CELEX: 62012CJ0182
Tolliseadustik
Artikkel 137
Tolliseadustiku rakendusmäärus
Artikli 561 lõige 2
Täieliku imporditollimaksust vabastuse tingimused
Kolmandas riigis elu- või asukohta omavale omanikule kuuluva sõiduki importimine liikmesriiki
Sõiduki eraviisiline kasutamine, milleks on omanik volitanud muul viisil kui kasutajaga sõlmitud töölepinguga
Vabastust ei anta

Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tuleb tõlgendada komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT L 253, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3) (muudetud komisjoni 4. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 993/2001 (
EÜT L 141, lk 1
, ELT eriväljaanne 02/11, lk 286)) (edaspidi „rakendusmäärus”), artikli 561 lõiget 2.
Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses G. Fekete ja Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (riikliku maksu- ja tolliameti Kesk-Dunántúli regionaalne maksu- ja tollikontrolli peadirektoraat) vahel selle üle, millise tollistaatusega on liidu tolliterritooriumile toodud Guinea-Bissau registrisse kantud sõiduk, mis on Ungaris G. Fekete eraviisilises kasutuses.
Õiguslik raamistik
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (
EÜT L 302, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „tolliseadustik”) artikkel 137 sätestab:
„Ajutise impordi protseduur võimaldab ühenduse tolliterritooriumil kasutada reekspordiks mõeldud ühendusevälist kaupa, mis on täielikult või osaliselt vabastatud imporditollimaksudest, mille suhtes ei ole kohaldatud kaubanduspoliitilisi meetmeid ja mis ei ole läbi teinud mingeid muutusi, välja arvatud kasutamisest tingitud tavaline amortisatsioon.”
Ajutise impordi protseduuri käsitlev rakendusmääruse artikkel 232 näeb ette:
„1.   Kui järgmist kaupa ei deklareerita tollile kirjalikult või suuliselt, loetakse see ajutiseks impordiks deklareerituks artiklis 233 nimetatud toiminguga kooskõlas artikliga 579:
[...]
b)
artiklites 556–561 nimetatud transpordivahendid;
[...]”.
Selle määruse artikli 234 lõige 2 sätestab:
„Kui kontrolli käigus tuleb ilmsiks, et artiklis 233 määratletud viisil on käitutud, kuid imporditud või eksporditud kaup ei vasta artiklite 230–232 tingimustele, loetakse asjaomane kaup ebaseaduslikult impordituks või ekspordituks.”
Vastavalt selle määruse artikli 560 lõike 1 esimesele lõigule „[vabastatakse] [f]üüsilised isikud, kelle elukoht on ühenduse tolliterritooriumil, […] imporditollimaksudest täielikult, kui nad kasutavad transpordivahendeid eraviisiliselt ja juhuti ning [registreerimistunnistuse omaniku] juhiste kohaselt, kusjuures kõnealune [registreerimistunnistuse omanik] viibib kasutamise ajal tolliterritooriumil”. [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus, kuna määruse eestikeelne tõlge on ekslik]
Selle määruse artikli 561 lõige 2 täpsustab:
„Täielik imporditollimaksudest vabastus antakse juhul, kui transpordivahendit kasutab ärilisel eesmärgil või eraviisiliselt füüsiline isik, kelle elukoht on ühenduse tolliterritooriumil ja kes on transpordivahendi väljaspool seda territooriumi asuva omaniku teenistuses või muul viisil tema poolt volitatud.
Eraviisiline kasutamine peab olema töölepingus ette nähtud.
Toll võib piirata transpordivahendite ajutist importi vastavalt käesolevale sättele, juhul kui tegemist on süstemaatilise kasutamisega.”
Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
G. Fekete, kes elab Ungaris ja kellel on Ungari ja Guinea-Bissau topeltkodakondsus, nimetab ennast heategevusliku sihtasutuse Együtt Afrikáért Alapítvány (Ühiselt Aafrika eest) asutajaks ja juhatuse esimeheks. Sellele fondile kuulub Cadillac Escalade mudeli sõiduauto, mille see sihtasutus tõi liidu territooriumile tollideklaratsiooni esitamata ajutise impordi protseduuri (täieliku imporditollimaksust vabastusega) alusel.
See sõiduk on liidu tolliterritooriumil G. Fekete eraviisilises kasutuses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja Ungari valitsuse andmetel kontrollis Székesfehérvári (Ungari) politsei 13. aprillil 2011 G. Feketet, kui viimane juhtis asjaomast sõidukit. Vastuseks politsei küsimustele teatas G. Fekete, et tal ei ole sõiduki kasutamiseks volitust, sest tema on asjaomase sihtasutuse asutaja ja juhatuse esimees. Kuna G. Fekete ei osanud põhjendada kõnealuse sõiduki tollistaatust, alustas toll 14. aprillil 2011 omal algatusel vastavat menetlust.
Ka selgub eelotsusetaotlustest ja Ungari valitsuse seisukohtadest, et 13. mail 2001 esitas G. Fekete kõnealuse menetluse käigus ungarikeelse masinakirjas dokumendi, mille andmise kuupäev oli 1. september 2008 ja mille väidetavalt oli Senegalis koostanud Toure Mourdje kui sihtasutuse Együtt Afrikáért Alapítvány juhatuse esimees. Selle dokumendiga anti G. Feketele volitus asjaomase sõiduki kasutamiseks ja juhtimiseks. Selle kohta märgib Ungari valitsus, et kõnealune volikiri on allkirjastatud 2008. aastal ning sellel ei ole kahe tunnistaja allkirju, nagu nõuab Ungari seadus, samas kui sõiduki Guinea-Bissau registreerimistunnistus on väljastatud 30. märtsil 2011, see tähendab kuu enne Ungaris toimunud politseikontrolli. Lisaks on registreerimistunnistuse andmed nii ebatäpsed või puudulikud, et tekitavad teatavaid portugalikeelseid väljendeid arvestades kahtluse, kas seda dokumenti saab käsitada registreerimistunnistusena.
Esimese astme tolliasutuse 18. mai 2011. aasta otsusega tuvastati, et sõiduki ajutine importimine on toimunud liidu õigusnorme rikkudes, sest G. Feketel ei olnud töölepingut, milles oleks ette nähtud sõiduki eraviisiline kasutamine rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 tähenduses. Mainitud ametiasutus otsustas, et seega on vastavalt tolliseadustiku artiklile 202 tekkinud selle sõiduki osas tollivõlg ning määras, et tasuda tuleb 729355 Ungari forinti (ligikaudu 2500 eurot) tollimaksu ja 2 005 727 Ungari forinti (ligikaudu 7000 eurot) käibemaksu.
G. Fekete esitas selle otsuse peale vaide teise astme tolliasutusele ja väitis, et see sihtasutusele kuuluv sõiduk saabus liidu tolliterritooriumile, ilma et oleks täidetud formaalsusi, nõukogu 15. märtsi 1993. aasta otsusega 93/329/EMÜ ajutise impordi konventsiooni sõlmimise ja selle lisade heakskiitmise kohta (
EÜT L 130, lk 1
; ELT eriväljaanne 02/05, lk 3) heaks kiidetud niinimetatud Istanbuli konventsiooni sätete alusel. Lisaks väitis ta, et artikli 561 lõike 2 tähenduses töölepingu puudumisele tuginedes täieliku tollimaksuvabastuse kohaldamisest keeldudes tegi toll vea. Kuna tal sellist lepingut ei olnud, oleks see ametiasutus pidanud vaid kontrollima, kas eraviisiliseks kasutamiseks on ta omaniku poolt selle sätte tähenduses „muul viisil volitatud”. Selle kohta esitas G. Fekete sihtasutuse Együtt Afrikáért Alapítvány juhatuse esimehe antud volikirja, millega volitatakse G. Feketet kasutama ja juhtima sellele sihtasutusele kuuluvat autot. G. Fekete leiab, et igal juhul oleks teda tulnud lugeda sihtasutuse töötajaks, lähtudes tema tegevusest selle sihtasutuse kasuks, isegi kui teda siseriikliku õiguse alusel sihtasutuse töötajaks lugeda ei saanud.
Pärast vaide tagasilükkamist esitas G. Fekete eelotsusetaotluse esitanud kohtusse halduskaebuse teise astme tolliasutuse otsuse läbivaatamise nõudes. Sisuliselt väitis ta, et rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 alusel täieliku tollimaksuvabastuse kohaldamiseks ei olnud töölepingut vaja, sest ta kasutas sõidukit eraviisiliselt, vastavalt 1. septembri 2008. aasta volikirjas antud volitusele. Tolliseadustiku komitee 6. juuli 2010. aasta nõupidamise protokollile (TAXUD/A3/0034/2010-EN) tuginedes väitis Ungari toll seevastu, et nimetatud sättes ette nähtud vabastuse kohaldamiseks peab sõiduki eraviisiline kasutamine olema määratletud töölepingus, mille on liidus elukohta omava eraisikuga sõlminud sõiduki omanik, kelle elu- või asukoht on väljaspool liitu. Selline leping käesoleval juhul aga puudub.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et kuigi rakendusmääruse artikli 561 lõige 2 tõepoolest täpsustab, et kui sõiduki eraisikust kasutajal on töösuhe transpordivahendi omanikuga, siis peab selle sõiduki eraviisiline kasutamine olema ette nähtud töölepingus, näib selle sätte sõnastusest samal ajal nähtuvat täielik imporditollimaksust vabastus ka siis, kui see eraisik on sõiduki kasutamiseks „muul viisil [sõiduki omaniku] poolt volitatud”.
Neil asjaoludel otsustas Székesfehérvári Törvényszék menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] [rakendus]määruse […] artikli 561 lõike 2 kohaselt piisab transpordivahendi eraviisiliseks kasutamiseks transpordivahendi omaniku, kelle elu- või asukoht on väljaspool ühenduse territooriumi, volitusest või on eraviisiline kasutamine võimalik ainult töösuhte raames ja nii, et see on (omaniku poolt) töölepingus ette nähtud?”
Eelotsuse küsimus
Eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas rakendusmääruse artikli 561 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liidu tolliterritooriumil elava isiku poolt eraviisiliselt kasutatava transpordivahendi puhul on täielik vabastus imporditollimaksust kohaldatav vaid siis, kui selline eraviisiline kasutamine on ette nähtud töölepingus, mille see isik on sõlminud sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool mainitud territooriumi, või hoopis nii, et mainitud vabastus on võimalik ka siis, kui isik on sõiduki selliseks eraviisiliseks kasutamiseks sõiduki omaniku poolt muul viisil volitatud, olenemata töölepingu olemasolust.
G. Fekete väidab, et sõidukit eraviisiliselt kasutaval isikul on õigus täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamisele ka siis, kui tal ei ole formaalselt töölepingut sõiduki omanikuga või isegi siis, kui sellist kasutamist ei ole pooltevahelises töölepingus ette nähtud. G. Fekete leiab, et täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamiseks on piisav, kui isik on rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 tähenduses „muul viisil [sõiduki omaniku] poolt volitatud”.
Ungari valitsus ja komisjon on seevastu seisukohal, et rakendusmääruse artikli 561 lõikes 2 ette nähtud täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamiseks peab sõiduki eraviisiline kasutamine olema tingimata ette nähtud kasutaja ja sõiduki omaniku vahel sõlmitud töölepingus, isegi kui selle sõiduki ärilisel eesmärgil kasutamiseks võib tõepoolest olla sõiduki omaniku poolt muul viisil volitatud.
Selle kohta tuleb nentida, et rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 esimese lõigu kohaselt võib transpordivahendi osas kohaldada täielikku imporditollimaksust vabastust juhul, kui transpordivahendit kasutab ärilisel eesmärgil või eraviisiliselt füüsiline isik, kelle elukoht on ühenduse tolliterritooriumil.
Põhikohtuasja puhul on selge, et asjaomast sõidukit kasutatakse ainult eraviisiliselt.
Rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 esimese lõigu sõnastuse põhjal selgub, et selle sätte kontekstis on täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamine allutatud tingimusele, mille kohaselt peab kõnealusel füüsilisel isikul olema kas töösuhe sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool seda territooriumi, või peab see isik olema „muul viisil [asjaomase sõiduki omaniku] poolt volitatud”. Kuid sõiduki eraviisilise kasutamise osas on selle artikli teises lõigus siiski täpsustatud, et eraviisiline kasutamine peab olema töölepingus ette nähtud.
Seega tuleneb nende kahe lõigu koos tõlgendamisest, et kuigi rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 alusel täieliku tollimaksust vabastuse saamiseks võib ärilisel eesmärgil kasutamise korral tõepoolest olla „muul viisil [omaniku] poolt volitatud”, ei kehti see eraviisilise kasutamise korral, mis võib toimuda vaid töösuhte raames ja peab olema tingimata ette nähtud töölepingus.
Samuti tuleb sarnaselt Ungari valitsuse põhjendatud väitele märkida, et rakendusmääruse artikli 561 lõike 2 kehtiv redaktsioon tuleneb määrusest nr 993/2001, mis vastavalt selle määruse põhjendusele 9 üksnes lihtsustab ja ratsionaliseerib määruse nr 2454/93 II osa III jaotist, mis käsitleb muu hulgas ajutist importi. Tegelikult asendati vastavalt määruse nr 993/2001 artikli 1 punktile 28 määruse nr 2454/93 III jaotis „Majandusliku mõjuga tolliprotseduurid”, kuhu varem kuulusid artiklid 496–787, uue III jaotisega, mille peakiri on samuti „Majandusliku mõjuga tolliprotseduurid” ja kuhu määruse nr 993/2001 jõustumisest alates kuuluvad rakendusmääruse artiklid 496–592.
Rakendusmääruse artikli 561 lõikele 2 vastavad artiklid selle määruse redaktsioonis, mis kehtis enne määruse nr 993/2001 jõustumist, nimelt artikli 718 lõige 1, lõike 3 punktid a ja b, lõige 6 ja lõike 7 punkti b teine taane ning artikli 719 lõike 4 punkt b nägid imporditud sõiduki puhul, kui seda eraviisiliselt kasutab omanikust erinev, liidus elav isik, täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamiseks samuti ette tingimuse, et sellel isikul oleks omanikuga sõlmitud tööleping ja et eraviisiline kasutamine oleks selles töölepingus ette nähtud.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et rakendusmääruse artikli 561 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et liidu tolliterritooriumil elava isiku poolt eraviisiliselt kasutatava transpordivahendi puhul on selles sättes ette nähtud täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamine lubatud vaid siis, kui selline eraviisiline kasutamine on ette nähtud töölepingus, mille see isik on sõlminud sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool mainitud territooriumi.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud komisjoni 4. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 993/2001, artikli 561 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et Euroopa Liidu tolliterritooriumil elava isiku poolt eraviisiliselt kasutatava transpordivahendi puhul on selles sättes ette nähtud täieliku imporditollimaksust vabastuse kohaldamine lubatud vaid siis, kui selline eraviisiline kasutamine on ette nähtud töölepingus, mille see isik on sõlminud sõiduki omanikuga, kelle elu- või asukoht on väljaspool mainitud territooriumi.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: ungari.