam, kurš paziņojis datus saskaņā ar Regulas Nr. 842/2006 6. pantu, nosaka atsauces vērtību, pamatojoties uz gada vidējo
HFC
daudzumu, par kuru ražotājs vai importētājs paziņoja, ka ir to laidis tirgū no 2009. gada līdz 2012. gadam (turpmāk tekstā – “atsauces periods”).
Vēl ir jāuzsver, ka apstrīdētā lēmuma preambulas 4. apsvērumā ir norādīts, ka atsauces vērtības aprēķina, pamatojoties uz gada vidējo
HFC
daudzumu, par kura laišanu tirgū atsauces periodā paziņojuši ražotāji vai importētāji, izslēdzot tos
HFC
daudzumus, kas tajā pašā laikposmā izmantoti Regulas (ES) Nr. 517/2014 15. panta 2. punktā minētajiem mērķiem, un pamatojoties uz pieejamajiem datiem.
Apstrīdētā lēmuma preambulas 1. panta pirmajā daļā tāpat ir norādīts, ka kvotu piešķiršanas nolūkā atsauces vērtības katram importētājam un ražotājam ir tās, kas noteiktas minētā lēmuma pielikumā un aprēķinātas, pamatojoties uz datiem, kuri paziņoti saskaņā ar Regulu Nr. 842/2006, no gada vidējiem lieltilpumu
HFC
daudzumiem, kas laisti Savienības tirgū atsauces periodā, atskaitot to kopējo lieltilpumu
HFC
daudzumu minētajā laikposmā, uz ko attiecas izņēmumi, kuri noteikti Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punkta a)–e) apakšpunktā, ja dati pieejami.
Apstrīdētā lēmuma 1. panta otrajā daļā ir precizēts, ka gada vidējais Savienības tirgū laistais lieltilpumu gāzu daudzums ir aprēķināts, no lieltilpumu
HFC
kopējā gada daudzuma, kas saražots un importēts Savienības tirgū, atņemot lieltilpumu
HFC
kopējo daudzumu, kas eksportēts no Savienības, un ņemot vērā gāzu krājumu atlikumu gada beigās.
Savukārt apstrīdētā lēmuma pielikumā ir norādīts, ka atsauces vērtību (RV) aprēķina, izmantojot šādu formulu: RV = vidēji [2009 - 2012] (POM - EX), atlikumu, kas rodas, no POM atskaitot EX (POM - EX), aprēķina reizi gadā un pēc tam nosaka caurmēru attiecīgajā četru gadu laikposmā. Ir precizēts, ka lielums POM ir tirgū laistās lieltilpumu gāzes (ko aprēķina, izmantojot šādu formulu: Ρ + I - E + Δs, kur: P atbilst ražošanai, I – importam, E – tiešajam eksportam un Δs – starpībai starp krājumiem gada beigās, t.i., krājumi 20xx. gada 1. janvārī mīnus krājumi 20xx. gada 31. decembrī) un ka lielums EX atbilst lieltilpumu gāzēm, uz ko attiecas izņēmumi saskaņā ar Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punkta a)–e) apakšpunktu, pamatojoties uz pieejamajiem datiem.
Līdz ar to ir jākonstatē, pirmkārt, ka, ņemot vērā iepriekš minēto, apstrīdētajā lēmumā no juridiskā viedokļa ir pietiekami pamatota atsauces vērtības noteikšana un šīs vērtības noteikšanai Komisijas izstrādātā metodoloģija. Proti, tās ļoti skaidri un nepārprotami izriet no minētā lēmuma. Tādējādi prasītāja kļūdaini apgalvo, ka tai piešķirtās atsauces vērtības aprēķins nav ticis pamatots.
Otrkārt, attiecībā uz to, ka, nosakot atsauces vērtību, tika ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā, ir jākonstatē, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija aprēķināja gada vidējos Eiropas tirgū laisto lieltilpumu
HFC
daudzumus, no kopējā saražotā un Savienības tirgū importētā gada
HFC
daudzuma atņemot kopējos no Savienības eksportētos lieltilpumu
HFC
daudzumus, ņemot vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā. Tomēr ne apstrīdētajā lēmumā, ne pat Regulā Nr. 517/2014, uz kuru tajā ir atsauce, nav norādīts pamatojums konkrēti šī pēdējā mainīgā lieluma ņemšanai vērā. Šajā ziņā nevar apgalvot, ka atsauce apstrīdētā lēmuma 1. pantā uz “datiem, kuri paziņoti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 842/2006”, būtu pamatojums attiecīgā mainīgā lieluma ņemšanai vērā. Proti, lai arī šī atsauce ļauj norādīt atsauces vērtības aprēķinam izmantoto datu izcelsmi, tā neļauj norādīt konkrētos iemeslus krājumu atlikuma izmaiņu gadā ieviešanai šajā aprēķinā. Tomēr, tā kā atsauces vērtības noteikšana un Komisijas izstrādātā metodoloģija tās noteikšanai no juridiskā viedokļa pietiekami izriet no apstrīdētā lēmuma, nevar prasīt, lai tajā tiktu norādīti konkrētie iemesli, kādēļ minētajā metodoloģijā ir iekļauts konkrēts mainīgais lielums, tomēr neskarot pārbaudi Savienības tiesā par to, vai šī mainīgā lieluma ņemšana vērā, nosakot atsauces vērtību, ir pamatota. Turklāt Komisijas un prasītājas sarakste pēc apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, bet pirms šīs prasības celšanas attiecās tieši uz šo jautājumu, un Komisija konkrēti izteicās par krājumu atlikuma izmaiņu gadā ņemšanas vērā jautājumu, tādēļ prasītāja varēja saprast šīs ņemšanas vērā iemeslus un apstrīdēt to pamatotību šīs prasības ietvaros, kā izriet no pirmā pamata vērtējuma.
Visbeidzot, attiecībā uz argumentu, kas būtībā attiecas uz to, ka, pat ņemot vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā, izmantojot apstrīdētajā lēmumā izklāstīto formulu, tiekot panākts atšķirīgs rezultāts, ir jākonstatē, ka tas neattiecas uz apstrīdētā lēmuma pamatošanu, bet uz tā pamatotību, un tādēļ tas ir jānoraida šajā pamatā kā neefektīvs.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka trešais pamats ir jānoraida.
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz Regulas Nr. 517/2014 pārkāpumu
Prasītāja apgalvo, ka, aprēķinot tai piešķirto atsauces vērtību, kļūdaini ņemot vērā
HFC
krājumu atlikuma izmaiņas gadā, lai arī esot bijuši jāņem vērā tikai tie
HFC
daudzumi, kas faktiski tika laisti tirgū un kas šajā gadījumā atbilst starpībai starp importētajiem un eksportētajiem
HFC
daudzumiem, Komisija esot pārkāpusi Regulu Nr. 517/2014. Lai pamatotu šo apgalvojumu, saskaņā ar kuru tas, ka minētās izmaiņas tikušas ņemtas vērā, nekādi nav attaisnots, tā balstās uz minētās regulas tekstu, kā arī uz tās vēsturisku, sistēmisku un teleoloģisku interpretāciju. Prasītāja uzskata, ka tādiem importētājiem un eksportētājiem, kuri – kā prasītāja – nav ne ražotāji, ne lietotāji, šo izmaiņu ņemšana vērā nav saistīta ar faktiski tirgū laistajiem daudzumiem, kā par to liecinot tās minētie situāciju piemēri. Šajā lietā, tās ņemot vērā, esot tikusi samazināta prasītājai piešķirtā atsauces vērtība, kurai esot bijis jābūt mazākais [
konfidenciāli
] tonnu CO
ekvivalentu apmērā, nevis [
konfidenciāli
] tonnu CO
ekvivalentu apmērā, kā noteikusi Komisija.
Komisija uzskata, ka atsauces vērtības aprēķina metode, kas noteikta un piemērota apstrīdētajā lēmumā, atbilst Regulai Nr. 517/2014. Proti, šai vērtībai ir jābūt balstītai, pirmkārt, uz daudzumiem, kas laisti tirgū atsauces periodā Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta izpratnē, un, otrkārt, uz daudzumiem, ko ražotāji vai importētāji bija deklarējuši kā laistus tirgū atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam. Tomēr atbilstoši šai pēdējai minētajai regulai paziņotie dati neatspoguļojot precīzi tirgū laistos daudzumus, jo vienīgie pieejamie dati bija tie, kas attiecās uz ražošanu, importu, eksportu un krājumu atlikumu. Šādos apstākļos likumdevējs esot atstājis Komisijai novērtējuma brīvību atsauces vērtības aprēķināšanā, paredzot, ka tai ir jābūt balstītai uz paziņoto informāciju. Apstrīdētā lēmuma 1. panta otrajā daļā noteiktā metode atbilstot šīm prasībām, kā arī Regulas Nr. 517/2014 16. panta 1. punkta tekstam, kontekstam, nozīmei un mērķim. Visbeidzot prasītājas minētie situāciju piemēri esot balstīti uz kļūdainiem aprēķiniem.
Šajā ziņā ir jāuzsver, ka Regulas Nr. 517/2014 mērķis – kā izriet no tās preambulas 13. un 14. apsvēruma – ir pakāpeniski samazināt
HFC
daudzumus, kas var tikt laisti Savienības tirgū, lai samazinātu šo vielu emisijas ilgtermiņā.
Šajā nolūkā Regulā Nr. 517/2014 ir paredzēts, ka Komisija, iepriekš noteikdama atsauces vērtību, katram ražotājam vai importētājam piešķir kvotu
HFC
laišanai tirgū.
Kā izriet no Regulas Nr. 517/2014 16. panta 1. punkta, šī atsauces vērtība ir balstīta uz gada vidējo
HFC
daudzumu, par kuru ražotājs vai importētājs, kurš paziņojis datus atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam, paziņoja, ka ir to laidis tirgū atsauces periodā, izņemot dažus
HFC
daudzumus, kas paredzēti Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punktā minētajai lietošanai.
Regulas Nr. 517/2014 V pielikumā ir apstiprināts, ka atsauces vērtība ir balstīta uz
HFC
daudzumiem, ko ražotājs vai importētājs ir laidis Savienības tirgū atsauces periodā, izslēdzot
HFC
daudzumus, kas paredzēti šīs pašas regulas 15. panta 2. punktā minētajai lietošanai šajā pašā laikposmā, balstoties uz pieejamajiem datiem.
Līdz ar to Regulā Nr. 517/2014 ir paredzēts, ka ražotājam vai importētājam piešķirtā atsauces vērtība ir saistīta, pirmkārt, ar
HFC
daudzumiem, kas tirgū laisti atsauces periodā, un, otrkārt, ar tiem, uz kuriem attiecas minētās regulas 15. panta 2. punktā paredzētie izņēmumi.
Tādējādi, tā kā apstrīdētā lēmuma 1. panta pirmajā daļā ir paredzēts, ka atsauces vērtības katram importētājam un ražotājam tiek aprēķinātas, pamatojoties uz datiem, kuri paziņoti saskaņā ar Regulu Nr. 842/2006, no gada vidējiem
HFC
daudzumiem, kas laisti Savienības tirgū atsauces periodā, atskaitot to kopējo
HFC
daudzumu minētajā laikposmā, uz ko attiecas izņēmumi, kuri noteikti Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punkta a)–e) apakšpunktā, ja dati pieejami, šajā lēmumā būtībā ir pārņemti tie paši kritēriji, kas noteikti Regulā Nr. 517/2014 atsauces vērtības aprēķināšanai.
Šajā lietā prasītāja apstrīd to, ka Komisija ir ņēmusi vērā
HFC
krājumu atlikumu izmaiņas gadā, proti, Δs lielumu apstrīdētā lēmuma pielikumā izklāstītajā formulā, aprēķinot tai piešķirto atsauces vērtību, un, konkrētāk, nosakot
HFC
daudzumus, ko tā ir laidusi tirgū atsauces periodā.
Šajā ziņā patiešām ir jānorāda, ka
HFC
daudzumi, kurus ražotāji vai importētāji ir laiduši tirgū atsauces periodā, – kā izriet no apstrīdētā lēmuma 1. panta otrās daļas un pielikuma – tika aprēķināti, saskaitot saražotos daudzumus, importētos daudzumus, kā arī krājumu atlikuma izmaiņu gadā pārpalikumu un atņemot eksportētos daudzumus.
Tomēr, pirmkārt, kā uzsver prasītāja, nevienā Regulas Nr. 517/2014 tiesību normā nav skaidri paredzēts, ka krājumu atlikuma izmaiņu gadā pārpalikums ir dati, kas būtu jāņem vērā, lai noteiktu atsauces vērtību.
Otrkārt, nav pierādīts, ka krājumu atlikuma izmaiņu gadā pārpalikums ir atbilstošs kritērijs “tirgū laistu”
HFC
daudzumu noteikšanai Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta izpratnē, it īpaši to uzņēmumu gadījumā, kuri – tāpat kā prasītāja – neražo un nelieto
HFC
, bet tikai tos importē, lai pārdotu tālāk vai vēlāk eksportētu ārpus Savienības.
Šajā ziņā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punktā ir noteikts, ka “laist tirgū” nozīmē piegādāt vai darīt pieejamu citai personai Savienībā pirmo reizi, par maksu vai bez maksas, vai ražotāja gadījumā – lietot savām vajadzībām, un ietver muitas preču izlaišanu brīvā apgrozībā Savienībā. Tomēr atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Regulas (EK) Nr. 450/2008, ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais muitas kodekss (
OV L 145, 1. lpp.
), 129. pantam laišana brīvā apgrozībā ietver jebkuru maksājamo ievedmuitas nodokļu iekasēšanu, vajadzības gadījumā – citu maksājumu iekasēšanu saskaņā ar atbilstīgajiem spēkā esošajiem noteikumiem attiecībā uz šādu maksājumu iekasēšanu, tirdzniecības politikas pasākumu, kā arī aizliegumu un ierobežojumu piemērošanu, ciktāl tie nav jāpiemēro agrākā posmā, un citu formalitāšu pabeigšanu attiecībā uz šo preču importu. Kad ārpuskopienas preces izlaiž brīvā apgrozībā, tās iegūst Kopienas preču muitas statusu. Šādos apstākļos ir jānorāda, ka, atbildot uz Vispārējās tiesas uzdoto jautājumu tiesas sēdē, lietas dalībnieki ir vienoti atzinuši, ka laišanas tirgū jēdziens Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punktā ir identisks jēdzienam Regulas Nr. 450/2008 129. pantā. Līdz ar to prasītājas importētie
HFC
daudzumi, kas atbilst Regulas Nr. 450/2008 129. pantā paredzētajiem nosacījumiem, ir jāuzskata par tādiem, kas laisti brīvā apgrozībā, un tātad par “laistiem tirgū” atbilstoši Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punktam.
Otrkārt, ir jāprecizē, ka no Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta neizriet un nevar secināt, ka, lai uzskatītu, ka
HFC
daudzumi, kas laisti brīvā apgrozībā, ir “laisti tirgū”, tiem turklāt ir jābūt faktiski pārdotiem, līdz ar to no brīvā apgrozībā laistiem daudzumiem būtu jāizslēdz krājumi, kas vēl nav tikuši pārdoti. Turklāt neviens cits Regulas Nr. 517/2014 noteikums neļauj apstiprināt šādu minētā panta interpretāciju. Komisija to arī neapgalvo.
Treškārt, ir jānorāda, ka Regulā Nr. 842/2006 un Regulā Nr. 517/2014 – kā uzsver Komisija – jēdziens “laist tirgū” nav vienādi definēts. Proti, lai arī šī definīcija liela mērā ir identiska, šīs divas regulas atšķiras ar to, ka pirmajā ir atsauce uz “importu Kopienas muitas teritorijā”, bet otrajā ir atsauce uz “izlaišanu brīvā apgrozībā Savienībā”. Tādējādi, lai arī par laistu tirgū atbilstoši Regulai Nr. 842/2006 tiek uzskatīts kopējais importēto
HFC
daudzums, atbilstoši Regulai Nr. 517/2014 par laistu tirgū uzskata tikai importētos un brīvā apgrozībā laistos
HFC
daudzumus.
Turklāt ir jāatzīst, ka Regulas Nr. 517/2014 V pielikumā, kura mērķis ir precizēt atsauces vērtības aprēķinu, ir norādīts, ka tas ir balstīts uz
HFC
daudzumiem, ko ražotāji un importētāji ir laiduši Savienības tirgū atsauces periodā vai periodā, uz kuru tā piešķirta, “pamatojoties uz pieejamajiem datiem”. Kā izriet no Regulas Nr. 517/2014 kopumā, šie dati bija tie, kas tika paziņoti saskaņā ar Regulas Nr. 842/2006 6. pantu Komisijas 2007. gada 17. decembra Regulā (EK) Nr. 1493/2007, ar ko atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 842/2006 nosaka formātu ziņojumam, kas jāiesniedz dažu fluorētu siltumnīcefekta gāzu ražotājiem, importētājiem un eksportētājiem (
OV L 332, 7. lpp.
), paredzētajā formātā.
Tā kā importētie un brīvā apgrozībā laistie
HFC
daudzumi, kas atbilstoši Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punktam ir uzskatāmi par laistiem tirgū, nav iekļauti šajos datos, ar šo pamatojumu tika paziņoti tikai saražotie, importētie un uzkrātie daudzumi.
Tomēr apstāklis, ka Regulas Nr. 517/2014 V pielikumā ir paredzēts, ka atsauces vērtības aprēķins jāveic, “pamatojoties uz pieejamajiem datiem”, un ka minētās regulas 16. panta 1. punktā ir norādīts, ka šī vērtība ir noteikta, “pamatojoties uz gada vidējo [
HFC
] daudzumu, par kuru ražotājs vai importētājs paziņoja, ka ir to laidis tirgū”, nenozīmē, ka atsauces vērtības aprēķins noteikti ir jāveic, pamatojoties tikai uz atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam paziņotajiem datiem.
Proti, vispirms ir jānorāda, ka nevienā Regulas Nr. 517/2014 tiesību normā nav skaidri norādīts, ka atsauces vērtības aprēķins būtu jāveic, pamatojoties tikai uz atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam paziņotajiem datiem, ne turklāt pat arī tas, ka visi šie dati noteikti būtu jāizmanto minētā aprēķina veikšanai.
Tāpat nevienā Regulas Nr. 517/2014 tiesību normā nav paredzēts, ka Komisija vajadzības gadījumā nevarētu lūgt attiecīgos uzņēmumus sniegt papildu informāciju. Turklāt Komisija tiesas sēdē norādīja, ka Regulā Nr. 517/2014 nav iekļauts tiešs aizliegums to darīt. Tāpat, pieņemot, ka likumdevējs – kā apgalvo Komisija – būtu atteicies no iespējas
ex post
ievākt datus par atsauces periodu, tas nenozīmē, ka Komisijai ir aizliegts ievākt šādu informāciju, ja tas ir vajadzīgs tirgū laisto
HFC
daudzumu noteikšanai. Turklāt nav arī pierādīts, ka, ņemot vērā attiecīgo uzņēmumu nelielo skaitu, tas būtu radījis būtiskus administratīvus izdevumus, aizkavējis mehānisma iedarbināšanu vai radījis īpašu manipulāciju risku, kā ļauj noprast Komisija. Katrā ziņā ir jānorāda, ka Komisija – kā izriet no 2014. gada 19. maija vēstules, kuru tā nosūtījusi, atbildot uz Vispārējās tiesas rakstiskajiem jautājumiem, pielikuma – bija aicinājusi attiecīgos uzņēmumus atsauces vērtības noteikšanas nolūkā tai paziņot dažus datus, tostarp Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punktā uzskaitītajiem nolūkiem saražotos vai importētos
HFC
daudzumus, kuri netika paziņoti iepriekš un tātad nebija pieejami. Šajā saistībā Komisijas tiesas sēdē sniegtie paskaidrojumi neļauj uzskatīt, ka minētajiem uzņēmumiem nebija iespējams lūgt arī paziņot datus par importētajiem un brīvā apgrozībā laistajiem
HFC
daudzumiem, kuri – tāpat kā Regulas Nr. 517/2014 15. panta 2. punktā uzskaitītajiem nolūkiem saražotie vai importētie
HFC
daudzumi – nebija tikuši paziņoti atbilstoši Regulai Nr. 842/2006. Tas tātad apstiprina ne tikai to, ka Komisijai nebija nedz aizliegts, nedz neiespējams vajadzības gadījumā
ex post
ievākt nepieejamos datus, bet arī to, ka tas tā patiešām ir noticis. Vēl ir jāprecizē, ka katrā ziņā minētajiem uzņēmumiem nevar pārmest, ka tie paši atsauces periodā nav paziņojuši datus, kurus Komisija nebija lūgusi, pamatojoties uz Regulu Nr. 842/2006, un kuru nozīme atklājās tikai vēlāk.
Visbeidzot Regula Nr. 517/2014 ir jāinterpretē tādējādi, ka Komisijai ir jāveic atsauces vērtības aprēķins, pamatojoties uz paziņotajiem (16. panta 1. punkts) vai pieejamajiem (V pielikums) datiem tikai, ciktāl tiem ir nozīme minētās vērtības noteikšanā. Proti, minētās regulas mērķis ir pakāpeniski samazināt Savienības “tirgū laisto”
HFC
daudzumu. Tomēr šim mērķim būtu pretrunā balstīt attiecīgo aprēķinu uz datiem, kuriem nav objektīvas saiknes ar atsauces periodā Savienības “tirgū laistajiem”
HFC
daudzumiem, uz kuriem – kā izriet no Regulas Nr. 517/2014 – būtu jābalsta atsauces vērtības, un galu galā – piešķirtās kvotas preču laišanai tirgū.
Līdz ar to, pirmkārt, Regulas Nr. 517/2014 mērķim nebūtu atbilstoši, ja, aprēķinot atsauces vērtību, tiktu izmantoti tirgū laisto
HFC
daudzumu noteikšanai neatbilstoši dati, tostarp tikai tādēļ, ka runa ir par “pieejamajiem datiem”. Tas, ka krājumos esošie daudzumi tika deklarēti, tātad noteikti nenozīmē, ka tie būtu tikuši ņemti vērā, ja tie nebūtu atbilstoši tirgū laisto
HFC
daudzumu noteikšanai. Šā paša iemesla dēļ tātad nav nozīmes Komisijas minētajam apstāklim, ka apstrīdētā lēmuma preambulas 5. apsvērumā ir norādīts, ka atsauces vērtības noteikšanu ierobežo prasības, kas ir saistītas ar atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam paziņotajiem datiem. Līdz ar to, otrkārt, nav pieļaujams, ka tādēļ, ka nav pieejami atsauces vērtības aprēķinam atbilstošie dati, šī vērtība neatbilst tirgū laistajiem
HFC
daudzumiem atbilstoši Regulas Nr. 517/2014 16. panta 1. punkta un V pielikuma prasībām. Tomēr Komisija atzīst, ka likumdevējs apzinājās, ka nebija iespējams, pamatojoties uz atbilstoši Regulai Nr. 842/2006 paziņotajiem datiem, precīzi noteikt tirgū laistos daudzumus Regulas Nr. 517/2014 izpratnē. Tādējādi Komisijai bija jālūdz attiecīgajiem uzņēmumiem iesniegt trūkstošos atbilstošos datus.
Attiecībā uz apgalvoto novērtējuma brīvību, uz ko ir atsaukusies Komisija un ko likumdevējs tai esot atstājis atsauces vērtību aprēķināšanai, jānorāda, ka tā katrā ziņā šai iestādei neļauj izmantot tādu aprēķina metodi, kuras rezultātā atsauces vērtības nav balstītas uz tirgū laistajiem
HFC
daudzumiem atbilstoši Regulai Nr. 517/2014.
Katrā ziņā Komisijai joprojām ir jāpierāda, ka tādā gadījumā kā šajā lietā krājumu atlikuma izmaiņu gadā ņemšana vērā ļautu – vismaz precīzāk nekā tad, ja tās netiktu ņemtas vērā, – noteikt tirgū laistos
HFC
daudzumus Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta izpratnē, pamatojoties uz datiem, kas ievākti atbilstoši Regulas Nr. 842/2006 6. pantam.
Proti, Komisija nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas ļautu uzskatīt, ka tāda liela
HFC
uzņēmuma situācijā, kas tos neražo, krājumu atlikuma izmaiņu gadā ņemšana vērā kopā ar importētajiem un eksportētajiem daudzumiem ļautu konstatēt, kādi daudzumi tika laisti tirgū atbilstoši Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punktam. Tādējādi neviens pierādījums neliecina, ka
HFC
importa gadījumā krājumu atlikuma izmaiņām būtu jebkāda saikne ar
HFC
daudzumiem, kas laisti brīvā apgrozībā un tātad – laisti tirgū minētās regulas 2. panta 10) punkta izpratnē. Līdz ar to nekas neļauj uzskatīt, ka minēto izmaiņu ņemšana vērā palīdz precīzāk noteikt
HFC
daudzumus, ko importētājs laidis tirgū, nekā tad, ja tās netiktu ņemtas vērā.
Šos apsvērumus neliek apstrīdēt nedz Komisijas arguments, ka, ja imports tiktu ņemts vērā bez korekcijas, kas veikta, salīdzinot krājumu atlikumus, tiktu iekļauti visi importētie daudzumi, nevis tikai brīvā apgrozītā laistie, nedz arguments, ka, lai sasniegtu Regulā Nr. 517/2014 noteikto mērķi, ir jāņem vērā krājumu attīstība. Proti, ir gan taisnība, ka importētie daudzumi paši par sevi neļauj noteikt daudzumus, ko importētājs ir laidis tirgū, jo tieši importētie
HFC
daudzumi, kas laisti brīvā apgrozībā, var tikt uzskatīti par laistiem tirgū Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta izpratnē. Tomēr Komisija no juridiskā viedokļa nav pietiekami pierādījusi, ka krājumu atlikuma izmaiņu gadā ņemšana vērā ļautu noteikt – kā tam būtu jābūt atbilstoši minētās regulas mērķim –
HFC
daudzumus, ko tirgū laidis uzņēmums, kurš – tāpat kā prasītāja – veic tikai
HFC
importu un eksportu.
Turklāt ir jānorāda, ka šajā lietā, atbildot uz rakstisku Vispārējās tiesas jautājumu, prasītāja apstiprināja, ka visi atsauces periodā importētie
HFC
daudzumi tika laisti brīvā apgrozībā. Tiesas sēdē Komisija norādīja, ka tā neapstrīd šo apgalvojumu. Tādējādi
HFC
daudzumi, kurus prasītāja, attiecībā uz kuru netiek apstrīdēts, ka tā neražo šādas gāzes, laidusi tirgū Regulas Nr. 517/2014 2. panta 10) punkta izpratnē, precīzi atbilst starpībai starp importētajiem
HFC
daudzumiem, kas tātad tikuši laisti brīvā apgrozībā, un eksportētajiem
HFC
daudzumiem. Ņemot vērā datus, kas saistīti ar krājumu atlikuma izmaiņām gadā, Komisija noteica atsauces vērtību, kas precīzi neatbilst prasītājas tirgū laistajiem daudzumiem.
No visa iepriekš minētā izriet, ka, tā kā prasītājai piešķiramās atsauces vērtības aprēķinā tika ņemtas vērā krājumu atlikuma izmaiņas gadā, apstrīdētajā lēmumā tika pārkāpta Regula Nr. 517/2014, un Komisija kļūdaini apgalvo, ka tās izvēlētā metode atbilst minētās regulas prasībām.
Tādējādi pirmais pamats ir jāpieņem un apstrīdētais lēmums ir jāatceļ, ciktāl tas attiecas uz prasītāju, un otrais pamats nav jāizvērtē, kā arī nav jāapmierina prasītājas pieteikums par procesa organizatorisko pasākumu veikšanu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Komisijai spriedums ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītājas prasījumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (trešā palāta)
nospriež:

1)
atcelt Komisijas 2014. gada 31. oktobra Īstenošanas Lēmumu 2014/774/ES, ar ko atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 517/2014 par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm attiecībā uz laikposmu no 2015. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim katram ražotājam vai importētājam, kurš ziņojis par fluorogļūdeņražu laišanu tirgū saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 842/2006, nosaka atsauces vērtības, ciktāl šis lēmums attiecas uz
GHC Gerling
,
Holz & Co. Handels GmbH;

2)
Eiropas Komisija atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2015. gada 24. jūnijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.
(
)	Konfidenciālie dati ir aizsegti.