CELEX: 62014CJ0125
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Prekių ženklai
Tapataus ankstesniam Bendrijos prekių ženklui ar į jį panašaus nacionalinio prekių ženklo registracija
Gerą vardą Europos Sąjungoje turintis Bendrijos prekių ženklas
Gero vardo geografinė apimtis

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (
OL L 299, p. 25
) 4 straipsnio 3 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Iron & Smith kft
(toliau –
Iron & Smith
) ir
Unilever NV
(toliau –
Unilever
) ginčą dėl
Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala
(Vengrijos intelektinės nuosavybės tarnyba, toliau – Tarnyba) sprendimo, kuriuo atmesta
Iron & Smith
paraiška įregistruoti prekių ženklą, pakeitimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
) 1 straipsnyje nustatyta:
„1.   Prekėms arba paslaugoms skirtas prekių ženklas, įregistruotas laikantis šiame reglamente nustatytų sąlygų ir tvarkos (toliau – „Bendrijos prekių ženklas“).
2.   Bendrijos prekių ženklas turi vieningą statusą. Jis turi vienodą galią visoje Bendrijoje: jis gali būti registruojamas, perleidžiamas, nuo jo atsisakoma, jis gali būti savininko teises panaikinančio ar paskelbiančio negaliojančiu sprendimo dalyku, jo naudojimas gali būti uždraustas tik visos Bendrijos mastu. Šis principas yra taikomas, jeigu šiame reglamente nenumatyta kitaip.“
Šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta:
„1.   Bendrijos prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo komercinėje veikloje naudoti:
<...>
c)
bet kokį žymenį, tapatų Bendrijos prekių ženklui arba panašų į jį, kai juo žymimos prekės arba paslaugos yra nepanašios į tas, kurioms Bendrijos prekių ženklas yra įregistruotas, jeigu šis Bendrijoje turi gerą vardą ir jeigu dėl neteisėto žymens naudojimo įgyjamas nesąžiningas pranašumas arba pakenkiama Bendrijos prekių ženklo skiriamajam požymiui ar jo geram vardui.“
Pagal to paties reglamento 15 straipsnio 1 dalį:
„Jeigu per penkerius metus nuo įregistravimo savininkas nepradėjo iš tikrųjų naudoti Bendrijos prekių ženklo Bendrijoje juo žymėdamas prekes arba paslaugas, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu ženklas nebuvo naudojamas penkerius metus iš eilės, Bendrijos prekių ženklui taikomos šiame reglamente numatytos sankcijos, išskyrus atvejus, kai ženklas nebuvo naudojamas dėl tinkamų priežasčių.“
To paties reglamento 51 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta:
„Bendrijos prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus [Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)] prašymą arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje:
a)
jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas Bendrijoje iš tikrųjų nebuvo naudojamas žymėti prekėms arba paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas, ir nėra rimtų priežasčių jo nenaudoti; <...>“
Direktyvos 2008/95 4 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Prekių ženklas neregistruojamas arba, jeigu įregistruotas, registracija gali būti pripažinta negaliojančia:
<...>
b)
jeigu dėl savo tapatumo ar panašumo į ankstesnį prekių ženklą ir dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti dalį visuomenės [visuomenę]; suklaidinimo galimybė apima galimybę jį susieti su ankstesniu prekių ženklu.
2.   1 dalyje nurodyti „ankstesni prekių ženklai“ reiškia:
a)
toliau išvardytus prekių ženklus, kurių paraiškos įregistruoti padavimo data yra ankstesnė už paraiškos įregistruoti kitą ženklą padavimo datą, prireikus atsižvelgiant į jiems prašomą suteikti prioritetą:
i)
Bendrijos prekių ženklus;
<...>
3.   Prekių ženklas taip pat neregistruojamas arba, jeigu įregistruotas, jo registracija pripažįstama negaliojančia, jeigu 2 dalies prasme jis yra tapatus ar panašus į ankstesnį Bendrijos prekių ženklą ir turi būti arba buvo įregistruotas tokioms prekėms ar paslaugoms, kurios nėra panašios į tas prekes ar paslaugas, kurioms buvo įregistruotas ankstesnis Bendrijos prekių ženklas, jeigu ankstesnis Bendrijos prekių ženklas turi reputaciją [turi gerą vardą Bendrijoje] ir jeigu dėl vėlesnio prekių ženklo naudojimo be tinkamos priežasties gali atsirasti galimybė nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio Bendrijos prekių ženklo privalumais arba pažeisti jo skiriamuosius požymius ar reputaciją [gerą vardą].
<...>“
Vengrijos teisė
Iš 1997 m. Įstatymo Nr. XI dėl prekių ženklų ir geografinių nuorodų apsaugos (
a védjegyek és a földrajzi árujelzők oltalmáról szóló 1997. évi XI. törvény
, toliau –
Vt
) 4 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, kad prekių ženklą atsisakoma registruoti, jei jis yra tapatus ankstesniam nacionalinėje teritorijoje gerą vardą turinčiam prekių ženklui ar į jį panašus ir jei jis registruojamas siekiant juo žymėti prekes arba paslaugas, kurios skiriasi nuo prekių ar paslaugų, kurioms žymėti įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, ir jei jį naudojant būtų gaunama nepagrįsta nauda dėl šio prekių ženklo skiriamojo požymio ar gero vardo arba jiems būtų padaryta žalos.
Pagal šio įstatymo 76/C straipsnio 2 dalį taikant to paties įstatymo 4 straipsnio 1 dalies c punktą reikia atsižvelgti į Europos Sąjungoje gerą vardą turintį ankstesnį Bendrijos prekių ženklą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktą.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2012 m. balandžio 13 d.
Iron & Smith
pateikė Tarnybai paraišką įregistruoti spalvotą vaizdinį žymenį „be impulsive“ kaip nacionalinį prekių ženklą.
Unilever
pareiškė protestą dėl šios paraiškos. Protestą jį grindė
VT
4 straipsnio 1 dalies c punktu ir konkrečiai rėmėsi savo ankstesniais Bendrijos ir tarptautiniais žodiniais prekių ženklais „Impulse“.
Unilever
neįrodžius, kad šie prekių ženklai plačiai žinomi Vengrijoje, nebuvo įmanoma įrodyti, kad jie, kaip tarptautiniai prekių ženklai, turi gerą vardą. Vis dėlto dėl Bendrijos prekių ženklo, nurodyto protestui pagrįsti, Tarnyba konstatavo, kad
Unilever
Didžiojoje Britanijoje ir Italijoje reklamavo ir pardavė didelį kiekį šiuo prekių ženklu saugomų prekių, ir dėl to nusprendė, kad Bendrijos prekių ženklo geras vardas reikšmingoje Europos Sąjungos teritorijos dalyje yra įrodytas. Atsižvelgdama į bylos aplinkybes Tarnyba konstatavo, kad yra pavojus, jog šį prekių ženklą naudojant be pagrindo bus gauta nepagrįsta nauda iš Bendrijos prekių ženklo skiriamojo požymio ar gero vardo. Prašomas įregistruoti vaizdinis žymuo pakankamai informuotam vartotojui gali priminti
Unilever
prekių ženklą.
Iron & Smith
pateikė prašymą pakeisti sprendimą atsisakyti įregistruoti prekių ženklą ir iš esmės apkaltino Tarnybą, jog tam, kad nuspręstų, jog Bendrijos prekių ženklo geras vardas yra įrodytas, jai pakako aplinkybės, kad
Unilever
prekės užėmė 5 % Didžiosios Britanijos ir 0,2 % Italijos rinkos.
Išnagrinėjęs
VT
4 straipsnio 1 dalies c punktą ir 76/C straipsnio 2 dalį, taip pat Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punktą ir Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas padarė išvadą, kad šiose nuostatose nieko nenurodyta dėl Sąjungos geografinė teritorijos dydžio, kuriuo remiantis būtų galima teigti, jog Bendrijos prekių ženklas turi gerą vardą. Be to, kyla klausimas, ar, net jei prekių ženklas turi gerą vardą, galima teigti, kad tuo atveju, kai šis prekių ženklas nežinomas konkrečioje valstybėje narėje, be teisėto pagrindo naudojant vėlesnį prekių ženklą nebūtų gaunama nepagrįsta nauda dėl ankstesnio Bendrijos prekių ženklo skiriamojo požymio ar gero vardo arba jiems nebūtų padaryta žalos.
Šiomis aplinkybėmis
Fövárosi Törvényszék
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar, siekiant įrodyti Bendrijos prekių ženklo gerą vardą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį, pakanka, kad tas prekių ženklas turėtų gerą vardą vienoje valstybėje narėje ir tais atvejais, kai nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, dėl kurios šiuo pagrindu pareikštas protestas, pateikta kitoje valstybėje narėje nei ši valstybė?
2.
Ar, nagrinėjant Bendrijos prekių ženklo gerą vardą ir tuo tikslu taikant teritorinius kriterijus, galima vadovautis principais, kuriuos Teisingumo Teismas nustatė dėl Bendrijos prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų?
3.
Ar tuo atveju, kai ankstesnio Bendrijos prekių ženklo savininkas įrodo savo prekių ženklo gerą vardą šalyse, kurios apima reikšmingą dalį Europos Sąjungos teritorijos, išskyrus valstybę narę, kurioje pateikta nacionalinio prekių ženklo paraiška, į tai neatsižvelgiant galima iš jo pareikalauti pateikti įtikinamų įrodymų, susijusių ir su šia valstybe nare?
4.
Jeigu į trečiąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar, žinoma, atsižvelgiant į vidaus rinkos ypatumus, gali nutikti taip, kad reikšmingoje Europos Sąjungos teritorijos dalyje intensyviai naudotas prekių ženklas gali būti nežinomas atitinkamai nacionalinei visuomenei ir kad dėl šios priežasties gali būti netenkinama antra būtina atsisakymo įregistruoti pagrindo, numatyto Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje, sąlyga, t. y. nekiltų pavojus, jog naudojant nacionalinį prekių ženklą būtų galima nepagrįstai gauti naudos iš ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio ar gero vardo arba padaryti jiems žalos? Jei atsakymas būtų teigiamas, kokias aplinkybes turi įrodyti Bendrijos prekių ženklo savininkas, kad minėta sąlyga būtų tenkinama?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmųjų trijų klausimų
Pirmaisiais trimis klausimais, kuriuos tikslinga nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kokios sąlygos būtinos, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis Bendrijos prekių ženklas būtų laikomas turinčiu gerą vardą Sąjungoje pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį.
Svarbu pažymėti, kad Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje vartojamos frazės „turi gerą vardą Bendrijoje“ reikšmė ta pati, kaip ir analogiškos frazės, vartojamos Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 1 dalies c punkte, kuris yra tapatus 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11
, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 9 straipsnio 1 dalies c punktui.
Šiuo aspektu dėl Reglamento Nr. 40/94 9 straipsnio 1 dalies c punkto Teisingumo Teismas nusprendė, kad sąvoka „geras vardas“ reiškia tam tikrą žinomumo atitinkamai visuomenei lygį, kuris laikytinas pasiektu tuo atveju, kai apie Bendrijos prekių ženklą žino didelė visuomenės, suinteresuotos šiuo prekių ženklu žymimomis prekėmis ar paslaugomis, dalis (žr. Sprendimo
PAGO International
, C‑301/07,
EU:C:2009:611
, 21 ir 24 punktus).
Nagrinėdamas šią sąlygą nacionalinis teismas turi atsižvelgti į visus konkrečiu atveju svarbius elementus, ypač į prekių ženklo užimamą rinkos dalį, jo naudojimo intensyvumą, geografinį paplitimą ir trukmę, taip pat į investicijų, kurias įmonė atliko reklamuodama šį prekių ženklą, svarbą (Sprendimo
PAGO International
, C‑301/07,
EU:C:2009:611
, 25 punktas).
Teritoriniu požiūriu laikytina, kad sąlyga dėl gero vardo įvykdyta tuomet, kai Bendrijos prekių ženklas turi gerą vardą reikšmingoje Sąjungos teritorijos dalyje, o tokia dalis prireikus gali atitikti ir vienos valstybės narės teritoriją (šiuo klausimu žr. Sprendimo
PAGO International
, C‑301/07,
EU:C:2009:611
, 27 ir 29 punktus).
Taigi, jeigu įrodytas ankstesnio Bendrijos prekių ženklo geras vardas reikšmingoje Sąjungos teritorijos dalyje, kuri prireikus gali sutapti su vienos valstybės narės teritorija, reikia pripažinti, kad šis prekių ženklas turi „gerą vardą [Sąjungoje]“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį, ir iš šio prekių ženklo savininko negalima reikalauti pateikti įrodymų dėl tokio gero vardo turėjimo valstybėje narėje, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, dėl kurios pareikštas protestas.
Dėl nuostatų, kuriose įtvirtintas reikalavimas iš tikrųjų naudoti Bendrijos prekių ženklą Sąjungoje, kaip antai Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies ir 51 straipsnio, pažymėtina, kad jomis siekiama kitokio tikslo nei nuostatomis dėl išplėstinės apsaugos, teikiamos gerą vardą Sąjungoje turintiems prekių ženklams, kaip antai šio reglamento 9 straipsnio 1 dalies c punktu (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Leno Merken
, C‑149/11,
EU:C:2012:816
, 53 punktą). Pastaroji nuostata susijusi su sąlygomis, kuriomis suteikiama išplėstinė apsauga, apimanti ne tik prekių ir paslaugų kategorijas, kurioms Bendrijos prekių ženklas įregistruotas, o Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalyje ir 51 straipsnyje vartojama sąvoka „naudojimas iš tikrųjų“ apima minimalų naudojimo reikalavimą, kurį visi prekių ženklai privalo atitikti, kad būtų saugomi.
Be to, svarbu pažymėti, kad neįmanoma abstrakčiai
a priori
nustatyti, koks teritorijos dydis turi būti pasirinktas nustatant, ar Bendrijos prekių ženklas naudojamas iš tikrųjų (žr. Sprendimo
Leno Merken
, C‑149/11,
EU:C:2012:816
, 55 punktą).
Vadinasi, nuostatos dėl Bendrijos prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų reikalavimo ir, be kita ko, teismo praktikoje įtvirtinti kriterijai, taikomi siekiant įrodyti tokį naudojimą iš tikrųjų, skiriasi nuo nuostatų ir kriterijų dėl tokio prekių ženklo gero vardo Sąjungoje.
Darytina išvada, kad teismo praktikoje įtvirtinti kriterijai dėl Bendrijos prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų savaime neturi reikšmės nustatant „gerą vardą“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmuosius tris klausimus atsakytina: Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalis aiškintina taip, kad jeigu įrodytas ankstesnio Bendrijos prekių ženklo geras vardas reikšmingoje Sąjungos teritorijos dalyje, kuri prireikus gali sutapti su vienos valstybės narės, kuri nebūtinai turi būti ta, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, teritorija, reikia pripažinti, kad šis prekių ženklas turi gerą vardą Sąjungoje. Teismo praktikoje įtvirtinti kriterijai dėl Bendrijos prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų savaime neturi reikšmės nustatant „gerą vardą“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalį.
Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kokiomis sąlygomis taikoma Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalis, kai ankstesnis Bendrijos prekių ženklas jau įgijo gerą vardą reikšmingoje Sąjungos teritorijos dalyje, bet ne valstybės narės, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, o dėl šios paraiškos pareikštas protestas, atitinkamoje visuomenėje.
Pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį, jeigu ankstesnis Bendrijos prekių ženklas turi „gerą vardą Bendrijoje“ ir jeigu dėl Bendrijos prekių ženklui analogiško vėlesnio prekių ženklo, kuris turi būti įregistruotas prekėms ar paslaugoms, nepanašioms į tas, kurios žymimos Bendrijos prekių ženklu, naudojimo be tinkamos priežasties būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnio Bendrijos prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems būtų padaryta žalos, šis vėlesnis prekių ženklas neregistruojamas.
Jeigu atitinkama visuomenė nesusieja ankstesnio Bendrijos prekių ženklo su vėlesniu nacionaliniu prekių ženklu, t. y. nemato ryšio tarp jų, naudojant vėlesnį prekių ženklą neįmanoma nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba padaryti jiems žalos (pagal analogiją žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 30 ir 31 punktus).
Be to, jeigu ankstesnis Bendrijos prekių ženklas nėra žinomas valstybės narės, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, atitinkamai visuomenei, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, naudojant šį nacionalinį prekių ženklą iš esmės neįmanoma nesąžiningai pasinaudoti ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba padaryti jiems žalos.
Atvirkščiai, net jei ankstesnis Bendrijos prekių ženklas nėra žinomas valstybės narės, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, didžiajai atitinkamos visuomenės daliai, negalima atmesti galimybės, kad prekybos požiūriu svarbi šios visuomenės dalis žino šį prekių ženklą ir mato jo ryšį su vėlesniu nacionaliniu prekių ženklu.
Žinoma, vien tokio ryšio buvimo, kuris turi būti vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius su byla susijusius veiksnius (žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 41 punktą), nepakanka, kad būtų nuspręsta, jog egzistuoja viena iš Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje nurodytų žalos rūšių (pagal analogiją žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 32 punktą). Kad galėtų naudotis šioje nuostatoje numatyta apsauga, ankstesnio Bendrijos prekių ženklo savininkas turi įrodyti, jog dėl vėlesnio prekių ženklo naudojimo „būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu arba jiems būtų padaryta žalos“, taigi įrodyti, kad egzistuoja konkreti ir reali žala jo prekių ženklui, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalį, arba, to neįrodžius, kad egzistuoja rimtas pavojus, jog tokia žala atsiras ateityje. Tokiu atveju vėlesnio prekių ženklo savininkas turi įrodyti, kad šis prekių ženklas naudojamas pagrįstai (pagal analogiją žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 37 ir 39 punktus).
Kaip ir ryšio tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, buvimas, vienos iš žalos rūšių, nurodytų Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje, arba rimto pavojaus, kad tokia žala atsiras ateityje, buvimas turi būti vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius su byla susijusius veiksnius (pagal analogiją žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 68 punktą).
Šiuo aspektu galima priminti, be kita ko, kad kuo per mažesnį laiko tarpą ir kuo labiau vėlesnis prekių ženklas primena ankstesnį prekių ženklą, tuo didesnis pavojus, kad dėl vėlesnio prekių ženklo naudojimo dabar arba ateityje bus nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu arba jiems padaryta žalos (žr. Sprendimo
Intel Corporation
, C‑252/07,
EU:C:2008:655
, 67 punktą).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą atsakytina: kai ankstesnis Bendrijos prekių ženklas jau įgijo gerą vardą reikšmingoje Sąjungos teritorijos dalyje, bet ne valstybės narės, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, o dėl šios paraiškos pareikštas protestas, atitinkamoje visuomenėje, Bendrijos prekių ženklo savininkas gali naudotis Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje numatyta apsauga, jeigu paaiškėja, kad prekybos požiūriu svarbi šios visuomenės dalis žino šį prekių ženklą ir mato jo ryšį su vėlesniu nacionaliniu prekių ženklu ir kad, atsižvelgiant į visus svarbius su byla susijusius veiksnius, egzistuoja konkreti ir reali žala Bendrijos prekių ženklui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, arba, to neįrodžius, rimtas pavojus, jog tokia žala atsiras ateityje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1.
2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 4 straipsnio 3 dalis aiškintina taip, kad jeigu įrodytas ankstesnio Bendrijos prekių ženklo geras vardas reikšmingoje Europos Sąjungos teritorijos dalyje, kuri prireikus gali sutapti su vienos valstybės narės, kuri nebūtinai turi būti ta, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, teritorija, reikia pripažinti, kad šis prekių ženklas turi gerą vardą Europos Sąjungoje. Teismo praktikoje įtvirtinti kriterijai dėl Bendrijos prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų savaime neturi reikšmės nustatant „gerą vardą“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalį.

2.
Kai ankstesnis Bendrijos prekių ženklas jau įgijo gerą vardą reikšmingoje Europos Sąjungos teritorijos dalyje, bet ne valstybės narės, kurioje pateikta vėlesnio nacionalinio prekių ženklo registracijos paraiška, o dėl šios paraiškos pareikštas protestas, atitinkamoje visuomenėje, Bendrijos prekių ženklo savininkas gali naudotis Direktyvos 2008/95 4 straipsnio 3 dalyje numatyta apsauga, jeigu paaiškėja, kad prekybos požiūriu svarbi šios visuomenės dalis žino šį prekių ženklą ir mato jo ryšį su vėlesniu nacionaliniu prekių ženklu ir kad, atsižvelgiant į visus svarbius su byla susijusius veiksnius, egzistuoja konkreti ir reali žala Bendrijos prekių ženklui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, arba, to neįrodžius, rimtas pavojus, jog tokia žala atsiras ateityje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.