CELEX: 62010FJ0031
Viešoji tarnyba
Buvęs pareigūnas
Socialinė apsauga
Nelaimingas atsitikimas
Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnio taikymo procedūros užbaigimas
Skalės, pridėtos prie naujos Taisyklių dėl draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų redakcijos, taikymas laiko atžvilgiu

Ieškiniu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2010 m. gegužės 14 d., Ch. Guittet, buvęs Europos Komisijos pareigūnas,
prašo, be kita ko, panaikinti 2009 m. liepos 27 d. sprendimą, kuriuo Paskyrimų tarnyba užbaigė pagal Europos Sąjungos pareigūnų
tarnybos nuostatų (toliau – PTN) 73 straipsnį pradėtą procedūrą ir nustatė jo 64,5 % fizinę ir psichinę negalią.

Teisinis pagrindas

PTN
Pagal PTN 73 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1.      Nuo tarnybos pradžios pareigūnas yra apdraudžiamas profesinės ligos ir nelaimingų atsitikimų draudimu pagal taisykles, priimtas
[Sąjungos] institucijų bendru sutarimu, pasikonsultavus su Tarnybos nuostatų komitetu. <...>
2.      Išmokos yra tokios:
<…>
b)      visiškos [nuolatinės] negalios atveju:
pareigūnui išmokama vienkartinė išmoka, sudaranti jo aštuonias metines bazines algas, apskaičiuotas pagal mėnesinį atlyginimą,
gautą paskutinius 12 mėnesių iki nelaimingo atsitikimo;
c)      dalinio nuolatinio invalidumo atveju:
pareigūnui išmokama b papunktyje nurodytos išmokos dalis, apskaičiuota pagal 1 dalyje nurodytose taisyklėse nurodytą skaičiavimo
metodą.
<…>
Pirmiau nurodytos išmokos gali būti išmokamos kartu su 3 skyriuje numatytomis išmokomis.“

Draudimo taisyklės, priimtos taikant PTN 73 straipsnį
Taikymo sritis ir pereinamojo laikotarpio nuostatos
2006 m. sausio 1 d. įsigaliojo Bendros taisyklės dėl Europos Sąjungos pareigūnų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių
ligų (toliau – draudimo taisyklės arba naujos draudimo taisyklės), numatytos PTN 73 straipsnyje, kurios pakeitė ankstesnes
Bendras draudimo taisykles, paskutinį kartą pakeistas 1997 m. liepos 18 d. (toliau – ankstesnės draudimo taisyklės).
Draudimo taisyklių 1 straipsnis suformuluotas taip:
„Pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį šios taisyklės nustato sąlygas, pagal kurias apdraustieji visame pasaulyje yra draudžiami
nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų.
Pagal šias taisykles draudžiami:
–        [nuolatiniai] pareigūnai;
–        laikinieji darbuotojai [tarnautojai];
–        sutartininkai.“
Draudimo taisyklių 30 straipsnyje nustatytos tokios pereinamojo laikotarpio nuostatos:
„[Ankstesnės draudimo taisyklės] panaikinamos.
Tačiau jos ir toliau turi būti taikomos visiems sprendimo projektams, priimtiems pagal 20 straipsnio 1 dalį, iki 2006 m. sausio
1 d.“
Draudimo taisyklių 31 straipsnyje numatyta:
„[Naujos draudimo taisyklės] įsigalioja pirmą mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismo
pirmininkas patvirtino Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatytą institucijų bendrą
susitarimą, dieną.
Jos taikomos nuo šios dienos.“
Nuolatinio invalidumo sąvoka
Draudimo taisyklių 11 straipsnis „Nuolatinis invalidumas“ suformuluotas taip:
„1.      Visiškas ar dalinis nuolatinis invalidumas nustatomas pagal fizinės ar psichinės sveikatos pablogėjimą, nurodytą A priede
pateiktoje Europinėje fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalėje.
Taikomos B priede nurodytos praktinio skalės naudojimo taisyklės.
<...>
2.      Jei apdraustasis dėl nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos tampa visišku nuolatiniu invalidu, jo fizinė ir psichinė sveikata
pablogėja 100 % ir jam mokama Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta vienkartinė išmoka.
3.      Jei apdraustasis dėl nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos tampa daliniu nuolatiniu invalidu, jam mokama Tarnybos nuostatų
73 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta ir pagal <…> skalėje nurodytus procentus nustatyta vienkartinė išmoka.
4.      Anksčiau suluošintų galūnių ir organų sužeidimai kompensuojami tik palyginus jų būklės skirtumą iki ir po nelaimingo atsitikimo.
5.      <...>
6.      Visa invalidumo išmokos suma gaunama sudėjus dėl to paties nelaimingo atsitikimo atliktus skaičiavimus, tačiau ši suma neturi
viršyti nei visos vienkartinės išmokos už nuolatinio invalidumo ar visiškos negalios draudimą, nei dalinės sumos, garantuojamos
už visišką sužalotos galūnės arba organo netekimą ar visišką jų negalią.“
Ankstesnių draudimo taisyklių 12 straipsnyje buvo numatyta:
„1.      Visiškos [nuolatinės] pareigūno negalios atveju, kurią lėmė nelaimingas atsitikimas ar profesinė liga, jam išmokama PTN 73 straipsnio
2 dalies b punkte numatyta vienkartinė išmoka.
2.      Nuolatinio dalinio pareigūno invalidumo, kurį lėmė nelaimingas atsitikimas arba profesinė liga, atveju jam išmokama vienkartinė
išmoka, nustatyta pagal pridėtoje invalidumo skalėje numatytus tarifus.“
Papildoma išmoka
Draudimo taisyklių 13 straipsnyje numatyta, kad, pasikonsultavus su institucijų paskirtais gydytojais ar 22 straipsnyje nurodyta
medicinine komisija, apdraustajam gali būti suteikiama papildoma dalinio nuolatinio invalidumo išmoka dėl fizinio [estetinio]
trūkumo, lytinės sveikatos (išskyrus reprodukcinę) pablogėjimo, didelio objektyviai nenustatyto, tačiau mediciniškai tikėtino
skausmo ar kentėjimo bei pablogėjusio gebėjimo atlikti apdraustajam būdingą laisvalaikio veiklą. Ši išmoka nustatoma remiantis
C priede esančia konkretaus pablogėjimo laipsnio nustatymo lentele.
Procedūrinės nuostatos
Draudimo taisyklių 18 straipsnyje nustatyta, kad sprendimus dėl įvykio pripažinimo nelaimingu atsitikimu ar dėl ligos pripažinimo
profesine liga ir sprendimus dėl nuolatinio invalidumo laipsnio nustatymo priima Paskyrimų tarnyba pagal procedūrą, nustatytą
šių taisyklių 20 straipsnyje, remdamasi institucijų paskirtų gydytojų pateiktomis išvadomis ir, jei apdraustasis to reikalauja,
po konsultacijų su minėtų taisyklių 22 straipsnyje nurodyta medicinine komisija.
Pagal draudimo taisyklių 19 straipsnio „Sužeidimų gijimas“ 3 dalį:
„Invalidumo laipsnį apibrėžiantis sprendimas priimamas po to, kai apdraustojo sužeidimai sugyja. Sužeidimai dėl nelaimingo
atsitikimo ar profesinės ligos laikomi sugijusiais, kai jų būklė stabilizuojasi arba jie mažės tik labai lėtai ir ribotai.
Tuo tikslu suinteresuotas apdraustasis pateikia medicininę ataskaitą, nurodančią, kad jis pasveiko arba kad jo būklė stabilizavosi,
bei išdėstančią sužeidimų pobūdį. Tačiau institucijos ar 22 straipsnyje nurodytos medicininės komisijos paskirtas (‑i) gydytojas (‑ai)
gali nuspręsti, kad sužeidimai sugijo, įskaitant ir tais atvejais, kai ši medicininė ataskaita nepateikiama.
<…>“
Draudimo taisyklių 20 straipsnyje nustatyta:
„1.      Prieš priimdama sprendimą pagal 18 straipsnį Paskyrimų tarnyba pateikia apdraustajam ar jo teisių perėmėjams sprendimo projektą
bei institucijų paskirtų gydytojų išvadas. Apdraustasis ar jo teisių perėmėjai gali reikalauti, kad visa medicininė ataskaita
būtų persiųsta pasirinktam gydytojui arba pateikta jiems.
2.      Per šešiasdešimties dienų terminą apdraustasis ar jo teisių perėmėjai gali reikalauti, kad medikų komisija, nurodyta 22 straipsnyje,
pateiktų savo nuomonę. Prašyme kreiptis į medikų komisiją turi būti nurodytas apdraustajam ar jo teisių perėmėjams atstovaujančio
gydytojo pavardė ir pridėta šio gydytojo ataskaita su nurodytais ginčijamais institucijos paskirtų gydytojų medicinos klausimais
dėl šių taisyklių taikymo.
3.      Jei pasibaigus šiam terminui nepateikiamas joks prašymas dėl kreipimosi į gydytojų komisiją, Paskyrimų tarnyba priima sprendimą,
atitinkantį jai pateiktą projektą.“
Ankstesnių draudimo taisyklių 20 straipsnio pirmoje pastraipoje buvo numatyta:
„Invalidumo laipsnį apibrėžiantis sprendimas priimamas po to, kai pareigūno sužeidimai sugyja. Tuo tikslu suinteresuotas apdraustasis
pateikia medicininę ataskaitą, nurodančią, kad jis pasveiko arba kad jo būklė stabilizavosi, bei išdėstančią sužeidimų pobūdį.“
Pagal draudimo taisyklių 22 straipsnį „Medicininė komisija“:
„1.      Medicininė komisija susideda iš trijų gydytojų:
–        pirmąjį gydytoją skiria apdraustasis ar jo teisių perėmėjai,
–        antrąjį – Paskyrimų tarnyba,
–        trečiąjį gydytoją bendru sutarimu skiria du anksčiau nurodyti paskirti gydytojai.
Kai per du mėnesius nuo antro gydytojo paskyrimo nesusitariama dėl trečio gydytojo paskyrimo, bet kurios šalies prašymu trečią
gydytoją paskiria Teisingumo Teismo pirmininkas.
Nepriklausomai nuo jo paskyrimo būdo, trečias gydytojas privalo turėti kūno sužalojimų įvertinimo ir gydymo patirtį.
2.      Institucija apibrėžia medicininei komisijai suteikiamus įgaliojimus. Jie apima medicininius klausimus, pateiktus apdraustajam
ar jo teisių perėmėjams atstovaujančio gydytojo ataskaitoje ir kitose susijusiose medicininėse ataskaitose, perduotose pagal
20 straipsnio 2 dalį.
Medicininės komisijos gydytojų atlyginimas ir išlaidos nustatomos pagal <...> institucijų administracijos vadovų nustatytą
skalę ir priklauso nuo medicininei komisijai pateiktos bylos sudėtingumo.
Prieš patvirtindama medicininės komisijos įgaliojimus institucija apdraustajam ar jo teisių perėmėjams praneša apie atlyginimą
ir išlaidas, kuriuos jie turės padengti pagal 4 dalį. Apdraustasis ar jo įpėdiniai [teisių perėmėjai] jokiomis aplinkybėmis
negali prieštarauti dėl trečio gydytojo dėl jo reikalaujamo atlyginimo ir išlaidų dydžio. Tačiau apdraustasis bet kada gali
nutraukti kreipimosi į medicininę komisiją procedūrą. Šiuo atveju apdraustojo ar jo įpėdinių [teisių perėmėjų] pasirinkto
gydytojo atlyginimą ir išlaidas, taip pat pusę trečio gydytojo atlyginimo ir išlaidų padengia apdraustasis ar jo teisių perėmėjai,
atsižvelgiant į užbaigtą darbo dalį.
Apdraustasis ar jo teisių perėmėjai lieka įsipareigoję savo gydytojui dėl su juo sutartų sumų, išskyrus tas, kurias sutinka
sumokėti institucija.
3.      Medicininė komisija kolektyviai išnagrinėja visus turimus dokumentus, kuriuos ji privalo naudoti vertinimui, o visus sprendimus
priima balsų dauguma. Medicininė komisija atsako už savo darbo tvarkos taisyklių sudarymą ir priėmimą. Trečias gydytojas atsakingas
už sekretoriavimą ir ataskaitos projekto parengimą. Medicininė komisija gali reikalauti papildomų tyrimų ir konsultuotis su
specialistais, kad užbaigtų bylą ar sužinotų savo užduočiai atlikti būtinas nuomones.
Medicininė komisija medicinines išvadas gali pateikti tik dėl faktų, pateiktų jai ištirti arba į kuriuos ji turi atkreipti
dėmesį.
Jei medicininė komisija, kurios darbas apima tik grynai medicininius bylos aspektus, mano, kad ši byla gali sukelti teisinį
ginčą, ji pareiškia, kad neturi kompetencijos klausimui nagrinėti.
Baigusi procesinius veiksmus, medicininė komisija savo nuomonę pateikia Paskyrimų tarnybai skirtoje ataskaitoje.
Remdamasi šia ataskaita, Paskyrimų tarnyba apdraustajam ar jo įpėdiniams praneša apie savo sprendimą ir medicininės komisijos
išvadas. Apdraustasis ar jo teisių perėmėjai gali paprašyti, kad visa komisijos ataskaita būtų perduota jų pasirinktam gydytojui
arba atsiųsta jiems.
4.      Medicininės komisijos procesinių veiksmų metu patirtas išlaidas padengia institucija, kuriai priklauso apdraustasis.
Tačiau jei medicininės komisijos nuomonė atitinką Paskyrimų tarnybos sprendimo projektą, apdraustieji ar jų teisių perėmėjai
moka pasirinkto gydytojo mokesčius [atlyginimą] ir nenumatytas išlaidas bei pusę trečio gydytojo mokesčių [atlyginimo] ir
nenumatytų išlaidų, o likusią dalį padengia institucija.
<…>“
Ankstesnių draudimo taisyklių 23 straipsnyje dėl medicininės komisijos buvo numatyta:
„1.      Medicininė komisija susideda iš trijų gydytojų:
–        pirmąjį paskiria Paskyrimų tarnyba,
–        antrąjį – pareigūnas arba jo teisių perėmėjai,
–        trečiąjį gydytoją bendru sutarimu skiria du anksčiau nurodyti paskirti gydytojai.
Jeigu per du mėnesius nuo antro gydytojo paskyrimo nesusitariama dėl trečio gydytojo paskyrimo, bet kurios šalies prašymu
trečią gydytoją paskiria <...> Teisingumo Teismo pirmininkas.
Baigusi procesinius veiksmus, medicininė komisija savo nuomonę pateikia Paskyrimų tarnybai ir pareigūnų arba jo teisių perėmėjams
skirtoje ataskaitoje.
2.      Medicininės komisijos procesinių veiksmų metu patirtas išlaidas padengia institucija, kuriai priklauso apdraustasis.
Jeigu pareigūno paskirtas gydytojas gyvena ne pareigūno paskyrimo vietoje, pareigūnas padengia su šiuo paskyrimu susijusį
papildomą atlyginimą, išskyrus transporto išlaidas traukiniu pirma klase arba lėktuvu ekonomine klase, kurias atlygina institucija.
Ši nuostata taikoma tik tuomet, kai įvykis įvyko vykdant pareigas arba dėl jų, arba pakeliui į darbą, arba profesinės ligos
atveju.
Kai medicininės komisijos nuomonė atitinka pareigūnui arba jo teisių perėmėjams pagal 21 straipsnį pateikto Paskyrimų tarnybos
sprendimo projektą, jie turi padengti jų pasirinkto gydytojo atlyginimą ir išlaidas ir pusę trečiojo gydytojo atlyginimo ir
išlaidų, o likusią dalį padengia institucija, išskyrus atvejus, kai įvykis įvyko vykdant pareigas arba dėl jų, arba pakeliui
į darbą.
Tačiau išimtiniais atvejais Paskyrimų tarnybos sprendimu, priimtu pasikonsultavus su jos paskirtu gydytoju, visas [pirmesnėse]
pastraipose nurodytas išlaidas gali kompensuoti institucija.“

Faktinės bylos aplinkybės
Ieškovas patyrė sunkų nelaimingą atsitikimą 2003 m. gruodžio 8 dieną. Dėl šio nelaimingo atsitikimo jis buvo pripažintas invalidu
pagal PTN 78 straipsnį nuo 2005 m. liepos 1 dienos.
Be to, ieškovo sutuoktinei pateikus pranešimą apie nelaimingą atsitikimą, Komisija pradėjo procedūrą pagal PTN 73 straipsnį.
2005 m. balandžio 10 d. institucijos paskirtas gydytojas parengė tarpinę ataskaitą nustatyti preliminariai išmokos sumai.
Šioje ataskaitoje nurodyta, kad nuolatinis invalidumas sugijimo momentu buvo mažiausiai 20 %.
2005 m. gegužės 30 d. ieškovas kreipėsi į Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biurą (PMO) su prašymu iš naujo išnagrinėti
bylą, kad būtų nustatyta neginčijama nuolatinio invalidumo dalis, „kurios dydis labiau atitiktų tikrovę“.
PMO išnagrinėjo šį ieškovo prašymą ir institucijos paskirto gydytojo paprašė tiksliai nustatyti neginčijamą nuolatinio invalidumo
dalį, prireikus atsižvelgiant į ieškovo argumentus dėl didesnio dydžio.
Antroje tarpinėje ataskaitoje, priimtoje 2005 m. liepos 1 d., institucijos paskirtas gydytojas nustatė, kad neginčijama nuolatinio
invalidumo dalis gali būti įvertinta 40 %.
Remdamasis šia ataskaita PMO 2005 m. rugpjūčio 8 d. sprendimu skyrė ieškovui preliminarią 381 812,22 euro išmoką. Ši išmoka
ieškovui buvo sumokėta 2005 m. lapkričio mėnesį.
Tuo metu ieškovas dėl sužeidimų sugijimo PMO pateikė pasirinkto gydytojo 2005 m. birželio 28 d. parengtą ataskaitą, kurioje
nurodyta, kad jo sužeidimai sugijo. Komisija nurodė, ir šiuo aspektu jai nebuvo prieštaraujama, kad ši ataskaita perduota
PMO 2005 m. birželio 30 dieną.
2006 m. rugsėjo 21 d. pagal draudimo taisyklių 20 straipsnio 1 dalį parengtoje ataskaitoje institucijos paskirtas gydytojas
konstatavo, kad ieškovo sužeidimai sugiję nuo 2005 m. birželio 28 d.; taikydamas naujas draudimo taisykles jis nurodė, kad
ieškovo fizinė ar psichinė sveikata pablogėjo 62 %: 37 % sudaro LOR sužeidimai (12 % – klausos praradimas, 3 % – ūžesiai,
20 % – pusiausvyros pažeidimai ir 2 % uoslės jautrumas), 15 % – reumatologiniai sužalojimai ir 10 % – psichiniai sutrikimai.
Be to, jis konstatavo, kad ieškovas patyrė 3/7 nuolatinės estetinės žalos, kuri pagrindžia 1,5 % papildomą išmoką.
2006 m. lapkričio 7 d. sprendimo projektu Paskyrimų tarnyba, remdamasi 2006 m. rugsėjo 21 d. institucijos paskirto gydytojo
ataskaita, skyrė ieškovui 606 126,90 euro vienkartinę išmoką, atitinkančią 63,5 % fizinės arba psichinės sveikatos pablogėjimą,
kurios likusiai daliai gauti reikėjo atskaityti jam sumokėtą preliminarią išmoką, t. y. 381 812,22 euro. Galiausiai 2006 m.
ieškovas gavo 224 314,68 euro prie jau išmokėtos preliminarios išmokos.
Nesutikdamas su 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimo projektu ieškovas 2007 m. sausio 18 d. laišku paprašė medicininės komisijos
nuomonės.
Kadangi ieškovo ir institucijos paskirti gydytojai nesusitarė dėl trečio gydytojo, kuris turėtų sudaryti medicininę komisiją,
ieškovas 2007 m. gegužės 5 d. laišku kreipėsi į Teisingumo Teismo pirmininką su prašymu
ex officio
skirti tą gydytoją. 2007 m. liepos 25 d. susipažinęs su trečio gydytojo paskyrimu ir jo sutikimu prisiimti pareigas, PMO
suteikė jam įgaliojimus medicininės komisijos vardu.
Medicininė komisija posėdžiavo du kartus – 2008 m. sausio 3 d. ir spalio 13 d. – ir po šių posėdžių trečias gydytojas 2008 m.
lapkričio 12 d. parengė ataskaitą (toliau – medicininės komisijos ataskaita).
Medicininės komisijos ataskaitoje patvirtinta, kad ieškovo fizinė ar psichinė sveikata pablogėjo 62 % ir kad 3/7 nuolatinės
estetinės žalos pagrindžia 1,5 % papildomą išmoką. Be to, konstatuota, kad ieškovas kenčia dėl 2/7 pablogėjusios gyvenimo
kokybės, ir tai pagrindžia 1 % papildomą išmoką.
Medicininės komisijos ataskaitoje taip pat patvirtinta ieškovo sužeidimų sugijimo data, t. y. 2005 m. birželio 28 dieną.
Medicininės komisijos ataskaitą pasirašė institucijos paskirtas gydytojas.
2008 m. gruodžio 2 d., 2009 m. sausio 21 d. ir kovo 28 d. laiškais ieškovo paskirtas gydytojas pranešė, kad nesutinka su medicininės
komisijos ataskaita, kurią jis galiausiai pasirašė ir išsiuntė trečiajam gydytojui 2009 m. kovo 28 dieną. Dėl šioje ataskaitoje
pateiktų išvadų ieškovo paskirtas gydytojas taip pat tvirtino, kad medicininė komisija turėjo naudotis ankstesne fizinės ir
psichinės negalios vertinimo skale, dėl ko būtų buvęs nustatytas didesnis nuolatinis invalidumas.
PMO medicininės komisijos ataskaitą gavo 2009 m. birželio 9 dieną. Atsižvelgdama į šią ataskaitą Paskyrimų tarnyba 2009 m.
liepos 27 d. sprendimu pripažino ieškovui iš viso 64,5 % fizinę ir psichinę negalią ir nurodė, kad jam turi būti sumokėta
likusi vienkartinės išmokos dalis – 9 543,31 euro, atitinkanti 1 % fizinės ir psichinės negalios. Ši suma ieškovui buvo sumokėta
2009 m. lapkričio 9 dieną.
2009 m. spalio 23 d. ieškovas, remdamasis PTN 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė skundą dėl 2009 m. liepos 27 d. Paskyrimų tarnybos
sprendimo. 2009 m. gruodžio 8 d. skundas buvo papildytas išsamiais argumentais. Šis skundas atmestas 2010 m. vasario 15 d.
Paskyrimų tarnybos sprendimu.

Šalių reikalavimai
Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:
–        panaikinti 2009 m. liepos 27 d. Paskyrimų tarnybos sprendimą, kuriuo užbaigta procedūra pagal PTN 73 straipsnį po 2003 m.
gruodžio 8 d. nelaimingo atsitikimo ir jam pripažinta 64,5 % fizinė ir psichinė negalia,
–        prireikus panaikinti 2010 m. vasario 15 d. sprendimą, kuriuo atmestas ieškovo skundas,
–        todėl nustatyti, kad jo fizinės ir psichinės negalios dydis turi būti vertinamas pagal draudimo taisykles ir fizinės bei psichinės
negalios vertinimo skalę, galiojusias nelaimingo atsitikimo dieną ir iki 2006 m. sausio 1 d., ir kad ieškovo pagal PTN 73 straipsnį
pateiktą prašymą turi iš naujo išnagrinėti nešališka, nepriklausoma ir neutrali medicininė komisija, kuri gali dirbti greitai,
nepriklausomai ir be
a priori
,
–        priteisti iš Komisijos 12 % delspinigius nuo pagal PTN 73 straipsnį mokėtinos vienkartinės išmokos už laikotarpį, kuris prasidėjo
vėliausiai 2004 m. gruodžio 8 d., kol bus sumokėta visa vienkartinė išmoka,
–        priteisti iš Komisijos žalos atlyginimą,
ex æquo et bono
įvertintą 50 000 eurų už neturtinę žalą, patirtą dėl ginčijamo sprendimo;
–        nustatyti 15 000 atlyginimą už patirtą turtinę žalą,
–        priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Tarnautojų teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį nepriimtinu arba bent jau nepagrįstu,
–        priimti tinkamą sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.

Dėl teisės

Dėl ginčo dalyko
Kartu su prašymu panaikinti 2009 m. liepos 27 d. sprendimą, kuriuo Paskyrimų tarnyba nusprendė pripažinti jam 64,5 % fizinę
ir psichinę negalią (toliau – 2009 m. liepos 27 d. sprendimas), ieškovas prašo panaikinti 2010 m. vasario 15 d. sprendimą,
kuriuo atmestas jo skundas. Šiuo klausimu reikia priminti, kad dėl skundo atmetimo formaliai pareikštais reikalavimais dėl
panaikinimo Tarnautojų teisme siekiama užginčyti aktą, dėl kurio buvo pateiktas skundas, todėl jų turinys nėra savarankiškas
(šiuo klausimu žr. 1989 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Vainker prieš Parlamentą
, 293/87, 8 punktą; 2006 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Camόs Grau prieš Komisiją
, T‑309/03, 43 punktą).
Kadangi šioje byloje reikalavimų panaikinti, pateiktų dėl sprendimo atmesti skundą, pareikštą dėl 2009 m. liepos 27 d. sprendimo,
turinys nėra savarankiškas, ieškinys turi būti laikomas formaliai pareikštu dėl pastarojo sprendimo.

Dėl reikalavimų panaikinti
Grįsdamas savo reikalavimus panaikinti ieškovas remiasi aštuoniais ieškinio pagrindais:
–        pirmasis: jam pritaikytos fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalės neteisėtumas,
–        antrasis: Europos bendrijos ir draudimo bendrovės sudarytos sutarties ir PTN 73 straipsnio pažeidimas, nes Komisija teikė
pirmenybę „draudikų“ interesams,
–        trečiasis: protingo termino, gero administravimo principo ir rūpinimosi pareigos pažeidimas,
–        ketvirtasis: teisinio saugumo, negaliojimo atgal principų ir įgytų teisių pažeidimas,
–        penktasis: negalėjimas remtis naujomis draudimo taisyklėmis,
–        šeštasis: trečiojo medicininės komisijos gydytojo paskyrimo neteisėtumas ir sąžiningumo principo pažeidimas,
–        septintasis: kolegialumo, nepriklausomumo, nešališkumo ir neutralumo principų pažeidimas posėdžiaujant medicininei komisijai,
–        aštuntasis: medicininės komisijos padarytas jos įgaliojimų pažeidimas, akivaizdi klaida medicininės komisijos ataskaitoje
ir jos motyvų neteisėtumas.
Pirmiausia reikia išnagrinėti ketvirtąjį ieškinio pagrindą dėl teisinio saugumo, negaliojimo atgal principų ir įgytų teisių
pažeidimo.
Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su įgytų teisių, teisinio saugumo ir negaliojimo atgal principų pažeidimu
–       Dėl ieškinio pagrindo priimtinumo
Komisija tvirtina, kad nagrinėjamas ieškinio pagrindas yra nepriimtinas. Ieškovas juo jau rėmėsi per tą pačią procedūrą, pradėtą
pagal PTN 73 straipsnį, pateiktame skunde. Komisijos nuomone, dėl šio skundo buvo priimtas 2006 m. liepos 31 d. sprendimas,
kuris nebuvo užginčytas ir tapo galutinis.
Tačiau nėra abejonių, be to, Komisija neginčija, kad 2009 m. liepos 27 d. sprendimas yra asmens nenaudai priimtas sprendimas
ir kad skundo atmetimas, kuriuo remiasi Komisija, įvyko anksčiau, negu buvo priimtas šis sprendimas.
Ieškovas gali pateikti bet kokį pagrindą, argumentą arba faktą, kuriuo gali būti ginčijamas jo nenaudai priimto sprendimo
teisėtumas, net jeigu jis jau rėmėsi tuo pačiu pagrindu, argumentu ar faktu grįsdamas ankstesnį skundą dėl kito akto (šiuo
klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 14 d. Tarnautojų teismo sprendimo
A prieš Komisiją
, F‑12/09, 136 punktą; dėl šio sprendimo pateiktas apeliacinis skundas nagrinėjamas Europos Sąjungos Bendrajame Teisme, byla T‑595/11 P).
–       Dėl ieškinio pagrindo pagrįstumo
Pagal naujų draudimo taisyklių 30 ir 31 straipsnius ankstesnės draudimo taisyklės panaikintos, o naujos taisyklės įsigalioja
pirmą mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį Teisingumo Teismo pirmininkas patvirtino PTN 73 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje
numatytą institucijų bendrą susitarimą, dieną. Kadangi šioje byloje PTN 73 straipsnio 1 dalyje numatytą bendrą susitarimą
Teisingumo Teismo pirmininkas patvirtino 2005 m. gruodžio 13 d., naujos draudimo taisyklės įsigaliojo 2006 m. sausio 1 dieną.
Tačiau naujų draudimo taisyklių 30 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta, kad ankstesnės draudimo taisyklės, kurias reikia
suprasti kaip apimančias prie jų pridėtą fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalę, „ir toliau turi būti taikomos visiems
[Paskyrimų tarnybos] sprendimo projektams, priimtiems iki 2006 m. sausio 1 d.“, t. y. visiems iki šios dienos priimtiems sprendimų
projektams dėl įvykio pripažinimo nelaimingu atsitikimu arba profesine liga, fizinės ir psichinės negalios laipsnio ir jį
atitinkančios vienkartinės išmokos sumos nustatymo.
Ieškovas teigia, jog tai, kad jam pritaikyta prie naujų draudimo taisyklių pridėta fizinės ir psichinės negalios vertinimo
skalė, pažeidžia teises, kurias jis įgijo pagal ankstesnes draudimo taisykles. Jis tvirtina, kad dėl nelaimingo atsitikimo,
pranešimo apie nelaimingą atsitikimą ir net sužeidimų sugijimo apdraustajam atsirado teisių atitinkamomis dienomis. Todėl
net jeigu Paskyrimų tarnyba per procedūrą, pradėtą po 2003 m. gruodžio 8 d., nepriėmė sprendimo projekto, jam turėjo būti
taikoma prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėta fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalė.
Ieškovas taip pat remiasi naujų draudimo taisyklių 30 straipsnio neteisėtumu, nes jame numatyta, kad prie ankstesnių draudimo
taisyklių pridėta fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalė ir toliau taikoma procedūroms, pradėtoms iki 2006 m. sausio
1 d., naujų draudimo taisyklių įsigaliojimo dienos, tik tuomet, jeigu tą dieną procedūra yra pasiekusi Paskyrimų tarnybos
priimto sprendimo projekto stadiją; taigi, jeigu nelaimingas atsitikimas įvykęs, apie jį pranešta arba sužeidimai sugiję iki
2006 m. sausio 1 d., ankstesnės draudimo taisyklės turi būti toliau taikomos iki pagal PTN 73 straipsnį pradėtos procedūros
pabaigos.
Šiuo aspektu visų prima reikia priminti, kad pagal visuotinai pripažintą principą nauja taisyklė, jeigu nenumatyta kitaip,
iš karto taikoma būsimoms teisinėms situacijoms ir situacijų, atsiradusių, bet galutinai nesusiformavusių galiojant ankstesniems
teisės aktams, būsimoms pasekmėms (šiuo klausimu žr. 1978 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Bauche ir Delquignies
, 96/77, 48 punktą; 1979 m. gegužės 16 d. Sprendimo
Tomadini
, 84/78, 21 punktą; 1981 m. vasario 5 d. Sprendimo
P. prieš Komisiją
, 40/79, 12 punktą; 1986 m. liepos 410 d. Sprendimo
Licata prieš ESRK
, 270/84, 31 punktą ir 2002 m. sausio 29 d. Sprendimo
Pokrzeptowicz-Meyer
, C‑162/00, 50 punktą; 2006 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo nutarties
Echouikh
, C‑336/05, 54 punktą; 2008 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją
, C‑443/07 P, 61–63 punktus; 2006 m. lapkričio 30 d. Tarnautojų teismo sprendimo
Balabanis ir Le Dour prieš Komisiją
, F‑77/05, 39 punktą ir 2008 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo
Labili prieš Komisiją
, F‑22/07, 84 punktą).
Taigi šioje byloje reikia išnagrinėti, ar tuo momentu, kai naujos draudimo taisyklės tapo taikytinos, t. y. 2006 m. sausio
1 d., ieškovo, kaip jis teigia, situacija buvo tokia, kad galiojo vien prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėta fizinės
ir psichinės negalios vertinimo skalė. Tik su tokia sąlyga galima pripažinti, kad naujų draudimo taisyklių skalė, kuri, beje,
negali būti laikoma procedūrine nuostata (žr.
a contrario
1993 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
CT Control (Rotterdam) ir JCT Benelux prieš Komisiją
, C‑121/91 ir C‑122/91, 22 ir 23 punktus), ieškovui buvo taikoma atgaline data. Tokiu atveju reikėtų išnagrinėti ieškovo pateiktą
neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą ir ypač naujų draudimo taisyklių skalės taikymo atgaline data teisėtumą atsižvelgiant
į teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių principus.
Prieš nagrinėjant šį klausimą svarbu pabrėžti, kad pagal ankstesnių draudimo taisyklių 12 straipsnio 2 dalį, be to, naujų
draudimo taisyklių 11 straipsnio 3 dalį nuolatinio dalinio invalidumo atveju PTN 73 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta
vienkartinė išmoka nustatoma pagal prie kiekvienų draudimo taisyklių pridėtose skalėse nurodytus procentus.
Šiomis sąlygomis tam, kad apdraustojo situacija būtų atsiradusi galiojant vien prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėtai
fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalei, reikia nustatyti, kad vėliausiai dieną, einančią prieš naujų draudimo taisyklių
įsigaliojimo dieną, t. y. 2005 m. gruodžio 31 d., jo situacija buvo tokia, kad leido atsirasti teisei nustatyti jo fizinę
ir psichinę negalią pagal prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėtoje fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalėje nurodytus
procentus.
Šiuo aspektu reikia pastebėti, kad vien nelaimingo atsitikimo arba susirgimo profesine liga nepakanka, kad apdraustajam atsirastų
teisė reikalauti nustatyti fizinę ir psichinę negalią.
Iš tiesų PTN 73 straipsnyje numatyta, kad pareigūnas „nuo tarnybos pradžios yra apdraudžiamas“ profesinės ligos ir nelaimingų
atsitikimų draudimu. Šioje nuostatoje taip pat numatyta, kad išmokos už šiuos rizikos veiksnius „garantuojamos“ pareigūnui.
Tačiau jeigu Sąjungos teisėjas įtvirtino draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų sistemą, remdamosi PTN 73 straipsnio
1 dalimi institucijos teisės į nagrinėjamas draudimo išmokas atsiradimą, todėl ir jų išmokėjimą susiejo su tam tikromis sąlygomis.
Pavyzdžiui, remiantis ankstesnių draudimo taisyklių 20 straipsnio pirma pastraipa, be to, naujų draudimo taisyklių 19 straipsnio
3 dalimi, sprendimą dėl fizinės ir psichinės negalios laipsnio galima priimti tik sugijus apdraustojo sužeidimams, o sugijimas
yra tokia aukos būklė, kai sužeidimai sugyja taip, kad atrodo nebereikalingi gydyti arba negali pagerėti ir kad tolesnis gydymas
iš principo skiriamas tik siekiant išvengti pablogėjimo (1996 m. gegužės 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
W prieš Komisiją
, T‑148/95, 36 punktas).
Tai reiškia, kaip jau konstatavo Teisingumo Teismas 1981 m. liepos 14 d. Sprendime
Suss prieš Komisiją
(C‑186/80, 15 punktas; kartu žr. 2011 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo sprendimo
Strack prieš Komisiją
, F‑119/07, 88 punktą), kad PTN 73 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta teisė gauti atlyginimą nuolatinio dalinio invalidumo
atveju, kaip šioje byloje, atsiranda tik sugijus visiems sužeidimams. Tik nuo šios dienos apdraustasis turi teisę, kad būtų
nustatyta jo fizinė ir psichinė negalia.
Kadangi apdraustojo situacija, atsižvelgiant į jo teisę, kad būtų nustatyti fizinės ir psichinės negalios procentai, atsiranda
tik sugijus sužeidimams, apdraustajam iš principo turi būti taikoma šio sugijimo dieną galiojanti fizinės ir psichinės negalios
skalė.
Be to, reikia pabrėžti, kad, priešingai, nei teigia Komisija, apdraustojo situacija draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir
profesinių ligų srityje visiškai skiriasi nuo konkurso laimėtojo situacijos teisės būti priskirtam prie lygio srityje, o tai
buvo nagrinėjama minėtame Sprendime
Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją
(63–68 punktai). Konkurso laimėtojo priskyrimas prie lygio siejamas su suinteresuotojo asmens paskyrimu į pareigas. Administracija
turi didelę diskreciją vertinti konkurso laimėtojo paskyrimo į pareigas srityje, nes ši didelė diskrecija vertinti tiesiogiai
susijusi su tuo, kad teisės aktuose nenumatyta, jog konkurso laimėtojai turi teisę būti paskirti į pareigas. Atvirkščiai,
atlyginimas apdraustajam asmeniui po nelaimingo atsitikimo arba profesinės ligos mokamas ne administracijos pasirinkimu naudojantis
jos turima didele diskrecija vertinti, bet po sugijimo konstatavus nuolatinį invalidumą.
Iš tiesų, kaip pastebi Komisija, sužeidimų sugijimo dieną apdraustasis turi tik teisę reikalauti „kompensacijos“, o ne teisę
gauti „konkrečią sumą“, nes mokėtina suma nustatoma tik Paskyrimų tarnybai priimant sprendimą, kuriame, remiantis medicininiais
vertinimais, nustatomas fizinės ir psichinės negalios laipsnis ir jį atitinkančios vienkartinės išmokos suma.
Tačiau nors teisė reikalauti konkrečios sumos apdraustajam suteikiama tik Paskyrimų tarnybai remiantis institucijos gydytojo
arba medicininės komisijos nuomone priimant sprendimą, kuriame nustatoma mokėtinos vienkartinės išmokos suma, toks sprendimas,
kuriuo iš principo užbaigiama pagal PTN 73 straipsnį pradėta procedūra, suponuoja, kad apdraustojo fizinės ir psichinės negalios
laipsnis buvo nustatytas iš anksto. Taigi šioje byloje kyla klausimas, pagal kokią fizinės ir psichinės negalios vertinimo
skalę institucijos paskirtas gydytojas ir prireikus medicininė komisija turi įvertinti apdraustojo, kurio sužeidimai sugijo
prieš įsigaliojant naujoms draudimo taisyklėms, fizinę ir psichinę negalią.
Galiausiai, jeigu Paskyrimų tarnybos sprendimo, kuriame nustatomas fizinės ir psichinės negalios laipsnis ir atitinkamos vienkartinės
išmokos suma, projekto priėmimo diena laikoma reikšminga nustatant taikytiną fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalę,
kaip matyti iš naujų draudimo taisyklių 30 straipsnio, dėl to asmenims, kurių sužeidimai sugijo tuo pačiu metu, gali būti
taikomos skirtingos taisyklės, atsižvelgiant į tai, kaip greitai administracija išnagrinėjo jų atitinkamas bylas, o dėl to
gali atsirasti galimybė piktnaudžiauti (dėl suteikiant papildomas teises į pensiją taikytinos teisės nustatymo žr. 2011 m.
spalio 18 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo
Purvis prieš Parlamentą
, T‑439/09, 39 ir 40 punktus).
Šioje byloje iš jos medžiagos, ypač iš institucijos paskirto gydytojo 2006 m. rugsėjo 21 d. ataskaitos, matyti, kad ieškovo
sužeidimai sugijo 2005 m. birželio 28 dieną. Taigi nuo šios dienos ieškovas turėjo teisę, kad būtų apskaičiuotas jo fizinės
ir psichinės negalios laipsnis pagal prie tuo metu taikytinų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų taisyklių
pridėtą fizinės ir psichinės veiklos vertinimo skalę, t. y. pagal prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėtą fizinės ir psichinės
negalios skalę.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, atrodo, kad draudimo taisyklių 30 straipsnis tiek, kiek jame numatyta, kad prie šių taisyklių
pridėta skalė, nesant Paskyrimų tarnybos sprendimo, kuriame nustatomas fizinės ir psichinės negalios laipsnis, projekto, taikoma
apdraustiesiems, patyrusiems nelaimingą atsitikimą arba susirgusiems profesine liga, kurių sužeidimai sugijo prieš joms įsigaliojant,
t. y. 2006 m. sausio 1 d., šių apdraustųjų atžvilgiu skirtas situacijoms, atsiradusioms tik galiojant prie ankstesnių draudimo
taisyklių pridėtai fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalei. Taigi šiuo aspektu 30 straipsnyje nustatyta, kad prie jo
pridėta skalė galioja atgaline data.
Apskritai teisinių situacijų saugumo principas draudžia nustatyti, kad Sąjungos teisės aktas pradėtų galioti anksčiau, nei
jis buvo paskelbtas (šiuo klausimu žr. 2001 m. lapkričio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nyderlandai prieš Tarybą
, C‑110/97, 151 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Tačiau išimtinais atvejais gali būti kitaip, kai to reikalauja siekiamas tikslas ir tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų
asmenų teisėtus lūkesčius (1979 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Racke
, 98/78, 20 punktas; 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Fedesa ir kt.
, C‑331/88, 45 punktas ir minėto Sprendimo
Nyderlandai prieš Tarybą
151 punktas).
Šioje byloje pirmesniame punkte nurodytos sąlygos, atrodo, nėra įvykdytos. Visų pirma Komisija nenustatė tikslo reikalauti
taikyti naujas draudimo taisykles atgaline data. Šiuo atžvilgiu argumentas dėl prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėtos
fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalės nepakankamumo, kuri, pakartojant 2005 m. gruodžio 19 d.
Administracinių pranešimų
Nr. 91‑2005, kuriuose Komisijos personalui paskelbta, kad įsigaliojo naujos draudimo taisyklės, tekstą, yra „sena, sudėtinga
naudoti ir neeuropinė“ (ankstesnė skalė buvo „Barème officiel belge des invalidités“ (BOBI) (Oficiali Belgijos invalidumo
skalė)), įtikinamai nepaaiškina, kodėl siekiant modernizuoti šią skalę buvo būtina suteikti jai retroaktyvų pobūdį.
Prie naujų draudimo taisyklių pridėtos fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalės taikymas apdraustiesiems, kurie iki
įsigaliojant šioms naujoms draudimo taisyklėms 2006 m. sausio 1 d. patyrė nelaimingą atsitikimą arba susirgo profesine liga
ir kurių sužeidimai sugijo iki šios dienos, neišvengiamai pažeidžia šių apdraustųjų teisėtus lūkesčius.
Net manant, kad, kaip pastebėjo Komisija per teismo posėdį, taikant prie naujų draudimo taisyklių pridėtą fizinės ir psichinės
negalios vertinimo skalę galima – atsižvelgiant į nagrinėjamų sužeidimų pobūdį – sustiprinti draudimą nuo nelaimingų atsitikimų
arba profesinės ligos rizikos arba jį sumažinti, palyginti su prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėta fizinės ir psichinės
negalios vertinimo skale, bendrame institucijų susitarime nustatytas draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų
taisyklių vienodumas ir vienodas taikymas iš principo reikalauja, kad šios taisyklės įsigaliotų tą pačią dieną visoms institucijoms
ir visiems jų darbuotojams, išskyrus priešingas nuostatas, skirtas būtent apsaugoti teises, įgytas pagal ankstesnes taisykles
(pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Racke
16 punktą). Žinoma, negalima uždrausti institucijoms išplėsti naujų taisyklių taikymo situacijoms, atsiradusioms ir galutinai
susiformavusioms galiojant ankstesnėms draudimo taisyklėms, jeigu naujos taisyklės yra palankesnės apdraustiesiems, bet naujose
draudimo taisyklėse nėra tokios pereinamojo laikotarpio nuostatos.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad naujas draudimo taisykles tiek, kiek jose numatytas prie jų pridėtos skalės taikymas apdraustiesiems,
patyrusiems nelaimingą atsitikimą arba susirgusiems profesine liga ir kurių sužeidimai sugijo anksčiau, nei įsigaliojo šios
taisyklės, reikia pripažinti neteisėtomis.
Taigi medicininė komisija, priėmusi 2009 m. birželio 9 d. ataskaitą, paskui Paskyrimų tarnyba, priėmusi 2009 m. liepos 27 d.
sprendimą, neteisėtai taikė prie naujų draudimo taisyklių pridėtą fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalę. Todėl dėl
šio motyvo reikia panaikinti 2009 m. liepos 27 d. sprendimą ir nagrinėjant pateiktus reikalavimus dėl panaikinimo nereikia
priimti sprendimo dėl kitų ieškinio pagrindų, kuriais remiasi ieškovas.

Dėl reikalavimų dėl atlyginimo
Ieškovas remiasi trimis skirtingomis patirtomis žalomis: žala, kuria grindžiamas delspinigių mokėjimas, turtine žala ir neturtine
žala.
Dėl delspinigių mokėjimo
Ieškovas prašo Tarnautojų teismo priteisti iš Komisijos delspinigius nuo pagal PTN 73 straipsnį mokėtinos vienkartinės išmokos.
Rašytiniuose dokumentuose, susijusiuose su šiuo prašymu atlyginti, ieškovas nenurodo, kokiu pažeidimu remdamasis pateikia
šį prašymą. Tačiau jis bendrai nurodo, kad Komisija turi atsakyti už pažeidimus, kuriais jis remiasi grįsdamas savo reikalavimus
dėl panaikinimo.
Atsižvelgiant į ieškovo pateiktus ieškinio pagrindus ir kaltinimus šiuo klausimu, aišku, kad jis prašymą sumokėti delspinigius
nori pagrįsti kaltinimu, kad administracija nepriėmė sprendimo per protingą terminą.
Taigi reikia išnagrinėti, ar 2009 m. liepos 27 d. sprendimo priėmimo terminas buvo neprotingas.
Visų pirma reikia priminti, jog ankstesnių draudimo taisyklių 20 straipsnyje numatyta, kad apdraustasis turi pateikti medicininę
ataskaitą, nurodančią, kad jo būklė stabilizavosi, tam, kad Paskyrimų tarnyba galėtų priimti sprendimą, kuriame nustatomas
fizinės ir psichinės negalios laipsnis.
Šioje byloje tik ieškovo pasirinkto gydytojo parengta 2005 m. birželio 28 d. ataskaita, PMO pateikta 2005 m. birželio 30 d.,
šis biuras buvo informuotas apie tai, kad ieškovo sužeidimai sugijo 2005 m. birželio 28 dieną.
Taigi, kalbant apie laikotarpį nuo 2003 m. gruodžio 8 d., kai įvyko nelaimingas atsitikimas, iki 2005 m. birželio 30 d., kai
PMO gavo ieškovo pasirinkto gydytojo ataskaitą dėl sužeidimų sugijimo, už praėjusį terminą bent jau didžiąja dalimi atsakingas
ieškovas.
Maždaug penkiolikos mėnesių terminas, per kurį institucijos paskirtas gydytojas parengė 2006 m. rugsėjo 21 d. ataskaitą, skirtą
Paskyrimų tarnybai, neatrodo neprotingas. Šis gydytojas pagrindė savo vertinimą šešiais papildomais tyrimais, atliktais per
šį laikotarpį ir susijusiais bent su keturiais skirtingais specializuotais gydytojais (psichiatru, okulistu, reumatologu,
loristu).
2006 m. lapkričio 7 d. Paskyrimų tarnybos sprendimo projektas, kuriame nustatytas ieškovo fizinės ir psichinės negalios laipsnis
ir dėl to paskirta suma, ieškovui buvo pateiktas tų pačių metų lapkričio 21 d., t. y. per trijų mėnesių terminą nuo to, kai
institucijos paskirtas gydytojas parengė ataskaitą, ir jis neatrodo neprotingas.
Nesutikdamas su 2006 m. lapkričio 7 d. Paskyrimų tarnybos sprendimo projektu, kuriame nustatytas jo fizinės ir psichinės negalios
laipsnis ir atlyginimo suma, ieškovas 2007 m. sausio 18 d. laišku paprašė medicininės komisijos nuomonės.
Kadangi ieškovo ir institucijos paskirti gydytojai nesusitarė dėl trečiojo gydytojo, kuris posėdžiautų medicininėje komisijoje,
ieškovas 2007 m. gegužės 5 d. laišku kreipėsi į Teisingumo Teismą, kad šis
ex officio
paskirtų tą gydytoją.
2007 m. liepos 25 d. susipažinęs su trečio gydytojo paskyrimu ir jo sutikimu prisiimti pareigas, PMO suteikė jam įgaliojimus
medicininės komisijos vardu.
Terminas nuo 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimo projekto priėmimo iki 2007 m. liepos 25 d., kai medicininė komisija galėjo pradėti
dirbti, susijęs su procedūros eiga ir nesiejamas su Komisijos neveikimu.
Medicininės komisijos ataskaita buvo priimta 2008 m. lapkričio 12 d., t. y. praėjus maždaug penkiolikai mėnesių po to, kai
medicininė komisija galėjo pradėti dirbti. Toks terminas, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, neatrodo neprotingas.
Pirmąją medicininės komisijos ataskaitą, tiesa, neišsamią, parengė trečiasis gydytojas 2008 m. sausio 10 d. po sausio 3 d.
įvykusio pirmojo medicininės komisijos posėdžio. Tačiau dėl šios ataskaitos reikėjo pasikeisti įvairiais laiškais: ieškovo
paskirto gydytojo laiškas, du paties ieškovo laiškai ir institucijos paskirto gydytojo laiškas.
2008 m. lapkričio 12 d. medicininės komisijos vardu parengtoje ataskaitoje trečiasis gydytojas nurodė, kad prie vieno ieškovo
laiškų buvo pridėta „daug ir didelės apimties priedų“, susijusių su ieškovo neprofesine veikla. Taip pat nurodęs, kad 2008 m.
vasario 28 d. laiške ieškovas pateikė naujų pastabų dėl trečiojo asmens pagalbos, trečiasis gydytojas pažymėjo:
„Mes asmeniškai buvome nustebinti jo prašymo svarbos, atsižvelgiant į per pirmąjį posėdį pareikštus skundus, taip pat į tikslius
klausimus, kuriuos mes jam pateikėme per pirmąjį posėdį <...>“
Nors apdraustajam negalima priekaištauti, kad per procedūrą pagal PTN 73 straipsnį jis medicininei komisijai siuntė visus,
jo manymu, jos sprendimui priimti reikalingus dokumentus ir pastabas, aišku, kad didelės apimties dokumentų ir naujų pastabų
dėl anksčiau išnagrinėtų klausimų pateikimas per procedūrą turėjo įtakos pailgėjusiam sprendimo, užbaigiančio procedūrą, parengimo
terminui.
Be to, 2008 m. lapkričio 12 d. ataskaitoje trečiasis gydytojas nurodė, kad jam buvo sunku susitarti, ypač su ieškovo paskirtu
gydytoju, dėl antrojo medicininės komisijos posėdžio datos ir kad šis galėjo vykti tik 2008 m. spalio 13 dieną.
Žinoma, 2008 m. gruodžio 2 d. laiške ieškovo paskirtas gydytojas nurodė, kad jis medicininės komisijos posėdžiui siūlė 2008 m.
rugsėjo 26 ir 29 d. ir kad jos netiko kitiems medicininės komisijos nariams. Tačiau šios ieškovo paskirto gydytojo iniciatyvos
negali atleisti jo nuo atsakomybės prailginant terminą, reikalingą nustatyti antrojo medicininės komisijos posėdžio datą.
Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, maždaug penkiolikos mėnesių terminas nuo 2005 m. liepos 25 d., kai medicininė komisija
galėjo pradėti dirbti, iki 2008 m. lapkričio 12 d., kai buvo priimta medicininės komisijos ataskaita, neatrodo neprotingas.
Tik 2009 m. birželio 9 d. medicininės komisijos ataskaita buvo galiausiai pateikta PMO, t. y. praėjus septyniems mėnesiams
po to, kai trečiasis gydytojas parengė šią ataskaitą. Tačiau bent iš dalies šį terminą galima paaiškinti tuo, kad ieškovo
paskirtas gydytojas iš pradžių – 2008 m. gruodžio 2 d. ir 2009 m. sausio 21 d. laiškais – paprašė trečiojo gydytojo, rengusio
medicininės komisijos ataskaitą, pakeisti jos turinį, su kuriuo kiti du medicininės komisijos nariai sutiko, ir to nepasiekęs
grąžino pasirašytą ataskaitą 2009 m. kovo 28 dieną.
Galiausiai Paskyrimų tarnyba, remdamasi 2009 m. birželio 9 d. gauta medicininės komisijos ataskaita, priėmė 2009 m. liepos
27 d. sprendimą ir pateikė jį ieškovui, kuris su juo susipažino 2009 m. rugpjūčio 9 dieną. Dviejų mėnesių terminas nuo 2009 m.
birželio 9 d., kai Paskyrimų tarnyba gavo medicininės komisijos ataskaitą, iki 2009 m. rugpjūčio 9 d., kai ji pateikė ieškovui
2009 m. liepos 27 d. sprendimą, neatrodo neprotingas.
Galiausiai nė vienas terminų, praėjusių per skirtingus procedūros etapus, po kurių buvo priimtas 2009 m. liepos 27 d. sprendimas,
neatrodo neprotingas.
Be to, net atsižvelgiant į visų šių terminų kumuliacinį poveikį ir administracijai priskiriamą vėlavimą, iš ankstesniuose
punktuose pateiktos informacijos matyti, kad 2009 m. liepos 27 d. sprendimas nebuvo priimtas per neprotingą terminą (šiuo
klausimu žr. 2010 m. sausio 13 d. Tarnautojų teismo sprendimo
A ir G prieš Komisiją
, F‑124/05 ir F‑96/06, 394 punktą).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti ieškovo reikalavimus priteisti iš Komisijos delspinigius nuo jam jau sumokėtos
vienkartinės išmokos.
Tačiau atrodo, kad ieškovas į vienkartinę išmoką, kuria remiantis turi būti apskaičiuojami delspinigiai, įtraukė ne tik jam
jau sumokėtą vienkartinę išmoką, bet ir papildomą vienkartinę išmoką, kuri, anot jo, jam bus sumokėta pagal prie ankstesnių
draudimo taisyklių pridėtą fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalę.
Kalbant apie reikalavimus sumokėti delspinigius nuo papildomų sumų, kurios ieškovui bus mokėtinos dėl to, kad bus taikoma
prie ankstesnių draudimo taisyklių pridėta fizinės ir psichinės negalios vertinimo skalė, pažymėtina, kad tokiam sumokėjimui
reikia ne tik, kad būtų pakankamai tiksliai nustatyta, kad ieškovui gali būti nustatytas didesnis fizinės ir psichinės negalios
laipsnis, negu pripažintas 2009 m. liepos 27 d. sprendimu, bet ir to, kad fizinės ir psichinės negalios laipsnis, kuris jam
bus pripažintas pagal šią skalę, jau galėtų būti nustatytas. Taip nėra šiuo atveju. Taigi net manant, kad ieškovas pateikė
tokius reikalavimus, jie yra pateikti per anksti, todėl turi būti atmesti.
Dėl turtinės žalos
Ieškovas į patirtą turtinę žalą įtraukia išlaidas, susijusias su medicininės komisijos darbu, išlaidas, susijusias su medicininės
komisijos atnaujinta veikla po to, kai buvo panaikintas 2009 m. liepos 27 d. sprendimas, ir savo advokato išlaidas bei atlyginimą,
patirtus prieš pareiškiant ieškinį.
Kalbant apie išlaidas, susijusias su medicininės komisijos darbu, pažymėtina, kad jos apima ieškovo paskirto gydytojo atlyginimą,
kelionės ir kitas išlaidas. Ieškovas visas šias išlaidas įvertino 5 500 eurų.
Tačiau ieškovas savo rašytiniuose dokumentuose nepateikia jokio bylos dokumento, kuriuo būtų galima pateisinti tokią sumą.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir tikra, ir tai turi įrodyti ieškovas
(žr., pavyzdžiui, 2006 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Agraz ir kt. prieš Komisiją
, C‑243/05 P, 27 punktą).
Be to, ieškovas neturi jokių įrodymų šiuo aspektu. Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 39 straipsnio 1 dalies e punktą
ieškinyje turi būti nurodyti įrodymai, jeigu jie pateikiami.
Nesant ankstesniuose punktuose nurodytų įrodymų, reikia daryti išvadą, kad ieškovas nepagrindė tvirtinamos žalos dydžio, net
jeigu galėjo tai padaryti, nes omeny turimi mokėjimai, kuriuos jis atliko. Taigi ieškovo reikalavimus dėl atlyginimo, susijusius
su medicininės komisijos darbo išlaidomis, reikia atmesti.
Kalbant apie išlaidas, susijusias su atnaujinta medicininės komisijos veikla, pasakytina, kad Paskyrimų tarnyba pasibaigus
naujai procedūrai, atliktai priėmus šį sprendimą dėl panaikinimo, turi priimti sprendimą dėl medicininės komisijos darbo išlaidų
padengimo. Šiuo momentu per anksti priimti sprendimą dėl šios žalos.
Kalbant apie ieškovo advokato išlaidas ir atlyginimą prieš pareiškiant ieškinį, reikia priminti, kad ikiteisminėje procedūroje,
organizuojamoje pagal PTN, nereikalaujama, kad šioje stadijoje pareigūnui būtų atstovaujama, o šios situacijos
quid pro quo
pagal nusistovėjusią teismų praktiką yra tai, kad administracija skundų ir prašymų negali aiškinti griežtai, bet – priešingai –
turi juos nagrinėti plačiai. Todėl reikia konstatuoti, kad, išskyrus išimtines aplinkybes, priimant sprendimą dėl ieškinio
dėl panaikinimo pareigūnui negali būti atlygintos jo advokatų išlaidos ir atlyginimai, patirti ikiteisminėje stadijoje. Šioje
byloje niekas neleidžia nustatyti tokių išimtinių sąlygų (2008 m. gruodžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Nardone prieš Komisiją
, T‑57/99, 139 ir 140 punktai).
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti reikalavimus priteisti iš Komisijos turtinės žalos atlyginimą.
Dėl neturtinės žalos
Šioje byloje ieškinyje nenurodyta, ar ieškovo prašomą atlyginti neturtinę žalą būtų galima kompensuoti panaikinant 2009 m.
liepos 27 d. sprendimą ir Paskyrimų tarnybai imantis būtinų priemonių po šio panaikinimo.
Visų pirma Tarnautojų teismo nustatyto įgytų teisių pažeidimo nepakanka pateisinti neturtinės žalos atlyginimą.
Be to, ieškovas apsiriboja priekaištaudamas Komisijai dėl būdo, jo teigimu, neoraus, kurio laikantis jis buvo vertinamas per
pagal PTN 73 straipsnį vykdomą procedūrą, paskui – per ikiteisminę procedūrą.
Tačiau iš bylos dokumentų nematyti, kad 2009 m. liepos 27 d. sprendime ar sprendime atmesti 2010 m. vasario 16 d. skundą būtų
akivaizdžiai neigiamų ieškovo gebėjimų vertinimų, kurie galėtų jį žeisti. Be to, tas pats pasakytina apie 2008 m. lapkričio
28 d. medicininės komisijos ataskaitą, kuria pagrįsti šie du sprendimai.
Tačiau reikia konstatuoti, kad dėl šio sprendimo dėl panaikinimo ieškovas vėl turės laukti galutinio procedūros, pradėtos
pagal PTN 73 straipsnį po 2003 m. gruodžio 8 d. nelaimingo atsitikimo, užbaigimo. Tokia pailgėjusi laukimo ir netikrumo situacija,
atsiradusi dėl 2009 m. liepos 27 d. sprendimo neteisėtumo, yra neturtinė žala, kuri turi būti
ex æquo et bono
įvertinta 2 500 eurų.
Šiuo aspektu, kadangi nagrinėjama neturtinė žala tiesiogiai atsirado dėl 2009 m. liepos 27 d. sprendimo, Komisija negali naudingai
remtis nepriimtinumu dėl to, kad jau priėmė galutinį sprendimą dėl tokio paties prašymo atlyginti, kurį ieškovas pareiškė
pagal PTN 90 straipsnio 1 dalį.
Todėl iš Komisijos turi būti priteista sumokėti ieškovui 2 500 eurų neturtinės žalos atlyginimą.

Dėl reikalavimų, kad medicininė komisija, sudaryta nešališkai ir pagal ankstesnes draudimo taisykles, iš naujo įvertintų fizinę
ir psichinę negalią
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Sąjungos teismas, atlikdamas teisėtumo kontrolę pagal PTN 91 straipsnį, neturi kompetencijos
teikti nurodymų institucijai ir daryti teisinių pareiškimų (žr., pavyzdžiui, 2002 m. birželio 12 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Melione prieš Komisiją
, T‑187/01, 16 punktą).
Ieškovas prašo Tarnautojų teismo priimti sprendimą, kad fizinės ir psichinės negalios laipsnis būtų įvertintas pagal ankstesnes
draudimo taisykles ir „kad ieškovo pagal PTN 73 straipsnį pateiktą prašymą iš naujo išnagrinėtų nešališka, nepriklausoma ir
neutrali medicininė komisija, kuri gali dirbti greitai, nepriklausomai ir be
a priori
“. Kadangi taip ieškovas pateikė reikalavimus dėl teisinių pareiškimų ir nurodymų administracijai, šie reikalavimai turi būti
atmesti kaip nepriimtini.
Galiausiai 2009 m. liepos 27 d. sprendimas panaikinamas ir iš Komisijos ieškovui priteisiamas 2 500 eurų neturtinės žalos
atlyginimas. Likusi ieškovo reikalavimų dalis turi būti atmesta.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Pagal to paties straipsnio 2 dalį, kai
to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti iš pralaimėjusios šalies priteisti tik dalį bylinėjimosi išlaidų
arba nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis visai jų neturi padengti.
Iš išdėstytų motyvų matyti, kad Komisija bylą pralaimėjo. Be to, ieškovas savo reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš jos
bylinėjimosi išlaidas. Kadangi šios bylos aplinkybės nepateisina Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalies taikymo, Komisija
turi padengti savo ir ieškovo patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2009 m. liepos 27 d. sprendimą, kuriuo užbaigta pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnį
po 2003 m. gruodžio 8 d. Ch. Guittet patirto nelaimingo atsitikimo pradėta procedūra.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos sumokėti Ch. Guittet 2 500 eurų.
3.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
4.
Europos Komisija padengia savo ir Ch. Guittet patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Van Raepenbusch
Barents
Bradley
Paskelbta 2012 m. birželio 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė

Pirmininkas
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
*
Proceso kalba: prancūzų.