CELEX: 62010CJ0281
Apelācija
Regula (EK) Nr. 6/2002
5., 6., 10. pants un 25. panta 1. punkta d) apakšpunkts
Kopienas dizainparaugs
Reģistrētais Kopienas dizainparaugs, kuru veido riņķveida veicināšanas ražojums
Agrāks Kopienas dizainparaugs
Atšķirīgs kopējais iespaids
Autora brīvības pakāpe
Informēts lietotājs
Pārbaudes tiesā apjoms
Faktu sagrozīšana

Savā apelācijas sūdzībā
PepsiCo Inc.
(turpmāk tekstā – “
PepsiCo
”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 18. marta spriedumu lietā T‑9/07
Grupo Promer Mon Graphic
/ITSB –
PepsiCo
(Riņķveida veicināšanas ražojuma attēlojums) (Krājums, II‑981. lpp.; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru
tā apmierināja
Grupo Promer Mon Graphic SA
(turpmāk tekstā – “
Grupo Promer
”) prasību atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju trešās padomes 2006. gada
27. oktobra lēmumu lietā R 1001/2005‑3 attiecībā uz spēkā neesamības atzīšanas procesu starp
Grupo Promer
un
PepsiCo
(turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”).

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (OV 2002, L 3, 1. lpp.) 4. pantā ir noteikts:
“1.      Dizainparaugs ir aizsargāts kā Kopienas dizainparaugs, ja tas ir jauns un tam ir individuāla būtība [individuāls raksturs].
[..].”
Regulas Nr. 6/2002 5. pantā ir paredzēts:
“1.      Dizainparaugu uzskata par jaunu, ja sabiedrībai nav darīts pieejams identisks dizainparaugs, šādos gadījumos:
a)      attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo
reizi darīts pieejams sabiedrībai;
b)      attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad ir aizpildīts [iesniegts] reģistrācijas pieteikums attiecībā
uz to dizainparaugu, kura aizsardzību pieprasa, vai, ja attiecina [pieprasa] prioritāti, pirms prioritātes datuma.
2.      Dizainparaugus uzskata par identiskiem, ja to iezīmes atšķiras tikai nebūtiski.”
Šīs pašas regulas 6. pantā ir noteikts:
“1.      Uzskata, ka dizainparaugam ir individuāla būtība [individuāls raksturs], ja vispārējais [kopējais] iespaids, ko tas rada informētam
lietotājam, atšķiras no vispārējā [kopējā] iespaida, ko šādam lietotājam rada jebkurš dizainparaugs, kas ir darīts pieejams
sabiedrībai, šādos gadījumos:
a)      attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo
reizi darīts pieejams sabiedrībai;
b)      attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad ir aizpildīts [iesniegts] reģistrācijas pieteikums,
vai, ja attiecina [pieprasa] prioritāti, pirms prioritātes datuma.
2.      Novērtējot individuālo būtību [raksturu], ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [brīvības pakāpi], izveidojot dizainparaugu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 10. pantu:
“1.      Kopienas dizainparauga piešķirtā aizsardzība attiecas uz visiem dizainparaugiem, kas informētam lietotājam neatstāj atšķirīgu
vispārējo [kopējo] iespaidu.
2.      Novērtējot aizsardzības jomu, ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju [brīvības pakāpi], izveidojot dizainparaugu.”
Šīs regulas 25. pantā ir paredzēts:
“1.      Kopienas dizainparaugu var pasludināt par spēkā neesošu tikai šādos gadījumos:
[..]
b)      ja tas neatbilst 4. līdz 9. panta prasībām;
[..]
d)      ja Kopienas dizainparaugs ir konfliktā ar iepriekšēju [agrāku] dizainparaugu, kas ir darīts pieejams sabiedrībai pēc pieteikuma
iesniegšanas vai, ja attiecina [pieprasa] prioritāti, pēc Kopienas dizainparauga prioritātes datuma, un kas no datuma pirms
minētā datuma ir aizsargāts kā reģistrēts Kopienas dizainparaugs, vai ar šā dizainparauga reģistrēšanas pieteikumu, vai arī
kā dalībvalsts reģistrēts dizainparaugs, vai ar šādu tiesību iegūšanas pieteikumu;
[..]
3.      Šā panta 1. punkta d), e) un f) apakšpunktā minētos iemeslus var norādīt tikai [agrāku] tiesību pieprasītājs vai [..] īpašnieks.
[..]”
Regulas Nr. 6/2002 52. panta 1. punktā ir paredzēts, ka “atbilstīgi [ievērojot] 25. panta 2., 3., 4. un 5. punktam [punktu,]
jebkura fiziska vai juridiska persona, kā arī valsts iestāde, kam ir tādas pilnvaras, var iesniegt [ITSB] pieteikumu reģistrēta
Kopienas dizainparauga spēkā neesamības pasludināšanai [atzīšanai]”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 61. panta 1.–3. punktu:
“1.      Sūdzības [prasības] par Apelāciju padomes lēmumiem var iesniegt [..] Tiesā.
2.      Sūdzību [prasību] var iesniegt, pamatojot to ar kompetences trūkumu, būtiskiem procedūras pārkāpumiem, Līguma, šīs regulas
vai jebkuras ar to piemērošanu saistītas tiesību normas pārkāpumiem, vai arī ar pilnvaru ļaunprātīgu pārsniegšanu [izmantošanu].
2.      [..] Tiesas kompetencē ir apstrīdētā lēmuma atcelšana vai grozīšana.”

Tiesvedības priekšvēsture un strīdīgais lēmums
2003. gada 9. septembrī
PepsiCo
saskaņā ar Regulu Nr. 6/2002 iesniedza ITSB Kopienas dizainparauga reģistrācijas pieteikumu. Līdz ar reģistrācijas pieteikuma
iesniegšanu tika pieprasīta prioritāte Spānijas dizainparaugam Nr. 157156, kurš iesniegts 2003. gada 23. jūlijā un kura reģistrācijas
pieteikums publicēts 2003. gada 16. novembrī.
ITSB ir reģistrējis Kopienas dizainparaugu ar numuru 74463‑0001 attiecībā uz šādām precēm: “spēlēm paredzētie veicināšanas
ražojumi”. Tas ir attēlots šādi:
2004. gada 4. februārī
Grupo Promer
iesniedza pieteikumu par dizainparauga Nr. 74463‑0001 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais dizainparaugs”) atzīšanu par spēkā
neesošu saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 52. pantu.
Pieteikums par spēkā neesamības atzīšanu bija balstīts uz Kopienas dizainparaugu ar reģistrācijas numuru 53186‑0001 (turpmāk
tekstā – “agrākais dizainparaugs”), kas iesniegts 2003. gada 17. jūlijā un attiecībā uz kuru prioritāte tika pieprasīta Spānijas
dizainparaugam Nr. 157098, kas iesniegts 2003. gada 8. jūlijā un kura reģistrācijas pieteikums publicēts 2003. gada 1. novembrī.
Agrākais dizainparaugs ir reģistrēts attiecībā uz šādu preci: “metāla plāksne spēlēm”. Tas ir attēlots šādi:
Pieteikumā par spēkā neesamības atzīšanu ietvertie pamati attiecās uz apstrīdētā dizainparauga novitātes un individuāla rakstura
neesamību Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē, kā arī uz agrāku tiesību esamību minētās regulas
25. panta 1. punkta d) apakšpunkta izpratnē.
Ar 2005. gada 20. jūnija lēmumu ITSB Anulēšanas nodaļa apmierināja pieteikumu par apstrīdētā dizainparauga atzīšanu par spēkā
neesošu, pamatojoties uz Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta d) apakšpunktu.
2005. gada 18. augustā
PepsiCo
saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 55.–60. pantu iesniedza ITSB apelācijas sūdzību par šo Anulēšanas nodaļas lēmumu.
Ar strīdīgo lēmumu ITSB Apelāciju trešā padome (turpmāk tekstā – “Apelāciju padome”) atcēla minēto Anulēšanas nodaļas lēmumu
un noraidīja pieteikumu par spēkā neesamības atzīšanu. Pēc tam, kad tā bija noraidījusi prasītājas argumentu, kas saistīts
ar
PepsiCo
ļaunprātīgu rīcību, Apelāciju padome būtībā atzina, ka apstrīdētais dizainparaugs neesot konfliktā ar agrākajām prasītājas
tiesībām un ka līdz ar to Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētie nosacījumi neesot izpildīti.
Šajā sakarā Apelāciju padome ir norādījusi, ka ar attiecīgajiem dizainparaugiem saistītie ražojumi ietilpstot vienā īpašajā
veicināšanas ražojumu kategorijā, proti, “tazos” vai “rappers”, un ka līdz ar to šādu veicināšanas ražojumu dizaina autora
brīvība esot “ievērojami ierobežota”. Apelāciju padome no tā secināja, ka ar atšķirībām attiecīgo dizainparaugu sānskatā pietiekot,
lai konstatētu, ka tie rada atšķirīgu kopējo iespaidu uz informētu lietotāju.

Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas [tolaik – Pirmās instances tiesas] kancelejā reģistrēts 2007. gada 9. janvārī,
Grupo Promer
ir cēlusi prasību atcelt strīdīgo lēmumu un piespriest ITSB un
PepsiCo
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Savas prasības atbalstam
Grupo Promer
izvirzīja trīs pamatus, kas saistīti, pirmkārt, ar
PepsiCo
ļaunprātīgu rīcību un Regulas Nr. 6/2002 šauru interpretāciju, otrkārt, ar apstrīdētā dizainparauga novitātes neesamību un,
treškārt, ar Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa pēc tam, kad bija noraidījusi pirmo prasības pamatu, apmierināja trešo prasības pamatu
un konstatēja, ka līdz ar to nav jāizskata otrais prasības pamats.
Trešais prasības pamats bija sadalīts četrās daļās.
Pirmkārt,
Grupo Promer
iebilda pret to, kā tikusi definēta ražojumu kategorija, uz kuru attiecas attiecīgie dizainparaugi, proti, kā “pogs”, “rappers”
vai “tazos” kategorija, norādot, ka tie ir dažādi ražojumi.
Grupo Promer
uzskatīja, ka Apelāciju padomei ir bijis jāņem vērā vispārīgā spēlēm paredzēto veicināšanas ražojumu kategorija.
Šajā sakarā pārsūdzētā sprieduma 60. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka Apelāciju padome ir pamatoti uzskatījusi, ka attiecīgais
ražojums – lielās spēlēm paredzēto veicināšanas ražojumu kategorijas ietvaros – ietilpst īpašajā kategorijā, kas ir spēles
piederumi, kuri ir pazīstami kā “pogs”, “rappers” vai “tazos”.
Otrkārt, pamatojoties uz apstākli, ka apstrīdētais dizainparaugs attiecas uz vispārīgo spēlēm paredzēto veicināšanas ražojumu
kategoriju,
Grupo Promer
iebilda pret strīdīgajā lēmumā ietverto vērtējumu, saskaņā ar kuru autora brīvība apstrīdētā dizainparauga izstrādē ir “ievērojami
ierobežota”.
Pārsūdzētā sprieduma 70. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka Apelāciju padome ir pareizi uzskatījusi, ka apstrīdētajam dizainparaugam
pieprasītās prioritātes datumā autora brīvība ir “ievērojami ierobežota”, tostarp tādēļ, ka tam bija jāiestrādā savā dizainparaugā
attiecīgajiem ražojumiem kopīgās īpašības.
Treškārt,
Grupo Promer
uzskatīja, ka informēts lietotājs ir bērns aptuveni 5–10 gadu vecumā, nevis mārketinga direktors, kā ir norādīts strīdīgajā
lēmumā. Šāds direktors, kas darbojas pārtikas produktu nozarē, neesot gala lietotājs, un tam esot augstāks zināšanu līmenis
nekā parastam lietotājam.
Šajā ziņā pārsūdzētā sprieduma 62. punktā Vispārējā tiesa definēja informēta lietotāja jēdzienu un šī paša sprieduma 64. un
65. punktā secināja, ka Apelāciju padome ir pamatoti uzskatījusi, ka aplūkojamajā lietā ir maz nozīmes jautājumam, vai informēts
lietotājs ir bērns aptuveni 5–10 gadu vecumā vai sabiedrības, kas izgatavo ražojumus, kuru veicināšanu nodrošina, piedāvājot
“pogs”, “rappers” vai “tazos”, mārketinga direktors; svarīgi ir tas, ka šo divu kategoriju personas zina par “rappers” fenomenu.
Ceturtkārt,
Grupo Promer
norādīja, ka attiecīgie dizainparaugi rada vienādu kopējo iespaidu, ņemot vērā, ka – pretēji strīdīgajā lēmumā ietvertajam
Apelāciju padomes vērtējumam – atšķirības attiecīgo dizainparaugu sānskatā nav acīmredzamas, jo, lai tās atklātu, ir jāpievērš
īpaša uzmanība un ir uzmanīgi jāapskata disks.
Šajā sakarā pārsūdzētā sprieduma 72. punktā Vispārējā tiesa, ņemot vērā autora brīvības pakāpi apstrīdētā dizainparauga izstrādē,
– tāpat kā Apelāciju padome – uzskatīja, ka tiktāl, ciktāl līdzība starp attiecīgajiem dizainparaugiem attiecas uz kopīgām
īpašībām, šai līdzībai ir maz nozīmes kopējā iespaidā, ko rada minētie dizainparaugi uz informētu lietotāju. Turklāt, jo vairāk
ir ierobežota autora brīvība apstrīdētā dizainparauga izstrādē, jo ar mazākām atšķirībām starp attiecīgajiem dizainparaugiem
pietiek, lai radītu atšķirīgu kopējo iespaidu uz informētu lietotāju.
Turpinājumā pārsūdzētā sprieduma 77.–82. punktā Vispārējā tiesa izskatīja piecas līdzības starp abiem konfliktējošajiem dizainparaugiem.
Abi dizainparaugi ir gandrīz plakani diski, kas ietver koncentrisku apli ļoti tuvu malai, koncentrisku apli, kas atrodas attālumā,
kurš atbilst aptuveni vienai trešdaļai no attāluma starp diska malu un centru, izliekto malu, kura ir paaugstināta attiecībā
pret diska starpposma daļu, kas atrodas starp malu un paaugstināto centrālo daļu, un turklāt šie dizainparaugi ir līdzīgi
attiecīgajās diska paaugstinātās centrālās daļas un tā starpposma daļas, kas atrodas starp malu un paaugstināto centrālo daļu,
proporcijās.
Pēc tam, kad tā bija konstatējusi, ka pirmā līdzība ir iezīme, kas ir kopīga dizainparaugiem, kuri attiecas uz konkrētā veida
ražojumiem, un ka otra līdzība varētu būt ierobežojums, kas saistīts ar drošības apsvērumiem, kuri jāņem vērā autoram, Vispārējā
tiesa secināja, ka šīs līdzības nesaistīs informēta lietotāja uzmanību kopējā iespaidā, ko rada attiecīgie dizainparaugi.
Savukārt attiecībā uz trīs pēdējām līdzībām Vispārējā tiesa nosprieda, ka tās attiecas uz elementiem, attiecībā uz kuriem
pastāv autora brīvība apstrīdētā dizainparauga izstrādē, un ka tātad tās saistīs informēta lietotāja uzmanību, it īpaši tāpēc,
ka aplūkojamajā lietā virspuses ir vislabāk redzamas šim lietotājam.
Saistībā ar atšķirībām starp attiecīgajiem dizainparaugiem Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 83. punkta norādīja, ka apstrīdētais
dizainparaugs virsskatā ietver par diviem koncentriskiem apļiem vairāk nekā agrākais dizainparaugs un ka sānskatā divi dizainparaugi
atšķiras ar to, ka apstrīdētajā dizainparaugā ir lielāks izliekums, lai gan šā izliekuma pakāpe ir ļoti maza.
Vispārējā tiesa tomēr uzskatīja, ka ar Apelāciju padomes konstatētajām atšķirībām nepietiek, lai apstrīdētais dizainparaugs
radītu informētam lietotājam kopējo iespaidu, kas atšķirtos no kopējā iespaida, ko rada agrākais dizainparaugs. Tādēļ Vispārējā
tiesa atcēla strīdīgo lēmumu.

Lietas dalībnieku prasījumi Tiesai

PepsiCo
prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–        galīgi izspriest lietu, noraidot pirmajā instancē izvirzītos prasījumus, vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ izskatīšanai
Vispārējā tiesā un
–        piespriest
Grupo Promer
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB lūdz Tiesu apmierināt apelācijas sūdzību un piespriest
Grupo Promer
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Grupo Promer
prasījumi Tiesai ir šādi:
–        noraidīt apelācijas sūdzību kā nepieņemamu un nepamatotu;
–        piespriest
PepsiCo
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas radušies šajā apelācijas tiesvedībā;
–        piespriest
PepsiCo
un ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas tai radušies tiesvedībā Vispārējā tiesā, un
–        piespriest
PepsiCo
atlīdzināt izdevumus, kas radušies procesā ITSB.

Par apelācijas sūdzību
Savas apelācijas sūdzības atbalstam
PepsiCo
izvirza vienīgo pamatu par Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta d) apakšpunkta pārkāpumu. Šis pamats ir iedalāms piecās
daļas, no kurām pirmās četras attiecas uz dažādām kļūdām, ko Vispārējā tiesa esot pieļāvusi saistībā ar autora brīvības ierobežojumiem,
informēta lietotāja jēdzienu un viņa uzmanības līmeni, pārbaudes, kas jāveic Vispārējai tiesai, apjomu un iespēju salīdzināt
drīzāk preces, nevis attiecīgos dizainparaugus, bet piektā daļa attiecas uz apgalvojumu par faktu sagrozīšanu.

Par vienīgā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz autora brīvības ierobežojumiem
Lietas dalībnieku argumenti

PepsiCo
apgalvo, ka visas trīs Vispārējās tiesas norādītās līdzības (centrēta riņķveida forma, paaugstināta mala, proporcijas) ir
saistītas ar attiecīgo ražojumu funkcijām un ir šiem ražojumiem kopīgas iezīmes, tādējādi ierobežojot autora brīvību. Vispārējā
tiesa, veicot attiecīgo dizainparaugu salīdzināšanu, šos ierobežojumus tomēr neesot ņēmusi vērā. Atzīšana, ka attiecīgie dizainparaugi
ir līdzīgi tieši tiem kopīgu iezīmju dēļ, nozīmējot tikai to, ka
Grupo Promer
tiek piešķirtas ekskluzīvas tiesības izmantot šīs kopīgās iezīmes, un tas neatbilstot Regulas Nr. 6/2002 25. panta 1. punkta
d) apakšpunkta mērķim.
ITSB norāda, ka, pat ja tādas iezīmes kā plakanā diska forma vai izliektā centrālā daļa netiek noteiktas ar kādu funkciju
vai juridiskām prasībām, tomēr tās nosaka tirgus spiediens, tādējādi ierobežojot autora brīvību.
Lietas materiāli liecinot, ka lielākajai daļai – ja ne visiem – “pogs”, kas pastāvēja apstrīdētā dizainparauga prioritātes
datumā, bija riņķveida izliekums centrālajā daļā. Iemesls esot tas, ka “pogs” ar tādu izliekumu centrālajā daļā, kuram nebūtu
riņķveida forma, nevarētu tikt salikti stabiņos ar ļoti lielu skaitu “pogs”, kuriem ir šī iezīme.

Grupo Promer
uzskata, ka šī vienīga pamata pirmā daļa nav pieņemama, jo ar to tiek apstrīdēti pārsūdzētajā spriedumā ietvertie faktiskie
vērtējumi.
Tiesas vērtējums
Ir jākonstatē, ka ar sava vienīgā pamata pirmo daļu
PepsiCo
būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot uzskatījusi, ka centrēta riņķveida forma, paaugstināta mala un līdzīgās proporcijas
attiecīgajos dizainparaugos neizriet no to autora brīvības ierobežojuma, kaut arī īstenībā šie līdzīgie elementi esot nepieciešami,
lai attiecīgie ražojumi varētu pildīt savu funkciju.
PepsiCo
uzskata, ka tādēļ Vispārējā tiesa esot nepareizi izvērtējusi kopējo iespaidu, ko rada katrs no konfliktējošajiem dizainparaugiem.
Tātad
PepsiCo
apstrīd Vispārējās tiesas izdarīto faktiskā rakstura vērtējumu, neparādot faktu sagrozīšanu un neapstrīdot ne to elementu
atbilstību, kas nosaka autora brīvības pakāpi dizainparauga izstrādē un ko Vispārējā tiesa norādījusi pārsūdzētā sprieduma
67. punktā, proti, citu starpā ierobežojumi, kuri saistīti ar īpašībām, ko nosaka ražojuma vai ražojuma sastāvdaļas tehniskā
funkcija, vai arī ražojumiem piemērojamas juridiskas prasības, ne arī no tā izrietošās sekas, ko Vispārējā tiesa noteikusi
minētā sprieduma 72. punktā.
Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tikai Vispārējai tiesai ir kompetence, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumos,
kad būtiskas neprecizitātes tās konstatējumos izriet no tai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, novērtēt šos faktus.
Līdz ar to faktu novērtējums, izņemot gadījumus, kad tai iesniegtie pierādījumi ir sagrozīti, nav tiesību jautājums, ko Tiesa
pārbauda apelācijas tiesvedībā (2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑470/00 P Parlaments/
Ripa di Meana
u.c.,
Recueil
, I‑4167. lpp., 40. punkts un tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to ir jākonstatē, ka vienīgā pamata pirmā daļa nav pieņemama.

Par vienīgā pamata otro daļu, kas attiecas uz informēta lietotāja jēdzienu un viņa uzmanības līmeni
Lietas dalībnieku argumenti

PepsiCo
uzskata, ka Vispārējā tiesa ir izmantojusi nepiemērotus kritērijus, noliedzot, ka attiecīgie dizainparaugi rada “informētam
lietotājam” atšķirīgu kopējo iespaidu. Informēta lietotāja [jēdziens] neatbilst ne samērā informētam, uzmanīgam un apdomīgam
vidusmēra patērētājam, kāds tas definēts preču zīmju tiesībās, ne arī tikai attiecīgo ražojumu gala lietotājam.
No otras puses, esot jāpieņem, ka informēts lietotājs var salīdzināt vienu otram blakus esošus dizainparaugus un ka – atšķirībā
no situācijas preču zīmju tiesībās – viņam nav jāpaļaujas uz “neskaidrām atmiņām”.
Ja Vispārējā tiesa būtu piemērojusi atbilstošus kritērijus, tā būtu secinājusi, ka informēts lietotājs viegli nošķir attiecīgos
dizainparaugus, ņemot vērā divas vislielākās atšķirības starp tiem, proti, pirmkārt, divus koncentriskos apļus, kas ir skaidri
redzami apstrīdētā dizainparauga virspusē, un, otrkārt, apstrīdētā dizainparauga izliekto formu salīdzinājumā ar agrākā dizainparauga
pilnīgo plakanumu (izņemot malu).
Turklāt
PepsiCo
uzskata, ka informēts lietotājs neņems vērā tikai dizainparauga “vislabāk redzamās puses”, koncentrējoties uz “viegli uztveramiem”
elementiem (pārsūdzētā sprieduma 83. punkts), bet viņam būs iespēja detalizētāk apskatīt dizainparaugu kopumā un to salīdzināt
ar agrākiem dizainparaugiem, ņemot vērā autoram pieejamo brīvību.
Tāpat ITSB apgalvo, ka salīdzinājums ir jāveic, pamatojoties nevis uz informētā lietotāja neskaidrām atmiņām, bet uz dizainparaugu
tiešo salīdzināšanu.

Grupo Promer
uzskata, ka arī šī vienīgā pamata daļa attiecas uz faktiskā rakstura jautājumu. Tāpat tā apgalvo, ka Vispārējā tiesa nav piemērojusi
kritēriju, kas attiecas uz preču zīmju tiesībām, tādu kā attiecīgo konfliktējošo dizainparaugu sajaukšanas iespēja.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ir jānorāda, ka Regulā Nr. 6/2002 informēta lietotāja jēdziens nav definēts. Tomēr – kā ģenerāladvokāts pareizi
norādījis savu secinājumu 43. un 44. punktā – tas ir jāsaprot kā “starpposma” jēdziens starp preču zīmju jomā piemērojamo
jēdzienu “vidusmēra patērētājs”, no kura netiek prasītas nekādas speciālas zināšanas un kurš parasti nenodarbojas ar konfliktējošu
preču zīmju tiešu salīdzināšanu, un pazinēja, eksperta, kam būtu padziļinātas tehniskas zināšanas, jēdzienu. Tātad informēta
lietotāja jēdzienu var saprast kā tādu, ar ko apzīmē nevis lietotāju ar vidējo uzmanības līmeni, bet gan lietotāju, kurš ir
īpaši uzmanīgs, neatkarīgi no tā, vai tas tā ir viņa personīgas pieredzes dēļ vai plašu zināšanu dēļ attiecīgajā nozarē.
Ir jākonstatē, ka tieši šo starpposma jēdzienu izmantojusi Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 62. punktā. Tas turklāt ilustrēts
ar secinājumu, kas no iepriekš minētā izdarīts pārsūdzētā sprieduma 64. punktā, nosakot, ka aplūkojamajā lietā informēts lietotājs
var būt bērns aptuveni 5–10 gadu vecumā vai sabiedrības, kas izgatavo ražojumus, kuru veicināšanu nodrošina, piedāvājot “pogs”,
“rappers” vai “tazos”, mārketinga direktors.
Otrkārt, kā ģenerāladvokāts norādījis savu secinājumu 51. un 52. punktā, ir tiesa, ka pati informētā lietotāja būtība, kā
tā definēta iepriekš, nozīmē, ka viņš attiecīgos dizainparaugus salīdzinās pēc iespējas tieši. Tomēr nevar tikt izslēgta iespēja,
ka šāda salīdzināšana nav iespējama vai ierasta attiecīgajā nozarē, citstarp ņemot vērā īpašus apstākļus vai to objektu īpašības,
kurus attēlo attiecīgie dizainparaugi.
Līdz ar to nevar lietderīgi pārmest Vispārējai tiesai, ka tā esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo veikusi konfliktējošo
dizainparaugu radītā kopējā iespaida novērtēšanu, nepamatojoties uz premisu, ka informēts lietotājs jebkurā gadījumā dizainparaugus
salīdzinās tieši.
To apstiprina arī apstāklis, ka, tā kā Regulā Nr. 6/2002 šajā ziņā nav sniegtas precīzas norādes, nevar uzskatīt, ka Savienības
likumdevējam bija nodoms paredzēt, ka iespējamo dizainparaugu izvērtēšanu var veikt tikai ar tiešo salīdzināšanu.
No tā izriet, ka apstāklis, ka pārsūdzētā sprieduma 77. punktā Vispārējā tiesa ir izmantojusi formulējumu, saskaņā ar kuru
“šī līdzība nebūs iekļauta attiecīgo dizainparaugu kopējā iespaidā uz informētu lietotāju”, lai arī ārpus sava konteksta tas
liecinātu, ka Vispārējā tiesa savā argumentācijā būtu balstījusies uz netiešas salīdzināšanas metodi, kuras pamatā ir neskaidras
atmiņas, nenozīmē, ka tā būtu pieļāvusi kādu kļūdu tiesību piemērošanā.
Treškārt, saistībā ar informēta lietotāja uzmanības līmeni ir jāatgādina, ka, lai gan informēts lietotājs nav uzskatāms par
samērā informētu, uzmanīgu un apdomīgu vidusmēra patērētāju, kurš dizainparaugu parasti uztvertu kā vienu veselumu un neanalizētu
tā dažādās sastāvdaļas (pēc analoģijas skat. 1999. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑342/97
Lloyd Schuhfabrik Meyer
,
Recueil
, I‑3819. lpp., 25. un 26. punkts), viņš nav arī eksperts vai pazinējs, kas varētu detalizēti apskatīt minimālās atšķirības,
kuras var pastāvēt starp konfliktējošajiem dizainparaugiem. Tātad īpašības vārds “informēts” norāda uz to, ka lietotājam,
lai gan viņš nav projektētājs vai tehnisks eksperts, ir pazīstami dažādi dizainparaugi, kas pastāv attiecīgajā nozarē, ka
viņam ir noteiktas zināšanas par elementiem, kas parasti ietverti šajos dizainparaugos, un ka viņš, ņemot vērā viņa ieinteresētību
attiecīgajos ražojumos, to lietošanas laikā izrāda pietiekami augstu uzmanības līmeni.
Līdz ar to vārdu “uztvers viegli” izmantošana pārsūdzētā sprieduma 83. punktā ir jāinterpretē plašākā kontekstā tādējādi,
ka ar tiem tiek sniegts tikai vienreizējs precizējums attiecībā uz lielāku izliekuma pakāpi apstrīdētā dizainparauga gadījumā.
Tā kā Vispārējā tiesa ir piemērojusi pareizu pieeju attiecībā uz informētā lietotāja definīciju, nevar secināt, ka 83. punktā
ietvertie vārdi vien nozīmētu, ka Vispārējā tiesa ir nepareizi izvērtējusi informēta lietotāja uzmanības līmeni.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, šī vienīgā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

Par vienīgā pamata trešo daļu, kas attiecas uz pārbaudes tiesā apjomu
Lietas dalībnieku argumenti

PepsiCo
, atsaucoties uz nesen pasludināto Tiesas spriedumu saistībā ar augu šķirnēm (2010. gada 15. aprīļa spriedums lietā C‑38/09 P
Schräder
/KAŠB, Krājums, I‑3209. lpp., 77. punkts), apgalvo, ka ļoti rūpīgā attiecīgo dizainparaugu atšķirību un līdzību pārbaude,
ko veikusi Vispārējā tiesa, pārsniedz tās uzdevumu atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 61. panta 2. punktam. Tādēļ
PepsiCo
uzskata, ka jautājums par to, vai būtu jākonstatē līdzīgs kopējais iespaids, ir bijis jāatstāj Apelāciju padomes izskatīšanā.
Tāpat ITSB uzskata, ka, neierobežojot savu pārbaudi ar acīmredzamām kļūdām vērtējumā, Vispārējā tiesa ir pārsniegusi to, kas
atļauts ar Regulas Nr. 6/2002 61. pantu Kopienas dizainparaugu jomā.

Grupo Promer
uzskata, ka
PepsiCo
izvirzītais arguments nav pamatots. Konstatējumi, ko Tiesa izdarījusi iepriekš minētajā spriedumā lietā
Schräder
/KAŠB, izrietot no apstākļa, ka runa bija par tehnisku un sarežģītu pārbaudi; savukārt šī lieta attiecoties tikai uz dizainparaugu
pārbaudi nolūkā noskaidrot, vai apstrīdētajam dizainparaugam trūkst individuāla rakstura.
Tiesas vērtējums
Aplūkojamajā lietā nav strīda par to, ka Vispārējā tiesa ir veikusi padziļinātu attiecīgo dizainparaugu pārbaudi, lai atceltu
Apelāciju padomes lēmumu.
Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka Vispārējās tiesas kompetencē ietilpst pilnas pārbaudes veikšana par to vērtējumu tiesiskumu,
ko ITSB sniedzis attiecībā uz elementiem, kurus iesniedzis pieteikuma iesniedzējs (skat. 2011. gada 5. jūlija spriedumu lietā
C‑263/09 P
Edwin
/ITSB, Krājums, I‑0000. lpp., 52. punkts).
Ir tiesa, ka pēc analoģijas ar iepriekš minēto spriedumu lietā
Schräder
/KAŠB Vispārējā tiesa var atzīt, ka ITSB – it īpaši gadījumos, kad ITSB ir jāveic ļoti tehniska rakstura vērtējumi, – ir noteikta
rīcības brīvība, un, ciktāl runa ir par Vispārējās tiesas veikto pārbaudi attiecībā uz Apelāciju padomes lēmumiem rūpniecisko
dizainparaugu jomā, var ierobežoties ar acīmredzamu kļūdu vērtējumā izskatīšanu.
Tomēr ir jānorāda, ka šīs lietas īpašajos apstākļos Vispārējā tiesa nav pārsniegusi strīdīgā lēmuma pārbaudes robežas, kas
atbilst grozīšanas pilnvarām, kuras tai piešķirtas ar Regulas Nr. 6/2002 61. pantu.
Līdz ar to vienīgā pamata trešā daļa ir jānoraida kā nepamatota.

Par vienīgā pamata ceturto daļu, kas attiecas uz pārbaudes veikšanu drīzāk attiecībā uz precēm, nevis attiecīgajiem dizainparaugiem
Lietas dalībnieku argumenti

PepsiCo
uzskata, ka konfliktējošo dizainparaugu izvērtējums nav jābalsta uz reālo ražojumu paraugu, ko lietas dalībnieki iesnieguši
savu argumentu ilustrēšanai, salīdzināšanu. It īpaši ITSB neesot nekādas vajadzības – šādu prasību par spēkā neesamības atzīšanu
ietvaros – aizsteigties priekšā iespējamām paralēlām vai nākotnē paredzamām prasībām sakarā ar nelikumīgu izmantošanu, kas
būtu balstītas uz to pašu agrāku dizainparaugu un to pašu vēlāku dizainparaugu tādā veidā, kādā tie tiek izmantoti tirgū.

Grupo Promer
atgādina, ka ražojumu paraugus ir apskatījušas arī Anulēšanas nodaļa un Apelāciju padome. Līdz ar to Vispārējās tiesas sniegtais
vērtējums par visiem pierādījumiem, kas jau pievienoti lietas materiāliem, esot faktiska rakstura jautājums, uz kuru nevar
balstīt Tiesai iesniegtās apelācijas sūdzības pamatu.
Tiesas vērtējums
Ir jāatzīmē, ka pārsūdzētā sprieduma 83. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka tās vērtējumu par attiecīgo dizainparaugu
izliekuma pakāpi “apstiprina faktiski tirgotie ražojumi, kas minēti [ietverti] lietas materiālos, kurus ITSB ir pārsūtījusi
Vispārējai tiesai”.
Tomēr, tā kā dizainparaugu jomā salīdzināšanu veicošā persona ir informēts lietotājs, kas – kā konstatēts šā sprieduma 53. un
59. punktā – atšķiras no parastā vidusmēra patērētāja, nav atzīstams par kļūdu tas, ka attiecīgo dizainparaugu radītā kopējā
iespaida izvērtēšanā ņem vērā faktiski tirgotos ražojumus, kas atbilst šiem dizainparaugiem.
Katrā ziņā no darbības vārda “apstiprina” izmantošanas pārsūdzētā sprieduma 83. punktā izriet, ka īstenībā Vispārējā tiesa
savus vērtējumus ir balstījusi uz konfliktējošajiem dizainparaugiem, kādi tie ir aprakstīti un attēloti attiecīgajos reģistrācijas
pieteikumos, un līdz ar to reālo ražojumu salīdzinājums ir ticis izmantots tikai ilustrēšanas mērķiem, lai apstiprinātu jau
izdarītos secinājumus, un nevar tikt uzskatīts par pārsūdzētā sprieduma pamatojuma pamatu.
Līdz ar to vienīgā pamata ceturtā daļa ir noraidāma kā nepamatota.

Par vienīgā pamata piekto daļu, kas attiecas uz apgalvojumu par faktu sagrozīšanu
Lietas dalībnieku argumenti

PepsiCo
, kuru atbalsta ITSB, norāda uz Vispārējās tiesas pieļauto faktu sagrozīšanu, citstarp uzskatot, ka prezumpcija, ka informēts
lietotājs ierobežos savu konkrētā objekta uztveri ar “virsskatu”, nav reāla un ir pretrunā dzīves pieredzei. Turklāt, pat
aplūkojot attiecīgos dizainparaugus virsskatā un plakaniski, tūlīt tiek uztvertas atšķirības starp tiem.

Grupo Promer
uzskata, ka apgalvojums par faktu sagrozīšanu, kas izvirzīts, nenorādot uz pierādījumu novērtējuma sagrozīšanu, ir arguments,
kas nevar pamatot Tiesai iesniegto apelācijas sūdzību. Šis faktu un pierādījumu novērtējums, izņemot gadījumus, kad [Vispārējai
tiesai] iesniegtie pierādījumi ir sagrozīti, neesot tiesību jautājums, kuru Tiesai varētu pārbaudīt apelācijas tiesvedības
ietvaros.
Tiesas vērtējums
Tiesa jau ir nospriedusi, ka, ņemot vērā iebilduma par sagrozīšanu izņēmuma raksturu, ar LESD 256. pantu, Eiropas Savienības
Tiesas Statūtu 58. panta pirmo daļu un Tiesas Reglamenta 112. panta 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktu apelācijas sūdzības
iesniedzējam it īpaši ir noteikts pienākums precīzi norādīt elementus, kurus Vispārējā tiesa esot sagrozījusi, un norādīt
kļūdas vērtējumā, kuras, apelācijas sūdzības iesniedzēja ieskatā, esot izraisījušas to, ka Vispārējā tiesa pieļāvusi šo sagrozīšanu
(šajā ziņā skat. 2004. gada 7. janvāra spriedumu apvienotajās lietās C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P
un C‑219/00 P
Aalborg Portland
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑123. lpp., 50. punkts).
Šādai faktu sagrozīšanai ir acīmredzami jāizriet no lietas materiāliem tādējādi, ka nav nepieciešams no jauna novērtēt faktus
un pierādījumus (2008. gada 18. decembra spriedums lietā C‑16/06 P
Les Éditions Albert René
/ITSB, Krājums, I‑10053. lpp., 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
Konkrētajā gadījumā
PepsiCo
būtībā pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot sagrozījusi faktus, salīdzinot attiecīgos dizainparaugus vienīgi saistībā ar to
uztveršanu “virsskatā”, tādējādi neņemot vērā atšķirības, kas esot acīmredzamas, aplūkojot dizainparaugus sānskatā. Tajā pašā
laikā
PepsiCo
precīzi nenorāda elementus, ko būtu sagrozījusi Vispārējā tiesa, un nenorāda kļūdas vērtējumā, kuras, tās ieskatā, esot izraisījušas
to, ka Vispārējā tiesa pieļāvusi šo sagrozīšanu.
Šajos apstākļos ir jākonstatē, ka argumenti, ko šajā sakarā izvirzījusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, neatbilst iepriekš
minētajā judikatūrā noteiktajām prasībām. Līdz ar to vienīgā pamata piektā daļa ir jānoraida kā nepieņemama.
Tā kā neviena no vienīgā apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā pamata daļām nav apmierināta, apelācijas sūdzība ir pilnībā
noraidāma.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz šī paša reglamenta 118. pantu,
lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks,
kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā
Grupo Promer
ir lūgusi piespriest
PepsiCo
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā tai spriedums ir nelabvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
PepsiCo Inc.
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.