CELEX: 62010CJ0344
Apeliaciniai skundai
Paraiškos įregistruoti Bendrijos prekių ženklus, vaizduojančius baltą matinio stiklo butelį ir juodą matinio stiklo butelį
Atsisakymas registruoti
Skiriamojo požymio nebuvimas

Apeliaciniais skundais
Freixenet SA
(toliau – „Freixenet“) prašo panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus
Freixenet prieš VRDT
(Baltas matinio stiklo butelis) (T‑109/08, toliau – Sprendimas T‑109/08) ir
Freixenet prieš VRDT
(Juodas matinio stiklo butelis) (T‑110/08, toliau – Sprendimas T‑110/08) (toliau kartu – skundžiami sprendimai), kuriais šis
teismas atmetė jos ieškinius atitinkamai dėl 2007 m. spalio 30 d. (byla R 97/2001‑1) ir 2007 m. lapkričio 20 d. (byla R 104/2001‑1)
Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimų,
susijusių su paraiškomis įregistruoti žymenis, vaizduojančius baltą matinio stiklo butelį ir juodą matinio stiklo butelį,
kaip Bendrijos prekių ženklus (toliau – ginčijami sprendimai).

Teisinis pagrindas
1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 17 t., 1 t., p. 146) buvo panaikintas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl
Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1), kuris įsigaliojo 2009 m. balandžio 13 d. Tačiau, atsižvelgiant į faktinių aplinkybių
datą, šiam ginčui taikomas Reglamentas Nr. 40/94.
Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą neregistruojami neturintys jokio skiriamojo požymio prekių ženklai.
Pagal šio reglamento 7 straipsnio 3 dalį jo 7 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu absoliučiu atmetimo pagrindu nedraudžiama
registruoti prekių ženklo, jeigu dėl naudojimo jis įgijo skiriamąjį požymį tų prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos,
atžvilgiu.
To paties reglamento 38 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad paraiška neatmetama, kol pareiškėjui bus sudaryta galimybė atšaukti
ar pataisyti paraišką arba pateikti savo pastabas.
Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnyje nurodyta:
„[VRDT] sprendimuose nurodomi juos pagrindžiantys motyvai. Sprendimai grindžiami tiktai tokiais motyvais ar įrodymais, apie
kuriuos šalys galėjo pateikti savo atsiliepimus.“

Faktinės bylų aplinkybės
1996 m. balandžio 1 d.
Freixenet
pateikė VRDT dvi paraiškas įregistruoti Bendrijos prekių ženklus, susijusius su ginčijamu pavaizdavimu. Šiose paraiškose
Freixenet
nurodė, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai priklauso „kitai“ kategorijai ir yra vaizduojamos prekės formos. Paraiškoje,
dėl kurios priimtas Sprendimas T‑109/08,
Freixenet
reikalavo „matinės auksinės“ spalvos ir prekių ženklą apibūdino kaip „baltą matinio stiklo butelį, kuris, pripiltas vyno,
tampa matinis auksinis lyg būtų apšerkšnijęs“. Paraiškoje, dėl kurios priimtas Sprendimas T‑110/08,
Freixenet
reikalavo „matinės juodos“ spalvos ir prekių ženklą apibūdino kaip „juodą matinio stiklo butelį“. Be to, prie minėtų paraiškų
buvo pridėtas
Freixenet
pareiškimas, kuriame ji teigė, jog „prekių ženklu siekiama ne butelio formos, bet specifinio jo paviršiaus vaizdo, individualios
ir išimtinės apsaugos“.
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklus, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 33 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Putojantys
vynai“.
2000 m. lapkričio 29 d. sprendimais VRDT ekspertas atmetė pateiktas paraiškas įregistruoti prekių ženklus motyvuodamas tuo,
kad atitinkami prekių ženklai neturi skiriamojo požymio ir kad atsižvelgiant į
Freixenet
pateiktus įrodymus negalima daryti išvados, kad šie prekių ženklai įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kaip tai suprantama
pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį.
2004 m. vasario 11 d. sprendimais, priimtais bylose R 97/2001‑4 ir R 104/2001‑4, VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba atmetė
Freixenet
pateiktas apeliacijas dėl minėto eksperto sprendimų.
2006 m. spalio 4 d. sprendimais
Freixenet prieš VRDT
(Balto matinio stiklo butelio forma) (T‑190/04) ir
Freixenet prieš VRDT
(Juodo matinio stiklo butelio forma) (T‑188/04) Bendrasis Teismas panaikino šiuos sprendimus nusprendęs, jog apeliacinė taryba
pažeidė Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį ir teisės į gynybą paisymo principą.
2006 m. gruodžio 12 d. sprendimais VRDT apeliacinių tarybų pirmininkai paskyrė šias bylas nagrinėti iš naujo Pirmajai apeliacinei
tarybai.
2007 m. birželio 18 d. laiškais, atsižvelgusi į tai, kad Bendrasis Teismas kaltino VRDT ketvirtąją apeliacinę tarybą, jog
savo sprendimus grindė įrodymais, apie kuriuos iš anksto
Freixenet
nebuvo pranešta, VRDT pirmoji apeliacinė taryba šiai perdavė butelių piešinius, kurie buvo minimi Bendrojo Teismo panaikintuose
Ketvirtosios apeliacinės tarybose sprendimuose, ir 2000 m. lapkričio 29 d. eksperto sprendimuose minėtų interneto nuorodų
adresus.
2007 m. rugpjūčio 9 d. laiškuose
Freixenet
pateikė savo pastabas dėl minėtos informacijos.
Ginčijamais sprendimais VRDT pirmoji apeliacinė taryba atmetė jai pateiktas apeliacijas.

Procesai Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai
Šios bylos buvo pradėtos
Freixenet
dviem ieškiniais, pateiktais Pirmosios instancijos teismo (toliau – Bendrasis Teismas) kanceliarijoje 2008 m. vasario 28 d.,
kuriais šio prašoma panaikinti ginčijamus sprendimus ir nuspręsti, kad paraiškos įregistruoti Bendrijos prekių ženklus, susijusius
su ginčijamu pavaizdavimu, atitinka sąlygas, kurios pagal Reglamento Nr. 40/94 40 straipsnį keliamos tam, kad paraiškos būtų
skelbiamos.
Grįsdama savo ieškinius
Freixenet
rėmėsi trimis pagrindais, susijusiais, atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio, šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies
b punkto ir šio reglamento 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu.
Skundžiamais sprendimais Bendrasis Teismas nepritarė šiems trims pagrindams ir atmetė visus minėtus ieškinius.
Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, jog dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio
pirmame sakinyje nurodytos pareigos motyvuoti pažeidimu, skundžiamų sprendimų 20 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad Apeliacinė
taryba neturėjo pateikti tikslių nuorodų į bylos medžiagos duomenis, kai aiškiai rėmėsi bendrai įgyta plataus vartojimo prekių
pardavimo praktine patirtimi, kad padarytų išvadą, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai neturėjo skiriamojo požymio, kaip
tai suprantama pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą. Todėl šių sprendimų 21 punktuose Bendrasis Teismas atmetė
šią pirmąją dalį.
Nagrinėdamas tą pačią dalį skundžiamų sprendimų 22 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nurodė, jog Apeliacinė taryba pagrindė
savo teiginį, kad kasdienė patirtis patvirtina idėją, jog tikrąjį putojančio vyno prekių ženklą sudaro etiketė, pabrėžusi,
kad „geriausiai tai įrodo Ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendime minėti piešiniai, kurie buvo išsiųsti (
Freixenet
) ir kuriuos pati (
Freixenet
) galėjo paieškojusi rasti“. Šių sprendimų 23 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog visi šie priešiniai tikrai patvirtina
idėją, kad tikrąjį putojančio vyno prekių ženklą sudaro etiketė, o ne jo indo forma, ir tai yra Apeliacinės tarybos grindžiant
ginčijamus sprendimus pateikti motyvai.
Dėl antros pirmojo pagrindo dalies, susijusios su Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrame sakinyje nurodytos teisės būti
išklausytam pažeidimu, skundžiamų sprendimų 44 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, jog, VRDT pirmosios apeliacinės tarybos
nuomone, pagrindinis rodiklis, suinteresuotajam vartotojui leidžiantis nustatyti prekės kilmę, yra veikiau ant putojančio
vyno butelio užklijuota etiketė nei butelio forma ar jo išorės vaizdas. Šių sprendimų 45 punktuose Bendrasis Teismas patikslino,
kad šis vertinimas atitinka galutinę VRDT poziciją ir kad ji iš principo neturi būti pateikiama
Freixenet
, jog ši išsakytų savo pastabas. Bendrojo Teismo nuomone, minėtas vertinimas nebuvo grindžiamas Apeliacinės tarybos savo iniciatyva
surinktais įrodymais, bet juo tęsiami 1998 m. lapkričio 19 d. eksperto argumentai, nurodant
Freixenet
, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas yra įprastas putojančio vyno butelis ir todėl neturi jokio skiriamojo požymio pagal
šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą.
Nagrinėdamas šią antrą pirmojo pagrindo dalį minėtų sprendimų 46 punktuose Bendrasis Teismas taip pat nurodė, kad buvo galima
preziumuoti, jog, atsižvelgiant į praktinę patirtį, padarytas išvadas, t. y. ant putojančio vyno priklijuotos etiketės reikšmę
kaip nuorodos, atitinkamam vartotojui leidžiančios nustatyti prekės kilmę, ir vaizdavimo įvairovę, žino visi, visų pirma
Freixenet
. Bendrojo Teismo teigimu, šios išvados priklauso žinomų faktų kategorijai, kurių teisingumo VRDT neturėjo nustatyti. Be to,
Bendrasis Teismas nurodė, kad šie pirmiausia Apeliacinės tarybos ginčijamuose sprendimuose pateikti argumentai priskirtini
diskusijoms tarp
Freixenet
ir VRDT dėl aplinkybių, į kurias reikia atsižvelgti norint nustatyti, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai turi skiriamąjį
požymį.
Skundžiamų sprendimų 47 punktuose Bendrasis Teismas nurodė: idėja, kad etiketė yra putojančio vyno vartotojams referencinė
nuoroda, kuri negrindžiama kitais elementais, kaip antai butelio stiklo spalva arba jo paviršiaus vaizdas, sudaro centrinę
VRDT mąstymo dalį ir yra tik su praktine patirtimi susijusi išvada. Manydamas, kad šios idėjos
Freixenet
negalėjo nežinoti, Bendrasis Teismas nusprendė, kad ji visiškai galėjo paneigti eksperto, o vėliau VRDT pirmosios apeliacinės
tarybos idėją, iškeltą nustatant, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai neturi skiriamojo požymio, ir teigti, kad suinteresuotasis
putojančio vyno vartotojas, rinkdamasis šią prekę, įprastai atsižvelgia ne į etiketę, bet į pakuotę.
Be to, konstatavęs, kad
Freixenet
iš tiesų turėjo galimybę pateikti savo pastabas dėl VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimuose minėtų butelių piešinių,
šių sprendimų 48 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog šiuo klausimu ji negalėjo pagrįstai remtis Reglamento Nr. 40/94
73 straipsnio antro sakinio pažeidimu.
Skundžiamų sprendimų 49 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą:
Freixenet
buvo išklausyta pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrą sakinį, nes galėjo pateikti savo nuomonę dėl priežasčių, dėl
kurių VRDT ketino atmesti paraiškas įregistruoti prekių ženklus, kadangi jie neturėjo šiuo atžvilgiu reikalaujamo skiriamojo
požymio. Be to, šių sprendimų 50 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog
Freixenet
klaidingai teigė, jog Apeliacinė taryba pažeidė šią nuostatą, nepaprašiusi jos pateikti savo pastabų dėl žinomų faktų, apie
kuriuos ji negalėjo nežinoti ir kurie sudarė galutinę VRDT poziciją, arba dėl minėtų butelių piešinių. Todėl Bendrasis Teismas
atmetė pirmojo pagrindo antrą dalį.
Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai
75 ir 74 punktuose Bendrasis Teismas visų pirma nurodė, kad dėl prašomų įregistruoti prekių ženklų skiriamojo požymio vertinimo
tiesiogine to žodžio prasme VRDT apeliacinė taryba manė, jog butelio stiklo matinis vaizdas ir spalva putojančio vyno atveju
negali „atlikti prekių ženklo funkcijos“. Be to, Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 76 ir 75 punktuose Bendrasis Teismas
nurodė, jog tokiomis aplinkybėmis
Freixenet
rėmėsi šių prekių ženklų originalumu 1996 m. balandžio 1 d., kurio minėta Apeliacinė taryba ginčijamuose sprendimuose neginčijo.
Vis dėlto, Bendrojo Teismo nuomone, tokio originalumo nepakanka įrodyti, kad minėti prekių ženklai turi skiriamąjį požymį
atitinkamų prekių ar atitinkamos visuomenės atžvilgiu.
Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 79 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad abu VRDT apeliacinės tarybos
faktinių aplinkybių vertinimai, kurių
Freixenet
neginčijo ir kurie susiję, pirma, su tuo, kad nė vienas butelis neparduodamas be etiketės ar atitinkamos nuorodos, ir, antra,
su tuo, kad pati
Freixenet
naudoja prekių ženklą FREIXENET ant butelių, kuriuos prašo įregistruoti kaip prekių ženklus, leidžia patvirtinti idėją, susijusią
su praktine patirtimi, pagal kurią butelio stiklo matinis vaizdas ir spalva negali putojančio vyno atveju „atlikti prekių
ženklo funkcijos“ atitinkamos visuomenės atžvilgiu.
Be to, nagrinėdamas šį antrąjį pagrindą sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 81 ir 80 punktuose Bendrasis Teismas priminė,
kad nekilo ginčas dėl prašomų įregistruoti prekių ženklų originalumo. Tai, kas ginčijama, susiję su tuo, kad didžioji vartotojų
dalis butelio vaizdo nesuvokia kaip naudingo rodiklio nustatant atitinkamo putojančio vyno kilmę, bet veikiau remiasi etikete.
Be to, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 82 ir 81 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad, kalbant apie argumentą,
jog nė vienas ginčijamuose sprendimuose nurodytų putojančio vyno butelių piešinių nėra susijęs su buteliais, parduodamais
paraiškos įregistruoti prekių ženklus pateikimo momentu, pakanka nurodyti, jog šis argumentas netinkamas, nes VRDT apeliacinė
taryba šiuose sprendimuose teisingai pabrėžė, kad „iki šiol nebuvo vyną gaminančių bendrovių, kurios visuomenei siūlytų vyną
buteliuose be užrašų, pasitikėdamos tik ar daugiausia išoriniu butelio vaizdu kaip prekės komercinės ar pramoninės kilmės
nuoroda“. Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad bet kuriuo atveju net darant prielaidą, kad
Freixenet
yra pirmoji, naudojanti pakuotę, kurią prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, vis dėlto šios pakuotės originalumo nepakanka,
nes vartotojas, kad ir koks būtų laikotarpis, atsižvelgia į kitą rodiklį, kad pirkdamas apsispręstų ir atkreiptų dėmesį tai,
kad parduotuvėse yra didelė pristatomų prekių įvairovė.
Todėl sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 85 ir 84 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Apeliacinė taryba teisėtai
nusprendė, jog prašomi įregistruoti prekių ženklai neturi skiriamojo požymio, ir todėl atmetė antrąjį pagrindą.
Kalbėdamas apie trečiąjį pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu, sprendimų T‑109/08 ir
T‑110/08 atitinkamai 113 ir 108 punktuose Bendrasis Teismas visų pirma nurodė, kad negalima ginčyti, jog devynių iš penkiolikos
Europos bendriją paraiškų įregistruoti prekių ženklus pateikimo dieną sudarančių valstybių narių neapėmė
Freixenet
pateikti rinkos tyrimai.
Be to, sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 122 ir 118 punktuose Bendrasis Teismas nurodė: kadangi prašomi įregistruoti
prekių ženklai sudaryti iš prekės vaizdo, nebuvo kalbinių kliūčių juos įregistruoti ir kad iš principo todėl įrodyti skiriamojo
požymio įgijimą dėl naudojimo reikėjo visoje Bendrijos dalyje, kur nėra prekių ženklams būdingo skiriamojo požymio, tam, kad
šiuos prekių ženklus būtų galima įregistruoti pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį.
Sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 123 ir 119 punktuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad, nesant keturiolikos
iš penkiolikos susijusių valstybių narių atžvilgiu pakankamai tvirtų įrodymų, skiriamojo požymio įgijimas dėl naudojimo Ispanijoje
negali būti laikomas pakankamu norint įregistruoti Bendrijos prekių ženklą, kuris yra vientiso pobūdžio ir sukelia pasekmes
visoje Bendrijoje. Bendrasis Teismas taip pat nusprendė, kad
Freixenet
šiuo klausimu ir pagal analogiją negali remtis 2009 m. spalio 6 d. Sprendimu
PAGO International
(C‑301/07, Rink. p. I‑9429), kuris susijęs su prašymu priimti prejudicinį sprendimą dėl Reglamento Nr. 40/94 9 straipsnio
1 dalies c punkto ir klausimu dėl apsaugos, suteikiamos dėl jau įregistruoto Bendrijos prekių ženklo gero vardo. Todėl Bendrasis
Teismas nusprendė, kad VRDT apeliacinė taryba teisingai manė, kad
Freixenet
pateiktų įrodymų nepakanka siekiant patvirtinti dėl prašomų įregistruoti žymenų naudojimo įgytą skiriamąjį požymį, ir todėl
trečiąjį pagrindą atmetė.

Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme

Freixenet
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamus sprendimus,
–        patenkinti jos Bendrajame Teisme pateiktus reikalavimus ir
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinius skundus ir
–        priteisti iš
Freixenet
bylinėjimosi išlaidas.
2010 m. lapkričio 10 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑344/10 P ir C‑345/10 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai
vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas.

Dėl apeliacinių skundų
Grįsdama savo apeliacinius skundus
Freixenet
remiasi trimis pagrindais, kurių pirmasis susijęs su Reglamento Nr. 40/94 38 straipsnio 3 dalies ir 73 straipsnio bei SESV 296 straipsnio
ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio
pažeidimu, antrasis – su šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu ir trečiasis – su šio reglamento 7 straipsnio
3 punkto pažeidimu. Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį pagrindą.
Šalių argumentai
Antrajame pagrinde
Freixenet
tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą, kai skundžiamuose sprendimuose
nusprendė, kad VRDT apeliacinė taryba, grįsdama savo atsisakymą registruoti, neprivalėjo pateikti konkrečios informacijos
ir galėjo tik patvirtinti tariamai žinomą faktą, kad paneigtų prašomų įregistruoti prekių ženklų skiriamąjį požymį, nors ji
pateikė konkrečias ir pagrįstas nuorodas, patvirtinančias šių prekių ženklų originalumą svarbiu momentu, todėl kad jie reikšmingai
skyrėsi nuo atitinkamo sektoriaus normų ir įpročių. Tad pagal teismų praktiką skiriamojo požymio vertinimas turi būti konkretus,
o VRDT turi konkrečiai atsakyti į konkrečius paraišką pateikusio asmens pateiktus argumentus ir negali tik neaiškiai ir bendrai
juos paneigti, kaip Bendrasis Teismas klaidingai nurodė skundžiamuose sprendimuose.
Be to,
Freixenet
primygtinai pabrėžia tai, kad prašomi įregistruoti prekių ženklai iš esmės skyrėsi nuo 1996 m. balandžio 1 d. sektoriaus normų,
ir tvirtina, kad šiuo klausimu šių prekių ženklų originalumą pripažino ir VRDT apeliacinė taryba, ir Bendrasis Teismas Sprendimo
T‑109/08 76 ir 81 punktuose bei Sprendimo T‑110/08 75 ir 80 punktuose. Ji teigia: kadangi pagal teismų praktiką vien gebėjimo
išskirti prekių kilmę pakanka tam, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas atmetimo pagrindas nebūtų
taikomas, ir kad atsižvelgiant į tai, jog šie prekių ženklai turi minimalų skiriamąjį požymį, o tai pripažino Bendrasis Teismas
juos kvalifikuodamas kaip originalius, jis padarė teisės klaidą, nes pažeidė šią nuostatą, kadangi paneigė minėtų prekių ženklų
skiriamąjį požymį, nors buvo tenkinamas apsaugos kriterijus.

Freixenet
Bendrąjį Teismą taip pat kaltina pažeidus Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą, nes jis suteikė reikšmės būtinybei
prašomus įregistruoti prekių ženklus derinti su žodiniu elementu, taip sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 82 ir 81 punktuose
pritaręs VRDT apeliacinės tarybos vertinimui, kad „iki šiol nebuvo vyną gaminančių bendrovių, kurios visuomenei siūlytų vyną
buteliuose be užrašų, pasitikėdamos tik ar daugiausia išoriniu butelio vaizdu kaip prekės komercinės ar pramoninės kilmės
nuoroda“. Taigi Bendrasis Teismas klaidingai preziumavo, kad kitas, nei žodinis, žymuo neturi jokio skiriamojo požymio, jeigu
nėra naudojamas derinant su žodiniu elementu, nors nei pagal šį reglamentą, nei pagal teismų praktiką nereikalaujama, kad
registruojant prekių ženklą, sudarytą iš prekės vaizdo arba jos indo, būtų žodiniai įrašai ar nuorodos.
VRDT ginčija šiuos
Freixenet
argumentus ir teigia, kad šis antrasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad prekių ženklo skiriamasis požymis pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies b punktą reiškia, jog šis prekių ženklas leidžia identifikuoti prekę, kuriai prašoma registracijos, kaip pagamintą
konkrečios įmonės ir taip atskirti šią prekę nuo kitų įmonių prekių (žr. 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Henkel prieš VRDT
, C‑456/01 P ir C‑457/01 P, Rink. p. I‑5089, 34 punktą; 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo
Mag Instrument prieš VRDT
, C‑136/02 P, Rink. p. I‑9165, 29 punktą ir 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo
Develey prieš VRDT
, C‑238/06 P, Rink. p. I‑9375, 79 punktą).
Šis skiriamasis požymis turi būti vertinamas, pirma, atsižvelgiant į prekes arba paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti prekių
ženklą, ir, antra, atsižvelgiant į tai, kaip nagrinėjamas prekes ar paslaugas suvokia atitinkama visuomenė (žr. minėto Sprendimo
Henkel prieš VRDT
35 punktą; 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo
Storck prieš VRDT
, C‑25/05 P, Rink. p. I‑5719, 25 punktą ir minėto Sprendimo
Develey prieš VRDT
79 punktą).
Šioje byloje, kaip sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 69 ir 68 punktuose nurodė Bendrasis Teismas, neginčijama, kad
nagrinėjamos prekės, t. y. putojantys vynai, yra kasdienio naudojimo prekės ir kad tikslinė visuomenė yra sudaryta iš plačiosios
penkiolikos valstybių narių, kurios paraiškos įregistruoti pateikimo dieną sudarė Bendriją, visuomenės.
Pagal taip pat nusistovėjusią teismo praktiką pačios prekės formą turinčių erdvinių prekių ženklų skiriamojo požymio vertinimo
kriterijai nesiskiria nuo taikomų kitų kategorijų prekių ženklams (žr. minėto Sprendimo
Mag Instrument prieš VRDT
30 punktą; 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo
Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
, C‑173/04 P, Rink. p. I‑551, 27 punktą; minėto Sprendimo
Storck prieš VRDT
26 punktą ir 2007 m. spalio 4 d. Sprendimo
Henkel prieš VRDT
, C‑144/06 P, Rink. p. I‑8109, 36 punktą).
Tačiau taikant šiuos kriterijus reikia atsižvelgti į tai, kad vidutinis vartotojas nebūtinai taip pat suvoks erdvinį prekių
ženklą, sudarytą iš pačios prekės vaizdo, ir žodinį ar vaizdinį prekių ženklą, sudarytą iš žymens, nepriklausomo nuo juo žymimų
prekių vaizdo. Iš tiesų vidutiniai vartotojai, nesant jokių grafinių ar tekstinių elementų, nėra įpratę preziumuoti prekių
kilmės remdamiesi jų ar jų pakuotės forma, todėl nustatyti tokio erdvinio prekių ženklo skiriamąjį požymį gali būti sunkiau
negu žodinio ar vaizdinio prekių ženklo atveju (žr. minėtų sprendimų
Mag Instrument prieš VRDT
30 punktą;
Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
28 punktą ir
Storck prieš VRDT
27 punktą).
Tokiomis aplinkybėmis tik prekių ženklas, kuris labai skiriasi nuo sektoriaus normų ar įpročių ir dėl to gali atlikti savo
esminę kilmės nuorodos funkciją, turi skiriamąjį požymį, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
b punktą (žr. minėtų sprendimų
Mag Instrument prieš VRDT
31 punktą;
Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
31 punktą ir
Storck prieš VRDT
28 punktą).
Ši teismo praktika, išplėtota erdvinių prekių ženklų, sudarytų iš pačios prekės vaizdo ar prekių, kaip antai skysčiai, kurie
parduodami pakuotėse dėl paties prekių pobūdžio, pakuotės srityje (žr. minėtų sprendimų
Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
29 punktą ir 2007 m. spalio 4 d. Sprendimo
Henkel prieš VRDT
38 punktą), taip pat galioja ir tada, kai prašomas įregistruoti prekių ženklas, kaip ir šioje byloje, yra „kitas“ prekių
ženklas, sudarytas iš specifinio skysto gaminio pakuotės paviršiaus vaizdo. Iš tikrųjų tokiais atvejais šis prekių ženklas
taip pat nėra žymuo, nepriklausomas nuo juo žymimų prekių pakuotės (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
Storck prieš VRDT
29 punktą).
Nors sprendimų T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 63–67 ir 62–66 punktuose Bendrasis Teismas teisingai identifikavo teismų praktikoje
nustatytus kriterijus, vis dėlto iš šių sprendimų matyti, kad jis nesilaikė šios praktikos vertindamas nagrinėjamą atvejį.
Iš tiesų, užuot patikrinęs, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai labai skyrėsi nuo sektoriaus normų ar įpročių, sprendimų
T‑109/08 ir T‑110/08 atitinkamai 79 ir 78 punktuose Bendrasis Teismas tik bendrai konstatavo, kad nė vienas butelis neparduodamas
be etiketės ir panašios nuorodos ir kad tik šis žodinis elementas leidžia nustatyti nagrinėjamo putojančio vyno kilmę, todėl
putojančio vyno atveju butelio spalva ir matinis stiklas negali „atlikti prekių ženklo funkcijos“ atitinkamos visuomenės atžvilgiu,
jeigu tai naudojama nederinant su žodiniu elementu.
Taip vertinant apsauga, kuri gali būti suteikiama Reglamentu Nr. 40/94, būtų sistemingai netaikoma prekių ženklams, sudarytiems
iš prekės indo vaizdo, kuriame nebūtų įrašo ar žodinio elemento.
Iš to išplaukia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktą (šiuo klausimu žr. 2001 m.
rugsėjo 20 d. Sprendimo
Procter & Gamble prieš VRDT
, C‑383/99 P, Rink. p. I‑6251, 45 punktą).
Šiomis sąlygomis reikia pritarti antrajam
Freixenet
pateiktam pagrindui ir panaikinti skundžiamus sprendimus, nesant poreikio nagrinėti kitų apeliacinių skundų pagrindų.

Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį, panaikinus Bendrojo Teismo
sprendimą, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti. Būtent taip
yra šiuo atveju.

Freixenet
Bendrajam Teismui pateikti prašymai panaikinti ginčijamus sprendimus, kurie pagrįsti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
b punktu, turi būti patenkinti dėl šio sprendimo 45–52 punktuose pateiktų motyvų. Iš tiesų VRDT apeliacinė taryba padarė tą
pačią kaip ir Bendrasis Teismas teisės klaidą, kai 2007 m. spalio 30 d. ir lapkričio 20 d. sprendimų atitinkamai 34 ir 37
bei 31 ir 34 punktuose nusprendė, kad „prekių ženklo funkcijos negalėjo atlikti išorės vaizdas, tačiau etiketė – galėjo“,
ir todėl nenagrinėjusi, ar prašomi įregistruoti prekių ženklai taip smarkiai skyrėsi nuo sektoriaus normų ir įpročių, kad
turėjo skiriamąjį požymį.
Šiomis aplinkybėmis reikia panaikinti ginčijamus sprendimus, nesant poreikio nagrinėti kitų pagrindų, kuriuos
Freixenet
nurodė pateikdamas savo ieškinius Bendrajam Teismui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą
byloje, jis sprendžia ir išlaidų klausimą. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal
to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to
prašė. Kadangi
Freixenet
prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš VRDT ir pastaroji pralaimėjo apeliacinę bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas,
patirtas pirmojoje instancijoje ir nagrinėjant apeliacinius skundus.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2010 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimus
Freixenet prieš VRDT
(Baltas matinio stiklo butelis) (T‑109/08), ir
Freixenet prieš VRDT
(Juodas matinio stiklo butelis) (T‑110/08).
2.
Panaikinti 2007 m. spalio 30 d. (byla R 97/2001‑1) ir 2007 m. lapkričio 20 d. (byla R 104/2001‑1) Vidaus rinkos derinimo tarnybos
(prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimus.
3.
Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) bylinėjimosi išlaidas, patirtas
pirmojoje instancijoje ir nagrinėjant apeliacinius skundus.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.