CELEX: 62013CJ0129
Tullivelan kantaminen
Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaate
Oikeus tulla kuulluksi
Tilanne, jossa tulliviranomaiset eivät kuulleet tullien kantamista koskevan päätöksen adressaattia ennen kyseisen päätöksen tekemistä vaan sitä seuranneessa oikaisumenettelyvaiheessa
Puolustautumisoikeuksien loukkaaminen
Puolustautumisoikeuksien kunnioittamatta jättämisestä aiheutuvien oikeudellisten seurausten määrittäminen

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
EYVL L 302, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000 (
EYVL L 311, s. 17
; jäljempänä tullikoodeksi), ja unionin oikeuden mukaisen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joissa asianosaisina ovat yhtäältä Kamino International Logistics BV (jäljempänä Kamino) ja Datema Hellmann Worldwide Logistics BV (jäljempänä Datema) ja toisaalta Staatssecretaris van Financiën ja jotka koskevat puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen soveltamista tullikoodeksin yhteydessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Tullikoodeksin 6 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tulliviranomaisten on perusteltava ne kirjalliset päätökset, joilla pyynnöt hylätään tai joilla on kielteisiä seuraamuksia niille, joille ne on osoitettu. Viranomaisten on mainittava päätöksissään 243 artiklassa säädetystä muutoksenhakumahdollisuudesta.”
Tullikoodeksin tullivelkaa koskevan VII osaston 3 luvussa käsitellään tullivelan kantamista. Kyseisen 3 luvun 1 jakso, jonka otsikko on ”Tullien määrän kirjaaminen tileihin ja antaminen tiedoksi velalliselle”, sisältää tullikoodeksin 217–221 artiklan.
Tullikoodeksin 219 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä 218 artiklassa säädettyjä tileihin kirjaamisen määräaikoja voidaan pidentää:
a)
jäsenvaltioiden hallinnolliseen järjestelmään liittyvistä syistä ja erityisesti, jos tilinpito tapahtuu keskitetysti; taikka
b)
jos erityiset olosuhteet estävät tulliviranomaisia noudattamasta mainittuja määräaikoja.
Määräaikoja voidaan pidentää enintään 14 päivällä.”
Tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tullivelasta johtuvaa tullien määrää ei ole kirjattu tileihin 218 ja 219 artiklan mukaisesti, tai jos se on kirjattu tileihin lain mukaan kannettavaa määrää pienempänä, kannettava tai kannettavaksi jäävä tullien määrä on kirjattava tileihin kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen (jälkikäteen tapahtuva tileihin kirjaaminen). Tätä määräaikaa voidaan pidentää 219 artiklan mukaisesti.”
Tullikoodeksin 221 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tullien määrä on aiheellisella tavalla annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.
– –
3.   Tiedoksiantoa ei voida toimittaa velalliselle enää sen jälkeen, kun kolmen vuoden määräaika on kulunut siitä päivästä, jona tullivelka on syntynyt. Jos päätökseen on haettu muutosta 243 artiklan mukaisesti, määräajan laskeminen keskeytetään muutoksenhakumenettelyn ajaksi muutoshakemuksen jättöajankohdasta lukien.
– –”
Tullikoodeksin 243–245 artikla kuuluu tullikoodeksin VIII osastoon, jonka otsikko on ”Oikeus hakea muutosta”. Sen 243 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Henkilöllä on oikeus hakea muutosta itseään suoraan ja henkilökohtaisesti koskevaan tullilainsäädännön soveltamiseen liittyvään tulliviranomaisten päätökseen.
– –
Muutosta on haettava siinä jäsenvaltiossa, jossa päätös on tehty tai jossa sitä on haettu.
2.   Muutosta voi hakea:
a)
ensimmäisessä vaiheessa jäsenvaltioiden tähän tarkoitukseen nimeämiltä tulliviranomaisilta;
b)
toisessa vaiheessa riippumattomalta elimeltä, joka voi olla lainkäyttöviranomainen tai vastaava erikoistunut elin, jäsenvaltioissa voimassa olevien säännösten mukaisesti.”
Tullikoodeksin 244 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Muutoksenhaku ei estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa.
Tulliviranomaisten on kuitenkin lykättävä päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
Jos riidanalaisen päätöksen perusteella on kannettava tuonti- tai vientitulleja, täytäntöönpanoa voidaan lykätä, jos tullien maksamisesta on annettu tai annetaan vakuus. Vakuutta ei kuitenkaan tarvitse vaatia, jos sen vaatiminen voisi velallisen tilanne huomioon ottaen aiheuttaa vakavia taloudellisia tai sosiaalisia vaikeuksia.”
Tullikoodeksin 245 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava muutoksenhakumenettelyn täytäntöönpanoa koskevat säännökset.”
Alankomaiden oikeus
Yleisen hallintolain (Algemene wet bestuursrecht, jäljempänä Awb) 4:8 §:n 1 momentin mukaan hallintoelimen on ennen kuin se tekee päätöksen, joka on todennäköisesti sellaiselle asianosaiselle vastainen, joka ei ole vaatinut tätä päätöstä, annettava tälle tilaisuus esittää näkemyksensä, jos tämä päätös perustuu asianomaista koskeviin tosiseikkoihin ja intresseihin ja asianomainen ei ole itse ilmoittanut näitä koskevia tietoja.
Awb:n 4:12 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Hallintoelin voi olla soveltamatta 4:7 §:n ja 4:8 §:n säännöksiä, kun se tekee päätöksen taloudellisen velvollisuuden tai oikeuden vahvistamisesta, jos
a.
tästä päätöksestä voidaan tehdä oikaisuvaatimus tai hallinnon sisäinen valitus, ja
b.
päätöksen kielteiset vaikutukset voidaan poistaa kokonaan oikaisuvaatimuksen tai hallinnon sisäisen valituksen perusteella.”
Awb:n 6:22 §:n sanamuoto on seuraava:
”Elin, joka antaa ratkaisun päätöksestä tehtävästä oikaisuvaatimuksesta tai hallinnon sisäisestä valituksesta, voi pysyttää tämän päätöksen, vaikka kirjoitettua tai kirjoittamatonta oikeussääntöä olisi rikottu tai yleistä oikeusperiaatetta loukattu, jos on oletettavaa, että tästä oikeussäännön rikkomisesta tai periaatteen loukkaamisesta ei ole aiheutunut vahinkoa asianosaisille.”
Awb:n 7:2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.   Ennen kuin hallintoelin antaa ratkaisun oikaisuvaatimuksesta, sen on annettava asianosaiselle tilaisuus tulla kuulluksi.
2.   Hallintoelin ilmoittaa tästä joka tapauksessa oikaisuvaatimuksen tekijälle sekä niille, joita asia koskee ja jotka ovat päätöksen valmistelun yhteydessä esittäneet näkemyksensä.”
Hallinnollisista päätöksistä voidaan tämän jälkeen nostaa kanne tuomioistuimessa ja tuomioistuimen antamaan tuomioon voidaan hakea muutosta sekä siitä voidaan tehdä kassaatiovalitus.
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasioiden oikeudenkäynneissä tulliasioitsija eli Kamino asiassa C-129/13 ja Datema asiassa C-130/13 esittivät vuosina 2002 ja 2003 saman yrityksen toimeksiannosta ilmoituksia tiettyjen tavaroiden, joita kuvattiin nimityksellä ”puutarhapaviljongit/juhlateltat ja sivuseinät”, vapaaseen liikkeeseen luovuttamista varten. Kamino ja Datema ilmoittivat nämä tavarat yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 6601 10 00 (”puutarhavarjot ja niiden kaltaiset päivänvarjot”) ja maksoivat niistä kyseisen nimikkeen osalta säädetyn 4,7 prosentin suuruisen tullin.
Verotarkastaja katsoi Alankomaiden tulliviranomaisten suorittaman tarkastuksen perusteella, että luokittelu oli virheellinen ja että tavarat piti luokitella yhdistetyn nimikkeistön alanimikkeeseen 6306 99 00 (”teltat ja leirintävarusteet”), johon sovelletaan 12,2 prosentin suuruista korkeampaa tullia.
Verotarkastaja teki näin ollen 2.4. ja 28.4.2005 tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdan ja 221 artiklan 1 kohdan perusteella maksuunpanopäätökset, joissa se määräsi Kaminon ja Dateman maksamaan kantamattomat tullit.
Pääasioiden kantajilla ei ollut tilaisuutta tulla kuulluksi ennen näiden maksuunpanopäätösten tekemistä.
Pääasioiden kantajat tekivät maksuunpanopäätöksistä oikaisuvaatimukset verotarkastajalle, joka hylkäsi vaatimukset esitettyjen argumenttien tutkimisen jälkeen.
Pääasioiden kantajat nostivat hylkäyspäätöksistä kanteet Rechtbank te Haarlemissa, joka totesi kanteet perusteettomiksi. Gerechtshof te Amsterdam pysytti muutoksenhaussa Rechtbank te Haarlemin tuomion siltä osin kuin siinä oli kyse pääasioiden kantajille asetetusta velvoitteesta täyttää maksuunpanopäätösten mukaiset velvoitteensa.
Kamino ja Datema tekivät sitten kassaatiovalitukset Hoge Raad der Nederlandenille.
Hoge Raad der Nederlanden muistuttaa ennakkoratkaisupyynnöissään siitä, että Gerechtshof te Amsterdam oli katsonut muutoksenhaun yhteydessä yhteisöjen tuomioistuimen tuomion Sopropé (C-349/07,
EU:C:2008:746
) perusteella, että verotarkastaja oli loukannut puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta, koska hän ei ollut antanut ennen maksuunpanopäätöksen tekemistä asianosaisille tilaisuutta ottaa kantaa seikkoihin, joihin tullien kantaminen jälkitullauksin perustui.
Hoge Raad der Nederlanden korostaa kuitenkin, että tullikoodeksiin tai sovellettavaan kansalliseen lainsäädäntöön ei sisälly prosessisääntöjä, joissa tulliviranomaiset velvoitettaisiin antamaan tullivelalliselle ennen tullikoodeksin 221 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tullivelan tiedoksi antamista mahdollisuus ilmaista näkemyksensä seikoista, joihin tullien kantaminen jälkitullauksin perustuu.
Hoge Raad der Nederlanden on päättänyt tässä tilanteessa lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset, joiden sanamuoto on identtinen asiassa C-129/13 ja asiassa C-130/13.
”1)
Voiko kansallinen tuomioistuin soveltaa suoraan unionin oikeuden periaatetta, jonka mukaan hallinnon on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia?
2)
Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)
Onko unionin oikeuden periaatetta, jonka mukaan hallinnon on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, tulkittava siten, että periaatetta on loukattu, jos hallinto ei ollut kuullut tehtäväksi suunnitellun päätöksen adressaattia ennen tälle henkilölle vastaisen toimenpiteen suorittamista mutta henkilöllä oli kuitenkin tilaisuus tulla kuulluksi myöhemmässä hallinnollisessa (oikaisuvaatimus)vaiheessa, joka edeltää kanteen nostamista kansallisessa tuomioistuimessa?
b)
Jos hallinto loukkaa unionin oikeuden mukaista puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta, määritetäänkö loukkaamisen oikeudelliset seuraukset kansallisessa lainsäädännössä?
3)
Jos toisen kysymyksen b kohtaan vastataan kieltävästi, mitä seikkoja kansallinen tuomioistuin voi ottaa huomioon määrittäessään oikeudellisia seurauksia ja voiko se erityisesti ottaa huomioon sen, onko oletettavaa, että menettely olisi johtanut toisenlaiseen tulokseen, jos hallinto ei olisi loukannut unionin oikeuden puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta?”
Unionin tuomioistuimen presidentin 24.4.2013 antamalla määräyksellä asiat C-129/13 ja C-130/13 yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää ensimmäisellä kysymyksellään, voivatko yksityiset vedota suoraan kansallisissa tuomioistuimissa periaatteeseen, jonka mukaan hallinnon on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, ja siitä jokaiselle johtuvaan oikeuteen tulla kuulluksi ennen kaikkien sellaisten päätösten tekemistä, jotka saattavat vaikuttaa yksityisten intresseihin epäedullisesti, sellaisina kuin tätä periaatetta ja oikeutta sovelletaan tullikoodeksin yhteydessä.
Tästä on palautettava mieleen, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen on unionin oikeuden perustavanlaatuinen periaate, jonka erottamaton osa on oikeus tulla kuulluksi kaikissa menettelyissä (tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 33 ja 36 kohta ja tuomio M., C-277/11,
EU:C:2012:744
, 81 ja 82 kohta).
Oikeus tulla kuulluksi kaikissa menettelyissä on nykyisin vahvistettu sekä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa, joissa taataan puolustautumisoikeudet ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin kaikissa tuomioistuinmenettelyissä, että perusoikeuskirjan 41 artiklassa, jolla taataan oikeus hyvään hallintoon. Perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdassa määrätään, että oikeus hyvään hallintoon pitää sisällään jokaisen oikeuden tulla kuulluksi ennen kuin häntä vastaan ryhdytään yksittäiseen toimenpiteeseen, joka vaikuttaisi häneen epäedullisesti (tuomio M.,
EU:C:2012:744
, 82 ja 83 kohta). Koska Euroopan unionin perusoikeuskirja tuli kuitenkin voimaan 1.12.2009, sitä ei sovelleta sellaisenaan 2.4. ja 28.4.2005 päivättyihin maksuunpanopäätöksiin johtaneisiin menettelyihin (ks. analogisesti tuomio Sabou, C‑276/12,
EU:C:2013:678
, 25 kohta).
Tämän periaatteen, jota on sovellettava, kun hallinto aikoo tehdä henkilöä koskevan tälle vastaisen päätöksen (tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 36 kohta), nojalla henkilöille, joiden etuihin heille osoitetut päätökset vaikuttavat tuntuvasti, on annettava tilaisuus esittää asianmukaisesti kantansa niistä seikoista, joiden perusteella hallinto aikoo tehdä päätöksensä (tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 37 kohta).
Tämä velvoite koskee jäsenvaltioiden hallintoja, kun ne tekevät päätöksiä, jotka kuuluvat unionin oikeuden soveltamisalaan, vaikka sovellettavassa lainsäädännössä ei säädettäisi nimenomaisesti tällaisesta muodollisuudesta (ks. tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 38 kohta; tuomio M.,
EU:C:2012:744
, 86 kohta ja tuomio G. ja R., C‑383/13 PPU,
EU:C:2013:533
, 32 kohta).
Pääasioissa tullikoodeksissa tai sovellettavassa kansallisessa lainsäädännössä ei säädetä tuontitullien jälkitullausmenettelyn yhteydessä henkilön oikeudesta siihen, että toimivaltainen tulliviranomainen kuulee häntä ennen maksuunpanopäätösten lähettämistä. Koska kyse on jälkitullausmenettelystä ja näin ollen unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvasta päätöksestä, on lisäksi selvää, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta sovelletaan jäsenvaltioihin.
Unionin tuomioistuin totesi tuomion Sopropé (
EU:C:2008:746
) – jonka taustalla olevassa ennakkoratkaisupyynnössä siltä oli kysytty kansallisessa oikeudessa asetetun 8–15 päivän määräajan, jonka kuluessa verovelvollisen oli käytettävä oikeuttaan tulla kuulluksi ennen tullien kantamista koskevan päätöksen tekemistä, yhteensopivuudesta puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevan periaatteen vaatimusten kanssa – 44 kohdassa, että kun kansallisessa säännöstössä vahvistetaan määräaika, jonka tarkoituksena on asianomaisten huomautusten kokoaminen, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on kyseessä olevan asian erityispiirteet asianmukaisesti huomioon ottaen varmistaa, että määräaika vastaa kyseessä olevan henkilön tai yrityksen erityistä tilannetta ja että määräaika on ollut niin pitkä, että nämä tahot ovat voineet käyttää puolustautumisoikeuksiaan tehokkuusperiaatteen mukaisesti.
Näin ollen edellä esitetyistä seikoista seuraa paitsi se, että kansallisten hallintoviranomaisten on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia tehdessään unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvia päätöksiä, myös se, että asianosaisten on voitava vedota tähän suoraan kansallisissa tuomioistuimissa.
Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, että yksityiset voivat vedota suoraan kansallisissa tuomioistuimissa periaatteeseen, jonka mukaan hallinnon on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, ja siitä jokaiselle johtuvaan oikeuteen tulla kuulluksi ennen kaikkien sellaisten päätösten tekemistä, jotka saattavat vaikuttaa yksityisten intresseihin epäedullisesti, sellaisina kuin tätä periaatetta ja oikeutta sovelletaan tullikoodeksin yhteydessä.
Toisen kysymyksen a kohta
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää toisen kysymyksen a kohdalla, onko puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta ja erityisesti jokaisen oikeutta tulla kuulluksi ennen epäedullisen yksittäisen toimenpiteen suorittamista tulkittava siten, että tuontitullien jälkitullausmenettelyn yhteydessä tullikoodeksin mukaisesti tehdyn maksuunpanopäätöksen adressaatin puolustautumisoikeuksia on loukattu, jos hallinto ei ole kuullut häntä ennen päätöksen tekemistä, vaikka hän voi tuoda näkemyksensä esiin myöhemmässä hallinnollisessa oikaisuvaatimusvaiheessa.
Tähän kysymykseen vastaamista varten on ensiksi palautettava mieleen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen tavoite erityisesti siltä osin kuin kyse on oikeudesta tulla kuulluksi.
Unionin tuomioistuimen mukaan säännön, jonka mukaan henkilölle, jolle on osoitettu hänelle vastainen päätös, on pitänyt antaa tilaisuus esittää huomautuksensa ennen kuin päätös tehtiin, tarkoituksena on, että toimivaltainen viranomainen voi ottaa asianmukaisesti huomioon kaikki merkitykselliset seikat. Kyseessä olevan henkilön tai yrityksen tehokkaan suojan varmistamiseksi sen tavoitteena on erityisesti, että mainitut tahot voivat korjata virheen tai esittää sellaisia seikkoja, jotka koskevat niiden henkilökohtaista tilannetta ja jotka tukevat sitä, että päätös tehdään, että sitä ei tehdä tai että sillä on tietty sisältö (tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 49 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus tulla kuulluksi takaa jokaiselle henkilölle tilaisuuden esittää hallinnollisen menettelyn aikana hyödyllisellä ja tehokkaalla tavalla kantansa ennen sellaisen päätöksen tekemistä, joka saattaa vaikuttaa hänen intresseihinsä epäedullisesti (ks. tuomio M.,
EU:C:2012:744
, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten tämän tuomion 31 kohdassa on todettu, tämä oikeus on olemassa, vaikka sovellettavassa lainsäädännössä ei säädettäisi nimenomaisesti tällaisesta muodollisuudesta (ks. tuomio G. ja R.,
EU:C:2013:533
, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Pääasioissa on tältä osin riidatonta, että maksuunpanopäätösten adressaatteja ei ole kuultu ennen niille vastaisten päätösten tekemistä.
Tällaisessa tilanteessa on katsottava, että maksuunpanopäätösten tekeminen tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdan ja 221 artiklan 1 kohdan perusteella sekä pääasioissa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön, jolla tullikoodeksin 243 artikla pannaan täytäntöön, nojalla sovellettavan hallinnollisen menettelyn perusteella sisältää rajoituksen maksuunpanopäätösten adressaattien kuulluksi tulemista koskevaan oikeuteen.
Vakiintuneen oikeuskäytännön perusteella on kuitenkin selvää, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen kaltaiset perusoikeudet eivät ole ehdottomia vaan niitä voidaan rajoittaa, kunhan rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia kyseisellä toimenpiteellä tavoiteltuja tavoitteita eikä niillä puututa perusoikeuksiin tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin suojattujen oikeuksien keskeistä sisältöä (tuomio G. ja R.,
EU:C:2013:533
, 33 kohta ja tuomio Texdata Software, C‑418/11,
EU:C:2013:588
, 84 kohta).
Pääasioissa kyseessä olevassa yhteydessä on tutkittava, voiko pääsioissa kyseessä oleva kuulluksi tulemista koskevan oikeuden rajoitus olla perusteltu edellisessä kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella.
Alankomaiden hallitus esittää siltä varalta, että unionin tuomioistuin katsoisi, että kansallisten viranomaisten on jälkitullaustapauksessa periaatteessa kuultava asianosaisia ennen maksuunpanopäätöksen lähettämistä, että tästä säännöstä voidaan poiketa oikeuttamisperusteiden perusteella. Erityisesti asianosaisen kuuleminen ennen maksuunpanopäätöksen lähettämistä ei sovellu Alankomaiden hallituksen mukaan yhteen tullikoodeksin kirjanpitoon merkitsemistä ja tullien kantamista koskevien pakottavien sääntöjen kanssa. Tullikoodeksissa asetettujen määräaikojen takia on tärkeää, että tulliviranomaiset voivat heti kyettyään vahvistamaan tullivelan kirjata sen tileihin ja lähettää maksuunpanopäätöksen mahdollisimman nopeasti. Tässä noudatettava yleinen etu on intressi yksinkertaistaa hallintoa ja hallinnoida menettelyä tehokkaasti. Maksuunpanopäätösten erittäin suuren määrän takia asianosaisten edeltävä kuuleminen ei olisi tehokasta.
Alankomaiden hallitus väittää myös, että kaikkien kyseisen kansallisen hallinnollisen menettelyn ominaispiirteiden takia maksuunpanopäätöksen tekemistä edeltävän kuulemisen puuttumisella ei loukata puolustautumisoikeuksien keskeistä sisältöä, sillä maksuunpanopäätöksen adressaattien on Awb:n 7:2 §:n mukaan mahdollista tulla kuulluksi myöhemmän menettelyn kuluessa maksuunpanopäätöksistä tehtyjen oikaisuvaatimusten käsittelyn yhteydessä. Koska samat oikeudelliset vaikutukset voidaan saavuttaa oikaisuvaatimusten kautta ja kun henkilölle vastaisen seikan osalta voidaan käyttää lykkäystä, puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen keskeinen sisältö, eli mahdollisuus riitauttaa tietty päätös ilman siitä aiheutuvaa vahinkoa, säilyy ennallaan.
Tässä yhteydessä on otettava huomioon yhtäältä ne tullikoodeksissa asetetut edellytykset, jotka koskevat määräaikaa, jonka kuluessa tullivelasta johtuvat tullit on kirjattava jälkikäteen tileihin, ja toisaalta pääasioissa kyseessä olevan hallinnollisen menettelyn ominaispiirteet.
Ensinnäkin tullikoodeksissa asetetuista määräajoista on todettava, että tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos tullivelasta johtuvaa tullien määrää ei ole kirjattu tileihin 218 ja 219 artiklan mukaisesti tai jos se on kirjattu tileihin lain mukaan kannettavaa määrää pienempänä, kannettava tai kannettavaksi jäävä tullien määrä on kirjattava tileihin kahden päivän kuluessa siitä päivästä, jona tulliviranomaiset ovat todenneet tilanteen ja voivat laskea lain mukaan kannettavan tullien määrän sekä osoittaa velallisen. Tätä määräaikaa voidaan pidentää tullikoodeksin 219 artiklan mukaisesti erityisistä syistä enintään 14 päivällä. Tullikoodeksin 221 artiklassa säädetään lisäksi, että tullien määrä on annettava velalliselle tiedoksi heti, kun se on kirjattu tileihin.
Alankomaiden hallituksen mielestä tällainen kahden päivän pakottava määräaika näyttäisi olevan hankalasti sovitettavissa yhteen sen velvoitteen kanssa, jonka mukaan asianosaista on kuultava ennen maksuunpanopäätöksen lähettämistä.
Tästä on kuitenkin todettava, että tuomiossa komissio v. Espanja (C‑546/03,
EU:C:2006:132
) ja tuomiossa komissio v. Italia (C‑423/08,
EU:C:2010:347
) on jo lausuttu sitä koskevasta tarpeesta, että jäsenvaltiot noudattavat tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa tullivelasta johtuvan tullien määrän jälkikäteen kirjaamiselle asetettua määräaikaa, jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevissa asioissa, joissa asianomaiset jäsenvaltiot olivat vedonneet velvollisuuteen kunnioittaa tullivelan velallisten puolustautumisoikeuksia yrittäessään perustella määräajan noudattamatta jättämistä, mikä johti Euroopan yhteisön omien varojen käyttöön asettamisen viivästymiseen.
Tuomion komissio v. Espanja (
EU:C:2006:132
) 33 kohdassa ja tuomion komissio v. Italia (
EU:C:2010:347
) 45 kohdassa tehtiin nimittäin ero yhtäältä jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin välisten suhteiden ja toisaalta tullivelan velallisen ja kansallisten tulliviranomaisten välisten suhteiden, joissa on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, välillä.
Mainituissa tuomioissa katsottiin siten, että vaikka puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta on sovellettava muun muassa tullien jälkikantoa koskevassa menettelyssä maksuvelvollisen ja jäsenvaltion välisissä suhteissa, tästä ei voi jäsenvaltioiden ja unionin välisissä suhteissa olla seurauksena, että jäsenvaltion on mahdollista jättää noudattamatta velvollisuuttaan todeta unionin lainsäädännössä säädetyssä määräajassa unionille kuuluva maksu omista varoista (tuomio komissio v. Espanja,
EU:C:2006:132
, 33 kohta ja tuomio komissio v. Italia,
EU:C:2010:347
, 45 kohta).
Lisäksi on täsmennettävä, että – kuten Euroopan komissio on todennut suullisessa käsittelyssä – tullikoodeksin 220 artiklan 1 kohdassa tullivelasta johtuvien tullien määrän tileihin kirjaamisen osalta säädettyä kahden päivän määräaikaa voidaan pidentää tullikoodeksin 219 artiklan mukaisesti. Viimeksi mainitun säännöksen 1 kohdan b alakohdan mukaan tileihin kirjaamisen määräaikaa voidaan pidentää kuitenkin enintään 14 päivällä sellaisten erityisten olosuhteiden johdosta, jotka estävät tulliviranomaisia noudattamasta mainittuja määräaikoja.
Tuomion komissio v. Italia (
EU:C:2010:347
) 46 kohdassa muistutettiin lisäksi siitä, että kannettavien tullien tileihin kirjaaminen ja tiedoksi antaminen sekä omien varojen tulouttaminen eivät estä velallista riitauttamasta tullikoodeksin 243 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen mukaisesti sille asetettua velvollisuutta esittämällä kaikki sen käytössä olevat argumentit.
Toiseksi siitä kysymyksestä, onko asianosaisten puolustautumisoikeuksia kunnioitettu pääasioissa, vaikka ne ovat voineet esittää näkemyksensä vasta oikaisuvaatimusmenettelyssä, on palautettava mieleen, että unionin yleinen etu ja erityisesti intressi kantaa mahdollisimman nopeasti unionin omat tulot edellyttää, että tarkastukset voidaan toteuttaa nopeasti ja tehokkaasti (tuomio Sopropé,
EU:C:2008:746
, 41 kohta).
Lisäksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi, että epäedullisesta päätöksestä tehdyn muutoksenhaun yhteydessä jälkikäteen tapahtuneella kuulemisella voidaan tietyissä olosuhteissa varmistaa, että kuulluksi tulemista koskeva oikeus toteutuu (ks. analogisesti tuomio Texdata Software,
EU:C:2013:588
, 85 kohta).
Tullikoodeksin 243 artiklan 1 kohdan mukaan henkilöllä on oikeus hakea muutosta tullilainsäädännön mukaisesti tehtyihin päätöksiin, jotka koskevat häntä itseään suoraan ja henkilökohtaisesti. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ja komissio ovat kuitenkin korostaneet, tullikoodeksin 243 artiklan mukaisesti tehty muutoksenhaku ei tullikoodeksin 244 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan periaatteessa estä riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa. Koska muutoksenhaulla ei ole lykkäävää vaikutusta, se ei estä päätöksen välitöntä täytäntöönpanoa. Tullikoodeksin 244 artiklan toisessa kohdassa tulliviranomaisille annetaan kuitenkin lupa lykätä päätöksen täytäntöönpanoa kokonaan tai osittain, jos niillä on perusteltua syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa. Tullikoodeksin 244 artiklan kolmannessa kohdassa säädetään, että sellaisessa tapauksessa on asetettava vakuus.
Tullikoodeksin 245 artiklasta käy ilmi, että jäsenvaltioiden on annettava muutoksenhakumenettelyn täytäntöönpanoa koskevat säännökset.
Pääasioissa kyseessä olevasta hallinnollisesta menettelystä on säädetty Awb:ssä. Periaatteessa Awb:n 4:8 §:n mukaan hallintoelinten on ennen kuin ne tekevät päätöksen, joka voi olla sellaiselle asianosaiselle vastainen, joka ei ole vaatinut tätä päätöstä, annettava tälle tilaisuus esittää näkemyksensä tehtäväksi suunnitellusta päätöksestä.
Awb:n 4:12 §:n mukaan tätä periaatetta voidaan kuitenkin jättää soveltamatta luonteeltaan taloudellisiin päätöksiin yhtäältä, jos tästä päätöksestä voidaan tehdä oikaisuvaatimus tai hallinnon sisäinen valitus, ja toisaalta, jos päätösten epäedulliset vaikutukset voidaan poistaa kokonaan päätöksestä tehdyn oikaisuvaatimuksen tai hallinnon sisäisen valituksen perusteella.
Tätä säännöstä on sovellettu pääasioissa.
Asianosaisilla oli nimittäin ennen kanteen nostamista tuomioistuimessa ja siihen liittyvää mahdollisuutta hakea muutosta tuomioistuimen tuomioon tai tehdä tuomiosta kassaatiovalitus, mahdollisuus tehdä oikaisuvaatimus päätöksen tehneelle viranomaiselle ja tulla kuulluksi Awb:n 7:2 §:n nojalla tämän oikaisuvaatimuksen käsittelyn yhteydessä.
Lisäksi Alankomaiden hallituksen esittämistä huomautuksista käy ilmi, että hallintoelin ratkaisee oikaisuvaatimuksen sen ratkaisuajankohtana olemassa olevien säännösten ja merkittävien tosiseikkojen perusteella, joten alkuperäisen päätöksen mahdolliset kielteiset seuraukset voidaan poistaa oikaisuvaatimusmenettelyn päättyessä. Tässä tapauksessa pääasioissa kyseessä olevien maksuunpanopäätösten mahdolliset kielteiset seuraukset voidaan poistaa jälkikäteen, koska oikaisuvaatimustapauksissa maksamista voidaan siirtää myöhäisempään ajankohtaan ja maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanoa voidaan lykätä siihen asti, kun oikaisuvaatimuksesta (ja valituksesta) annetaan ratkaisu kansallisten oikeussääntöjen nojalla.
Alankomaiden hallitus totesi kuitenkin suullisessa käsittelyssä, ettei maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanon lykkääminen ole automaattista vaan että riidanalaisen maksuunpanopäätöksen adressaatin on vaadittava sitä oikaisuvaatimuksessaan. Kyseisen hallituksen mukaan lykkäykseen pääsääntöisesti suostutaan, ja se toteaa lisäksi, että tästä periaatteellisesta lykkäyksen myöntämisestä määrätään ministeriön soveltamisohjeissa.
Oikaisuvaatimusmenettelyllä ei ole täten automaattisesti henkilölle vastaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäävää vaikutusta eikä se estä välittömästi kyseisen päätöksen täytäntöönpanoa.
Tuomiosta Texdata Software (
EU:C:2013:588
, 85 kohta) seuraa, että viimeksi mainitulla ominaispiirteellä voi olla tietty merkitys tutkittaessa sitä, onko rajoitus, joka koskee oikeutta tulla kuulluksi ennen asianosaiselle vastaisen päätöksen tekemistä, mahdollisesti perusteltavissa.
Mainitun tuomion mukaan seuraamusmaksun määrääminen ilman ennen seuraamuksen määräämistä annettua kehotusta ja mahdollisuutta tulla kuulluksi ennen seuraamuksen määräämistä ei ole omiaan vaikuttamaan kyseisen perusoikeuden keskeiseen sisältöön, koska seuraamusmaksun määräämistä koskevan päätöksen riitauttaminen perustellulla riitautuskirjelmällä estää välittömästi kyseisen päätöksen täytäntöönpanon ja käynnistää tavanomaisen oikeudenkäynnin, jossa oikeutta tulla kuulluksi voidaan noudattaa (tuomio Texdata Software,
EU:C:2013:588
, 85 kohta).
Edellä olevassa tuomion kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ei voida kuitenkaan johtaa, että silloin, kun kuulemista ei järjestetä ennen maksuunpanopäätöksen tekemistä, maksuunpanopäätöksestä tehdyllä oikaisuvaatimuksella tai hallinnon sisäisellä valituksella on välttämättä oltava kyseisen maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanon automaattisesti lykkäävä vaikutus sen varmistamiseksi, että oikeutta tulla kuulluksi noudatetaan kyseisen oikaisuvaatimuksen tai valituksen yhteydessä.
Tämän tuomion 54 kohdassa mainitun sen unionin yleisen intressin takia, joka koskee unionin omien tulojen mahdollisimman nopeaa kantamista, tullikoodeksin 244 artiklan toisessa kohdassa säädetään, että maksuunpanopäätöksestä tehdyllä muutoksenhaulla on kyseisen päätöksen täytäntöönpanon estävä vaikutus ainoastaan silloin, kun on syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
Tästä on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden, kuten tullikoodeksin, säännöksiä on tulkittava perusoikeuksien valossa, sillä nämä perusoikeudet ovat vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista unionin tuomioistuin valvoo (ks. vastaavasti tuomio Österreichischer Rundfunk ym., C‑465/00, C‑138/01 ja C-139/01,
EU:C:2003:294
, 68 kohta ja tuomio Google Spain ja Google, C‑131/12,
EU:C:2014:317
, 68 kohta).
Tällaisessa tilanteessa kansallisilla säännöksillä, joilla tullikoodeksin 244 artiklan toisessa kohdassa olevat täytäntöönpanon lykkäämisedellytykset pannaan täytäntöön, on edeltävän kuulemisen puuttuessa varmistettava, että näitä edellytyksiä – eli että on olemassa syitä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa – ei sovelleta tai tulkita suppeasti.
Pääasioiden oikaisuvaatimustapauksessa maksuunpanopäätöksen täytäntöönpanoa koskeva lykkäys on myönnetty ministeriön soveltamisohjeiden mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, ovatko kyseiset ohjeet luonteeltaan sellaisia, että maksuunpanopäätöksen adressaatit voivat edeltävän kuulemisen puuttuessa saada päätöksiensä täytäntöönpanon lykätyksi siihen asti, kun päätöksiä mahdollisesti muutetaan, jotta lykkäyksen saamista koskeva oikeus on tehokas.
Joka tapauksessa kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä, jolla tullikoodeksin 244 artiklan toinen kohta pannaan täytäntöön, ei saada asettaa rajoituksia tällaisen lykkäyksen myöntämiselle silloin, kun on syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jos on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
Tällaisessa tilanteessa toisen kysymyksen a kohtaan on vastattava, että puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta ja erityisesti jokaisen oikeutta tulla kuulluksi ennen epäedullisen yksittäisen toimenpiteen suorittamista on tulkittava siten, että kun hallinto ei ole kuullut ennen tuontitullien jälkitullausmenettelyn johdosta tullikoodeksin mukaisesti tehdyn maksuunpanopäätöksen tekemistä tämän päätöksen adressaattia, hänen puolustautumisoikeuksiaan on loukattu, vaikka hänellä on tilaisuus esittää näkemyksensä myöhemmässä hallinnollisessa oikaisuvaatimusvaiheessa, jos tällaisten päätösten adressaatit eivät voi edeltävän kuulemisen puuttuessa saada kansallisen säännösten nojalla päätösten täytäntöönpanoa lykätyksi siihen asti, kun päätöksiä mahdollisesti muutetaan. Näin on joka tapauksessa silloin, jos kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä, jolla tullikoodeksin 244 artiklan toinen kohta pannaan täytäntöön, asetetaan rajoituksia tällaisen lykkäyksen myöntämiselle tilanteessa, jossa on syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jossa on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.
Toisen kysymyksen b kohta ja kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää toisen kysymyksen b kohdalla ja kolmannella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, määritetäänkö oikeudelliset seuraukset siitä, että hallinto loukkaa puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta, kansallisessa lainsäädännössä, ja mitä seikkoja kansallinen tuomioistuin voi ottaa huomioon tutkinnassaan. Se kysyy erityisesti, voiko kansallinen tuomioistuin ottaa huomioon mahdollisuuden, että päätöksentekomenettely olisi johtanut samaan tulokseen, jos oikeutta tulla kuulluksi etukäteen olisi kunnioitettu.
Tästä on palautettava mieleen, että unionin tuomioistuin on jo todennut, että kun edellytyksiä, joilla on varmistettava puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, ja näiden oikeuksien loukkauksen seurauksia ei ole vahvistettu unionin oikeudessa, kyseisistä edellytyksistä ja seurauksista voidaan säätää kansallisessa oikeudessa, kunhan tätä varten toteutetut toimenpiteet vastaavat niitä, joita sovelletaan yksityishenkilöihin kansallisessa oikeudessa säännellyissä rinnastettavissa tilanteissa (vastaavuusperiaate), eikä niillä tehdä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi unionin oikeusjärjestyksessä annettujen oikeuksien käyttöä (tehokkuusperiaate) (ks. tuomio G. ja R.,
EU:C:2013:533
, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tätä ratkaisua on sovellettava tulliasioihin, koska tullikoodeksin 245 artiklassa viitataan nimenomaisesti kansalliseen lainsäädäntöön, kun siinä täsmennetään, että ”jäsenvaltioiden on annettava muutoksenhakumenettelyn täytäntöönpanoa koskevat säännökset”.
Kun jäsenvaltiot saavat säätää, että puolustautumisoikeuksia voidaan käyttää sellaisten samojen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, joilla säännellään jäsenvaltion sisäisiä tilanteita, tällaisten yksityiskohtaisten sääntöjen on oltava unionin oikeuden mukaisia eikä niillä varsinkaan saada kyseenalaistaa tullikoodeksin tehokasta vaikutusta (tuomio G. ja R.,
EU:C:2013:533
, 36 kohta).
Kuten komissio on todennut, kansalliselle tuomioistuimelle kuuluva velvollisuus varmistaa unionin oikeuden täysi vaikutus ei velvoita kumoamaan kaikissa tapauksissa riitautettua päätöstä sillä perusteella, että sitä tehtäessä on loukattu puolustautumisoikeuksia ja erityisesti oikeutta tulla kuulluksi.
Unionin oikeuden mukaan puolustautumisoikeuksien, erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden, loukkaamisesta nimittäin seuraa kyseessä olevan hallintomenettelyn päätteeksi tehdyn päätöksen kumoaminen ainoastaan, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen tulokseen ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta (ks. vastaavasti tuomio Ranska v. komissio, C-301/87,
EU:C:1990:67
, 31 kohta; tuomio Saksa v. komissio, C‑288/96,
EU:C:2000:537
, 101 kohta; tuomio Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware v. neuvosto, C‑141/08 P,
EU:C:2009:598
, 94 kohta; tuomio Storck v. SMHV, C‑96/11 P,
EU:C:2012:537
, 80 kohta ja tuomio G. ja R.,
EU:C:2013:533
, 38 kohta).
Näin ollen puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen loukkaaminen johtaa toimenpiteen kumoamiseen ainoastaan silloin, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen tulokseen, ellei tätä loukkaamista olisi ollut.
Pääasioissa asianosaiset myöntävät itse, että oikaisuvaatimusmenettely ei olisi johtanut toisenlaiseen tulokseen, jos niitä olisi kuultu ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä, koska ne eivät kiistä verotarkastajan tekemää tariffiluokittelua.
Toisen kysymyksen b kohtaan ja kolmanteen kysymykseen on vastattava, että edellytyksistä, joilla on varmistettava puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, ja näiden oikeuksien loukkauksen seurauksista voidaan säätää kansallisessa oikeudessa, kunhan tätä varten toteutetut toimenpiteet vastaavat niitä, joita sovelletaan yksityisiin kansallisessa oikeudessa säännellyissä rinnastettavissa tilanteissa (vastaavuusperiaate), eikä niillä tehdä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi unionin oikeusjärjestyksessä annettujen oikeuksien käyttöä (tehokkuusperiaate). Koska kansallinen tuomioistuin on velvollinen takaamaan unionin oikeuden täyden vaikutuksen, se voi arvioidessaan puolustautumisoikeuksien ja erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamisen seurauksia ottaa huomioon sen, että tällaisesta loukkaamisesta seuraa kyseessä olevan hallintomenettelyn päätteeksi tehdyn päätöksen kumoaminen ainoastaan, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen tulokseen ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:

1)
Yksityiset voivat vedota suoraan kansallisissa tuomioistuimissa periaatteeseen, jonka mukaan hallinnon on kunnioitettava puolustautumisoikeuksia, ja siitä jokaiselle johtuvaan oikeuteen tulla kuulluksi ennen kaikkien sellaisten päätösten tekemistä, jotka saattavat vaikuttaa yksityisten intresseihin epäedullisesti, sellaisina kuin tätä periaatetta ja oikeutta sovelletaan yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 16.11.2000 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 2700/2000, soveltamisen yhteydessä.

2)
Puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen periaatetta ja erityisesti jokaisen oikeutta tulla kuulluksi ennen epäedullisen yksittäisen toimenpiteen suorittamista on tulkittava siten, että kun hallinto ei ole kuullut ennen tuontitullien jälkitullausmenettelyn johdosta asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, mukaisesti tehdyn maksuunpanopäätöksen tekemistä tämän päätöksen adressaattia, hänen puolustautumisoikeuksiaan on loukattu, vaikka hänellä on tilaisuus esittää näkemyksensä myöhemmässä hallinnollisessa oikaisuvaatimusvaiheessa, jos tällaisten päätösten adressaatit eivät voi edeltävän kuulemisen puuttuessa saada kansallisen säännösten nojalla päätösten täytäntöönpanoa lykätyksi siihen asti, kun päätöksiä mahdollisesti muutetaan. Näin on joka tapauksessa silloin, jos kansallisessa hallinnollisessa menettelyssä, jolla asetuksen N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2700/2000, 244 artiklan toinen kohta pannaan täytäntöön, asetetaan rajoituksia tällaisen lykkäyksen myöntämiselle tilanteessa, jossa on syytä epäillä, että riidanalainen päätös ei ole tullilainsäädännön mukainen, tai jossa on olemassa vaara, että asianomaiselle aiheutuu siitä vahinkoa, joka ei ole korvattavissa.

3)
Edellytyksistä, joilla on varmistettava puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen, ja näiden oikeuksien loukkauksen seurauksista voidaan säätää kansallisessa oikeudessa, kunhan tätä varten toteutetut toimenpiteet vastaavat niitä, joita sovelletaan yksityisiin kansallisessa oikeudessa säännellyissä rinnastettavissa tilanteissa (vastaavuusperiaate), eikä niillä tehdä käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi unionin oikeusjärjestyksessä annettujen oikeuksien käyttöä (tehokkuusperiaate).
Koska kansallinen tuomioistuin on velvollinen takaamaan unionin oikeuden täyden vaikutuksen, se voi arvioidessaan puolustautumisoikeuksien ja erityisesti kuulluksi tulemista koskevan oikeuden loukkaamisen seurauksia ottaa huomioon sen, että tällaisesta loukkaamisesta seuraa kyseessä olevan hallintomenettelyn päätteeksi tehdyn päätöksen kumoaminen ainoastaan, jos menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen tulokseen ilman kyseistä sääntöjenvastaisuutta.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.