CELEX: 62010CJ0138
Vámunió
Vámáru-nyilatkozat
E nyilatkozatnak a vámhatóság általi elfogadása
Már elfogadott vámáru-nyilatkozat érvénytelenítése
Következmények a megtorló intézkedések alkalmazására nézve

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2006. november 20‑i 1791/2006/EK tanácsi rendelettel (HL L 363., 1. o.) módosított,
a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 4. cikke 5. pontjának, 8. cikke (1) bekezdése első francia
bekezdésének, illetve 62., 63. és 68. cikkének értelmezésére vonatkozik.
E kérelmet a DP grup EOOD (a továbbiakban: DP grup) és a Direktor na Agentsia „Mitnitsi” (a vámhivatal igazgatója) között
az említett társaság által a nevére kiállított vámáru‑nyilatkozat megsemmisítése érdekében előterjesztett kereset tárgyában
folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.

Jogi háttér

A Vámkódex
A Vámkódex hatodik preambulumbekezdésének szövege a következő:
„[M]ivel, tekintettel a külkereskedelem elsőrendű fontosságára a Közösség számára, a vámalakiságokat és ellenőrzéseket el
kell törölni, vagy legalábbis a minimális szinten kell tartani.”
A Vámkódex 4. cikke kimondja:
„E Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:
[…]
5.      »Határozat«: a vámhatóságoknak a vámjogszabályokkal kapcsolatos bármely olyan hivatalos aktusa, amellyel valamely konkrét
esetben döntést hoznak, és amely egy vagy több meghatározott, illetve azonosítható személyre joghatással van; ez a kifejezés,
többek között, magában foglalja a 12. cikk értelmében vett kötelező érvényű tarifális felvilágosítást is;
[…]
17.      »Vámáru‑nyilatkozat«: valamely személy azon óhajának előírt formában és módon tett jelzése, hogy az árut adott vámeljárás
alá kívánja helyezni;
[…]”
Az említett kódex 59. cikkének (1) bekezdése az alábbiak szerint rendelkezik:
„A vámeljárás alá vonásra szánt árukról az adott vámeljárásra vonatkozó vámáru‑nyilatkozatot kell benyújtani.”
Az említett kódex 62. cikke előírja:
„(1)      Az írásbeli vámáru‑nyilatkozatot az erre a célra előírt hivatalos mintának megfelelő nyomtatvány felhasználásával kell elkészíteni.
A vámáru‑nyilatkozatot alá kell írni, és annak tartalmaznia kell minden olyan adatot, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó
rendelkezések alkalmazásához szükségesek, amelyre az árut bejelentik.
(2)      A bejelentéshez mellékelni kell azokat az iratokat, amelyek azokhoz a vámeljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazásához
szükségesek, amelyre az árut bejelentették.”
A Vámkódex 63. cikke értelmében:
„A 62. cikkben megállapított feltételeknek megfelelő vámáru‑nyilatkozatot a vámhatóság azonnal elfogadja, amennyiben vám elé
állították azt az árut, amelyre vonatkozik.”
Az említett kódex 66. cikkének szövege a következő:
„(1)      A vámhatóság, a nyilatkozattevő kérelmére, érvényteleníti a már elfogadott nyilatkozatot, ha a nyilatkozattevő bizonyítja,
hogy az árut tévesen jelentette be a nyilatkozatban foglalt vámeljárásra, vagy hogy különleges körülmények folytán az áru
azon vámeljárás alá vonása, amelyre bejelentették, már nem indokolt.
Ha azonban a vámhatóság már értesítette a nyilatkozattevőt arról a szándékáról, hogy meg kívánja vizsgálni az árut, a vámáru‑nyilatkozat
érvénytelenítése iránti kérelmet addig nem lehet elfogadni, amíg a vizsgálatot el nem végezték.
(2)      A bizottsági eljárásnak megfelelően meghatározott esetek kivételével az áru kiadását követően a vámáru‑nyilatkozatot nem lehet
érvényteleníteni.
(3)      A vámáru‑nyilatkozat érvénytelenítése nem érinti a hatályban lévő büntetőjogi [helyesen: megtorló] rendelkezések alkalmazását.”
A Vámkódex 68. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„Az általa elfogadott vámáru‑nyilatkozatok ellenőrzéséhez a vámhatóság:
a)      megvizsgálhatja a vámáru‑nyilatkozatot képező és az ahhoz mellékelt iratokat. A vámhatóság előírhatja, hogy a nyilatkozattevő
más iratokat is mutasson be a vámáru‑nyilatkozatban szereplő adatok pontosságának ellenőrzésére;
b)      megvizsgálhatja az árukat, és mintát vehet elemzéshez vagy részletes vizsgálathoz.”
Az említett kódex 71. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1)      A vámáru‑nyilatkozat ellenőrzésének eredményeit kell felhasználni azon vámeljárás rendelkezéseinek alkalmazásához, amelyre
az árut bejelentették.
(2)      Ha nem kerül sor a vámáru‑nyilatkozat ellenőrzésére, az (1) bekezdésben említett rendelkezéseket a vámáru‑nyilatkozatban szereplő
adatok alapján kell alkalmazni.”

A végrehajtási rendelet
A 2007. február 28‑i 214/2007/EK bizottsági rendelettel (HL L 62., 6. o.) módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról
szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK
bizottsági rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.; a továbbiakban: végrehajtási
rendelet) 199. cikkének (1) bekezdésében az alábbiak szerint rendelkezik:
„A büntetőjogi [helyesen megtorló] rendelkezések esetleges alkalmazásának sérelme nélkül, a vámáru‑nyilatkozatot tevő személy
vagy képviselője által aláírt vámáru‑nyilatkozat vámhivatalnál történő benyújtásával az illető személy a hatályos rendelkezések
értelmében felelősséget vállal az alábbiak vonatkozásában:
–        a vámáru‑nyilatkozatban megadott adatok helyessége,
–        a mellékelt okmányok hitelessége és
–        a szóban forgó áruk érintett vámeljárás alá vonásával kapcsolatos valamennyi kötelezettség betartása.”
E rendelet 251. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„A Vámkódex 66. cikke (2) bekezdésétől eltérően a vámáru‑nyilatkozatot az áru kiadását követően is érvényteleníteni lehet
az alábbiak szerint:
[…]”.

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
2007. március 13‑án a DP grup megbízott útján vámáru‑nyilatkozatot nyújtott be a szófiai (Bulgária) Mitnichesko byuro Kremikovtsinál
(kremikovtsi vámhivatal) Brazíliából származó, „fagyasztott és filézett, fehér borssal kezelt pulykacomb” megjelölésű áru
behozatalával kapcsolatban, annak szabad forgalomba bocsátása iránt.
E vámáru‑nyilatkozatot a vámhatóság ugyanazon a napon elfogadta. Egy vámtisztviselő aláírta, és az irat hátoldalán az alábbi
bejegyzést helyezte el:
„Az iratok ellenőrzése a 44. rovat tekintetében a Közösségi Vámkódex végrehajtási rendeletének 218. cikke szerint történik.
A 33. rovatban feltüntetett vámtarifaszám megfelel az áru 31. rovatban feltüntetett megjelölésének és [a vám- és a statisztikai
nómenklatúráról, valamint a Közös Vámtarifáról szóló, 1987. július 23‑i 2658/87/EGK tanácsi rendeletnek (HL L 256., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 2. kötet, 382.o.)]. A vámérték a Vámkódex 29. cikkének rendelkezése szerint meghatározva.
Nem preferenciális áru. A vám‑ és adójogi szempontból történő egyidejű »szabad forgalomba bocsátás« feltételei teljesülnek.
120/13.03.2007. sz. jegyzőkönyv a szófiai repülőtéren elvégzett részletes vámellenőrzésről. Helytelen tarifális besorolás
gyanúja miatt mintát vettek a Központi Vegyi Laboratórium által végzendő laboratóriumi vizsgálathoz […].”
Az áruellenőrzésről szóló 120/13.03.2007. sz. jegyzőkönyv 13. pontja szerint az áru fajtája és mennyisége alapján megfelel
a vámáru‑nyilatkozatban bejelentetteknek, és mintát vettek laboratóriumi vizsgálat céljából.
A DP grup által megadott vámtarifaszám alapján kiszámított vám összegét, azaz 22 646,88 BGN‑t bejegyeztek a vámáru‑nyilatkozat
megfelelő rovatába.
2007. március 25-én a vámhatóság kiadta a behozatal tárgyát képező árut.
A szakvélemény megállapításaira hivatkozva a vámhatóság 2007. április 17‑i levelében azt közölte a társasággal, hogy ezen
áru helytelen tarifális besorolását állapította meg, és ez a vámjogszabályok megsértésének minősül.
Következésképpen a vámhatóság kiegészítőleg a következő fizetendő összegeket állapította meg: 49754,31 BGN összegű vámot és
11 293,75 BGN összegű hozzáadottérték‑adót, valamint az ezen összegekre számított késedelmi kamatot, és felszólította a DP
grupot ezen összegek megfizetésére.
A DP grup ezt követően keresetet terjesztett elő az Administrativen sad Sofia-grad előtt, amelyben a 2007. március 13‑i vámáru‑nyilatkozat
megsemmisítését kérte azzal az indokkal, hogy az abban feltüntetett összesen 22 646,88 BGN behozatali vám összegének számítása
téves.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy DP grup e bíróság előtt arra hivatkozott, hogy a szóban forgó
vámáru‑nyilatkozat olyan közigazgatási aktusnak minősül, amely jogorvoslattal megtámadható. E társaság ugyanis – jóllehet
elismeri, hogy nem a helyes vámtarifaszámot tüntette fel – úgy vélte, hogy mivel azt a vámhatóság a vámhivatalnoknak e nyilatkozat
elfogadásakor történő aláírásával elfogadta, az említett vámtarifaszámot az említett hatóság „megerősítette”. A vámáru‑nyilatkozat
tehát a vámhatóság kifejezett akaratnyilvánításának minősül, és jogokat és kötelezettségeket keletkeztet a nyilatkozattevő
számára, ami azt megtámadható aktussá teszi.
Keresete alátámasztására a DP grup arra hivatkozott, hogy az alapügyben szóban forgó vámáru‑nyilatkozatban feltüntetett helytelen
vámtarifaszám annak semmisségét idézi elő. Azt is állította, hogy a jogellenes nyilatkozat alapján kiszámított vám nem felel
meg a bolgár vámjogszabályok céljának, és ezért ezzel kárt okoztak neki.
Az Administrativen sad Sofia-grad 2008. július 21‑én elfogadott végzésében megtámadható közigazgatási aktus hiányára hivatkozva
megállapította e kereset elfogadhatatlanságát, mivel szerinte a nyilatkozattevő által kitöltött és a vámhatóság által elfogadott
vámáru‑nyilatkozat nem minősül bíróság előtt jogorvoslattal megtámadható aktusnak.
A DP grup fellebbezett e végzés ellen a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság) előtt, amely kimondta,
hogy az alapügyben szóban forgó vámáru‑nyilatkozat – még ha azt maga a nyilatkozattevő töltötte is ki – a jelen ítélet 21. pontjában
kifejtett okokból olyan egyedi közigazgatási aktus, amely vitathatatlanul érinti a nyilatkozattevő érdekeit. A Varhoven administrativen
sad – amelynek a jog értelmezésére és alkalmazására vonatkozó megállapításai a bolgár jog szerint az ügy későbbi vizsgálata
során kötelezők – az ügyet az eljárás folytatása céljából visszautalta az Administrativen sad Sofia-grad ugyanazon tanácsa
elé.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy az alpügy megoldása az uniós vámjog alkalmazandó rendelkezéseinek értelmezésétől
függ, és hogy ezen ügy különösen a vámáru‑nyilatkozatoknak a Vámkódex 62. cikkében meghatározott feltételeknek való megfelelését
érintő ellenőrzés hatályával és tartalmával kapcsolatos kérdést veti fel, konkrétabban pedig azt, hogy ezen ellenőrzés keretében
a vámhatóságok kötelesek‑e vizsgálni a nyilatkozattevő által feltüntetett vámtarifaszám helyességét.
Ezenkívül rámutat, hogy ha helytelenül tüntetik fel az áru vámtarifaszámát, anélkül hogy azt ezután a Vámkódex 65. cikkének
rendelkezése szerint helyesbítenék, a vámhatóság pénzbírságot szabhat ki a társasággal szemben vámszabálysértés elkövetése
miatt; ezenfelül a vámhatóság a nemzeti jog szerint előírt eljárásban lefoglalhatja az árut, és rendelkezhet arról. Az említett
bíróság szerint az előtte folyamatban lévő eljárás célja nyilvánvalóan az említettekhez hasonló, a DP grupra nézve hátrányos
jogkövetkezmények elkerülése.
E feltételek mellett az Administrativen sad Sofia-grad az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal
céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Az alapeljárás körülményeire figyelemmel úgy kell‑e értelmezni a [Vámkódex] 63. cikkét, hogy az arra kötelezi a vámhatóságot,
hogy csak a vámáru‑nyilatkozat e rendelet 62. cikkében foglalt követelményekkel való összhangjának vizsgálatát végezze el,
azáltal hogy csupán az iratoknak a rendelet 68. cikkében meghatározott terjedelmű vizsgálatát végzi el, és hogy kizárólag
a bemutatott iratok alapján határozzon a vámáru‑nyilatkozat elfogadásáról, ha kétség merült fel az áru vámtarifaszámának helyessége
tekintetében, és e vámtarifaszám meghatározásához szakértői vélemény szükséges?
2)      A vámhatóságnak a vámáru‑nyilatkozat azonnali elfogadásáról hozott határozatát a [Vámkódex] 63. cikkének rendelkezése szerint
az alapeljárás körülményeire figyelemmel az említett [kódex] 8. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdésével összefüggésben
értelmezett 4. cikkének 5. pontja szerinti vámhatósági határozatnak kell‑e tekinteni, mégpedig a megtett vámáru‑nyilatkozat
teljes tartalma vonatkozásában, ha a következő körülmények együttesen fennállnak:
a)      a vámáru‑nyilatkozat elfogadására vonatkozó vámhatósági határozatot kizárólag a vámáru‑nyilatkozattal együtt bemutatott iratok
alapján hozták;
b)      a vámáru‑nyilatkozat elfogadása előtt szükséges vizsgálatok elvégzése során fennállt annak gyanúja, hogy az áru bejelentett
vámtarifaszáma helytelen;
c)      a vámáru‑nyilatkozat elfogadása előtt szükséges vizsgálatok elvégzése során a bejelentett áru tartalmára vonatkozó, a vámtarifaszám
helyes meghatározása szempontjából jelentőséggel bíró információk hiányosak voltak;
d)      a vámáru‑nyilatkozat elfogadása előtt végzett vizsgálat során mintát vettek szakvélemény készítéséhez az áru helyes vámtarifaszámának
meghatározása céljából?
3)      Az alapeljárás körülményeire figyelemmel úgy kell‑e értelmezni a [Vámkódex] 63. cikkét, hogy:
a)      az megengedi, hogy a vámáru‑nyilatkozat elfogadásának jogszerűségét az áru kiadása után bíróság előtt vitassák, vagy pedig
úgy, hogy
b)      a vámáru‑nyilatkozat elfogadása nem megtámadható, mivel azzal csak az áru vámhatóságnál történő bejelentését rögzítik és a
behozatali vámtartozás keletkezésének időpontját határozzák meg, és az nem minősül a helyes tarifális besorolás és az e nyilatkozat
alapján fizetendő vám összegének kérdésében hozott vámhatósági határozatnak?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 267. cikkben foglalt eljárás keretében egyedül a jogvitában eljáró és a meghozandó bírósági
döntésért felelősséggel tartozó nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira figyelemmel megítélje egyrészt az előzetes
döntéshozatalra utaló határozat szükségességét ítéletének meghozatalához, másrészt a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját
(lásd különösen a C‑459/07. sz. Elshani‑ügyben 2009. április 2‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑2759. o.] 40. pontját és a
C‑339/09. sz., Skoma‑Lux ügyben 2010. december 16‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 21. pontját).
Ezen eljárás keretében azonban a Bíróságnak a nemzeti bíróság részére hasznos választ kell adnia, amely lehetővé teszi az
előtte folyamatban lévő jogvita eldöntését. Ennek érdekében adott esetben a Bíróságnak át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket.
Ezenfelül a Bíróság feladata az uniós jog minden olyan rendelkezésének értelmezése, amelyre a nemzeti bíróságoknak az eléjük
terjesztett jogviták eldöntése érdekében szükségük van, még akkor is, ha e bíróságok az általuk előterjesztett kérdésekben
nem jelölik meg kifejezetten ezeket a rendelkezéseket (lásd ebben az értelemben különösen a C‑45/06. sz. Campina‑ügyben 2007.
március 8‑án hozott ítélet [EBHT 2007., I‑2089. o.] 30. és 31. pontját, a C‑329/06. és C‑343/06. sz., Wiedemann és Funk egyesített
ügyekben 2008. június 26‑án hozott ítélet [EBHT 2008., I‑4635. o.] 45. pontját, valamint a C‑243/09. sz. Fuß‑ügyben 2010.
október 14‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 39. pontját).
E vonatkozásban egyrészről a kérdést előterjesztő bíróság határozatából következik, hogy az utóbbihoz benyújtott kereset az
alapügyben szóban forgó vámáru‑nyilatkozat megsemmisítésére, és nem magának az említett nyilatkozat elfogadásának a megsemmisítésére
irányul. Másrészről az ügy irataiból következik, hogy a DP grup az említett nyilatkozat megsemmisítését az alapügyben szóban
forgó áru kiadásának a vámhatóság által történő engedélyezését követően kérte.
E feltételek mellett az előterjesztett kérdésekkel a kérdést előterjesztő bíróság arra kíván választ kapni, hogy az uniós
vámjogi rendelkezéseket úgy kell‑e értelmezni, hogy a nyilatkozattevő azt követően, hogy a vámhatóságok engedélyezték az áru
kiadását, kérheti a bíróságtól az ezen árura vonatkozó vámáru‑nyilatkozat érvénytelenítését.
Annak érdekében, hogy választ lehessen adni az így átfogalmazott kérdésekre, a vámáru‑nyilatkozat jellegét és tárgyát kell
megvizsgálni.
Ahogyan a Vámkódex 59. cikkének (1) bekezdéséből következik, az uniós vámjog kimondja azon elvet, amely szerint a vámeljárás
alá vonandó árukról vámáru‑nyilatkozatot kell benyújtani.
A vámszabályozásnak az árukra történő alkalmazásához szükséges adatok meghatározását tehát nem a vámhatóságok megállapításai
alapján, hanem a nyilatkozattevő által szolgáltatott információk alapján végzik el.
A vámáru‑nyilatkozat következésképpen – a Vámkódex 4. cikkének 17. pontjából következően – a nyilatkozattevő azon óhajának
előírt formában és módon tett jelzése, hogy az árut adott vámeljárás alá kívánja helyezni. Ennélfogva e nyilatkozat – amely
jellegénél fogva egyoldalú aktus – nem minősül az említett kódex 4. cikkének 5. pontja értelmében vett határozatnak.
Az írásban tett vámáru‑nyilatkozatok vonatkozásában a Vámkódex 68. cikke lehetőséget ad a vámhatóságok számára, hogy ellenőrizzék
a nyilatkozattevő által szolgáltatott információkat.
A Vámkódex hatodik preambulumbekezdésében szereplő azon cél érdekében, hogy a vámalakiságokat és ‑ellenőrzéseket a lehetőségekhez
mérten korlátozni kell, e kódex nem írja elő a vámhatóságok számára, hogy szisztematikusan ilyen ellenőrzéseket végezzenek.
Ezért az említett kódex 71. cikkének (2) bekezdése értelmében abban az esetben, ha nem kerül sor a vámáru‑nyilatkozat ellenőrzésére,
azon vámeljárás szabályait, amelyre az árut bejelentették, az e nyilatkozatban szereplő adatok alapján kell alkalmazni.
A fentiekben leírt rendszer, amely nem rendelkezik arról, hogy a vámáru‑nyilatkozatok szisztematikusan ellenőrzés tárgyát
képeznék, feltételezi, hogy a nyilatkozattevő helyes és teljes körű információkat szolgáltat a vámhatóságok részére. A végrehajtási
rendelet 199. cikke (1) bekezdésének első francia bekezdése ugyanis úgy rendelkezik, hogy a nyilatkozattevő vagy annak képviselője
által aláírt vámáru‑nyilatkozat vámhivatalnál történő benyújtásával az illető személy a hatályos rendelkezések értelmében
felelősséget vállal a nyilatkozatban megadott adatok helyessége vonatkozásában.
E tekintetben hangsúlyozni kell – a főtanácsnok indítványának 29. pontjában kifejtettekkel összhangban és a DP grup által
a kérdést előterjesztő bíróság előtt bemutatott állásponttal ellentétben –, hogy a nyilatkozattevő vagy annak képviselője
által aláírt vámáru‑nyilatkozat elfogadása során a Vámkódex 63. cikke szerint a vámhatóságoknak az e rendelkezésben és az
említett kódex 62. cikkében szereplő feltételek betartásának ellenőrzésére kell szorítkozniuk. Következésképpen a vámáru‑nyilatkozat
elfogadása során e hatóságok nem határoznak a nyilatkozattevő által szolgáltatott információ helyességéről, amelyekért az
utóbbi viseli a felelősséget. E kódex 68. cikkének szövegéből következik ugyanis, hogy a nyilatkozat elfogadása nem fosztja
meg az említett hatóságokat annak lehetőségétől, hogy a későbbiekben és adott esetben akár az áruk kiadását követően is ellenőrizzék
ezen információ helyességét.
A helyes információ szolgáltatásának a nyilatkozattevőre háruló kötelezettsége a helyes vámtarifaalszámnak az áru tarifális
besorolása során történő meghatározására is kiterjed (lásd analógia útján a 378/87. sz., Top Hit Holzvertrieb kontra Bizottság
ügyben 1989. május 23‑án hozott ítélet [EBHT 1989., 1359. o.] 26. pontját), mivel kétség esetén az említett nyilatkozattevő
– a Vámkódex 12. cikkének alkalmazásával – előzetesen kötelező érvényű tarifális felvilágosítást kérhet a vámhatóságoktól.
A fent említett kötelezettség velejárója a már elfogadott vámáru‑nyilatkozat visszavonhatatlanságának elve, amely elv alóli
kivételeket az e tárgyú uniós szabályozás szigorúan meghatározza.
Jóllehet tehát a Vámkódex nem szabályozza a nyilatkozattevő azon lehetőségét, hogy az általa kiállított vámáru‑nyilatkozat
érvénytelenítését elérje, e kódex 66. cikke (1) bekezdésének első albekezdése lehetővé teszi a nyilatkozattevő számára, hogy
a vámhatóságoktól az általuk már elfogadott nyilatkozat érvénytelenítését kérje azzal a feltétellel, hogy bizonyítja, hogy
az árut tévesen jelentette be a nyilatkozatban foglalt vámeljárásra, vagy hogy különleges körülmények folytán az áru azon
vámeljárás alá vonása, amelyre bejelentették, már nem indokolt.
A Vámkódex 66. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy meghatározott esetek kivételével az áru kiadását követően a vámáru‑nyilatkozatot
nem lehet érvényteleníteni. Ezen eseteket a végrehajtási rendelet 251. cikke határozza meg.
Az említett 66. cikk szövegéből következik, hogy amennyiben a nyilatkozattevő saját kezdeményezésre kérelmezi a vámáru‑nyilatkozat
érvénytelenítését, e kérelmét a vámhatóságokhoz, és nem a bíróságokhoz kell benyújtania.
Értékelésük végén az említett hatóságoknak eképpen vagy indokolt határozattal – bírósági jogorvoslat lehetősége mellett –
kell elutasítaniuk a nyilatkozattevő kérelmét, vagy el kell végezniük a kért érvénytelenítést (lásd analógia útján a C‑468/03. sz.
Overland Footwear ügyben 2005. október 20‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑8937. o.] 50. pontját).
Azon körülményt illetően, hogy a kérdést előterjesztő bíróság szerint a DP grup által előtte előterjesztett kereset célja
annak elkerülése, hogy esetlegesen szankciókat alkalmazzanak e társasággal szemben az importált árunak az alapügyben szóban
forgó vámáru‑nyilatkozat kiállítása során történő téves tarifális besorolásához kapcsolódó jogsértés miatt, elegendő rámutatni,
hogy a Vámkódex 66. cikkének (3) bekezdése értelmében a vámáru‑nyilatkozat érvénytelenítése nem érinti a hatályban lévő megtorló
rendelkezések alkalmazását.
Ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróság részére a Varhoven administrativen sad által adott utasításokat illetően emlékeztetni
kell arra, hogy a Bíróság kimondta, miszerint az uniós joggal ellentétes, ha az a nemzeti bíróság, amelynek a fellebbezés
alapján felsőbb szinten eljáró bíróság utasítására egy hozzá visszautalt ügyet kell újból elbírálnia, a nemzeti eljárásjog
szerint kötve van a felsőbb szintű bíróság által tett érdemi megállapításokhoz, amennyiben úgy ítéli meg, hogy a Bíróságtól
kért és kapott értelmezésre figyelemmel e megállapítások nem felelnek meg az uniós jognak (a C‑173/09. sz. Elchinov‑ügyben
2010. október 5‑én hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 32. pontja).
A fentiekre tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy az uniós vámjogi rendelkezéseket úgy kell
értelmezni, hogy a nyilatkozattevő nem kérelmezheti bíróság előtt az általa kiállított vámáru‑nyilatkozat érvénytelenítését,
amennyiben az utóbbit a vámhatóságok korábban már elfogadták. Ezzel szemben a Vámkódex 66. cikkében előírt feltételek mellett
e nyilatkozattevő az említett nyilatkozat érvénytelenítését még az áru kiadásának engedélyezését követően is kérheti e hatóságoktól.
Az említett hatóságoknak értékelésüket követően vagy indokolt határozattal – bírósági jogorvoslat lehetősége mellett – el
kell utasítaniuk a nyilatkozattevő kérelmét, vagy el kell végezniük a kért érvénytelenítést.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
Az uniós vámjogi rendelkezéseket úgy kell értelmezni, hogy a nyilatkozattevő nem kérelmezheti bíróság előtt az általa kiállított
vámáru‑nyilatkozat érvénytelenítését, amennyiben az utóbbit a vámhatóságok korábban már elfogadták. Ezzel szemben a 2006.
november 20‑i 1791/2006/EK tanácsi rendelettel módosított, a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK
tanácsi rendelet 66. cikkében előírt feltételek mellett e nyilatkozattevő az említett nyilatkozat érvénytelenítését még az
áru kiadásának engedélyezését követően is kérheti e hatóságoktól. Az említett hatóságoknak értékelésüket követően vagy indokolt
határozattal – bírósági jogorvoslat lehetősége mellett – el kell utasítaniuk a nyilatkozattevő kérelmét, vagy el kell végezniük
a kért érvénytelenítést.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: bolgár.