CELEX: 62013CJ0388
Ennakkoratkaisupyyntö
Direktiivi 2005/29/EY
Sopimattomat kaupalliset menettelyt
Televiestintäyrityksen tilaajalleen antama virheellinen tieto, josta on aiheutunut lisäkustannuksia tilaajalle
Luokittelu harhaanjohtavaksi kaupalliseksi menettelyksi

Ennakkoratkaisupyyntö koskee sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) (
EUVL L 149, s. 22
) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság (Unkarin kuluttajansuojaviranomainen) ja UPC Magyarország Kft (jäljempänä UPC) ja joka koskee virheellistä tietoa, jonka UPC antoi tilaajalleen ja josta aiheutui tälle lisäkustannuksia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin johdanto-osan 5–9, 11–14, 18 ja 22 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(5)
– – rajatylittävään palvelujen ja tavaroiden tarjontaan tai sijoittautumisvapauteen kohdistuvat esteet – – olisi poistettava. Esteet voidaan poistaa ainoastaan vahvistamalla yhteisön tasolla yhdenmukaiset säännöt, joilla saavutetaan korkeatasoinen kuluttajansuoja, sekä selventämällä yhteisön tasolla tiettyjä oikeudellisia käsitteitä siinä määrin kuin tämä on tarpeen sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi ja oikeusvarmuuden vaatimuksen täyttämiseksi.
(6)
Tällä direktiivillä lähennetään jäsenvaltioiden lait, jotka koskevat kuluttajien taloudellisia etuja välittömästi vahingoittavia ja siten laillisesti toimivien kilpailijoiden taloudellisia etuja välillisesti vahingoittavia sopimattomia kaupallisia menettelyjä, sopimaton mainonta mukaan lukien. – –
(7)
Tässä direktiivissä puututaan kaupallisiin menettelyihin, joilla pyritään välittömästi vaikuttamaan kuluttajien kaupallisiin ratkaisuihin suhteessa tuotteisiin.
(8)
Tällä direktiivillä suojellaan nimenomaisesti kuluttajien taloudellisia etuja elinkeinonharjoittajien sopimattomilta kaupallisilta menettelyiltä. Näin sillä myös välillisesti suojellaan laillisesti toimivia elinkeinonharjoittajia kilpailijoilta, jotka eivät noudata tämän direktiivin sääntöjä, ja siten taataan terve kilpailu sen koordinoimalla alalla. – –
(9)
Tällä direktiivillä ei rajoiteta sopimattoman kaupallisen menettelyn vuoksi vahinkoa kärsineiden yksittäisiä toimia. Sillä ei myöskään rajoiteta yhteisön eikä jäsenvaltioiden sääntöjä, jotka koskevat sopimusoikeutta – –
– –
(11)
Pitkälle menevällä lähentymisellä, joka toteutetaan lähentämällä tällä direktiivillä kansalliset säännökset, päästään korkeatasoiseen yhteiseen kuluttajansuojaan. Tässä direktiivissä vahvistetaan yksi kuluttajien taloudellista käyttäytymistä vääristävien sopimattomien kaupallisten menettelyjen yleinen kielto. – –
(12)
Yhdenmukaistaminen tuo tuntuvasti lisää oikeusvarmuutta sekä kuluttajien että elinkeinonharjoittajien osalta. Sekä kuluttajat että elinkeinonharjoittajat voivat luottaa yhtenäisiin, hyvin määriteltyihin oikeuskäsitteisiin perustuviin sääntelypuitteisiin, joilla säädellään sopimattomien kaupallisten menettelyjen kaikkia näkökohtia Euroopan unionissa. – –
(13)
– – Tässä direktiivissä vahvistet[tua] yh[tä] yhteis[tä] – – yleiskieltoa olisi sovellettava yhtäläisesti sekä niihin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin, joita esiintyy – – sopimuksen tekemisen jälkeen ja sen täytäntöönpanon aikana. Yleiskieltoa täydentävät säännöt, jotka koskevat kahta selvästi yleisintä kaupallisten menettelyjen tyyppiä eli harhaanjohtavia kaupallisia menettelyjä ja aggressiivisia kaupallisia menettelyjä.
(14)
On suotavaa, että harhaanjohtaviin kaupallisiin menettelyihin kuuluvat ne menettelyt, harhaanjohtava mainonta mukaan lukien, jotka kuluttajaa harhauttamalla estävät häntä tekemästä perustellun ja täten tehokkaan valinnan. – –
– –
(18)
– – Suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja direktiiviin sisältyvän suojelun tehokkaan soveltamisen mahdollistamiseksi tässä direktiivissä otetaan mittapuuksi yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukainen valistunut, kohtuullisen tarkkaavainen ja huolellinen keskivertokuluttaja, ottaen huomioon sosiaaliset, kulttuuriset ja kielelliset tekijät – –
– –
(22)
On tarpeen, että jäsenvaltiot säätävät tämän direktiivin säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista, ja niiden on varmistettava, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on tukea sisämarkkinoiden moitteetonta toimintaa ja saavuttaa korkeatasoinen kuluttajansuoja lähentämällä jäsenvaltioiden lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset, jotka koskevat kuluttajien taloudellisia etuja vahingoittavia sopimattomia kaupallisia menettelyjä.”
Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
’kuluttajalla’ luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin alaan kuuluvissa kaupallisissa menettelyissä toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino-, liike-, käsiteollisuus- tai ammattitoimintaansa;
b)
’elinkeinonharjoittajalla’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin alaan kuuluvissa kaupallisissa menettelyissä toimii tarkoituksessa, joka liittyy hänen elinkeino-, liike-, käsiteollisuus- tai ammattitoimintaansa, ja elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimivaa henkilöä;
c)
’tuotteella’ tavaraa tai palvelua – –
d)
’elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisillä kaupallisilla menettelyillä’ (jäljempänä myös ’kaupallisilla menettelyillä’) elinkeinonharjoittajan tointa, mainitsematta jättämistä, käyttäytymistä tai edustamista, kaupallista viestintää, mukaan lukien mainontaa ja markkinointia, joka liittyy välittömästi tuotteen myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen kuluttajille;
– –
h)
’huolellisella ammatinharjoittamisella’ sellaista erikoistaidon ja huolellisuuden tasoa, jota elinkeinonharjoittajan voidaan kohtuudella odottaa osoittavan kuluttajia kohtaan ja joka vastaa rehellistä markkinatapaa ja/tai vilpittömässä mielessä toimimisen yleistä periaatetta elinkeinonharjoittajan toimialalla;
– –”
Kyseisen direktiivin 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan 5 artiklassa tarkoitettuihin elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisiin sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin ennen jotakin tuotetta koskevaa liiketointa ja sen jälkeen.
2.   Tällä direktiivillä ei rajoiteta sopimusoikeutta eikä erityisesti sopimuksen – – vaikutusta koskevia sääntöjä.
– –”
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Sopimattomien kaupallisten menettelyjen kieltäminen”, sanamuoto on seuraava:
”1.   Sopimattomat kaupalliset menettelyt ovat kiellettyjä.
2.   Kaupallinen menettely on sopimaton, mikäli:
a)
se on huolellisen ammatinharjoittamisen vaatimusten vastainen;
ja
b)
se vääristää olennaisesti tai on omiaan vääristämään olennaisesti menettelyn saavutettavissa tai kohteena olevan keskivertokuluttajan tai, kun kaupallinen menettely on suunnattu tietylle kuluttajaryhmälle, ryhmään kuuluvan keskivertohenkilön taloudellista käyttäytymistä tuotteeseen nähden.
– –
4.   Sopimattomia ovat erityisesti kaupalliset menettelyt, jotka ovat:
a)
harhaanjohtavia 6 ja 7 artiklassa esitetyn mukaisesti;
– –
5.   Liitteessä I on luettelo niistä kaupallisista menettelyistä, joita pidetään kaikissa olosuhteissa sopimattomina. Samaa luetteloa on sovellettava kaikissa jäsenvaltioissa ja sitä voidaan muuttaa ainoastaan muuttamalla tätä direktiiviä.”
Kuten direktiivin 6 ja 7 artiklan otsikoista ilmenee, niistä ensimmäisessä määritellään ”harhaanjohtavat toimet” ja toisessa ”harhaanjohtavat mainitsematta jättämiset”.
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana, jos se sisältää virheellistä tietoa ja on siten totuuden vastainen tai jos se millään tavoin, yleinen esitystapa mukaan luettuna, harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa, vaikka tieto olisikin tosiasiallisesti virheetön[,] jonkin seuraavassa esitetyn seikan osalta, ja jos se joka tapauksessa saa tai todennäköisesti saa hänet tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt:
a)
tuotteen olemassaolo tai sen luonne;
b)
tuotteen pääominaisuudet, kuten sen saatavuus, edut, riskit, suorittaminen, koostumus, lisävarusteet, myynninjälkeinen asiakastuki ja valitusten käsittely, valmistus- tai suoritustapa ja ‑ajankohta, toimitus, käyttökelpoisuus, käyttötarkoitus, määrä, tuote-erittely, maantieteellinen tai kaupallinen alkuperä tai tulokset, joita sitä käyttämällä odotetaan saavutettavan, taikka tuotteelle tehtyjen testien tai tarkastusten tulokset ja olennaiset piirteet;
c)
elinkeinonharjoittajan sitoumusten laajuus – –
d)
hinta tai sen laskentatapa tai erityinen hintaetu;
– –
g)
kuluttajan oikeudet – –”
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että käytettävissä on riittävät ja tehokkaat keinot sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjumiseksi, jotta tämän direktiivin säännöksiä noudatetaan kuluttajien edun edellyttämällä tavalla.
Näihin keinoihin kuuluvat säännökset, joiden mukaisesti sellaiset henkilöt tai yhteisöt, joiden etua sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjuminen kansallisen lainsäädännön mukaisesti koskee, kilpailijat mukaan luettuina, voivat
a)
ryhtyä oikeudellisiin toimiin tällaisten sopimattomien kaupallisten menettelyjen suhteen;
ja/tai
b)
saattaa tällaiset sopimattomat kaupalliset menettelyt sellaisen hallintoviranomaisen käsiteltäväksi, jolla on toimivalta joko ratkaista valitukset tai panna vireille asianmukainen oikeudenkäynti asiassa.
‐ ‐
2.   Jäsenvaltioiden on 1 kohdassa tarkoitettujen säännösten nojalla annettava tuomioistuimille tai hallintoviranomaiselle tapauksissa, joissa ne pitävät sitä kaikkien asiaan liittyvien etujen ja etenkin yleisen edun kannalta tarpeellisena, toimivalta
a)
määrätä sopimattomat kaupalliset menettelyt lopetettavaksi tai hakea tuomioistuimelta päätöstä niiden lopettamisesta,
tai
b)
kieltää sopimaton kaupallinen menettely tai hakea tuomioistuimelta päätöstä menettelyn kieltämisestä, jollei menettelyä vielä ole käytetty mutta sen käyttäminen on odotettavissa,
vaikka tosiasiallisen vahingon syntymistä taikka elinkeinonharjoittajan tahallisuutta tai huolimattomuutta ei olisi näytetty.
‐ ‐”
Kyseisen direktiivin 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin mukaisesti annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
Unkarin oikeus
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi on saatettu osaksi Unkarin oikeutta kuluttajiin kohdistuvien sopimattomien kaupallisten menettelyjen kiellosta annetulla vuoden 2008 lailla nro XLVII.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että vuoden 2010 huhtikuussa László Imre Szabó ‑niminen yksityishenkilö, joka oli kaapelitelevisiopalveluja tarjoavan UPC:n pitkäaikainen tilaaja ja joka halusi päättää hänellä kyseisen yhtiön kanssa olevan sopimuksen, pyysi tätä jälkimmäistä ilmoittamaan hänelle, mitä nimenomaista ajanjaksoa vuonna 2010 annettu lasku koski, koska kyseinen tieto ei käynyt ilmi laskusta.
UPC vastasi asianomaiselle, että viimeisin vuotuinen lasku koski ”ajanjaksoa 11.01.2010–10.02.2011”.
Szabó, joka halusi sovittaa yhteen UPC:ltä tekemänsä tilauksen päättymisen viimeisen palvelusuorituksesta jo maksetun päivän kanssa, vaati tätä koskevan sopimuksen päättämistä 10.2.2011 alkaen.
Palvelun suoritus lopetettiin vasta 14.2.2011, ja 12.3.2011 asianomainen sai UPC:ltä asiakirjan, jossa häntä vaadittiin maksamaan 5243 Unkarin forintin (HUF) suuruinen summa 14.2.2011 mennessä erääntyneiden maksujen perusteella.
Szabó kanteli Budapest Főváros Kormányhivatala Fogyasztóvédelmi Felügyelőségeen (Budapestin pääkaupunkialueen kuluttajansuojaviranomainen) ja väitti, että hänelle oli annettu virheellinen tieto, minkä vuoksi hänen oli maksettava 5243 HUF:n lisäsumma, koska hänen oli maksettava tilausmaksuja kahdelle eri palveluntarjoajalle samalta ajanjaksolta, vaikka asianomainen palvelusuoritus oli luonteeltaan sellainen, ettei sitä voinut vastaanottaa kahdelta tarjoajalta samanaikaisesti.
Kyseinen viranomainen määräsi 11.7.2011 tekemällään päätöksellä UPC:n maksamaan 25000 HUF:n suuruisen seuraamusmaksun sopimattoman kaupallisen menettelyn vuoksi kuluttajiin kohdistuvien sopimattomien kaupallisten menettelyjen kiellosta annetun vuoden 2008 lain nro XLVII perusteella. Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság, joka toimi toisen asteen viranomaisena, pysytti 10.10.2011 kyseisen päätöksen ja katsoi, että virheellisen tiedon antaminen merkitsee itsessään huolellista ammatinharjoittamista koskevan vaatimuksen noudattamatta jättämistä ja että kyseisen vaatimuksen noudattamatta jättämistä koskevaa kysymystä ei ollut tarpeen tutkia erikseen tässä yksittäistapauksessa.
Fővárosi Törvényszék (Budapestin tuomioistuin), jonka käsiteltäväksi UPC asian saattoi, muutti edellä mainitun kansallisen viranomaisen 10.10.2011 tekemää päätöstä ja kumosi kyseiselle yhtiölle määrätyn seuraamusmaksun. Kyseinen tuomioistuin katsoi, että kysymystä huolellista ammatinharjoittamista koskevan vaatimuksen noudattamatta jättämisestä on syytä tutkia myös, kun on kyse virheellisen tiedon antamisesta, ja että tällaista noudattamatta jättämistä ei voitu katsoa tapahtuneen, koska tutkinta osoitti, ettei asianomainen elinkeinonharjoittaja ollut aikonut johtaa kuluttajaa harhaan.
Käsiteltävässä asiassa toimet, joista UPC:tä moititaan, eivät kyseisen tuomioistuimen mukaan kuuluneet jatkuvaan toimintaan, eikä yksittäistä hallinnollista virhettä, joka koskee yhtä ainoaa asiakasta, voida luokitella ”menettelyksi”. Käsiteltävässä asiassa on sen mukaan kyse pelkästä kirjoitusvirheestä, joka on sattunut lukua kirjoitettaessa (2 helmikuun osoittamiseksi 1:n sijaan tammikuun osoittamiseksi), ja asianomainen kuluttaja olisi sitä paitsi voinut hankkia tarkan tiedon useista muista lähteistä.
Kyseinen tuomioistuin lisäsi, että sen käsiteltäväksi saatettu asia ei koskenut sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 6 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua hintaa, hinnan laskentatapaa taikka myöskään erityistä hintaetua, joten UPC:n antama tieto ei ollut harhaanjohtava vaan yksinomaan virheellinen. Tätä arviota tukee kyseisen tuomioistuimen mukaan se, että Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (tiedotusvälineistä ja televiestinnästä vastaava kansallinen viranomainen) hylkäsi sen käsiteltäväksi samassa asiassa saatetun kantelun.
Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóságin Kúrialle (korkein oikeus) tekemän kassaatiovalituksen tueksi kyseinen kansallinen viranomainen toteaa ensiksi, ettei UPC kiistä antaneensa virheellisen tiedon, jonka perusteella kuluttaja määritti päivän, jona hän päätti tilauksensa.
Se väittää seuraavaksi, että kun tällainen tieto annetaan, ei ole tarpeen tutkia erikseen kysymystä huolellista ammatinharjoittamista koskevan vaatimuksen noudattamatta jättämisestä.
Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság kyseenalaistaa myös näkemyksen siitä, ettei ole syytä katsoa, että kyseessä on ”kaupallinen menettely”, jos moitittu toimintaa koskee yhtä ainoaa kuluttajaa. Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 6–9 artiklassa käytetään nimittäin sanaa ”kuluttaja” aina yksikössä ja kyseistä direktiiviä on tulkittava sen tavoitteen mukaisesti.
Lopuksi on todettava, että kyseessä oleva virheellinen tieto koskee sen mukaan kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua hinnan laskentatapaa tai ainakin suorituksen kattaman ajanjakson määrittämistä, ja suoritetun palvelun pääominaisuutena se kuuluu saman direktiivin 6 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan.
Tässä tilanteessa Kúria päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 5 artiklaa tulkittava siten, että direktiivin 5 artiklan 4 kohdassa tarkoitettujen harhaanjohtavien kaupallisten menettelyjen tapauksessa ei voida tutkia erikseen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyjä arviointiperusteita?
2)
Voidaanko virheellisen tiedon antamista yksittäiselle kuluttajalle pitää mainitussa direktiivissä tarkoitettuna kaupallisena menettelynä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Aluksi on todettava, että ensimmäisessä esitetyssä kysymyksessä oletetaan, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne kuuluu sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin soveltamisalaan.
On kuitenkin niin, että yhtäältä vain tilanteessa, jossa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen tiedon antaminen voidaan luokitella kyseisen direktiivin 2 artiklan d alakohdassa tarkoitetuksi ”kaupalliseksi menettelyksi”, on selvitettävä, mitkä edellytykset tämän menettelyn on täytettävä, jotta sen voidaan katsoa olevan kyseisen direktiivin 6 ja 7 artiklassa tarkoitetulla tavalla ”harhaanjohtava”.
Unionin tuomioistuimen on toisaalta toisen kysymyksen tarkastelun yhteydessä lausuttava siitä, miten ”kaupallisen menettelyn” käsitteen merkitys ja ulottuvuus määritetään kyseisen direktiivin soveltamisen yhteydessä.
Tässä tilanteessa on ensiksi vastattava toiseen kysymykseen.
Toinen kysymys
Toisella kysymyksellä pyritään lähinnä määrittämään, onko sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä tulkittava siten, että se, että elinkeinonharjoittaja antaa kuluttajalle pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen virheellisen tiedon, voidaan luokitella kyseisessä direktiivissä tarkoitetuksi ”harhaanjohtavaksi kaupalliseksi menettelyksi”, vaikka tieto on annettu yhdelle ainoalle kuluttajalle.
Tästä on muistutettava, että yhtäältä sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin tavoitteena on taata korkeatasoinen kuluttajansuoja yhdenmukaistamalla täysin säännöt, jotka koskevat sopimattomia kaupallisia menettelyjä (ks. mm. tuomio Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, C‑540/08,
EU:C:2010:660
, 27 kohta; tuomio Citroën Belux, C‑265/12,
EU:C:2013:498
, 20 kohta; tuomio CHS Tour Services, C‑435/11,
EU:C:2013:574
, 47 kohta ja tuomio Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs, C‑59/12,
EU:C:2013:634
, 34 kohta).
Toisaalta niin unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen kuin yhdenvertaisuusperiaatekin edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen tai määräyksen, jossa ei nimenomaisesti viitata jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen tai määräyksen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, sanamuotoa on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhdenmukaisesti (ks. mm. tuomio Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs, C-59/12,
EU:C:2013:634
, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Unionin tuomioistuin on ensinnäkin jo katsonut, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi erottuu erityisen laajalla asiallisella soveltamisalallaan (tuomio Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, C‑540/08,
EU:C:2010:660
, 21 kohta ja tuomio Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs, C‑59/12,
EU:C:2013:634
, 40 kohta), koska unionin lainsäätäjä on antanut erittäin laajan merkityksen direktiivissä tarkoitetun kaupallisen menettelyn käsitteelle, sillä se määritellään kyseisen direktiivin 2 artiklan d alakohdassa seuraavasti: ”elinkeinonharjoittajan toimi, mainitsematta jättäminen, käyttäytyminen tai edustaminen, kaupallinen viestintä, mukaan lukien mainonta ja markkinointi”.
Kyseisessä säännöksessä tarkoitettu ainoa kriteeri perustuu näin ollen siihen, että elinkeinonharjoittajan menettelyn on liityttävä välittömästi tuotteen tai palvelun myynnin edistämiseen, myymiseen tai toimittamiseen kuluttajalle (ks. mm. tuomio Plus Warenhandelsgesellschaft, C‑304/08,
EU:C:2010:12
, 39 kohta ja tuomio CHS Tour Services, C-435/11,
EU:C:2013:574
, 27 kohta).
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 3 artiklan 1 kohdan – tarkasteltuna yhdessä kyseisen direktiivin 2 artiklan c alakohdan kanssa – perusteella kyseisessä direktiivissä tarkoitettu kaupallisen menettelyn käsite kattaa elinkeinonharjoittajan tuotetta tai palvelua koskevan liiketoimen jälkeisen toiminnan. Kyseisen direktiivin johdanto-osan 13 perustelukappaleesta ilmenee myös, että direktiiviä sovelletaan elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiin kaupallisiin menettelyihin sopimuksen tekemisen jälkeen tai sen täytäntöönpanon aikana.
Edellä esitetyn perusteella sen, että yritys antaa tiedon yksityisen tilaaman kaapelitelevisiolähetyspalvelun myynnin jälkeisen asiakastuen yhteydessä, kuten tapahtui pääasiassa, on katsottava kuuluvan sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevassa direktiivissä tarkoitetun käsitteen ”kaupallinen menettely” soveltamisalaan.
Kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 ja 4 kohdan mukaisesti on lisäksi niin, että erityisesti harhaanjohtavat kaupalliset menettelyt ovat sopimattomia ja kiellettyjä.
Kuten kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, kaupallista menettelyä pidetään harhaanjohtavana, jos se sisältää virheellistä tietoa ja on siten totuuden vastainen tai jos se millään tavoin harhauttaa tai on omiaan harhauttamaan keskivertokuluttajaa muun muassa tuotteen tai palvelun pääominaisuuksien, kuten sen myynnin jälkeisen asiakastuen, hinnan tai sen laskentatavan ja kuluttajan oikeuksien osalta, ja jos se saa tai todennäköisesti saa kuluttajan tekemään kaupallisen ratkaisun, jota hän ei muuten olisi tehnyt.
Kuten ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, on katsottava, että kaikki kyseisessä säännöksessä vahvistetut edellytykset täyttyvät pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa. Kyseistä tilannetta nimittäin luonnehtii se, että pyydettyään saada käyttää oikeuttaan päättää elinkeinonharjoittajan kanssa tekemänsä palvelusopimus kuluttaja on saanut tältä virheellisen tiedon, joka koskee kyseistä kahta sopimuspuolta yhdistävän suhteen kestoa, ja se, että yrityksen tekemä virhe on estänyt yksityistä tekemästä perustellun valinnan, minkä vuoksi tälle on aiheutunut lisäkustannuksia.
Tästä on täsmennettävä, että se, että asianomaisen elinkeinonharjoittajan toiminta oli ainutkertaista ja että se vaikutti vain yhteen kuluttajaan, on tässä yhteydessä merkityksetöntä.
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 2 artiklan c ja d alakohdassa, 3 artiklan 1 kohdassa tai 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetuissa määritelmissä sen enempää kuin kyseisessä direktiivissä kokonaisuutena tarkasteltunakaan ei nimittäin ole mitään, minkä perusteella elinkeinonharjoittajan toiminnan tai toimimatta jättämisen olisi oltava toistuvaa tai koskettava useampaa kuin yhtä kuluttajaa.
Kyseisen direktiivin taustalla oleva huoli kuluttajan suojelemisesta huomioiden kyseisiä säännöksiä ei voida tulkita siten, että niissä asetettaisiin tämäntyyppisiä edellytyksiä, vaikka niitä ei vahvisteta nimenomaisesti (ks. vastaavasti tuomio CHS Tour Services, C-435/11,
EU:C:2013:574
, 41 kohta).
UPC:n väite, jonka mukaan elinkeinonharjoittajan yksittäistä menettelyä, joka vaikuttaa yhteen ainoaan kuluttajaan, ei voida pitää sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevassa direktiivissä tarkoitettuna ”menettelynä”, olisi omiaan aiheuttamaan vakavia hankaluuksia.
Kyseisessä direktiivissä ei ensinnäkään määritetä minkäänlaista toistuvuutta taikka asianomaisten kuluttajien määrää koskevaa kynnystä, jonka ylittymisen jälkeen toimen tai toimimatta jättämisen olisi kuuluttava sen soveltamisalaan, joten UPC:n väite ei ole oikeusvarmuuden periaatteen mukainen.
Tämä väite merkitsisi toiseksi sitä, että kuluttajan olisi osoitettava, että sama toimija on vahingoittanut muita yksityisiä, vaikka tällaisia todisteita on käytännössä erittäin vaikea esittää.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen toiminnan väitetyllä tahattomuudella ei myöskään ole merkitystä.
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 11 artiklassa säädetään nimittäin nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden tällaisten menettelyjen torjumiseksi toteuttamien toimenpiteiden soveltaminen ei riipu elinkeinonharjoittajan tahallisuuden tai tuottamuksellisuuden eikä kuluttajalle aiheutuneen tosiasiallisen vahingon toteen näyttämisestä.
Kuten ilmaisun ”on omiaan” käyttämisestä ilmenee, sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin 6 artiklalla on lähinnä ehkäisevä luonne, joten kyseisen artiklan soveltamiseksi riittää, että elinkeinonharjoittaja on antanut objektiivisesti tarkasteltuna virheellisen tiedon, jolla voi olla epäedullinen vaikutus kuluttajan kaupalliseen ratkaisuun.
Käsiteltävässä asiassa on täysin ilmeistä, että jos UPC ei olisi tehnyt päivämäärää koskevaa virhettä, sen sopimuspuoli ei olisi päättänyt sopimustaan 10.2.2011 alkaen, kun merkityksellinen päivämäärä oli 10.1.2011, ja että tälle määrättiin lisämaksu kyseisten kahden päivämäärän välisen ajan osalta. Kuten tämän tuomion 48 kohdassa jo todettiin ja analogisesti sen kanssa, mitä unionin tuomioistuin katsoi tuomiossa Purely Creative ym. (C‑428/11,
EU:C:2012:651
, 57 kohta), tämän osalta on lisäksi merkityksetöntä, että kuluttajalle määrätty lisämaksu on pieni.
Edellä esitetty tulkinta saa vahvistuksen siitä, että sillä voidaan varmistaa sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin täysi oikeusvaikutus, koska sillä taataan muun muassa kyseisen direktiivin 1 artiklassa vahvistetun korkeatasoisen kuluttajansuojan varmistamisen vaatimuksen mukaisesti, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä torjutaan – direktiivin 11 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti – tehokkaasti ja ”kuluttajien edun edellyttämällä tavalla”. Kuten ilmenee muun muassa direktiivin johdanto-osan 7, 8, 11, 13 ja 14 perustelukappaleesta, direktiivissä vahvistetaan tässä tarkoituksessa kuluttajien taloudellista käyttäytymistä vääristävien sopimattomien kaupallisten menettelyjen yleinen kielto (ks. tuomio Trento Sviluppo ja Centrale Adriatica, C‑281/12,
EU:C:2013:859
, 32 kohta).
Unionin tuomioistuin on myös jo katsonut, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin säännökset on laadittu olennaisilta osin sopimattomien kaupallisten menettelyjen adressaattina ja uhrina olevan kuluttajan näkökulmasta katsottuna (ks. tuomio Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs, C-59/12,
EU:C:2013:634
, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevalla direktiivillä tavoiteltu päämäärä, joka on kuluttajien täysimääräinen suojaaminen tällaisilta menettelyiltä, perustuu siihen, että kuluttaja on elinkeinonharjoittajaan nähden heikommassa asemassa muun muassa käytettävissä olevan tietomäärän osalta, koska kuluttajaa on pidettävä sopimuskumppaniaan taloudellisesti heikommassa asemassa olevana ja juridisesti kokemattomampana (ks. tuomio Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs, C-59/12,
EU:C:2013:634
, 35 kohta).
Edellä esitetyn perusteella on näin ollen katsottava, että UPC:n väite, jonka mukaan käsiteltävässä asiassa kuluttaja olisi voinut itse hankkia itselleen oikean tiedon, on merkityksetön.
Tässä tilanteessa on katsottava, että senkaltainen toiminta, josta UPC:tä pääasiassa moititaan, kuuluu sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevan direktiivin soveltamisalaan, minkä vuoksi siihen sovelletaan kyseisen direktiivin säännöksiä.
Tämän jälkeen on vielä todettava, että kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa tyydytään säätämään, että sopimattomat kaupalliset menettelyt ”ovat kiellettyjä”.
Kuten unionin tuomioistuin on jo katsonut, kyseisessä direktiivissä jätetään näin ollen jäsenvaltioille harkintavaltaa sopimattomien kaupallisten menettelyjen torjumiseen saman direktiivin 11–13 artiklan mukaisesti käytettävien kansallisten toimenpiteiden valitsemisessa edellyttäen, että toimenpiteet ovat riittäviä ja tehokkaita ja että näin säädetyt seuraamukset ovat tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia (tuomio Köck, C‑206/11,
EU:C:2013:14
, 44 kohta).
Tästä seuraa, että jäsenvaltioiden on säädettävä sopimattomiin kaupallisiin menettelyihin turvautuviin elinkeinonharjoittajiin kohdistuvasta tarkoituksenmukaisesta seuraamusjärjestelmästä ja huolehdittava siitä, että nämä seuraamukset ovat muun muassa suhteellisuusperiaatteen mukaisia. Tässä asiayhteydessä voidaan ottaa asianmukaisesti huomioon senkaltaisia tekijöitä kuin moititun menettelyn toistuvuus, se, onko se tahallista vai ei, ja sen kuluttajalle aiheuttaman vahingon suuruus.
Käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kaikki sen käsiteltäväksi saatetulle asialle ominaiset seikat huomioiden arvioitava, ovatko seuraukset, jotka kansallisen lainsäädännön, jolla pannaan täytäntöön sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi, mukaisesti aiheutuvat elinkeinonharjoittajan käsiteltävässä asiassa käyttämän harhaanjohtavan kaupallisen menettelyn kiellosta, kyseisen direktiivin vaatimusten ja täsmällisemmin todettuna suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
Kaiken edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä on tulkittava siten, että se, että elinkeinonharjoittaja antaa kuluttajalle pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen virheellisen tiedon, on luokiteltava direktiivissä tarkoitetuksi harhaanjohtavaksi kaupalliseksi menettelyksi, vaikka tieto on annettu yhdelle ainoalle kuluttajalle.
Ensimmäinen kysymys
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä tulkittava siten, että tilanteessa, jossa kaupallinen menettely täyttää kaikki kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetut kriteerit, jotta se voidaan luokitella kuluttajaa harhaanjohtavaksi menettelyksi, on vielä selvitettävä, onko tällainen menettely myös kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla huolellisen ammatinharjoittamisen vaatimusten vastainen, jotta sitä voidaan pätevästi pitää sopimattomana ja näin ollen kiellettynä kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan perusteella.
Unionin tuomioistuin on ja lausunut tästä kysymyksestä tuomiossa CHS Tour Services (C-435/11,
EU:C:2013:574
), ja sen kyseisessä tuomiossa antamaa vastausta voidaan soveltaa kaikilta osiltaan käsiteltävään asiaan.
Samoista syistä kuin tuomion CHS Tour Services (C-435/11,
EU:C:2013:574
) 31–47 kohdassa tässä tilanteessa ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa kaupallinen menettely täyttää kaikki kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetut kriteerit, jotta se voidaan luokitella kuluttajaa harhaanjohtavaksi menettelyksi, ei enää tarvitse selvittää, onko tällainen menettely myös kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla huolellisen ammatinharjoittamisen vaatimusten vastainen, jotta sitä voidaan pätevästi pitää sopimattomana ja näin ollen kiellettynä kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan perusteella.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 11.5.2005 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) on tulkittava siten, että se, että elinkeinonharjoittaja antaa kuluttajalle pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen virheellisen tiedon, on luokiteltava direktiivissä tarkoitetuksi harhaanjohtavaksi kaupalliseksi menettelyksi, vaikka tieto on annettu yhdelle ainoalle kuluttajalle.

2)
Direktiiviä 2005/29 on tulkittava siten, että tilanteessa, jossa kaupallinen menettely täyttää kaikki kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa vahvistetut kriteerit, jotta se voidaan luokitella kuluttajaa harhaanjohtavaksi menettelyksi, ei enää tarvitse selvittää, onko tällainen menettely myös kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla huolellisen ammatinharjoittamisen vaatimusten vastainen, jotta sitä voidaan pätevästi pitää sopimattomana ja näin ollen kiellettynä kyseisen direktiivin 5 artiklan 1 kohdan perusteella.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: unkari.