CELEX: 62010CJ0465
Cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare
Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene
Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95
Articolul 3
Fonduri structurale
Regulamentul (CEE) nr. 2052/88
Regulamentul (CEE) nr. 4253/88
Autoritate contractantă beneficiară a unei subvenții din fondurile structurale
Nerespectarea normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice de către beneficiarul unei subvenții FEDR
Temeiul obligației de recuperare a unei subvenții din partea Uniunii în cazul unei abateri
Noțiunea «abatere»
Noțiunea «abatere continuă»
Modalități de recuperare
Termen de prescripție
Termene de prescripție naționale mai lungi
Principiul proporționalității

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește în esență interpretarea Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2988/95
al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, p. 1),
precum și a Regulamentului (CEE) nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88
privind coordonarea colaborării între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene
de Investiții și ale altor instrumente financiare existente, pe de altă parte (JO L 374, p. 1), astfel cum a fost modificat
prin Regulamentul (CEE) nr. 2082/93 al Consiliului din 20 iulie 1993 (JO L 193, p. 20, denumit în continuare „Regulamentul
nr. 4253/88”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între ministre de l’Intérieur, de l’Outre‑mer, des Collectivités territoriales
et de l’Immigration (ministrul internelor, teritoriilor de peste mări, colectivităților teritoriale și imigrației), pe de
o parte, și Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (Camera de Comerț și Industrie a departamentului Indre) (denumită
în continuare „CCI de l’Indre”), pe de altă parte, în legătură, în special, cu rambursarea de către aceasta din urmă a unei
subvenții de care a beneficiat în temeiul Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) (denumită în continuare „subvenția
FEDR”).

Cadrul juridic

Reglementarea privind fondurile structurale
Articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 al Consiliului din 24 iunie 1988 privind misiunile și eficiența
fondurilor structurale, precum și coordonarea activităților proprii și operațiunile Băncii Europene de Investiții și celelalte
instrumente financiare existente (JO L 185, p. 9), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2081/93 al Consiliului
din 20 iulie 1993 (JO L 193, p. 5, denumit în continuare „Regulamentul nr. 2052/88”), prevede:
„Compatibilitate și control
(1)      Măsurile finanțate de fondurile structurale sau de [Banca Europeană de Investiții (BEI)] sau de un alt instrument financiar
existent sunt în conformitate cu dispozițiile tratatelor și ale actelor adoptate conform acestora, precum și cu politicile
comunitare, inclusiv cu cele privind […] atribuirea contractelor de achiziții publice […]” [traducere neoficială]
Articolul 23 din Regulamentul nr. 4253/88 prevede:
„Control financiar
(1)      Pentru garantarea succesului acțiunilor desfășurate de promotorii publici sau privați, statele membre, la punerea în aplicare
a acțiunilor, iau măsurile necesare pentru:
–        verificarea periodică a faptului că acțiunile finanțate de Comunitate au fost desfășurate corect;
–        prevenirea și cercetarea abaterilor;
–        recuperarea fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe. În afara cazului în care statul membru și/sau
intermediarul și/sau promotorul fac dovada că abuzul sau neglijența nu le este imputabilă, statul membru răspunde în subsidiar
pentru rambursarea sumelor plătite în mod necorespunzător. […]
Statele membre informează Comisia în legătură cu măsurile adoptate în acest scop și, în special, acestea comunică Comisiei
descrierea sistemelor de control și de gestionare stabilite pentru asigurarea aplicării eficiente a acțiunilor. Acestea informează
periodic Comisia în legătură cu desfășurarea cercetărilor administrative și judiciare.
[…]” [traducere neoficială]
Articolul 8 din Decizia 94/1060/CE a Comisiei din 16 decembrie 1994 de aprobare a documentului unic de programare pentru intervențiile
structurale comunitare pentru regiunea Centru vizată de obiectivul nr. 2 în Franța (JO L 384, p. 83) prevede:
„Documentul unic de programare trebuie executat în conformitate cu dispozițiile dreptului comunitar și în special cu cele
[…] ale directivelor comunitare privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor.” [traducere neoficială]

Directiva 92/50/CEE
Articolul 1 litera (a) primul paragraf din Directiva 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor
de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii (JO L 209, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 2, p. 50), astfel cum
a fost modificată prin Directiva 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 (JO L 199, p. 1, denumită în continuare „Directiva
92/50”), definește „contractele de achiziții publice de servicii” ca fiind, în principiu, contracte cu titlu oneros, încheiate
în scris între un prestator de servicii și o autoritate contractantă, în timp ce articolul 1 litera (b) primul paragraf din
această directivă precizează că, în principiu, sunt considerate „autorități contractante” statul, colectivitățile teritoriale,
organismele de drept public, asociațiile formate din una sau mai multe din aceste colectivități sau din aceste organisme de
drept public.
Articolul 7 din Directiva 92/50 prevede că aceasta se aplică contractelor de achiziții publice de servicii a căror valoare
estimată, fără taxa pe valoarea adăugată, este egală sau mai mare de 200 000 de euro.

Regulamentul nr. 2988/95
Potrivit celui de al treilea și celui de al cincilea considerent ale Regulamentului nr. 2988/95, „[…] trebuie combătute în
toate domeniile acțiunile de natură să afecteze interesele financiare ale Comunităților” și, în această privință, „în conformitate
cu prezentul regulament, normele sectoriale conțin dispoziții cu privire la abateri, precum și la măsurile și sancțiunile
administrative pentru sancționarea acestora”.
Articolul 1 din Regulamentul nr. 2988/95 prevede:
„(1)      În scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene, se adoptă prin prezenta o reglementare generală privind
controalele uniforme, măsurile și sancțiunile administrative privind abaterile de la dreptul comunitar.
(2)      Constituie abatere orice încălcare a unei dispoziții de drept comunitar, ca urmare a unei acțiuni sau omisiuni a unui agent
economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al Comunităților sau bugetele gestionate de acestea, fie prin
diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate direct în numele Comunităților, fie prin cheltuieli
nejustificate.”
Articolul 3 din Regulamentul nr. 2988/95 prevede:
„(1)      Termenul de prescripție a acțiunii este de patru ani de la săvârșirea abaterii menționate la articolul 1 alineatul (1). Cu
toate acestea, normele sectoriale pot să prevadă un termen mai scurt, care nu poate fi însă mai mic de trei ani.
În cazul unor abateri continue sau repetate, termenul de prescripție curge din ziua în care încetează săvârșirea abaterii
respective. În ceea ce privește programele multianuale, termenul de prescripție trebuie, oricum, să curgă până la finalizarea
programului.
Termenul de prescripție este întrerupt de orice act al unei autorități competente, adus la cunoștința persoanei în cauză,
cu privire la cercetarea sau urmărirea în justiție a abaterii respective. Termenul de prescripție începe să curgă din nou
după fiecare act de întrerupere.
[…]
(3)      Statele membre își păstrează posibilitatea de a aplica un termen mai lung decât cel prevăzut în alineatul (1) […]”
Articolul 4 alineatele (1) și (4) din regulamentul menționat prevede:
„(1)      Ca regulă generală, orice abatere atrage după sine retragerea avantajului obținut nejustificat:
–      prin obligația de a vărsa sumele datorate sau de a rambursa sumele primite nejustificat;
[…]
(4)      Măsurile prevăzute în acest articol nu sunt considerate sancțiuni.”

Situația de fapt din acțiunea principală și întrebările preliminare
La 5 decembrie 1995, CCI de l’Indre a depus la prefectul departamentului Indre o cerere de subvenție FEDR în vederea realizării
unei acțiuni intitulate „Objectif Entreprises” prin care se urmărea căutarea de investitori francezi și străini care ar fi
dispuși să se stabilească în departamentul Indre.
Această cerere a condus la semnarea, la 20 decembrie 1996, a unei convenții între prefectul departamentului Indre și CCI de
l’Indre privind atribuirea unei subvenții FEDR în cuantum total de 400 000 FRF (60 979,60 euro). Convenția cuprindea în special
trimiteri la Regulamentele nr. 2081/93 și nr. 2082/93. Acest ajutor a fost plătit în două tranșe, prima, în valoare de 100 000
FRF, la 17 decembrie 1997, iar cea de a doua, în valoare de 300 000 FRF, la 8 decembrie 1998.
Din decizia de trimitere rezultă de asemenea că CCI de l’Indre a beneficiat pentru aceeași acțiune de două subvenții naționale.
Alte colectivități teritoriale ar fi furnizat de asemenea finanțări suplimentare pentru această acțiune.
Executarea acțiunii „Objectif Entreprises” a ocazionat efectuarea unui control în temeiul unei scrisori de misiune a prefectului
regiunii Centru din data de 9 mai 2000. Acest control, realizat în incintele CCI la 14 iunie 2000, s‑a încheiat prin adoptarea,
la 14 martie 2001, a unui raport, care a fost comunicat CCI de l’Indre la 18 iulie 2001. Acest raport, intitulat „Audit sur
l’utilisation des fonds structurels européens” („Audit privind utilizarea fondurilor structurale europene”), constata printre
altele că CCI de l’Indre nu a respectat reglementarea privind achizițiile publice atunci când a atribuit societății DDB‑Needham
contractul privind realizarea acestei acțiuni.
În această privință, raportul arăta că CCI de l’Indre a organizat o procedură de cerere de ofertă care a condus la o publicare
în
Bulletin officiel des annonces des marchés publics
(BOAMP) din 4 noiembrie 1995. Din acest raport rezultă de asemenea că, reunită la 8 decembrie 1995, comisia pentru achiziții
a CCI de l’Indre a decis să atribuie contractul în cauză societății DDB‑Needham, arătând că această ofertă trebuia să fie
aleasă, în detrimentul singurei alte oferte admisibile, în considerarea interesului conținutului proiectului și a costului
mai puțin ridicat propus de această societate.
Cu toate acestea, raportul arăta, pe de o parte, că contractul încheiat între CCI de l’Indre și societatea DDB‑Needham nu
cuprindea data semnării și, pe de altă parte, că, la 27 septembrie 1995, o notă de sinteză care prezenta dosarul acțiunii
fusese adresată de CCI de l’Indre prefectului departamentului Indre, arătându‑se că „[CCI] a ales agenția DDB‑Needham”.
Raportul menționat concluziona astfel că „aceste elemente sunt de natură să lase să se presupună că procedura ulterioară de
cerere de ofertă nu avea ca obiectiv decât regularizarea formală a situației de drept existente deja în temeiul contractului
(nedatat)”. În măsura în care aceste discrepanțe cu privire la dată implicau în fapt o abatere, același raport indica faptul
că respectarea normelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice, în special publicarea în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
, ar fi putut să genereze o ofertă echivalentă la un preț inferior. Prin urmare, autorii raportului menționat estimau că această
ipoteză era de natură să justifice o cerere de rambursare totală a subvenției FEDR.
Prin decizia din 23 ianuarie 2002, prefectul departamentului Indre a informat CCI de l’Indre că, având în vedere nerespectarea
normelor privind atribuirea contractelor de achiziții pentru selectarea prestatorului de servicii însărcinat cu realizarea
acțiunii „Objectif Entreprises”, subvențiile, în special cele obținute în temeiul FEDR, trebuiau să fie rambursate.
CCI de l’Indre a formulat opoziție la executarea avizelor de încasare emise de prefectul departamentului Indre și care corespundeau
sumelor solicitate. Această opoziție a fost respinsă printr‑o decizie implicită a trésorier‑payeur général.
În aceste condiții, CCI de l’Indre a formulat acțiuni, solicitând printre altele anularea deciziei prefectului departamentului
Indre din 23 ianuarie 2002, la tribunal administratif de Limoges (Tribunalul Administrativ Limoges), care le‑a respins prin
hotărârile din 3 iunie 2004.
Sesizată de CCI de l’Indre, cour administrative d’appel de Bordeaux (Curtea Administrativă de Apel Bordeaux) a anulat, printr‑o
hotărâre din 12 iunie 2007, respectivele hotărâri, precum și, în special, decizia prefectului departamentului Indre din 23
ianuarie 2002 și avizele de încasare emise de acesta din urmă. În această privință, respectiva instanță a considerat că serviciile
prefecturii fuseseră informate, printr‑o scrisoare care le fusese adresată la 27 septembrie 1995 de CCI de l’Indre, cu privire
la alegerea acesteia din urmă de a recurge la serviciile societății DDB‑Needham. Aceste servicii ar fi fost astfel informate
cu privire la această alegere înainte de lansarea procedurii de cerere de ofertă, în măsura în care, pe de o parte, comisia
pentru achiziții care propusese reținerea candidaturii acestei societăți se reunise la 8 decembrie 1995, iar, pe de altă parte,
contractul de achiziție fusese semnat la 29 mai 1996 în prezența prefectului menționat.
Deși a constatat că CCI de l’Indre nu respectase procedurile de licitație care îi erau aplicabile cu ocazia atribuirii acestui
contract, care, de altfel, nu făcuse obiectul unei publicări în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
, cour administrative d’appel de Bordeaux a considerat totuși că convenția încheiată între prefectul departamentului Indre
și CCI de l’Indre privind atribuirea subvenției FEDR nu făcea nicio referire la atribuirea unui contract, că această convenție
nu prevedea transmiterea ansamblului documentelor care permiteau controlarea respectării normelor de atribuire a contractelor
de achiziții publice și, în sfârșit, că articolul 4 din Regulamentul nr. 2988/95 nu avea ca obiect sau ca efect să permită
autorităților naționale să retragă ajutoarele finanțate din fondurile comunitare în afara ipotezelor prevăzute de dreptul
național.
Cour administrative d’appel de Bordeaux concluziona astfel, pe de o parte, că niciuna dintre dispozițiile invocate de administrația
pârâtă și niciuna dintre clauzele convenției din 20 decembrie 1996 privind subvenția FEDR nu prevedea că acordarea acesteia
din urmă era subordonată condiției ca contractele eventual încheiate de CCI de l’Indre pentru realizarea acestei acțiuni să
respecte normele de atribuire a contractelor de achiziții publice. Pe de altă parte, această instanță considera că, în măsura
în care serviciile statului fuseseră informate de la 27 septembrie 1995 cu privire la alegerea societății DDB‑Needham, respectiv
înainte de lansarea procedurii de cerere de ofertă, subvențiile acordate ulterior nu pot fi considerate ca fiind în mod implicit
subordonate respectării unei astfel de condiții.
Prin cererea introdusă la 16 august 2007 la Conseil d’État (Consiliul de Stat), ministre de l’Intérieur, de l’Outre‑mer, des
Collectivités territoriales et de l’Immigration a formulat recurs împotriva hotărârii din 12 iunie 2007 a cour administrative
d’appel de Bordeaux.
În aceste condiții, Conseil d’État a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      În ceea ce privește existența unui fundament juridic din care ar rezulta o obligație de a recupera ajutorul plătit CCI:
În cazul în care o autoritate contractantă beneficiară a unor subvenții plătite în temeiul FEDR nu a respectat una sau mai
multe norme de atribuire a contractelor de achiziții publice pentru realizarea acțiunii subvenționate, deși nu este contestat
de altfel faptul că acțiunea este eligibilă pentru acest fond și că a fost realizată, există o dispoziție de drept comunitar,
în special în Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 […] și în Regulamentul (CEE) nr. 4253/88 […], care să justifice o obligație de
a recupera subvențiile? În caz afirmativ, o astfel de obligație există în cazul oricărei încălcări a normelor de atribuire
a contractelor de achiziții publice sau numai în cazul unora dintre acestea? În cel din urmă caz, care sunt aceste încălcări?
2)      În cazul unui răspuns afirmativ cel puțin parțial la prima întrebare, în ceea ce privește modalitățile de recuperare a unui
ajutor plătit în mod nejustificat:
a)       Încălcarea, de către o autoritate contractantă care beneficiază de un ajutor în temeiul FEDR, a uneia sau mai multor norme
privitoare la atribuirea contractelor de achiziții publice în ceea ce privește alegerea prestatorului însărcinat cu realizarea
acțiunii subvenționate constituie o abatere în sensul Regulamentului nr. 2988/95? Împrejurarea că autoritatea națională competentă
nu putea să ignore, în momentul în care a decis să acorde ajutorul solicitat în temeiul FEDR, că operatorul beneficiar încălcase
normele privitoare la atribuirea contractelor de achiziții publice pentru a selecta, înainte chiar de atribuirea ajutorului,
prestatorul însărcinat cu realizarea acțiunii finanțate de aceasta este de natură să aibă o incidență asupra calificării drept
abatere în sensul Regulamentului nr. 2988/95?
b)       În cazul unui răspuns afirmativ la […] întrebarea 2) [litera] a) și atât timp cât, astfel cum s‑a pronunțat Curtea de Justiție
[într‑o Hotărâre din 29 ianuarie 2009, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții (C‑278/07-C‑280/07, Rep.,
p. I‑457)], termenul de prescripție prevăzut la articolul 3 din Regulamentul nr. 2988/95 este aplicabil măsurilor administrative
precum recuperarea unui ajutor obținut nejustificat de un exportator ca urmare a unor abateri săvârșite de acesta:
–        este necesar ca punctul de plecare al termenului de prescripție să fie fixat la data la care ajutorul este plătit beneficiarului
sau la data utilizării de către acesta din urmă a subvenției percepute pentru a remunera prestatorul selectat cu încălcarea
uneia sau mai multor norme privitoare la atribuirea contractelor de achiziții publice?
–        acest termen trebuie să fie considerat ca fiind întrerupt prin transmiterea de către autoritatea națională competentă către
beneficiarul subvenției a unui raport de control prin care se constată nerespectarea normelor de atribuire a contractelor
de achiziții publice și care preconizează că autoritatea națională urmează, în consecință, să obțină rambursarea sumelor plătite?
–        în cazul în care un stat membru recurge la posibilitatea conferită la alineatul (3) al articolului 3 din Regulamentul nr. 2988/95
de a aplica un termen de prescripție mai lung, în special în cazul în care în Franța se aplică termenul de drept comun prevăzut,
la data faptelor în litigiu, la articolul 2262 din code civil [Codul civil], potrivit căruia: «[t]oate acțiunile, atât reale,
cât și personale, se prescriu în treizeci de ani […]», compatibilitatea unui astfel de termen cu dreptul comunitar, în special
cu principiul proporționalității, trebuie să se aprecieze în raport cu durata maximă de prescripție prevăzută de norma națională
care constituie temeiul juridic al cererii de recuperare formulate de administrația națională sau în raport cu termenul pus
în aplicare în mod efectiv în speță?
c)       În cazul unui răspuns negativ la întrebarea 2) [litera] a), interesele financiare ale Comunității se opun ca, pentru plata
unui ajutor precum cel în cauză în prezentul litigiu, instanța să aplice norme naționale referitoare la retragerea deciziilor
constitutive de drepturi, potrivit cărora, cu excepția ipotezelor de inexistență, de obținere prin fraudă sau a unei cereri
a beneficiarului, organele administrative pot retrage o decizie individuală constitutivă de drepturi, în cazul în care este
nelegală, numai în termen de patru luni de la luarea acestei decizii, o decizie administrativă putând prevedea totuși, în
special atunci când presupune plata unui ajutor, condiții rezolutorii a căror realizare permite retragerea ajutorului în cauză
fără impunerea unui termen – avându‑se în vedere că Conseil d’Etat s‑a pronunțat că această normă națională trebuie să fie
interpretată în sensul că nu poate fi invocată de beneficiarul unui ajutor acordat în mod nejustificat în temeiul unei dispoziții
comunitare decât dacă acesta a fost de bună‑credință?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în împrejurări precum
cele în cauză în acțiunea principală, articolul 23 alineatul (1) a treia liniuță din Regulamentul nr. 4253/88 coroborat cu
articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2052/88 constituie un temei juridic care permite autorităților naționale să
recupereze de la beneficiar integralitatea unei subvenții acordate în temeiul FEDR pentru motivul că, în calitatea sa de „autoritate
contractantă” în sensul Directivei 92/50, beneficiarul menționat nu a respectat prevederile acestei directive în ceea ce privește
atribuirea unui contract de achiziții publice de servicii care avea ca obiect realizarea acțiunii în temeiul căreia i‑a fost
acordată acestui beneficiar subvenția respectivă.
Trebuie să se arate că, în acțiunea principală, este cert că CCI de l’Indre avea calitatea de autoritate contractantă, că
valoarea contractului de achiziții publice de servicii în cauză depășea pragul de 200 000 de euro prevăzut la articolul 7
din Directiva 92/50 și că, în scopul atribuirii acestui contract, CCI de l’Indre nu a respectat procedurile de atribuire a
acestui tip de contracte prevăzute de Directiva 92/50, în special prin faptul că alesese deja cocontractantul înainte de publicarea
anunțului de participare și că, în plus, acest anunț nu a fost publicat în
Jurnalul Oficial al Comunităților Europene
.
În această privință, potrivit articolului 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2052/88, finanțarea comunitară a unui proiect
este condiționată de respectarea de către beneficiar a procedurilor de atribuire a „contractelor de achiziții publice de servicii”,
în sensul Directivei 92/50, în cazul în care un asemenea beneficiar este o „autoritate contractantă”, în sensul acestei directive,
iar contractul de achiziții publice prin intermediul căruia acest beneficiar intenționează să realizeze proiectul respectiv
depășește pragul prevăzut la articolul 7 din Directiva 92/50 (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 ianuarie 1998, Mannesmann
Anlagenbau Austria și alții, C‑44/96, Rec., p. I‑73, punctele 48 și 49).
În temeiul articolului 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88, pentru garantarea succesului acțiunilor desfășurate
de promotorii publici sau privați, statele membre, la punerea în aplicare a acțiunilor menționate, iau măsurile necesare pentru
verificarea periodică a faptului că acțiunile finanțate de Comunitate au fost desfășurate corect, pentru prevenirea și cercetarea
abaterilor, precum și pentru recuperarea fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe (a se vedea Hotărârea
din 13 martie 2008, Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening și alții, C‑383/06-C‑385/06, Rep., p. I‑1561,
punctul 37).
În măsura în care reiese în mod explicit din articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2052/88 că acțiunile finanțate
din bugetul Uniunii trebuie să fie desfășurate în conformitate cu directivele privind atribuirea contractelor de achiziții
publice, încălcarea de către beneficiarul unei subvenții din partea Uniunii, în calitatea sa de autoritate contractantă, a
normelor prevăzute de Directiva 92/50, în vederea realizării acțiunii care face obiectul acestei subvenții, constituie o abatere
precum cea vizată la articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88, iar comportamentul acestui beneficiar trebuie
să fie calificat, după caz, drept „abuz” sau „neglijență” în sensul acestei dispoziții.
În temeiul articolului 23 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 4253/88 coroborat cu articolul 7 alineatul (1)
din Regulamentul nr. 2052/88, atunci când examinarea unei acțiuni finanțate de FEDR identifică o încălcare a condițiilor prevăzute
pentru realizarea acestei acțiuni, în speță condiția privind respectarea reglementării Uniunii privind atribuirea contractelor
de achiziții publice în cazul în care beneficiarul finanțării are calitatea de autoritate contractantă, statul membru care
a acordat asistență financiară din partea FEDR poate, pentru a preveni și pentru a urmări în justiție abaterile, să revoce
această asistență și să solicite beneficiarului în cauză rambursarea finanțării menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea
din 22 ianuarie 2004, COPPI, C‑271/01, Rec., p. I‑1029, punctul 48).
În această privință, Regulamentul nr. 4253/88 constituie temeiul juridic pertinent în scopul recuperării, iar nu Regulamentul
nr. 2988/95, care se limitează la stabilirea unor norme generale de control și de sancționare, în scopul protejării intereselor
financiare ale Uniunii. Așadar, articolul 23 alineatul (1) menționat este cel în temeiul căruia trebuie să se efectueze recuperarea
(a se vedea Hotărârea Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening și alții, citată anterior, punctul 39).
Cu toate acestea, trebuie să se amintească faptul că orice exercitare de către statul membru în cauză a unei competențe de
apreciere privind oportunitatea solicitării sau nesolicitării restituirii fondurilor comunitare acordate în mod necorespunzător
sau ilegal ar fi incompatibilă cu obligația impusă de articolul 23 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 4253/88
autorităților administrative, de recuperare a fondurilor plătite în mod necorespunzător sau ilegal (a se vedea Hotărârea Vereniging
Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening și alții, citată anterior, punctul 38).
Rezultă de aici că articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88 creează o obligație pentru statele membre, fără
a fi necesară o abilitare prevăzută de dreptul național, de recuperare a fondurilor pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei
neglijențe (a se vedea Hotărârea Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening și alții, citată anterior, punctul
40).
Cu privire la acest aspect, trebuie să se observe, astfel cum a susținut guvernul francez, că, din cauza unei asemenea abateri,
fondurile încasate nejustificat pot fi considerate ca fiind „pierdute ca urmare a unui abuz sau a unei neglijențe” a acestui
beneficiar în sensul acestei dispoziții. Astfel, deși se referă la obligația de recuperare a „fondurilor pierdute ca urmare
a unui abuz sau a unei neglijențe”, articolul 23 alineatul (1) din Regulamentul nr. 4253/88 precizează în continuare că, în
afara cazului în care statul membru și/sau intermediarul și/sau promotorul fac dovada că abuzul sau neglijența nu le este
imputabilă, statul membru răspunde în subsidiar pentru rambursarea „sumelor plătite în mod necorespunzător”. Astfel, această
dispoziție asimilează aceste două noțiuni.
În acțiunea principală se pune de asemenea problema dacă, atunci când, în cadrul realizării acțiunii, beneficiarul unei subvenții,
în calitatea sa de autoritate contractantă, a încălcat normele aplicabile atribuirii contractelor de achiziții publice, autoritatea
națională poate, în temeiul articolului 23 alineatul (1) a treia liniuță din Regulamentul nr. 4253/88, să solicite rambursarea
integralității acestei subvenții, deși acțiunea, finanțată în parte din FEDR, a fost efectiv realizată.
În această privință trebuie să se sublinieze, pe de o parte, că încălcarea unor obligații a căror respectare prezintă o importanță
fundamentală pentru buna funcționare a unui sistem comunitar, precum obligațiile care rezultă din Directiva 92/50 în ceea
ce privește realizarea acțiunilor finanțate din FEDR, poate fi sancționată prin pierderea unui drept conferit de reglementarea
Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 octombrie 1995, Cereol Italia, C‑104/94, Rec., p. I‑2983, punctul 24, Hotărârea
din 24 ianuarie 2002, Conserve Italia/Comisia, C‑500/99 P, Rec., p. I‑867, punctele 100-102, precum și Ordonanța din 16 decembrie
2004, APOL și AIPO/Comisia, C‑222/03 P, punctul 53).
Pe de o parte, recuperarea sumelor pierdute în urma unui abuz sau a unei neglijențe nu poate să fie aplicabilă numai în cazurile
în care acțiunea finanțată din fondurile structurale nu a fost realizată în totalitate sau în parte (a se vedea în acest sens
Hotărârea din 19 ianuarie 2006, Comunità montana della Valnerina/Commission, C‑240/03 P, Rec., p. I‑731, punctul 77).
Deși nu este, desigur, exclus, astfel cum a subliniat Comisia, ca, în temeiul principiului proporționalității, constatarea
unei abateri minore să conducă numai la o rambursare parțială a fondurilor plătite, trebuie să se arate că, în orice caz,
atunci când, în cadrul unei acțiuni finanțate de FEDR, se constată o încălcare de către beneficiar a uneia dintre obligațiile
fundamentale prevăzute de Directiva 92/50, cum ar fi faptul de a fi decis atribuirea unui contract de achiziții publice de
servicii înainte de lansarea procedurii de cerere de ofertă și lipsa publicării, pe de altă parte, a unui anunț în
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
, posibilitatea ca o asemenea abatere să fie sancționată prin eliminarea completă a asistenței este singura aptă să producă
efectul disuasiv necesar pentru buna administrare a fondurilor structurale (a se vedea, prin analogie, Hotărârea Conserve
Italia/Comisia, citată anterior, punctul 101).
Luând în considerare ceea ce precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că, în împrejurări precum cele în cauză în
acțiunea principală, articolul 23 alineatul (1) a treia liniuță din Regulamentul nr. 4253/88 coroborat cu articolul 7 alineatul
(1) din Regulamentul nr. 2052/88 constituie un temei juridic care permite autorităților naționale, fără a fi necesară o abilitare
prevăzută de dreptul național, să recupereze de la beneficiar integralitatea unei subvenții acordate în temeiul FEDR pentru
motivul că, în calitatea sa de „autoritate contractantă”, în sensul Directivei 92/50, beneficiarul menționat nu a respectat
prevederile acestei directive în ceea ce privește atribuirea unui contract de achiziții publice de servicii care avea ca obiect
realizarea acțiunii în temeiul căreia i‑a fost acordată acestui beneficiar subvenția respectivă.

Cu privire la a doua întrebare litera (a)
Prin intermediul celei de a doua întrebări litera (a), instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă nerespectarea
de către o autoritate contractantă care beneficiază de o subvenție FEDR a normelor privind atribuirea contractelor de achiziții
publice prevăzute de Directiva 92/50, cu ocazia atribuirii contractului care are ca obiect realizarea acțiunii subvenționate,
constituie o „abatere” în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95 și, în cazul unui răspuns afirmativ, dacă are
o influență asupra unei astfel de calificări împrejurarea că autoritatea națională competentă nu putea să ignore, cu ocazia
acordării acestei subvenții, că beneficiarul decisese deja cărui prestator urma să îi încredințeze realizarea acțiunii subvenționate.
Conform articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95, constituie abatere orice încălcare a unei dispoziții de drept al Uniunii,
ca urmare a unei acțiuni sau a unei omisiuni a unui agent economic, care poate sau ar putea prejudicia bugetul general al
Uniunii sau bugetele gestionate de aceasta, fie prin diminuarea sau pierderea veniturilor acumulate din resurse proprii, colectate
direct în numele Uniunii, fie prin cheltuieli nejustificate.
Noțiunea „abatere”, în sensul Regulamentului nr. 2988/95, vizează încălcarea unei dispoziții de drept al Uniunii care rezultă
dintr‑o acțiune sau dintr‑o omisiune a unui operator economic astfel încât norma privind prescripția, prevăzută la articolul
3 alineatul (1) primul paragraf din regulamentul menționat, nu are vocație să se aplice sancțiunilor aplicabile abaterilor
care rezultă din erori ale autorităților naționale prin care se acordă un avantaj financiar în numele și pe seama bugetului
Uniunii (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 ianuarie 2009, Bayerische Hypotheken- und Vereinsbank, C‑281/07, Rep.,
p. I‑91, punctele 20-22).
În împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, în pofida calității sale de persoană juridică de drept public,
CCI de l’Indre, ca beneficiar al unei subvenții din bugetul Uniunii, poate fi asimilată, în scopul aplicării Regulamentului
nr. 2988/95, unui operator economic căruia i se impută o încălcare a unei dispoziții de drept al Uniunii. Or, în această privință,
este cert că încălcarea imputată a normelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice prevăzute de Directiva 92/50
rezultă într‑adevăr dintr‑un act al CCI de l’Indre, iar nu al autorității care i‑a acordat o subvenție FEDR în numele și pe
seama bugetului Uniunii.
În măsura în care, astfel cum rezultă în special din articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2052/88, fondurile structurale
nu pot servi pentru finanțarea acțiunilor desfășurate cu nerespectarea Directivei 92/50, încălcarea de către beneficiarul
unei subvenții FEDR, în calitatea sa de autoritate contractantă, a normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice
de servicii, în vederea realizării acțiunii subvenționate, determină o cheltuială nejustificată și prin aceasta aduce prejudicii
bugetului Uniunii.
Astfel, trebuie subliniat că inclusiv abaterile care nu au un impact financiar precis pot afecta grav interesele financiare
ale Uniunii (a se vedea Hotărârea din 15 septembrie 2005, Irlanda/Comisia, C‑199/03, Rec., p. I‑8027, punctul 31).
În ceea ce privește împrejurarea că autoritățile competente ar fi fost informate de beneficiarul subvenției cu privire la
alegerea cocontractantului înainte chiar de lansarea procedurii de cerere de ofertă care avea ca obiect atribuirea contractului
de achiziții publice în cauză, aceasta nu influențează, ca atare, calificarea drept „abatere” în sensul articolului 1 al doilea
paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 (a se vedea, prin analogie, Hotărârea din 16 martie 2006, Emsland‑Stärke, C‑94/05, Rec.,
p. I‑2619, punctul 62).
Ținând cont de cele ce precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare litera (a) că nerespectarea de către o autoritate
contractantă care beneficiază de o subvenție FEDR a normelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice prevăzute
de Directiva 92/50, cu ocazia atribuirii contractului care are ca obiect realizarea acțiunii subvenționate, constituie o „abatere”
în sensul articolului 1 din Regulamentul nr. 2988/95 chiar dacă autoritatea națională competentă nu putea să ignore, cu ocazia
acordării acestei subvenții, că beneficiarul decisese deja cărui prestator urma să îi încredințeze realizarea acțiunii subvenționate.

Cu privire la a doua întrebare litera (b) prima și a doua liniuță
Prin intermediul celei de a doua întrebări litera (b) prima și a doua liniuță, instanța de trimitere solicită să se stabilească,
în esență, în împrejurări în care, în calitatea sa de autoritate contractantă, beneficiarul unei subvenții FEDR nu a respectat
normele privind atribuirea contractelor de achiziții publice din Directiva 92/50, cu ocazia atribuirii contractului având
ca obiect realizarea acțiunii subvenționate, de la ce moment începe să curgă termenul de prescripție de 4 ani prevăzut la
articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 și dacă un astfel de termen de prescripție este întrerupt,
în sensul celui de al treilea paragraf al articolului 3 alineatul (1) menționat, prin transmiterea către beneficiarul subvenției
a unui raport de control prin care se constată nerespectarea normelor de atribuire a contractelor de achiziții publice și
care preconizează că autoritatea națională urmează să solicite, în consecință, rambursarea sumelor plătite.
Trebuie amintit că articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2988/95 introduce o „reglementare generală privind controalele
uniforme, măsurile și sancțiunile administrative privind abaterile de la dreptul comunitar”, cu scopul, astfel cum rezultă
din al treilea considerent al acestui regulament, de „[a combate] în toate domeniile acțiunile de natură să afecteze interesele
financiare ale Comunităților”.
Prin adoptarea Regulamentului nr. 2988/95, în special a articolului 3 alineatul (1) primul paragraf din acesta, legiuitorul
Uniunii a urmărit să instituie o normă generală de prescripție aplicabilă în materie, prin care viza, pe de o parte, să definească
un termen minim aplicat în toate statele membre și, pe de altă parte, să renunțe la posibilitatea recuperării sumelor obținute
nejustificat din bugetul comunitar după scurgerea unei perioade de patru ani de la săvârșirea abaterii care afectează plățile
în litigiu (Hotărârea din 22 decembrie 2010, Corman, C‑131/10, Rep., p. I‑14199, punctul 39, precum și Hotărârea din 5 mai
2011, Ze Fu Fleischhandel și Vion Trading, C‑201/10 și C‑202/10, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 24).
Această normă de prescripție este aplicabilă abaterilor vizate la articolul 4 din regulamentul menționat, care aduc atingere
intereselor financiare ale Uniunii (a se vedea Hotărârea din 24 iunie 2004, Handlbauer, C‑278/02, Rec., p. I‑6171, punctul
34, precum și Hotărârea Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb și alții, citată anterior, punctul 22).
În acțiunea principală și ținând cont de împrejurările acesteia, instanța de trimitere solicită să se stabilească, în ceea
ce privește determinarea punctului de plecare a prescripției, dacă trebuie să fie reținută data plății ajutorului către beneficiarul
acestuia sau data la care beneficiarul a utilizat această subvenție pentru a remunera prestatorul selectat cu nerespectarea
normelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice de servicii prevăzute de Directiva 92/50.
În această privință, întrucât fonduri din bugetul Uniunii nu pot fi utilizate în cadrul unor acțiuni realizate cu încălcarea
dispozițiilor Directivei 92/50, trebuie să se considere că, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, fondurile
acordate beneficiarului dobândesc un caracter nejustificat odată cu încălcarea acestor dispoziții de către beneficiar.
În privința unei astfel de încălcări a normelor de licitație prevăzute de Directiva 92/50, care a fost adoptată în vederea
înlăturării barierelor din calea liberei circulații a serviciilor și urmărește protecția intereselor operatorilor economici
stabiliți într‑un stat membru care doresc să ofere servicii autorităților contractante stabilite într‑un alt stat membru (a
se vedea în special Hotărârea din 18 octombrie 2001, SIAC Construction, C‑19/00, Rec., p. I‑7725, punctul 32), trebuie amintit
că atingerea adusă liberei prestări a serviciilor prin nerespectarea dispozițiilor Directivei 92/50 se menține pe toată durata
executării contractelor încheiate cu încălcarea acestei directive (a se vedea Hotărârea din 10 aprilie 2003, Comisia/Germania,
C‑20/01 și C‑28/01, Rec., p. I‑3609, punctul 36, precum și Hotărârea din 18 iulie 2007, Comisia/Germania, C‑503/04, Rep.,
p. I‑6153, punctul 29).
Astfel, deși este adevărat că anumite dispoziții ale directivelor privind atribuirea contractelor de achiziții publice autorizează
statele membre să mențină efectele unor contracte încheiate cu încălcarea acestor directive și protejează astfel încrederea
legitimă a cocontractanților, aceste dispoziții nu pot totuși avea drept consecință, fără a aduce atingere sferei de aplicare
a dispozițiilor Tratatului FUE de instituire a pieței interne, faptul ca atitudinea autorităților contractante față de bugetul
Uniunii să fie considerată ca fiind conformă dreptului Uniunii ulterior încheierii unor astfel de contracte (a se vedea în
acest sens Hotărârea din 10 aprilie 2003, Comisia/Germania, punctul 39, și Hotărârea din 18 iulie 2007, Comisia/Germania,
punctul 33, citate anterior,).
Rezultă că, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, încălcarea de către beneficiarul unei subvenții FEDR
a normelor prevăzute de Directiva 92/50, în vederea realizării acțiunii subvenționate, încălcare ce determină o cheltuială
nejustificată și prin aceasta aduce prejudicii bugetului Uniunii, continuă pe toată durata executării contractului încheiat
în mod ilegal între prestator și beneficiarul acestei subvenții, astfel încât o asemenea abatere trebuie să fie considerată
drept o „abatere continuă” în sensul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95.
Potrivit acestei dispoziții, termenul de prescripție aplicabil recuperării subvenției plătite nejustificat beneficiarului
curge din ziua în care a încetat abaterea respectivă. Prin urmare, în împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală,
în măsura în care contractul privind realizarea acțiunii subvenționate de FEDR nu a fost reziliat, ci a fost executat, termenul
de prescripție de patru ani prevăzut la articolul 3 alineatul (1) primul paragraf din Regulamentul nr. 2988/95 începe să curgă
din ziua în care se încheie executarea contractului de achiziții publice atribuit în mod ilegal.
În ceea ce privește problema dacă transmiterea unui raport de control prin care se constată încălcarea normelor de atribuire
a contractelor de achiziții publice constituie un act de cercetare sau de urmărire în justiție a abaterii de natură să întrerupă
termenul de prescripție în temeiul articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95, trebuie amintit
că termenele de prescripție îndeplinesc, în general, funcția de asigurare a securității juridice și că o astfel de funcție
nu ar fi pe deplin realizată dacă termenul de prescripție prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 2988/95
ar putea fi întrerupt prin orice act de control, de ordin general, al administrației naționale, care nu are nicio legătură
cu bănuieli privind legalitatea unor operațiuni definite cu suficientă precizie (a se vedea Hotărârea Handlbauer, citată anterior,
punctul 40).
Cu toate acestea, atunci când autoritățile naționale transmit unei persoane un raport prin care se evidențiază o abatere la
care aceasta ar fi contribuit în legătură cu o anumită operațiune, îi solicită informații suplimentare privind această operațiune
sau îi aplică o sancțiune în legătură cu operațiunea respectivă, acestea adoptă acte suficient de precise cu privire la cercetarea
sau la urmărirea în justiție a abaterii în sensul articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95
(Hotărârea din 28 octombrie 2010, SGS Belgium și alții, C‑367/09, Rep., p. I‑10761, punctul 69).
Ținând seama de cele ce precedă, trebuie să se răspundă la a doua întrebare litera (b) prima și a doua liniuță că, în împrejurări
precum cele din acțiunea principală, în care, în calitatea sa de autoritate contractantă, beneficiarul unei subvenții FEDR
nu a respectat normele privind atribuirea contractelor de achiziții publice din Directiva 92/50, cu ocazia atribuirii unui
contract având ca obiect realizarea acțiunii subvenționate:
–        abaterea în cauză trebuie să fie considerată drept o „abatere continuă”, în sensul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf
din Regulamentul nr. 2988/95, și, prin urmare, termenul de prescripție de patru ani prevăzut de această dispoziție în scopul
recuperării subvenției plătite nejustificat acestui beneficiar începe să curgă din ziua în care se încheie executarea contractului
de achiziții publice atribuit în mod ilegal;
–        transmiterea către beneficiarul subvenției a unui raport de control prin care se constată nerespectarea normelor de atribuire
a contractelor de achiziții publice și se preconizează că autoritatea națională urmează, în consecință, să solicite rambursarea
sumelor plătite constituie un act suficient de precis care are ca obiect cercetarea sau urmărirea în justiție a „abaterii”,
în sensul articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95.

Cu privire la a doua întrebare litera (b) a treia liniuță
Prin intermediul celei de a doua întrebări litera (b) a treia liniuță, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească
dacă, având în vedere principiul proporționalității, un stat membru poate aplica recuperării unui avantaj obținut în mod nejustificat
din bugetul Uniunii un termen de prescripție de 30 de ani ca termen de prescripție mai lung, în sensul articolului 3 alineatul
(3) din Regulamentul nr. 2988/95.
În cadrul posibilității prevăzute de această dispoziție, statele membre păstrează o largă putere de apreciere cu privire la
stabilirea unor termene de prescripție mai lungi pe care intenționează să le aplice în caz de abatere care aduce atingere
intereselor financiare ale Uniunii (Hotărârea Corman, citată anterior, punctul 54).
Cu toate acestea, din punctul de vedere al obiectivului de protecție a intereselor financiare ale Uniunii, pentru care legiuitorul
Uniunii a considerat că o durată de prescripție de 4 ani, chiar de 3 ani, era deja o durată suficientă ca atare pentru a permite
autorităților naționale să urmărească în justiție o abatere care aduce atingere acestor interese financiare și care poate
duce la adoptarea unei măsuri precum recuperarea unui avantaj obținut nejustificat, rezultă că, dacă se acordă autorităților
menționate o durată de 30 de ani, se depășește ceea ce este necesar pentru o administrație diligentă (a se vedea Hotărârea
Ze Fu Fleischhandel și Vion Trading, citată anterior, punctul 43).
Prin urmare, trebuie să se răspundă la a doua întrebare litera (b) a treia liniuță că principiul proporționalității se opune,
în cadrul punerii în aplicare de către statele membre a posibilității oferite de articolul 3 alineatul (3) din Regulamentul
nr. 2988/95, aplicării unui termen de prescripție de 30 de ani pentru recuperarea unui avantaj obținut în mod nejustificat
din bugetul Uniunii.

Cu privire la a doua întrebare litera (c)
Această întrebare a fost adresată numai în ipoteza în care răspunsul la a doua întrebare litera (a) ar fi fost negativ.
Ținând cont de răspunsul oferit la această din urmă întrebare, nu este necesar să se răspundă la a doua întrebare litera (c)
adresată de instanța de trimitere.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:
1)
În împrejurări precum cele în cauză în acțiunea principală, articolul 23 alineatul (1) a treia liniuță din Regulamentul (CEE)
nr. 4253/88 al Consiliului din 19 decembrie 1988 de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2052/88 privind coordonarea colaborării
între diferite fonduri structurale, pe de o parte, și între acestea și cele ale Băncii Europene de Investiții și ale altor
instrumente financiare existente, pe de altă parte, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2082/93 al Consiliului
din 20 iulie 1993, coroborat cu articolul 7 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 2052/88 al Consiliului din 24 iunie 1988
privind misiunile și eficiența fondurilor structurale, precum și coordonarea activităților proprii și operațiunile Băncii
Europene de Investiții și celelalte instrumente financiare existente, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE)
nr. 2081/93 al Consiliului din 20 iulie 1993, constituie un temei juridic care permite autorităților naționale, fără a fi
necesară o abilitare prevăzută de dreptul național, să recupereze de la beneficiar integralitatea unei subvenții acordate
în temeiul Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) pentru motivul că, în calitatea sa de „autoritate contractantă”,
în sensul Directivei 92/50/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor
de achiziții publice de servicii, astfel cum a fost modificată prin Directiva 93/36/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993, beneficiarul
menționat nu a respectat prevederile acestei directive în ceea ce privește atribuirea unui contract de achiziții publice de
servicii care avea ca obiect realizarea acțiunii în temeiul căreia i‑a fost acordată acestui beneficiar subvenția respectivă.
2)
Nerespectarea de către o autoritate contractantă care beneficiază de o subvenție FEDR a normelor privind atribuirea contractelor
de achiziții publice prevăzute de Directiva 92/50, astfel cum a fost modificată prin Directiva 93/36, cu ocazia atribuirii
contractului care are ca obiect realizarea acțiunii subvenționate, constituie o „abatere”, în sensul articolului 1 din Regulamentul
(CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților
Europene, chiar dacă autoritatea națională competentă nu putea să ignore, cu ocazia acordării acestei subvenții, că beneficiarul
decisese deja cărui prestator urma să îi încredințeze realizarea acțiunii subvenționate.
3)
În împrejurări precum cele din acțiunea principală, în care, în calitatea sa de autoritate contractantă, beneficiarul unei
subvenții FEDR nu a respectat normele privind atribuirea contractelor de achiziții publice din Directiva 92/50, astfel cum
a fost modificată prin Directiva 93/36, cu ocazia atribuirii unui contract având ca obiect realizarea acțiunii subvenționate:
–
abaterea în cauză trebuie să fie considerată drept o „abatere continuă”, în sensul articolului 3 alineatul (1) al doilea paragraf
din Regulamentul nr. 2988/95, și, prin urmare, termenul de prescripție de patru ani prevăzut de această dispoziție în scopul
recuperării subvenției plătite nejustificat acestui beneficiar începe să curgă din ziua în care se încheie executarea contractului
de achiziții publice atribuit în mod ilegal;
–
transmiterea către beneficiarul subvenției a unui raport de control prin care se constată nerespectarea normelor de atribuire
a contractelor de achiziții publice și se preconizează că autoritatea națională urmează, în consecință, să solicite rambursarea
sumelor plătite constituie un act suficient de precis care are obiect cercetarea sau urmărirea în justiție a „abaterii” în
sensul articolului 3 alineatul (1) al treilea paragraf din Regulamentul nr. 2988/95.
4)
Principiul proporționalității se opune, în cadrul punerii în aplicare de către statele membre a posibilității oferite de articolul
3 alineatul (3) din Regulamentul nr. 2988/95, aplicării unui termen de prescripție de 30 de ani pentru recuperarea unui avantaj
obținut în mod nejustificat din bugetul Uniunii.
Semnături
*
Limba de procedură: franceza.