CELEX: 62013CJ0108
Laisvas prekių judėjimas
Kiekybiniai apribojimai
Lygiaverčio poveikio priemonės
Fitosanitariniai produktai
Leidimas pateikti į rinką
Lygiagretus importas
Leidimo pateikti į rinką, išduodamo eksporto valstybėje pagal Direktyvą 91/414/EEB, reikalavimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 34 ir 36 straipsnių išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant
Mac GmbH
(toliau –
Mac
) ir žemės ūkio, žemės ūkio maisto produktų ir miškų ministro ginčą dėl pastarojo atsisakymo leisti lygiagretaus importo pagrindu pateikti į Prancūzijos rinką augalų apsaugos produktą, kurio leidimas išduotas Jungtinėje Karalystėje.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva 91/414/EB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (
OL L 230, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.; 3 sk., 11 t., p. 332) nustato vienodas taisykles dėl augalų apsaugos produktų leidimo pateikti į rinką (toliau – LPR) sąlygų bei procedūrų, jų peržiūrėjimo ir panaikinimo. Ja siekiama ne tik suderinti taisykles dėl minėtų produktų leidimo sąlygų ir procedūrų, bet ir užtikrinti aukštą žmonių ir gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsaugos nuo pavojaus ir rizikos, kylančios dėl blogai kontroliuojamo šių produktų naudojimo, standartą. Be to, minėta direktyva siekiama panaikinti laisvo šių produktų judėjimo kliūtis.
Direktyva 91/414, be kita ko, susijusi su augalų apsaugos produktų komercine forma leidimu, pateikimu į rinką, naudojimu ir kontrole Europos Sąjungoje. Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 10 punktą „pateikimas į rinką“ – tai bet kuris augalų apsaugos produktų pristatymas už pinigus arba nemokamai, išskyrus saugojimą, po kurio išsiunčiama iš Bendrijos teritorijos. Augalų apsaugos produkto įvežimas į Bendrijos teritoriją šioje direktyvoje laikomas pateikimu į rinką.
Pagal Direktyvos 91/414 3 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės numato, kad augalų apsaugos produktai negali būti pateikti į rinką ir naudojami jų teritorijoje, kol jie neįregistruoti šioje direktyvoje nustatyta tvarka <...>“
Šios direktyvos 4 straipsnyje, be kita ko, nustatytos sąlygos, kurias turi tenkinti augalų apsaugos produktas, kad galėtų būti suteiktas leidimas. Remiantis šiuo straipsniu, suteikiant leidimus turi būti nurodyti reikalavimai, susiję su produktų pateikimu į rinką ir naudojimu; leidimai suteikiami valstybių narių nustatytam ne ilgesniam kaip 10 metų laikotarpiui. Leidimai bet kuriuo metu gali būti persvarstomi ir, esant tam tikroms sąlygoms, juos privaloma panaikinti. Valstybė narė, panaikinusi leidimą, turi nedelsdama apie tai pranešti jo savininkui.
Direktyvos 91/414 9 straipsnyje numatyta:
„1.   Paraišką dėl augalų apsaugos produkto įregistravimo kiekvienos valstybės narės, į kurios rinką numatoma pateikti augalų apsaugos produktą, kompetentingai institucijai pateikia už tai atsakingas asmuo arba kuris kitas jo vardu.
<...>
5.   Valstybės narės užtikrinta, kad kiekvienai paraiškai būtų užvesta byla. Kiekvienoje byloje turi būti bent paraiškos kopija, valstybės narės priimtų administracinių sprendimų dėl paraiškos dokumentas ir 13 straipsnio 1 dalies nuostatose nurodytas dokumentas, kartu su pastarojo apibendrinimu. Valstybės narės, gavusios prašymą, pateikia kitoms valstybėms narėms ir Komisijai šioje straipsnio dalyje minėtas bylas; be to, jeigu reikia, jos pateikia visą būtiną informaciją ir, jeigu jų prašoma, užtikrina, kad pareiškėjai pateiktų 13 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatose nurodytas techninės dokumentacijos kopijas.“
Valstybė narė, kuriai pateikiama paraiška įregistruoti augalų apsaugos produktą, kurio leidimas suteiktas kitoje valstybėje narėje, remiantis Direktyvos 91/414 10 straipsnio 1 dalimi, tam tikromis sąlygomis, išskyrus numatytas išimtis, negali reikalauti kartoti bandymų ir tyrimų, kurie jau buvo atlikti.
Pagal Direktyvos 91/414 12 straipsnį:
„1.   Ne vėliau kaip per vieną mėnesį po kiekvieno ketvirčio pabaigos, valstybės narės raštu praneša viena kitai ir Komisijai apie visus įregistruotus augalų apsaugos produktus arba tuos, kurių įregistravimas buvo panaikintas, remiantis šios direktyvos nuostatomis, nurodydamos:
—
registracijos savininko arba įmonės pavadinimą,
—
augalų apsaugos produkto prekinį pavadinimą,
—
preparato formą,
—
kiekvienos veikliosios medžiagos, esančios jo sudėtyje, pavadinimą ir kiekį,
—
naudojimo paskirtį (paskirtis),
—
didžiausius leistinus likučių kiekius, kurie buvo laikinai nustatyti, jeigu jie dar nenustatyti Bendrijos taisyklėse,
—
prireikus registracijos panaikinimo priežastis,
—
–dokumentus, būtinus laikinai nustatytų didžiausių leistinų likučių kiekiams įvertinti.
2.   Kiekviena valstybė narė kasmet parengia jos teritorijoje registruotų augalų apsaugos produktų sąrašą ir pateikia jį kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.
21 straipsnyje nustatyta tvarka sukuriama standartizuota pasikeitimo informacija sistema šio straipsnio 1 ir 2 dalių taikymui palengvinti.“
Direktyva 91/414 nuo 2011 m. birželio 14 d. buvo pakeista 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ir panaikinančio Tarybos direktyvas 79/117/EEB ir 91/414 (
OL L 309, p. 1
). Kadangi pagrindinės faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje klostėsi prieš priimant Reglamentą Nr. 1107/2009, jis netaikytinas ginčui pagrindinėje byloje.
Prancūzijos teisė
Pagal pagrindinėje byloje ginčijamo sprendimo priėmimo dieną galiojusios redakcijos Kaimo kodekso L.253-1 straipsnį:
„I.
Galutiniam naudotojui draudžiama teikti į rinką, naudoti ir laikyti augalų apsaugos produktus, jeigu nesuteiktas leidimas juos pateikti į rinką arba leidimas juos platinti eksperimento tikslais, kuris išduodamas šiame skirsnyje numatytomis sąlygomis.
Draudžiama pirmojoje pastraipoje paminėtus produktus naudoti kitomis sąlygomis, nei nurodyta sprendime išduoti leidimą.
II.
– Šiame skyriuje:
1.
Augalų apsaugos produktai – preparatai, sudaryti iš vienos arba kelių veikliųjų medžiagų <...>
2.
Pateikimas į rinką – bet kuris augalų apsaugos produktų pristatymas už pinigus arba nemokamai, išskyrus saugojimą, po kurio išsiunčiama iš Europos Bendrijos teritorijos, ar sunaikinimą. Augalų apsaugos produkto importas yra pateikimas į rinką.
<...>“
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms galiojusios redakcijos Kaimo kodekso R. 253‑52 straipsnyje numatyta:
„Augalų apsaugos produktą, kurio kilmės šalis yra Europos ekonominės erdvės valstybė, kurioje pagal Direktyvą 91/414 <...> jau išduotas šio produkto [LPR], ir kuris yra tapatus „referenciniam produktui“, įvežti į nacionalinę teritoriją leidžiama tokiomis sąlygomis:
Žemės ūkio ministras turi būti išdavęs referencinio produkto [LPR] <…>
Į nacionalinę teritoriją įvežto produkto atitiktis referenciniam produktui vertinama remiantis tokiais trimis kriterijais:
1)
bendra dviejų produktų kilme, jeigu jie pagaminti pagal tą pačią formulę, tos pačios bendrovės arba susijusių ar pagal licenciją veikiančių įmonių,
2)
gamyba naudojant tą pačią arba tas pačias veikliąsias medžiagas,
3)
panašiu abiejų produktų poveikiu, atsižvelgiant į žemės ūkio, fitosanitarinius ir aplinkos, visų pirma klimato, skirtumus, susijusius su produktų naudojimu.“
Pagal minėto kodekso R. 253‑53 straipsnį:
„Siekiant į nacionalinę teritoriją įvežti augalų apsaugos produktą, kurio kilmė yra kitoje Europos ekonominės erdvės valstybėje, reikia pateikti prašymą išduoti [LPR].
Už žemės ūkį atsakingo ministro įsakymu, priimtu pasikonsultavus su už pramonę, vartojimą, aplinką ir sveikatą atsakingais ministrais, nustatytas duomenų, kuriuos reikia nurodyti pagrindžiant prašymą, visų pirma susijusių su prašymą išduoti leidimą pateikiančiu asmeniu ir produktu, dėl kurio teikiamas prašymas, sąrašas.
Be to, siekiant nustatyti įvežamo į nacionalinę teritoriją produkto tapatumą referenciniam produktui, už žemės ūkį atsakingas ministras gali:
1)
naudoti referencinio produkto bylos duomenis;
2)
prašyti referencinio produkto leidimą turinčio asmens pateikti jam turimą informaciją;
3)
prašyti informacijos iš valstybės institucijų, išdavusių produkto, kurį norima įvežti į nacionalinę teritoriją, leidimą, kaip numatyta pagal Direktyvos 91/414 9 straipsnio 5 dalies nuostatas.“
Pagal to paties kodekso R. 253‑55 straipsnį:
„Išduoti įvežamo į nacionalinę teritoriją produkto [LPR] gali būti atsisakyta <...>:
1)
dėl priežasčių, susijusių su žmonių ir gyvūnų sveikatos, taip pat aplinkos apsauga;
2)
jeigu jis nėra tapatus referenciniam produktui, kaip tai suprantama pagal R. 253‑52 straipsnį <...>
Prieš atsisakant išduoti <…> [LPR] prašymą dėl <…> leidimo pateikęs asmuo gali pateikti pastabas už žemės ūkį atsakingam ministrui.“
Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
Klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms įmonei
Bayer Cropscience France
buvo išduotas augalų apsaugos produkto
Cerone
LPR, atitinkantis Direktyvos 91/414 nuostatas. Iš bylos medžiagos taip pat matyti, kad, remiantis Direktyvos 91/414 nuostatomis, įmonei
Bayer Cropscience Ltd
buvo išduotas šio produkto leidimas ir Jungtinėje Karalystėje.
Vėliau lygiagretaus importo pagrindu Jungtinėje Karalystėje buvo leista prekiauti produktu
Agrotech Ethephon
naudojant produkto
Cerone
, kaip referencinio produkto, LPR, Jungtinėje Karalystėje išduotą
Bayer Cropscience Ltd
.
2007 m. lapkričio 27 d.
Mac
pateikė prašymą dėl produkto
Agrotech Ethephon
lygiagretaus importo leidimo Prancūzijoje ketindama juo, vadinamu
Mac Ethephone
, prekiauti šioje valstybėje narėje pavadinimu.
2008 m. vasario 20 d. Prancūzijos maisto produktų saugos agentūra (toliau – AFSSA) priėmė teigiamą sprendimą dėl minėtos paraiškos, pažymėjusi, kad produkto
Agrotech Ethephon
veiklioji medžiaga yra tokios pat kilmės kaip ir referencinio produkto
Cerone
ir kad jų sudedamąsias dalis galima laikyti tapačiomis.
2009 m. gegužės 29 d. sprendimu žemės ūkio, žemės ūkio maisto produktų ir miškų ministras atmetė minėtą paraišką motyvuodamas tuo, kad produkto
Agrotech Ethephon
LPR pagal Direktyvą 91/414 Jungtinėje Karalystėje nebuvo išduotas.
2009 m. liepos 21 d.
Mac
pareiškė ieškinį dėl minėto sprendimo panaikinimo, visų pirma nurodžiusi, kad Kaimo kodekso R. 253‑52 straipsnio nuostatos nesuderinamos su SESV 34 straipsniu, nes pagal jas neleidžiama išduoti produkto, kurio toks leidimas jau yra išduotas eksporto valstybėje, lygiagretaus importo leidimo.
2011 m. vasario 16 d. nutartimi
Tribunal administratif de Paris
(Paryžiaus administracinio teismo) pirmininkas perdavė ieškinį
Conseil d’État
.
Šiomis aplinkybėmis
Conseil d’État
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 34 ir 36 straipsniais draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos augalų apsaugos produkto [LPR] išdavimas lygiagretaus importo pagrindu siejamas būtent su sąlyga, kad eksporto valstybėje būtų išduotas atitinkamo produkto [LPR] pagal Direktyvą 91/414/EEB, todėl neleidžiama lygiagretaus importo pagrindu išduoti [LPR] produkto, kurio [LPR] išduotas eksporto valstybėje lygiagretaus importo pagrindu ir kuris yra tapatus importo valstybėje leidžiamam produktui?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu
Conseil d’État
iš esmės klausia, ar SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama išduoti lygiagretaus importo leidimo augalų apsaugos produkto, kurio LPR pagal Direktyvą 91/414 eksporto valstybėje narėje nėra išduotas, nors išduotas šio produkto lygiagretaus importo leidimas ir šis produktas yra identiškas produktui, leidžiamam importo valstybėje narėje.
Visų pirma reikia priminti, kad augalų apsaugos produktai laikomi identiškais, jei yra bent jau bendros kilmės, t. y. pagaminti pagal tos pačios formulės licenciją, tos pačios bendrovės arba susijusių ar pagal licenciją veikiančių įmonių, jei jie pagaminti naudojant tą pačią arba tas pačias veikliąsias medžiagas ir jei, be to, panašus abiejų produktų poveikis, atsižvelgiant į žemės ūkio, fitosanitarinius ir aplinkos, visų pirma klimato, skirtumus, susijusius su produktų naudojimu (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Komisija / Prancūzija
, C‑201/06,
EU:C:2008:104
, 39 punktą).
Remiantis pagrindiniu šioje srityje taikomu principu, bet kuris vienoje valstybėje narėje į rinką pateiktas augalų apsaugos produktas turi būti registruotas šios valstybės narės kompetentingų valdžios institucijų. Direktyvos 91/414 3 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad joks augalų apsaugos produktas negali būti pateiktas į rinką ir naudojamas valstybėje narėje be iš anksto pagal direktyvą šios valstybės narės išduoto LPR. Toks reikalavimas galioja ir tuomet, kai atitinkamas produktas jau turi LPR, išduotą kitoje valstybėje narėje (Sprendimo
Komisija / Prancūzija
, C‑201/06,
EU:C:2008:104
, 31 punktas).
Tačiau, kalbant apie lygiagretų importą, Direktyva 91/414 nenumato augalų apsaugos produkto, kurio LPR pagal šios direktyvos nuostatas jau išduotas ir kuris paskirties valstybėje narėje LPR turinčio augalų apsaugos produkto atžvilgiu yra lygiagrečiai importuojamas, įregistravimo sąlygų. Vis dėlto tokią situaciją reglamentuoja nuostatos dėl laisvo prekių judėjimo ir todėl lygiagretų importą ribojančių nacionalinių priemonių teisėtumas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į SESV 34 ir paskesnius straipsnius (žr. Sprendimo
Escalier ir Bonnarel
, C‑260/06 ir C‑261/06,
EU:C:2007:659
, 28 punktą ir Sprendimo
Komisija / Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 33 punktą).
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad kai tokia operacija susijusi su augalų apsaugos produktu, kuris pagal Direktyvą 91/414 jau buvo įregistruotas eksporto valstybėje narėje ir importo valstybėje narėje, šio produkto negalima laikyti pirmą kartą pateiktu į importo valstybės narės rinką. Todėl siekiant apsaugoti žmonių ir gyvūnų sveikatą ar aplinką nėra būtina taikyti lygiagretų importą vykdantiems subjektams šioje direktyvoje numatytos LPR procedūros, nes importo valstybės narės kompetentingos institucijos jau turi visą jų kontrolės funkcijai reikalingą informaciją. LPR procedūros importuojamam produktui taikymas viršytų tai, kas reikalinga šios direktyvos tikslams, susijusiems su žmonių ir gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsauga, pasiekti, ir nesant pateisinimo galėtų pažeisti SESV 34 straipsnyje įtvirtintą laisvo prekių judėjimo principą (žr. Sprendimo
British Agrochemicals Association
, C‑100/96,
EU:C:1999:129
, 32 punktą ir Sprendimo
Komisija /Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 34 punktą).
Tuo atveju, kai atitinkamas augalų apsaugos produktas laikytinas importo valstybės narės jau įregistruotu produktu, šios valstybės narės kompetentingos institucijos turi leisti, kad dėl atitinkamo produkto būtų naudojamas suteiktas rinkoje jau esančio augalų apsaugos produkto LPR, nebent tam prieštarautų su veiksminga žmonių ir gyvūnų sveikatos ar augalų apsauga susijusios priežastys (žr. Sprendimo
British Agrochemicals Association
,
EU:C:1999:129
, 36 punktą ir Sprendimo
Komisija / Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 35 punktą).
Vis dėlto augalų apsaugos produkto, įvežto į valstybės narės teritoriją pagal lygiagretaus importo procedūrą, atžvilgiu nei automatiškai, nei būtinai ir besąlygiškai negali būti naudojamasi LPR, išduotu šios valstybės rinkoje jau esančiam augalų apsaugos produktui. Tuomet, kai augalų apsaugos produktas negali būti laikomas produktu, dėl kurio jau suteiktas leidimą paskirties valstybėje narėje, pastaroji gali išduoti šio produkto LPR tik laikydamasi Direktyvoje 91/414 nustatytų sąlygų (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Komisija / Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 36 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad valstybės narės privalo taikyti augalų apsaugos produktų, kurių lygiagretaus importo į jų teritoriją prašoma, patikros procedūrą, kuri gali būti, kaip yra nagrinėjamu atveju, „supaprastintos“ procedūros formos. Šia supaprastinta lygiagretaus importo leidimo procedūra siekiama patikrinti, ar importuojamam produktui reikalingas LPR ir ar jis turi būti laikomas produktu, dėl kurio išduotas leidimas importo valstybėje narėje. Šiuo aspektu kompetentingos importo valstybės narės institucijos suinteresuotųjų asmenų prašymu privalo patikrinti, ar jie gali gauti atitinkamo produkto LPR, kuris išduotas dėl augalų apsaugos produkto, jau esančio šios valstybės rinkoje (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Escalier ir Bonnarel
,
EU:C:2007:659
, 32 punktą ir Sprendimo
Komisija / Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 37 punktą).
Aplinkybė, kad eksporto valstybėje narėje yra išduotas ne augalų apsaugos produkto LPR remiantis Direktyva 91/414, bet lygiagretaus importo leidimas, negali paneigti galimybės lygiagretaus importo leidimą išduoti pagal prieš tai nurodytą supaprastintą patikros procedūrą.
Minėta supaprastinta procedūra iš tiesų grindžiama mintimi, kad jeigu importuotiną produktą galima laikyti tapačiu referenciniam, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 24 punktą, ir nėra jokios priežasties, susijusios su žmonių ar gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsauga, dėl kurios nebūtų galima jam naudoti suteikto referencinio produkto LPR, importo sąlygos, kad pagal Direktyvos 91/414 4 straipsnį turi būti taikoma importuotino produkto patikros procedūra, nustatymas reiškia SESV 34 straipsniu draudžiamą valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimą.
Tuomet, kai negalima nustatyti importuotino ir referencinio produktų tapatumo, importo valstybės narės valdžios institucijos gali leisti importuoti šį produktą tik laikantis Direktyvoje 91/414 nustatytų sąlygų arba uždrausti pateikti jį į rinką ir naudoti (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Komisija / Prancūzija
,
EU:C:2008:104
, 36 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Žinoma, kaip teisingai tvirtina Prancūzijos vyriausybė, ši patikra įmanoma tik jeigu importo valstybės narės institucijos turi visą šiuo tikslu būtiną informaciją.
Tačiau šiuo aspektu reikia pažymėti, pirma, kad produktais, kurių lygiagretaus importo leidimą valstybė narė išdavė pagal supaprastintą patikros procedūrą, iš esmės užtikrinamos tos pačios garantijos kaip ir produktais, dėl kurių pagal direktyvą išduotas LPR. Žinoma, jiems netaikoma šios direktyvos nuostatomis grindžiama LPR procedūra valstybėje narėje, į kurią jie buvo lygiagrečiai importuoti. Tačiau jie laikomi tapačiais, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 24 punktą, referenciniam produktui, kurio LPR išduotas šioje valstybėje narėje ir dėl kurio galutinio importo valstybės narės kontrolės institucijos turi informacijos, surinktos išduodant LPR produkto, kurio lygiagretus importas leidžia daryti prielaidą, kad jis yra identiškas produktui, kurį siekiama pateikti į šios valstybės narės rinką.
Antra, kaip Teisingumo Teismas jau yra pabrėžęs, importo valstybės narės valdžios institucijos turi teisės aktuose numatytų ir administracinių priemonių, kuriomis gamintoją, jo įgaliotą atstovą ar augalų apsaugos produkto, kurio LPR jau yra išduotas pagal Direktyvą 91/414, licencijos turėtoją gali priversti pateikti turimą informaciją, kuri joms atrodo būtina. Be to, jos gali remtis dokumentais, pateiktais kartu su paraiška išduoti šio produkto LPR, taip pat prašyti, kad valstybės narės, kurioje importuotinas produktas lygiagretaus importo pagrindu buvo įregistruotas, institucijos pateiktų informaciją (žr. Sprendimo
British Agrochemicals Association
,
EU:C:1999:129
, 34 punktą). Todėl Direktyvos 91/414 9 straipsnio 5 dalyje numatyta, jog valstybės narės, gavusios prašymą, pateikia kitoms valstybėms narėms bylas, kurios turi būti sudarytos pagal kiekvieną prašymą išduoti leidimą, pranešdamos joms visą būtiną informaciją, kad jos išsamiai ją suprastų.
Jeigu šis produktas buvo įregistruotas tik dėl lygiagretaus importo, tokia informacija gali būti susijusi ir su šiuo produktu, ir su produktu, kuris lygiagretaus importo tikslais buvo laikomas referenciniu. Be to, informaciją pagal Direktyvos 91/414 12 straipsnį numatytą informacijos mainų sistemą taip pat galima gauti iš valstybės narės, iš kurios produktas buvo eksportuotas pirmą kartą ir kurioje pagal Direktyvą 91/414 buvo išduotas jo LPR.
Be to, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 52 ir 55 punktuose, tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai valstybėje narėje pagal Direktyvą 91/414 įregistruotas produktas lygiagrečiai importuojamas į šią valstybę, o prieš tai jis buvo eksportuotas ir lygiagrečiai importuotas į kitą valstybę narę, informaciją, kuri būtina siekiant atlikti pagal supaprastintą patikros procedūrą reikalingus patikrinimus, be kita ko, informaciją apie jo koformuliantus, taip pat jo parengimą rinkai, ženklinimą ir pakuotę, iš esmės turėtų būti lengviau atsekti, nes referencinis produktas galutinės paskirties valstybėje sutampa su produktu, kuris buvo pirmą kartą eksportuojamas.
Nors nacionalinės valdžios institucijos turi užtikrinti, kad būtų griežtai laikomasi Sąjungos teisės aktų pagrindinio tikslo, t. y. žmogaus ir gyvūnų sveikatos ir aplinkos apsaugos, vis dėlto, siekiant užtikrinti laisvą prekių judėjimą, proporcingumo principas reikalauja, kad atitinkami teisės aktai būtų taikomi tik tiek, kiek reikalinga teisėtai siekiamiems aplinkos ir žmonių ir gyvūnų sveikatos apsaugos tikslams (žr. Sprendimo
Escalier ir Bonnarel
,
EU:C:2007:659
, 37 punktą).
Todėl absoliutus draudimas lygiagrečiai importuoti augalų apsaugos produktus, lygiagrečiai jau importuotus į eksporto valstybę narę, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, grindžiamas tariamu sisteminiu duomenų, kurie gali būti pateikti importo valstybei, trūkumu ar tiesiog tokių duomenų trūkumo galimybe, nėra pateisinamas lygiagretaus reimporto atveju.
Jeigu, atlikusios patikros procedūrą, galutinio importo valstybės narės institucijos, remdamosi turima informacija, turi padaryti išvadą, kad produktas, kurio leidimo prašoma, anksčiau lygiagrečiai importuojant buvo pakeistas taip, kad jo nebegalima laikyti tapačiu produktu, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 24 punktą, arba jeigu jos turi manyti, kad turimų duomenų nepakanka jo tapatumui referenciniam produktui nustatyti, arba jeigu šioms institucijoms tenka priimti sprendimą, kad juo neužtikrinamas tinkamas žmonių ar gyvūnų sveikatos ar aplinkos apsaugos lygis, jos gali pagrįstai atmesti prašymą išduoti importo leidimą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama išduoti lygiagretaus importo leidimo augalų apsaugos produkto, kurio LPR pagal Direktyvą 91/414 nėra išduotas eksporto valstybėje narėje, nors išduotas šio produkto lygiagretaus importo leidimas ir šis produktas gali būti laikomas identišku produktui, kurio LPR remiantis šia direktyva išduotas importo valstybėje narėje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

SESV 34 ir 36 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama išduoti lygiagretaus importo leidimo augalų apsaugos produkto, kurio leidimas pateikti į rinką, remiantis 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva 91/414/EB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką nėra išduotas eksporto valstybėje narėje, nors išduotas šio produkto lygiagretaus importo leidimas ir šis produktas gali būti laikomas identišku produktui, kurio leidimas pateikti į rinką remiantis šia direktyva išduotas importo valstybėje.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.