CELEX: 62014TJ0847
Životné prostredie
Ochrana ozónovej vrstvy
Fluórované skleníkové plyny
Nariadenie (EÚ) č. 517/2014
Uvedenie fluórovaných uhľovodíkov na trh
Stanovenie referenčnej hodnoty
Pridelenie kvót
Povinnosť odôvodnenia
Metóda výpočtu

Okolnosti predchádzajúce sporu
Fluórované uhľovodíky (HFC) sú kategóriou fluórovaných skleníkových plynov, ktoré sa používajú najmä v chladiacich a klimatizačných systémoch, aerosóloch a pri výrobe penových izolantov.
Žalobkyňa, GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH, je nemecký podnik vykonávajúci činnosť v oblasti zvlášť špecifikovaných plynov. HFC nevyrába, ale ich dováža z tretích krajín a z členských štátov, a následne ich predáva hlavne podnikom so sídlom v Európskej únii.
V rámci boja proti emisiám skleníkových plynov Európsky parlament a Rada Európskej únie prijali nariadenie (EÚ) č. 517/2014 zo 16. apríla 2014 o fluórovaných skleníkových plynoch, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 842/2006 (
Ú. v. EÚ L 150, s. 195
).
Postupné obmedzovanie množstiev HFC, ktoré môžu byť uvedené na trh Únie, sa považovalo za najúčinnejší a nákladovo najefektívnejší spôsob dlhodobého zníženia emisií týchto látok.
Na účely vykonania tohto postupného obmedzovania nariadenie č. 517/2014 stanovuje, že Európska komisia stanoví maximálne množstvo HFC, ktoré možno každoročne uviesť na trh Únie, referenčnú hodnotu pre každého výrobcu alebo každého dovozcu založenú na ročných priemerných množstvách HFC, ktorých uvedenie na trh v období 2009 až 2012 výrobca alebo dovozca nahlásil (ďalej len „referenčná hodnota“), a kvótu HFC (ďalej len „kvóta“), ktorá sa im každoročne povolí uviesť na trh od roku 2015.
Dňa 31. októbra 2014 Komisia prijala vykonávacie rozhodnutie 2014/774/EÚ, ktorým sa podľa nariadenia č. 517/2014 určujú referenčné hodnoty na obdobie od 1. januára 2015 do 31. decembra 2017 pre každého výrobcu alebo dovozcu, ktorý nahlásil uvedenie HFC na trh podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 (
Ú. v. EÚ L 318, s. 28
, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).
Článok 1 napadnutého rozhodnutia znie takto:
„Článok 1
Stanovenie referenčných hodnôt
Na účely pridelenia kvóty sa referenčné hodnoty pre každého dovozcu a výrobcu stanovujú v prílohe k tomuto rozhodnutiu a vypočítajú na základe údajov nahlásených v súlade s nariadením (ES) č. 842/2006 tak, že sa od ročného priemerného množstva [HFC] (plyny vo veľkom množstve) uvedeného na trh Únie od roku 2009 do roku 2012 odpočítajú celkové množstvá [HFC] (plyny vo veľkom množstve), na ktoré sa vzťahujú výnimky uvedené v článku 15 ods. 2 písm. a) až e) nariadenia (EÚ) č. 517/2014 počas uvedeného obdobia, pokiaľ sú tieto údaje k dispozícii.
Ročné priemerné množstvo plynov uvedené na trh Únie, ktoré sa uvádza v tomto článku, sa vypočítalo odpočítaním celkových množstiev [HFC] (plyny vo veľkom množstve) vyvezených z trhu Únie od celkových ročných množstiev [HFC] (plyny vo veľkom množstve) vyrobených a dovezených na trh Únie, pri zohľadnení koncoročného zostatku zásob plynov.“
Príloha k napadnutému rozhodnutiu priznáva žalobkyni referenčnú hodnotu [
dôverné
] (
) ton ekvivalentu oxidu uhličitého (CO
) a pre rok 2015 jej prideľuje kvótu [
dôverné
] ton ekvivalentu CO
.
Uvedená príloha uvádza aj vzorec použitý na stanovenie referenčnej hodnoty, pričom tento vzorec obsahuje okrem iného variabilnú zložku odvodenú od ročnej zmeny zásob HFC.
E‑mailom z 5. novembra 2014 žalobkyňa požiadala Komisiu, aby jej vysvetlila dôvod, prečo bola pri výpočte referenčnej hodnoty zohľadnená ročná zmena zásob HFC.
E‑mailom z toho istého dňa Komisia odpovedala, pričom okrem iného uviedla, že referenčná hodnota bola stanovená na základe údajov nahlásených v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 zo 17. mája 2006 o určitých fluórovaných skleníkových plynoch (
Ú. v. EÚ L 161, s. 1
).
E‑mailom tiež z toho istého dňa žalobkyňa reagovala, pričom uviedla, že stále nerozumie dôvodu, prečo bola pri výpočte referenčnej hodnoty zohľadnená ročná zmena zásob HFC, a zdôraznila, že podľa nej táto zmena ovplyvnila výpočet uvedenej hodnoty v jej neprospech.
E‑mailom zo 6. novembra 2014 Komisia odpovedala žalobkyni, pričom pripomenula, že množstvá HFC uvedené na trh musela vypočítať na základe dostupných údajov, ktoré nerozlišujú medzi rôznymi druhmi zásob a ich pôvodom, a že vzhľadom na túto skutočnosť použila vzorec, ktorý počíta so zásobami bez ohľadu na ich stav. Tento vzorec bol oznámený dotknutým podnikom a nebola voči nemu vznesená žiadna výhrada, a to ani zo strany žalobkyne.
Dňa 12. decembra 2014 zástupca žalobkyne požiadal Komisiu, aby zmenila napadnuté rozhodnutie.
Dňa 16. decembra 2014 Komisia oznámila zástupcovi žalobkyne, že odpoveď poskytne čo najskôr, ale že najprv musí pristúpiť k právnej konzultácii.
Konanie a návrhy účastníkov konania
Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 30. decembra 2014 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
Samostatným podaním z toho istého dňa požiadala, aby sa o žalobe rozhodlo v skrátenom súdnom konaní podľa článku 76a Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
Rozhodnutím z 23. januára 2015 Všeobecný súd (tretia komora) tejto žiadosti vyhovel.
Na základe správy predloženej sudcom spravodajcom Všeobecný súd (tretia komora) rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania uvedených v článku 64 rokovacieho poriadku položil účastníkom konania písomné otázky. Účastníci konania na tieto otázky odpovedali v stanovenej lehote.
Podaním doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 21. apríla 2015 žalobkyňa podala návrh na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania, ktorým ho okrem iného vyzvala, aby nariadil predloženie dokumentov. Komisia predložila svoje pripomienky k tomuto návrhu na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania v stanovenej lehote.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 8. mája 2015.
Po pojednávaní žalobkyňa predložila dokument, ku ktorému Komisia predložila svoje pripomienky v stanovenej lehote.
Ústna časť konania sa skončila 12. mája 2015.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zrušil napadnuté rozhodnutie a kvótu, ktorá jej bola pridelená na rok 2015 na uvedenie HFC na trh, keďže stanovená referenčná hodnota a pridelená kvóta sú príliš nízke,
—
uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
—
zamietol žalobu,
—
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody, pričom prvý je založený na porušení nariadenia č. 517/2014, druhý na porušení zásady rovnosti zaobchádzania a tretí na porušení povinnosti odôvodnenia.
Najprv je potrebné preskúmať tretí žalobný dôvod.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
Žalobkyňa tvrdí, že napadnuté rozhodnutie nedodržiava požiadavky článku 296 ZFEÚ. Na jednej strane totiž napadnuté rozhodnutie neuvádza žiadny dôvod, prečo by malo byť odôvodnené zohľadňovať ročnú zmenu zásob. Na strane druhej nemožno porozumieť tomu, ako bola vypočítaná referenčná hodnota, ktorá jej bola priznaná, vrátane zohľadnenia ročnej zmeny zásob, keďže tento výpočet nebol odôvodnený. Výpočty predložené v prílohe k žalobe okrem toho viedli k inej referenčnej hodnote ako je tá, ktorú stanovila Komisia.
Komisia sa domnieva, že napadnuté rozhodnutie dodržiava požiadavky článku 296 ZFEÚ. Na jednej strane spochybňuje to, že napadnuté rozhodnutie neuvádza dôvody na vysvetlenie toho, prečo bola zohľadnená ročná zmena zásob. Toto zohľadnenie totiž podľa nej vyplýva z článku 16 ods. 1 nariadenia č. 517/2014 a jeho kontext je uvedený v odôvodnení 5 napadnutého rozhodnutia. Na strane druhej vyvracia tvrdenie, že výpočet referenčnej hodnoty je nepochopiteľný. Článok 1 druhý odsek napadnutého rozhodnutia totiž podľa nej vysvetľuje uplatnenú metódu a uvedená hodnota bola stanovená správne. Naopak výpočty predložené v prílohe k žalobe sú podľa nej nesprávne.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa odôvodnenie vyžadované článkom 296 ZFEÚ musí prispôsobiť povahe príslušného právneho aktu a musí byť z neho jasne a jednoznačne zrejmá úvaha inštitúcie, ktorá akt vydala, a to tak, aby dotknuté osoby mohli spoznať dôvody prijatého opatrenia a príslušný súd mohol vykonať svoje preskúmanie (pozri rozsudok z 24. novembra 2005, Taliansko/Komisia, C‑138/03, C‑324/03 a C‑431/03, Zb.,
EU:C:2005:714
, bod 54 a citovanú judikatúru).
Táto požiadavka sa musí posudzovať v závislosti od okolností prípadu, najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ, sa musí posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale aj s ohľadom na jeho kontext a na všetky právne predpisy, ktoré upravujú dotknutú oblasť (pozri rozsudok Taliansko/Komisia, už citovaný v bode 30 vyššie,
EU:C:2005:714
, bod 55 a citovanú judikatúru).
Z judikatúry rovnako vyplýva, že vykonávací akt spĺňa povinnosť odôvodnenia, ak obsahuje vyslovené odvolanie sa na ustanovenia nariadenia, na ktorých sa tento akt zakladá, a umožňuje tak rozpoznať kritériá, ktoré viedli k jeho prijatiu (pozri rozsudok z 20. septembra 2012, Poľsko/Komisia, T‑333/09,
EU:T:2012:449
, bod 88 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci je potrebné najprv zdôrazniť, že napadnuté rozhodnutie je vykonávacím rozhodnutím, ktoré je založené na nariadení č. 517/2014 a ktoré odkazuje, ako to okrem iného vyplýva z jeho druhej citácie, na článok 16 ods. 1 uvedeného nariadenia, ktorý stanovuje, že Komisia do 31. októbra 2014 prostredníctvom vykonávacích aktov stanoví pre každého výrobcu alebo každého dovozcu, ktorý nahlasoval údaje podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006, referenčnú hodnotu založenú na ročnom priemernom množstve HFC, ktorých uvedenie na trh v období 2009 až 2012 daný výrobca alebo dovozca nahlásil (ďalej len „referenčné obdobie“).
Ďalej je potrebné zdôrazniť, že odôvodnenie 4 napadnutého rozhodnutia uvádza, že referenčné hodnoty sú vypočítané na základe ročného priemerného množstva HFC, ktorých uvedenie na trh v referenčnom období nahlásili výrobcovia alebo dovozcovia, s výnimkou množstiev HFC určených na použitie podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 517/2014 počas toho istého obdobia, na základe dostupných údajov.
Článok 1 prvý odsek napadnutého rozhodnutia rovnako uvádza, že na účely pridelenia kvót sa referenčné hodnoty pre každého dovozcu a každého výrobcu stanovujú v prílohe k uvedenému rozhodnutiu a vypočítajú na základe údajov nahlásených v súlade s nariadením č. 842/2006 tak, že sa od ročného priemerného množstva HFC vo veľkom množstve uvedeného na trh Únie v referenčnom období odpočítajú celkové množstvá HFC vo veľkom množstve, na ktoré sa vzťahujú výnimky uvedené v článku 15 ods. 2 písm. a) až e) nariadenia č. 517/2014 počas tohto obdobia, pokiaľ sú tieto údaje k dispozícii.
Článok 1 druhý odsek napadnutého rozhodnutia spresňuje, že ročné priemerné množstvo plynov uvedené na trh Únie sa vypočítalo odpočítaním celkových množstiev HFC vo veľkom množstve vyvezených z trhu Únie od celkových ročných množstiev HFC vo veľkom množstve vyrobených a dovezených na trh Únie, pri zohľadnení koncoročného zostatku zásob plynov.
Pokiaľ ide o prílohu k napadnutému rozhodnutiu, uvádza sa v nej, že referenčná hodnota (RH) sa vypočítala podľa tohto vzorca: RH = priemer [2009 – 2012] (POM – EX), pričom hodnoty (POM – EX) sa stanovujú každý rok a potom sa vypočíta ich priemer za obdobie predmetných 4 rokov. Spresňuje sa, že hodnota POM zodpovedá plynom vo veľkých množstvách uvedeným na trh (vypočítaným podľa tohto vzorca: Ρ + I – E + Δs, kde hodnota P zodpovedá výrobe, hodnota I dovozom, hodnota E priamym vývozom a hodnota Δs rozdielu zásob ku koncu roka, t. j. zásoby k 1. januáru 20XX – zásoby k 31. decembru 20XX) a že hodnota EX zodpovedá plynom vo veľkých množstvách, na ktoré sa vzťahujú výnimky podľa článku 15 ods. 2 písm. a) až e) nariadenia č. 517/2014, na základe dostupných údajov.
V prvom rade je potrebné konštatovať, že vzhľadom na uvedené je napadnuté rozhodnutie z právneho hľadiska dostatočne odôvodnené, pokiaľ ide o definíciu referenčnej hodnoty a metodológiu stanovenú Komisiou na účely stanovenia tejto hodnoty. Tieto totiž veľmi jasne a jednoznačne vyplývajú z uvedeného rozhodnutia. Žalobkyňa preto nesprávne tvrdí, že výpočet referenčnej hodnoty, ktorá jej bola priznaná, nie je odôvodnený.
V druhom rade, pokiaľ ide o zohľadnenie ročnej zmeny zásob pri stanovení referenčnej hodnoty, je potrebné konštatovať, že z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia vypočítala ročný priemer HFC vo veľkých množstvách uvedených na trh v Únii odpočítaním celkových množstiev HFC vo veľkom množstve vyvezených z Únie od celkových ročných množstiev HFC vyrobených a dovezených na trh Únie, pri zohľadnení ročnej zmeny zásob. Ani napadnuté rozhodnutie, ani nariadenie č. 517/2014, na ktoré napadnuté rozhodnutie odkazuje, však neobsahujú odôvodnenie, pokiaľ ide o konkrétne zohľadnenie tejto variabilnej zložky. V tejto súvislosti nemožno tvrdiť, že odkaz v článku 1 napadnutého rozhodnutia na „údaj[e] nahlásen[é] v súlade s nariadením… č. 842/2006“ predstavuje odôvodnenie zohľadnenia predmetnej variabilnej zložky. Aj keď totiž tento odkaz umožňuje uviesť pôvod údajov použitých v rámci výpočtu referenčnej hodnoty, neumožňuje objasniť konkrétne dôvody použitia ročnej zmeny zásob v uvedenom výpočte. Keďže však definícia referenčnej hodnoty a metodológie stanovenej Komisiou na jej stanovenie vyplývajú z právneho hľadiska dostatočným spôsobom z napadnutého rozhodnutia, nemožno od nej požadovať, aby uviedla konkrétne dôvody, prečo uvedená metodológia zahŕňa konkrétnu variabilnú zložku, pričom však nie je dotknutá možnosť súdu Únie preskúmať dôvodnosť zohľadnenia tejto variabilnej zložky vo vzťahu k definícii referenčnej hodnoty. Navyše korešpondencia medzi Komisiou a žalobkyňou po prijatí napadnutého rozhodnutia, ale pred podaním predmetnej žaloby, sa týkala konkrétne tejto otázky, pričom Komisia sa konkrétne vyjadrila k otázke zohľadnenia ročnej zmeny zásob tak, že žalobkyňa mala možnosť porozumieť dôvodom tohto zohľadnenia a spochybniť jeho dôvodnosť v rámci tejto žaloby, ako to vyplýva z preskúmania prvého žalobného dôvodu.
Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie v podstate založené na tom, že aj keby sa zohľadnila ročná zmena zásob, výsledok výpočtu uskutočneného podľa vzorca uvedeného v napadnutom rozhodnutí by bol odlišný, je potrebné konštatovať, že sa nevzťahuje na odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, ale na jeho dôvodnosť, a preto ho treba v rámci predmetného žalobného dôvodu odmietnuť ako neúčinné.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že tretí žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení nariadenia č. 517/2014
Žalobkyňa tvrdí, že tým, že na účely výpočtu referenčnej hodnoty, ktorá jej bola priznaná, bola nesprávne zohľadnená ročná zmena zásob HFC, hoci sa mali zohľadniť len množstvá HFC skutočne uvedené na trh, ktoré v tomto prípade zodpovedajú rozdielu medzi dovezenými a vyvezenými množstvami HFC, Komisia porušila nariadenie č. 517/2014. Na podporu svojho tvrdenia, že nič neodôvodňuje zohľadnenie uvedenej variabilnej zložky, žalobkyňa sa opiera o znenie uvedeného nariadenia, ako aj o jeho historický, systematický a teleologický výklad. Podľa žalobkyne nemá zohľadnenie tejto variabilnej zložky pre dovozcov a vývozcov, ktorí ako ona nie sú výrobcami ani užívateľmi, žiadnu súvislosť s množstvami skutočne uvedenými na trh, ako to preukazujú príklady situácií, ktoré uvádza. Toto zohľadnenie obmedzuje v prejednávanej veci referenčnú hodnotu priznanú žalobkyni, ktorá by mala byť minimálne [
dôverné
] ton ekvivalentu CO
, a nie [
dôverné
] ton ekvivalentu CO
, ako to tvrdí Komisia.
Komisia sa domnieva, že metóda výpočtu referenčnej hodnoty stanovená a uplatňovaná v napadnutom rozhodnutí je v súlade s nariadením č. 517/2014. Táto hodnota totiž musí byť na jednej strane založená na množstvách uvedených na trh počas referenčného obdobia v zmysle článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014, a na strane druhej na množstvách, ktorých uvedenie na trh výrobca alebo dovozca nahlásil podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006. Údaje nahlásené v súlade s nariadením č. 842/2006 presne neodrážajú množstvá uvedené na trh, pričom k dispozícii sú len údaje týkajúce sa výroby, dovozov, vývozov a stavu zásob. Za týchto podmienok normotvorca ponechal Komisii mieru voľnej úvahy pre výpočet referenčnej hodnoty, pričom stanovil, že referenčná hodnota je založená na nahlásených údajoch. Metóda stanovená v článku 1 druhom odseku napadnutého rozhodnutia je podľa Komisie v súlade s týmito požiadavkami, ako aj so znením, kontextom, zmyslom a účelom článku 16 ods. 1 nariadenia č. 517/2014. Napokon príklady situácií uvádzaných žalobkyňou sú podľa Komisie založené na chybných výpočtoch.
V tejto súvislosti sa musí zdôrazniť, že nariadenie č. 517/2014 má za cieľ, ako to vyplýva z jeho odôvodnení 13 a 14, postupne obmedziť množstvá HFC, ktoré možno uviesť na trh Únie, v záujme dlhodobého zníženia emisií týchto látok.
Na tento účel nariadenie č. 517/2014 stanovuje, že Komisia pridelí každému výrobcovi alebo každému dovozcovi kvótu na uvádzanie HFC na trh, pričom vopred stanoví referenčnú hodnotu.
Ako vyplýva z článku 16 ods. 1 nariadenia č. 517/2014, táto referenčná hodnota je založená na ročnom priemere množstiev HFC, pri ktorých výrobca alebo dovozca, ktorí nahlásili údaje podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006, nahlásili ich uvedenie na trh počas referenčného obdobia, s výnimkou niektorých množstiev HFC určených na použitie uvedené v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 517/2014.
Príloha V k nariadeniu č. 517/2014 potvrdzuje, že referenčná hodnota je založená na množstvách HFC, aké výrobca alebo dovozca uviedol na trh Únie počas referenčného obdobia, s vylúčením množstiev HFC, ktoré sú určené na použitie uvedené v článku 15 ods. 2 tohto nariadenia počas toho istého obdobia, a to na základe dostupných údajov.
Z toho vyplýva, že nariadenie č. 517/2014 stanovuje, že referenčná hodnota priznaná výrobcovi alebo dovozcovi na jednej strane súvisí s množstvami HFC uvedenými na trh počas referenčného obdobia, a na strane druhej s množstvami, na ktoré sa vzťahujú výnimky podľa článku 15 ods. 2 uvedeného nariadenia.
Preto keďže napadnuté rozhodnutie vo svojom článku 1 prvom odseku stanovuje, že referenčné hodnoty sa pre každého dovozcu a každého výrobcu vypočítajú na základe údajov nahlásených v súlade s nariadením č. 842/2006 tak, že sa od ročného priemerného množstva HFC uvedeného na trh Únie pre referenčné obdobie odpočítajú celkové množstvá HFC, na ktoré sa vzťahujú výnimky uvedené v článku 15 ods. 2 písm. a) až e) nariadenia č. 517/2014 pre to isté obdobie, pokiaľ sú tieto údaje k dispozícii, napadnuté rozhodnutie v podstate preberá tie isté kritériá, aké sú stanovené v nariadení č. 517/2014 na účely výpočtu referenčnej hodnoty.
V prejednávanej veci žalobkyňa napáda skutočnosť, že Komisia zohľadnila ročnú zmenu zásob HFC, konkrétne hodnotu Δs vo vzorci uvedenom v prílohe k napadnutému rozhodnutiu, v rámci výpočtu referenčnej hodnoty, ktorá jej bola priznaná, konkrétnejšie zmenu množstiev HFC, ktoré uviedla na trh počas referenčného obdobia.
V tejto súvislosti je potrebné skutočne zdôrazniť, ako to vyplýva z článku 1 druhého odseku a prílohy k napadnutému rozhodnutiu, že množstvá HFC, ktoré výrobcovia alebo dovozcovia uviedli na trh počas referenčného obdobia, boli vypočítané tak, že sa spočítali vyrobené množstvá, dovezené množstvá, ako aj hodnota ročnej zmeny zásob a odpočítali sa vyvezené množstvá.
Na jednej strane ako to zdôraznila žalobkyňa, žiadne ustanovenie nariadenia č. 517/2014 výslovne nestanovuje, že by hodnota ročnej zmeny zásob predstavovala údaj, ktorý by sa musel zohľadňovať na účely stanovenia referenčnej hodnoty.
Na strane druhej nebolo preukázané, že by hodnota ročnej zmeny zásob predstavovala relevantné kritérium pre stanovenie množstiev HFC „uvedených na trh“ v zmysle článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014, osobitne v prípade podnikov, ktoré tak ako žalobkyňa HFC nevyrábajú, ani nepoužívajú a obmedzujú sa na ich dovoz, aby ich následne opätovne predali alebo vyviezli mimo Únie.
V tejto súvislosti je potrebné po prvé konštatovať, že článok 2 bod 10 nariadenia č. 517/2014 definuje „uvedenie na trh“ ako prvé spoplatnené či nespoplatnené dodanie alebo sprístupnenie tretím stranám v Únii alebo prípad, keď výrobca používa tieto plyny na vlastné účely, pričom zahŕňa prepustenie do colného režimu na voľný obeh v Únii. V súlade s článkom 129 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 z 23. apríla 2008, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (modernizovaný Colný kódex) (
Ú. v. EÚ L 145, s. 1
), prepustenie do voľného obehu zahŕňa výber dovozného cla, ktoré sa má zaplatiť, prípadný výber iných platieb podľa príslušných platných predpisov o výbere takýchto platieb, uplatnenie obchodno‑politických opatrení, zákazov a obmedzení, pokiaľ sa nemuseli uplatniť skôr, a splnenie ďalších formalít ustanovených v súvislosti s dovozom tovaru. Prepustením do voľného obehu získava tovar, ktorý nie je tovarom Spoločenstva, colný status tovaru Spoločenstva. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že v odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom na pojednávaní sa účastníci konania zhodli na tom, že pojem prepustenie do colného režimu na voľný obeh uvedený v článku 2 bode 10 nariadenia č. 517/2014 je totožný s pojmom prepustenie do voľného obehu uvedeným v článku 129 nariadenia č. 450/2008. Z toho vyplýva, že množstvá HFC dovezené žalobkyňou, ktoré spĺňajú podmienky stanovené článkom 129 nariadenia č. 450/2008, sa musia považovať za množstvá HFC, ktoré boli prepustené do voľného obehu, a teda za „uvedené na trh“ v súlade s článkom 2 bodom 10 nariadenia č. 517/2014.
Po druhé je potrebné spresniť, že z článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014 nevyplýva, a ani to nemožno z neho vyvodiť, že na to, aby sa mohli množstvá HFC prepustené do voľného obehu považovať za „uvedené na trh“, museli byť navyše predmetom skutočného predaja, čím by boli vylúčené množstvá prepustené do voľného obehu, ktoré sú uskladnené a zatiaľ neboli predané. Takýto výklad uvedeného článku navyše nepodporuje žiadne iné ustanovenie nariadenia č. 517/2014. Navyše to netvrdí ani Komisia.
Po tretie je potrebné uviesť, ako to zdôrazňuje aj Komisia, že nariadenia č. 842/2006 a 517/2014 neobsahujú rovnakú definíciu pojmu „uvedenie na trh“. Aj keď je totiž uvedená definícia vo všeobecnosti identická, tieto dve nariadenia sa predsa líšia v tom, že kým prvé odkazuje na „dovoz do colného územia Spoločenst[v]a“, druhé odkazuje na „prepustenie do colného režimu na voľný obeh v Únii“. Hoci sa teda všetky dovezené množstvá HFC považujú za uvedené na trh podľa nariadenia č. 842/2006, podľa nariadenia č. 517/2014 sú nimi len množstvá HFC dovezené a prepustené do voľného obehu.
Okrem toho sa musí uznať, že v prílohe V k nariadeniu č. 517/2014, ktorého predmetom je spresniť výpočet referenčnej hodnoty, sa uvádza, že tento výpočet je založený na množstvách HFC, ktoré výrobcovia a dovozcovia uviedli na trh v Únii počas referenčného obdobia alebo alokačného obdobia, „na základe dostupných údajov“. Týmito údajmi boli, ako vyplýva z celkového znenia nariadenia č. 517/2014, údaje nahlásené na základe článku 6 nariadenia č. 842/2006, a to s náležitosťami stanovenými nariadením Komisie (ES) č. 1493/2007 zo 17. decembra 2007, ktorým sa ustanovuje formát správ predkladaných výrobcami, dovozcami a vývozcami určitých fluórovaných skleníkových plynov v zmysle nariadenia č. 842/2006 (
Ú. v. EÚ L 332, s. 7
).
Keďže množstvá HFC dovezené a prepustené do voľného obehu, ktoré sa v súlade s článkom 2 bodom 10 nariadenia č. 517/2014 musia považovať za uvedené na trh, nie sú medzi týmito údajmi uvedené, na tomto základe boli nahlásené len vyrobené, dovezené, vyvezené a uskladnené množstvá.
Okolnosť, že príloha V k nariadeniu č. 517/2014 stanovuje, že výpočet referenčnej hodnoty sa musí uskutočniť „na základe dostupných údajov“ a že článok 16 ods. 1 uvedeného nariadenia uvádza, že táto hodnota je „založen[á] na ročnom priemernom množstve [HFC], ktorých uvedenie na trh… daný výrobca alebo dovozca nahlásil“, však nemôže implikovať, že výpočet referenčnej hodnoty sa nevyhnutne musí uskutočniť len na základe údajov nahlásených na základe článku 6 nariadenia č. 842/2006.
Na úvod žiadne ustanovenie nariadenia č. 517/2014 totiž výslovne neuvádza, že výpočet referenčnej hodnoty sa musí uskutočniť len na základe údajov nahlásených podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006, a okrem toho ani to, že všetky tieto údaje musia byť nevyhnutne použité na účely uvedeného výpočtu.
Ďalej žiadne ustanovenie nariadenia č. 517/2014 nestanovuje, že Komisia nemôže v prípade potreby od dotknutých podnikov požadovať dodatočné informácie. Komisia okrem toho na pojednávaní uviedla, že nariadenie č. 517/2014 neobsahuje v tejto súvislosti výslovný zákaz. Ako to tvrdí Komisia, aj za predpokladu, že normotvorca
ex post
odmietol získavať údaje týkajúce sa referenčného obdobia, neznamená to, že Komisia má zakázané takéto informácie získavať, ak sa ukáže, že sú nevyhnutné na stanovenie množstiev HFC uvedených na trh. Okrem toho nie je preukázané, že vzhľadom na obmedzený počet dotknutých podnikov by v dôsledku toho vznikli výrazné administratívne náklady, oneskorilo by sa naštartovanie mechanizmu alebo by vzniklo konkrétne riziko manipulácie, ako to naznačuje Komisia. V každom prípade je potrebné poznamenať, ako to vyplýva z prílohy k e‑mailu z 19. mája 2014, zaslaného Komisiou v odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu, táto inštitúcia vyzvala dotknuté podniky, aby jej v súvislosti so stanovením referenčnej hodnoty poskytli určité údaje, a najmä množstvá HFC vyrobené alebo dovezené na účely uvedené v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 517/2014, ktoré dovtedy neboli nahlásené, a teda neboli dostupné. Vysvetlenia, ktoré v tejto súvislosti predložila Komisia na pojednávaní, neumožňujú domnievať sa, že nebolo možné požiadať aj uvedené podniky, aby nahlásili údaje týkajúce sa množstiev HFC dovezených a prepustených do voľného obehu, ktoré tak ako množstvá HFC vyrobené alebo dovezené na účely uvedené v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 517/2014, neboli nahlásené podľa nariadenia č. 842/2006. Uvedené nepotvrdzuje len to, že nebolo zakázané ani nemožné, aby Komisia v prípade potreby získala nedostupné údaje
ex post
, ale aj to, že tomu tak skutočne bolo. Navyše sa musí spresniť, že v žiadnom prípade nemožno uvedeným podnikom vytýkať, že z vlastnej iniciatívy nenahlásili počas referenčného obdobia údaje, ktoré si Komisia na základe nariadenia č. 842/2006 nevyžiadala a ktoré sa stali relevantnými až následne.
Napokon nariadenie č. 517/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že Komisia musí uskutočniť výpočet referenčnej hodnoty na základe nahlásených (článok 16 ods. 1) alebo dostupných údajov (príloha V) len v prípade, že tieto údaje sú relevantné na účely stanovenia uvedenej hodnoty. Cieľ uvedeného nariadenia je totiž postupne obmedziť množstvá HFC „uvedené na trh“ v Únii. Bolo by v rozpore s týmto cieľom založiť predmetný výpočet na údajoch, ktoré nevykazujú objektívnu súvislosť s množstvami HFC „uvedenými na trh“ v Únii počas referenčného obdobia, na ktorých majú byť založené referenčné hodnoty, ako to vyplýva z nariadenia č. 517/2014, a
in fine
priznané kvóty na uvádzanie na trh.
Z toho na jednej strane vyplýva, že by nebolo v súlade s cieľom sledovaným nariadením č. 517/2014 použiť v rámci výpočtu referenčnej hodnoty údaje, ktoré nie sú relevantné na účely stanovenia množstiev HFC uvádzaných na trh, najmä ak by to bolo z jediného dôvodu, ktorým je, že ide o „dostupné údaje“. Okolnosť, že uskladnené množstvá boli predmetom nahlásenia, teda nevyhnutne neznamená, že by sa mali zohľadniť, pokiaľ by neboli relevantné na účely stanovenia množstiev HFC uvádzaných na trh. Z rovnakých dôvodov je preto irelevantná okolnosť uvádzaná Komisiou, že v odôvodnení 5 napadnutého rozhodnutia sa uvádza, že na stanovenie referenčnej hodnoty sa vzťahujú obmedzenia týkajúce sa nahlásených údajov podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006. Na strane druhej z toho vyplýva, že nemožno súhlasiť s tým, že nedostupnosť údajov relevantných na účely výpočtu referenčnej hodnoty by mala za následok, že tento výpočet nezodpovedá množstvám HFC uvedeným na trh, ako to vyžaduje článok 16 ods. 1 a príloha V k nariadeniu č. 517/2014. Komisia uznala, že normotvorca si bol vedomý toho, že na základe údajov nahlásených v súlade s nariadením č. 842/2006 je nemožné presne stanoviť množstvá uvádzané na trh v zmysle nariadenia č. 517/2014. Prináleží teda Komisii, aby oslovila dotknuté podniky s cieľom získať chýbajúce relevantné údaje.
Pokiaľ ide o údajnú mieru voľnej úvahy uvádzanú Komisiou, ktorú mal normotvorca ponechať Komisii na výpočet referenčných hodnôt, táto v žiadnom prípade neoprávňuje túto inštitúciu na prijatie metódy výpočtu vedúcej k tomu, aby referenčné hodnoty neboli založené na množstvách HFC uvedených na trh v súlade s nariadením č. 517/2014.
V každom prípade Komisia doposiaľ nepreukázala, že v prípade, o aký ide v prejednávanej veci, zohľadnenie ročnej zmeny zásob umožňuje presnejšie stanoviť množstvá HFC uvedené na trh v zmysle článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014, než ako by to bolo možné bez tohto zohľadnenia, a to na základe údajov získaných podľa článku 6 nariadenia č. 842/2006.
Komisia totiž neuviedla žiadnu skutočnosť, na základe ktorej by bolo možné sa domnievať, že v situácii podniku dovážajúceho HFC, ktorý ich však nevyrába, umožňuje zohľadnenie ročnej zmeny zásob určiť, spoločne s dovážanými a vyvážanými množstvami, množstvá uvedené na trh podľa článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014. Žiadna skutočnosť tak nenasvedčuje tomu, že v prípade dovozov HFC by zmena zásob mala nejakú súvislosť s množstvami HFC prepustenými do voľného obehu, a teda uvedenými na trh v zmysle článku 2 bodu 10 uvedeného nariadenia. Nič teda neumožňuje domnievať sa, že zohľadnenie uvedenej zmeny prispieva k presnejšiemu stanoveniu množstiev HFC uvedených na trh dovozcom, než ako by to bolo v prípade, že by k takémuto zohľadneniu nedošlo.
Tieto úvahy nemožno vyvrátiť ani tvrdením Komisie, že zohľadnenie dovozov bez nápravy vykonanej porovnaním zásob by viedlo k tomu, že by boli zahrnuté všetky dovezené množstvá, nielen množstvá prepustené do voľného obehu, ani tvrdením, že na účely splnenia cieľa nariadenia č. 517/2014 je nevyhnutné zohľadniť vývoj zásob. Určite je totiž pravda, že dovezené množstvá ako také neumožňujú určiť množstvá uvedené na trh dovozcom, keďže sú to práve dovezené množstvá HFC prepustené do voľného obehu, ktoré možno považovať za uvedené na trh v zmysle článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014. Nič to však nemení na skutočnosti, že Komisia právne dostatočným spôsobom nepreukázala, že zohľadnenie ročnej zmeny zásob umožňuje určiť množstvo HFC uvedené na trh podnikom, ako to vyžaduje cieľ stanovený v uvedenom nariadení, ktorý ako žalobkyňa vykonáva len dovoz a vývoz HFC.
Navyše je potrebné poznamenať, že v prejednávanej veci v odpovedi na písomnú otázku Všeobecného súdu žalobkyňa tvrdila, že všetky množstvá HFC dovezené počas referenčného obdobia boli prepustené do voľného obehu. Na pojednávaní Komisia uviedla, že toto tvrdenie nespochybňuje. Preto množstvá HFC, ktoré žalobkyňa, pri ktorej je nesporné, že takéto plyny nevyrába, uviedla na trh v zmysle článku 2 bodu 10 nariadenia č. 517/2014, presne zodpovedajú rozdielu medzi množstvami dovezených HFC, ktoré boli teda prepustené do voľného obehu, a množstvami vyvezených HFC. Pri zohľadnení údaju týkajúceho sa ročnej zmeny zásob Komisia stanovila referenčnú hodnotu, ktorá presne nezodpovedá množstvám uvedeným na trh žalobkyňou.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že napadnuté rozhodnutie tým, že na účely výpočtu referenčnej hodnoty priznanej žalobkyni zohľadňuje ročnú zmenu zásob, porušuje nariadenie č. 517/2014, a že Komisia nesprávne tvrdí, že ňou zvolená metóda je v súlade s požiadavkami uvedeného nariadenia.
Prvému žalobnému dôvodu sa preto musí vyhovieť a napadnuté rozhodnutie sa musí zrušiť v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne, a to bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý žalobný dôvod alebo vyhovieť návrhu žalobkyne na nariadenie opatrení na zabezpečenie priebehu konania.
O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom žalobkyne.

Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (tretia komora)
rozhodol a vyhlásil:

1.
Vykonávacie rozhodnutie Komisie 2014/774/EÚ z 31. októbra 2014, ktorým sa podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 517/2014 o fluórovaných skleníkových plynoch určujú referenčné hodnoty na obdobie od 1. januára 2015 do 31. decembra 2017 pre každého výrobcu alebo dovozcu, ktorý nahlásil uvedenie fluórovaných uhľovodíkov na trh podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006, sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH.

2.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 24. júna 2015.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.
(
)	Skryté dôverné údaje.