CELEX: 62013CJ0464
Преюдициално запитване
Статут на Европейските училища
Компетентност на Съвета по жалбите към Европейските училища да се произнесе по срочен трудов договор, сключен между Европейско училище и учител, който не е назначен или командирован от държава членка

Преюдициалните запитвания се отнасят до тълкуването на член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, сключена в Люксембург на 21 юни 1994 г. между държавите членки и Европейските общности (
ОВ L 212, стр. 3
).
Запитванията са отправени в рамките на два спора между Europäische Schule München и съответно г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary относно компетентността на германските юрисдикции да разгледат жалба, свързана с контрола за валидността на срочния характер на трудовите договори на заинтересованите лица.
Правна уредба
Виенската конвенция
Съгласно член 1 от Виенската конвенция за правото на договорите от 23 май 1969 година (Recueil des traités des Nations unies [Сборник с договори на ООН], том 1155, стр. 331, наричана по-нататък „Виенската конвенция“), озаглавен „Обсег на действие на тази конвенция“, тя се прилага към договорите между държави.
Член 3 от Виенската конвенция, озаглавен „Международни споразумения извън обсега на действие на тази конвенция“, гласи:
„Фактът, че тази конвенция не се прилага нито по отношение на международни споразумения, сключени между държави и други субекти на международното право или между такива други субекти на международното право, нито по отношение на международни споразумения, които не са сключени в писмена форма, не засяга:
[…]
б)
прилагането към тях на нормите, съдържащи се в тази конвенция, под чието действие те биха попаднали по силата на международното право независимо от тази конвенция;
[…]“.
Съгласно член 31 от Виенската конвенция, озаглавен „Общо правило на тълкуването“:
„1.   Договорът трябва да се тълкува добросъвестно, в съответствие с обикновеното значение, което следва да се дава на термините на договора в техния контекст, а също така в духа на обекта и целите на договора.
2.   За целите на тълкуването на договора […],
3.   [н]аред с контекста се вземат под внимание:
[…]
б)
по-късната практика на прилагането на договора, която установява споразумението на страните относно неговото тълкуване;
в)
всички съответни норми на международното право, прилагани в отношенията между страните.
[…]“.
Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища
Първо до четвърто съображение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища гласят:
„като отчитат, че от 1957 година функционират организации, носещи името „Европейски училища“, за съвместно образование на децата на служителите в Европейските общности като начин за осигуряване на правилното функциониране на европейските институции;
като отчитат, че Европейските общности са загрижени да осигурят съвместно образование на тези деца и за тази цел вземат участие в бюджета на Европейските училища;
като отчитат, че системата Европейски училища е „sui generis“; като прецениха, че тя представлява форма на сътрудничество между държавите членки и между тях и Европейските общности, като напълно съответстваща на отговорностите на държавите членки по отношение на учебното съдържание и организацията на тяхната образователна система и тяхното културно и езиково богатство;
като отчитат, че:
[…]
—
следва да се предостави адекватна правна защита за учителския състав, както и за други лица, включени в тази категория, срещу актове на Управителния съвет и Административния съвет и за тази цел трябва да бъде създаден Съвет по жалбите с точно определена юрисдикция,
—
юрисдикцията на Съвета по жалбите няма да засяга юрисдикцията на националните съдилища по отношение на гражданската и наказателната отговорност“.
Член 7 от тази конвенция предвижда:
„Органите, общи за всички училища, са:
1)
Управителният съвет;
2)
Главният секретар;
3)
Инспекторатите;
4)
Съветът по жалбите.
Всяко училище се ръководи от Административен съвет и се управлява от директор“.
Член 8, точка 1 от посочената конвенция предвижда:
„1.   Съгласно член 28 Управителният съвет се състои от следните членове:
а)
представителя или представителите на министерско ниво на всяка от държавите — членки на Европейските общности, упълномощен да поема задължения от името на правителството на тази държава членка, при условие че всяка държава членка има право само на един глас;
б)
член на Комисията на Европейските общности;
в)
представител, назначен от педагогическия комитет (от учителския състав) в съответствие с член 22;
г)
представител от родителите на учениците, назначен от организациите на родители в съответствие с член 23“.
Текстът на член 12, точка 1 от същата конвенция е следният:
„По административните въпроси Управителният съвет:
1.
приема правилник за работата на главния секретар, директорите, учителския състав и в съответствие с член 9, параграф 1, буква а) за административния и помощния персонал“.
Член 19, точки 4 и 6 от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища предвижда:
„Съгласно членове 28 и 29, всеки административен съвет, предвиден в член 7, се състои от осем членове, както следва:
[…]
4.
Двама членове от учителския състав, един представляващ служителите в средното училище и другият – служителите в основното училище и детските градини заедно;
[…]
6.
Представител на административния и помощния персонал“.
Съгласно член 21, втора алинея от тази конвенция директорът трябва да има компетенциите и квалификацията, задължителни в неговата страна за управление на учебно заведение, което при завършване издава сертификат, даващ право на притежателя за прием в университет.
Съгласно член 22, първа алинея от посочената конвенция се създава Комитет на служителите, включващ представители, които се избират измежду учителския състав и административния и помощния персонал на всяко училище.
Член 26 от същата конвенция гласи:
„Съдът на Европейските общности има изключителна юрисдикция при спорове между договарящите страни, отнасящи се до тълкуването и прилагането на тази конвенция, които не са разрешени от Управителния съвет“.
Член 27, параграфи 1, 2 и 7 от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища предвижда:
„1.   Създава се Съвет по жалбите.
2.   Съветът по жалбите има изключителна юрисдикция, като първа и втора инстанция, само ако всички административни средства са изчерпани, по всеки спор, отнасящ се до прилагането на тази конвенция, по отношение на всички лица, за които се отнася, с изключение на административния и помощния персонал, и по отношение на законността на всеки акт, основаващ се на конвенцията или на правилата, приети въз основа на нея, който акт засяга неблагоприятно тези лица [и е приет от] членове на Управителния съвет или на Административния съвет на училището при изпълнение на техните задължения, както са определени в тази конвенция. Когато такива спорове имат финансов характер, Съветът по жалбите има неограничена юрисдикция.
Условията и подробните правила, отнасящи се до тези производства, са установени, доколкото е целесъобразно, в правилника за работата за учителския състав, или в условията за наемане на учители на непълен работен ден, или в Общите правила на училищата.
[…]
7.   Други спорове, в които училищата са страна, попадат под националната юрисдикция. По-специално, юрисдикцията на националните съдилища относно въпроси на гражданската и наказателна отговорност не се засяга в този член“.
Статутът на учителите на непълен работен ден
Точки 1.1—1.3 от Статута на учителите на непълен работен ден в Европейските училища, назначени между 1 септември 1994 г. и 31 август 2011 г. (наричан по-нататък „Статутът на учителите на непълен работен ден“), одобрен от Управителния съвет, гласят:
„1.1
Статутът на Европейските училища предвижда като основен учителски състав командированите за определено време от държавите членки учители.
1.2
Наред с този основен учителски състав Европейските училища се нуждаят от учители на непълен работен ден […].
1.3
В Статута на учителите на непълен работен ден са предвидени годишни трудови договори. Служебните задължения на учителите на непълен работен ден могат да се променят от година на година, при това съответно на броя учебни часове, които не могат да се поемат от командированите учители.
[…]“.
Съгласно точка 2 от Статута на учителите на непълен работен ден директорът може да назначава учители на непълен работен ден при временна необходимост.
Точки 3.2 и 3.4 от посочения статут, отнасящи се до условията за набиране на помощен учителски състав, предвиждат:
„3.2
Разпоредбите на член […] и член 80 от Устава на командирования персонал в Европейските училища се прилагат и спрямо назначените от директора учители на непълен работен ден.
[…]
3.4
Законодателство на държавата по седалище на училището.
Без да се засягат горните разпоредби, по отношение на условията на назначаване и прекратяване на договора на учители на непълен работен ден, учители по вероучение и срочно наетия персонал се прилага законодателството на държавата по седалище на училището във връзка с условията на труд, организацията на труд, социалната сигурност и данъчното право.
За решаването на евентуални спорове са компетентни съдилищата в държавата по седалище на училището“.
Уставът на командирования персонал
Член 6, буква а) от Устава на командирования персонал на Европейските училища (наричан по-нататък „Уставът на командирования персонал“), одобрен от Управителния съвет, гласи:
„Длъжностите по настоящия устав се обхващат от следните категории:
а)
Ръководен персонал:
—
Директор
[…]“.
Член 80 от Устава на командирования персонал предвижда:
„1.   Съветът по жалбите има изключителна компетентност като първа и последна инстанция да се произнася по всякакви спорове между ръководните органи на училищата и членовете на персонала, свързани със законосъобразността на увреждащ ги акт. Когато такъв спор е от финансов характер, Съветът по жалбите има неограничена компетентност.
2.   Без да се засягат разпоредбите на член 77, обжалването пред Съвета по жалбите е допустимо само когато:
—
Главният секретар или Инспекторатът предварително са сезирани с административна жалба по смисъла на член 79 от настоящия устав
и
—
когато това обжалване е било отхвърлено изрично или мълчаливо.
3.   В отклонение от параграф 2 по-горе, решенията на административните съвети на училищата и Управителния съвет могат да се обжалват пряко пред Съвета по жалбите.
[…]“.
Текстът на член 86 от Устава на командирования персонал е следният:
„Тълкуването на разпоредбите на настоящия устав, които са аналогични на предвидените в Правилника за длъжностите лица на Европейските общности разпоредби, се извършва съгласно прилаганите от Комисията критерии“.
Германското право
Член 20 от Закона за съдебната власт (Gerichtsverfassungsgesetz) гласи:
„[…]
(2)
С имунитет по отношение на германските юрисдикции се ползват и […] лицата, за които това е предвидено от общите правила на международното право, в международноправни споразумения или в други правни разпоредби“.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
Г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary са учителки на непълен работен ден в Europäische Schule München, които упражняват тази дейност съответно от 1998 г. и от 2003 г. Едногодишните им договори за преподавателска дейност са сключвани с директора на училището. Последните им договори за преподавателска дейност, подновявани периодично, са сключени на 13 юли 2010 г. за периода от 1 септември 2010 г. до 31 август 2011 г.
Член 10 от договорите за преподавателска дейност от 13 юли 2010 г., сключени между директора на Europäische Schule München и съответно г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary, предвижда:
„Приложимо право и компетентни юрисдикции
1.   Спрямо отношенията с учителя на непълен работен ден се прилагат в следната последователност: условията на този договор, Новият статут, както и приложимите съгласно точка 3.2 от Новия статут разпоредби на Устава на командирования персонал […]. Съгласно точка 3.4 от Статута германското право се прилага само доколкото приложимото към този договор законодателство за Европейските училища не съдържа никаква разпоредба и само доколкото съответната нормативна празнина в този договор се отнася до неуредени условия на труд, организация на труда, социална сигурност и данъчно право.
2.   Съгласно член 80 от Устава на командирования персонал […] Съветът по жалбите има изключителна компетентност по спорове между училището и учителя на непълен работен ден, доколкото правоотношенията на страните се уреждат от договора и законодателството за Европейските училища. Съгласно точка 3.4 от Статута на учителите на непълен работен ден […] германските национални юрисдикции могат да бъдат сезирани единствено при спорове между училището и учителя на непълен работен ден, които се отнасят до въпроси, спрямо които се прилага германското право, съгласно предходния параграф 1“.
С искови молби, подадени пред Arbeitsgericht München (Трудов съд, Мюнхен), г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary оспорват ограничаването до една година на срока на трудовите им договори. Те поддържат, че германските юрисдикции имат компетентност да се произнесат по въпроса дали е действително ограничаването на продължителността на трудовите им правоотношения. Въпреки възражението за недопустимост, повдигнато от Europäische Schule München, с междинно решение Arbeitsgericht München е приел исковете за допустими.
Тъй като подадената от Europäische Schule München жалба срещу това решение е отхвърлена, ответникът подава ревизионна жалба пред Bundesarbeitsgericht (Федерален трудов съд) Пред тази юрисдикция Europäische Schule München поддържа, че въпросът не подлежи на разглеждане от германските съдилища, тъй като произнасянето по спора в главното производство е от изключителната компетентност на Съвета по жалбите към Европейските училища.
В този контекст Bundesarbeitsgericht иска да се установи дали германските съдилища са компетентни да разгледат спора по главното производство. Запитващата юрисдикция смята, че съдебният акт, с който трябва да се произнесе по тази компетентност, зависи от тълкуването на член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища.
При тези обстоятелства Bundesarbeitsgericht решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси по всяко от главните производства:
„1)
Трябва ли член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че назначените от Европейското училище учители на непълен работен ден, които не са командировани от държавите членки, попадат в кръга на посочените в Конвенцията лица и не се изключват, както административният и помощният персонал, от приложното поле на режима?
2)
Ако Съдът отговори утвърдително на първия въпрос:
Трябва ли член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че режимът обхваща и законността на актовете, които се основават на Конвенцията или на правилата, приети въз основа на нея, издадени са от директора на училището при упражняване на неговите правомощия съгласно тази конвенция по отношение на учител на непълен работен ден и го засягат неблагоприятно?
3)
Ако Съдът отговори утвърдително на втория въпрос:
Трябва ли член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че и сключването на договор между директора на Европейското училище и учител на непълен работен ден за срочно трудово правоотношение на учителя на непълен работен ден представлява акт, който се отнася до това лице и го засяга неблагоприятно?
4)
Ако Съдът отговори отрицателно на втория или третия въпрос:
Трябва ли член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да се тълкува в смисъл, че посоченият в него Съвет по жалбите има изключителна юрисдикция като първа и последна инстанция само ако всички административни средства са изчерпани по спор относно срока на трудовия договор, който сключва директорът на училището с учител на непълен работен ден, когато този договор се основава изключително на изискванията на Управителния съвет в точка 1.3 от Статута на учителите на непълен работен ден, който предвижда „годишни трудови договори“?“.
По преюдициалните въпроси
Относно компетентността на Съда
Г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary са оспорили компетентността на Съда да тълкува разпоредбите на Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, по съображението че последната не е част от правото на Съюза.
В това отношение следва да се напомни, че споразумение, сключено от Съвета на Европейския съюз в съответствие с членове 217 ДФЕС и 218 ДФЕС, представлява, що се отнася до Европейския съюз, акт на институция на Съюза по смисъла на член 267, първа алинея, буква б) ДФЕС, че от влизането им в сила разпоредбите на такова споразумение са неразделна част от правния ред на Съюза и че в рамките на този правен ред Съдът е компетентен да се произнася по преюдициални запитвания относно тълкуването на това споразумение (вж. решение Demirel, 12/86,
EU:C:1987:400
, т. 7).
Това се отнася и за международните споразумения, каквото е Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, сключена на основание член 235 ЕО (впоследствие член 308 ЕО, а понастоящем член 352 ДФЕС) от Европейските общности, които са оправомощени за тази цел с Решение 94/557/ЕО, Евратом на Съвета от 17 юни 1994 година относно упълномощаване на Европейската общност и Европейската общност за атомна енергия да подпишат и приемат Конвенция за определяне на статута на Европейските училища (
ОВ L 212, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 16, том 1, стр. 14).
Ето защо Съдът е компетентен да се произнесе по преюдициалното запитване относно тълкуването на тази конвенция, както и на приетите въз основа на нея актове.
Предварителни бележки
Преди всичко следва да се напомни, че системата на Европейските училища е система sui generis, чрез която с международен договор се осъществява форма на сътрудничество между държавите членки и между тях и Съюза (вж. решение Miles и др., C‑196/09,
EU:C:2011:388
, т. 39).
От съдебната практика следва и че Европейските училища представляват международна организация, която въпреки поддържаните от нея функционални връзки със Съюза формално остава обособена от него и от неговите държави членки (вж. в този смисъл решение Miles и др.,
EU:C:2011:388
, т. 42).
При това положение, макар Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища да представлява, що се отнася до Съюза, акт на институция на Съюза по смисъла на член 267, първа алинея, буква б) ДФЕС, тя се урежда и от международното право, и по-конкретно по отношение на тълкуването му — от международното договорно право (вж. в този смисъл решение Brita, C‑386/08,
EU:C:2010:91
, т. 39).
По същество международното договорно право е кодифицирано с Виенската конвенция. Съгласно член 1 от тази конвенция тя се прилага към договорите между държави. Все пак съгласно член 3, буква б) от посочената конвенция фактът, че тя не се прилага по отношение на международни споразумения, сключени между държави и други субекти на международното право, не засяга прилагането към тях на нормите, съдържащи се във Виенската конвенция, под чието действие те биха попаднали по силата на международното право независимо от същата тази конвенция.
От това следва, че правилата, съдържащи се във Виенската конвенция, се прилагат за споразумение, сключено между държавите членки и международна организация, каквото е Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, доколкото тези правила са израз на общото международно обичайно право. Следователно посочената конвенция трябва да се тълкува съгласно тези правила (вж. в този смисъл решение Brita,
EU:C:2010:91
, т. 41).
Съгласно член 31 от Виенската конвенция, която изразява международното обичайно право (вж. в този смисъл решение Комисия/Финландия, C‑118/07,
EU:C:2009:715
, т. 39), договорът трябва да се тълкува добросъвестно, в съответствие с обикновеното значение, което следва да се дава на термините на договора в техния контекст, а също така в духа на обекта и целите на договора (вж. решение Brita,
EU:C:2010:91
, т. 43).
От друга страна, съгласно член 31, параграф 3, буква б) от Виенската конвенция при тълкуването на договор трябва да се вземе предвид по-късната практика на прилагането на договора, която установява споразумението на страните относно неговото тълкуване.
По първия въпрос
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че назначените от Европейското училище учители на непълен работен ден, които не са командировани от държавите членки, попадат в кръга на посочените в тази разпоредба лица, за разлика от членовете на административния и помощния персонал, които са изключени от посочения кръг лица.
В това отношение следва да се отбележи, че съгласно член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение и втора алинея от тази конвенция, от една страна, след изчерпване на административните средства за защита Съветът по жалбите към Европейските училища има изключителна юрисдикция да се произнася като първа и последна инстанция по всеки спор относно прилагането на посочената конвенция, по отношение на лицата, за които се отнася, с изключение на административния и помощния персонал, и от друга страна, условията и подробните правила, отнасящи се до тези производства, се определят по-специално съответно в правилника за работата за учителския състав или в условията за наемане на учители на непълен работен ден.
При това положение от текста на член 27, параграф 2 от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища следва, че учителите на непълен работен попадат в кръга на лицата, посочени в първа алинея, първо изречение на тази разпоредба от същата конвенция, за разлика от членовете на административния и помощния персонал, които са изключени от посочения кръг лица.
От друга страна, това тълкуване се подкрепя от контекста, в който се вписва член 27, параграф 2 от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища.
Всъщност, както отбелязва Комисията в становището си, от тази конвенция, по-специално от член 19, точки 4 и 6 и член 22, първа алинея от нея, е видно, че тя провежда ясно разграничение между учителския състав, от една страна, и административния и помощния персонал, от друга страна.
Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че назначените от Европейско училище учители на непълен работен ден, които не са командировани от държавите членки, попадат в кръга на посочените в тази разпоредба лица, за разлика от членовете на административния и помощния персонал, които са изключени от посочения кръг лица.
По третия въпрос
С третия си въпрос, който следва да се разгледа преди втория въпрос, запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че споразумението относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между училището и учителя на непълен работен ден трудов договор, представлява акт, който засяга неблагоприятно посочения учител.
В това отношение е необходимо да се отбележи, че в тази конвенция липсва определение на понятието „акт, [който] засяга неблагоприятно [лицата]“, съдържащо се в член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от нея.
Както отбелязват Europäische Schule München и Комисията, съществуват разлики в текста на посочената конвенция на различните езици, що се отнася до израза „акт, [който] засяга неблагоприятно [лицата]“, като по-специално в текста на испански, английски, френски и италиански език са използвани съответно изразите „un acto“, „any act“, „un acte“ и „un atto“, които имат по-широк обхват от използвания в текста на немски език израз „Entscheidung“, или буквално „неблагоприятно решение“.
В това отношение трябва да се напомни, че съгласно четвърто съображение, пето тире от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища една от целите на последната е да се предостави адекватна правна защита за учителския състав, както и за други лица, посочени в тази конвенция, срещу актове на Управителния съвет и Административния съвет.
От друга страна, при положение че няма никаква пречка за това, нито в посочената конвенция, нито в приетите разпоредби по приложението ѝ, които следва да се вземат предвид по силата на член 31, параграф 3, буква в) от Виенската конвенция, с оглед по-специално на целта, напомнена в предходната точка от настоящото решение, в случая следва да се възприеме широко тълкуване на понятието за акт, който засяга неблагоприятно лицата.
Необходимо е да се подчертае, че съгласно член 27, параграф 2, втора алинея от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища Статутът на учителите на непълен работен ден, който определя по-специално условията и подробните правила, отнасящи се до образуваните пред Съвета по жалбите производства, предвижда в точка 3.2 от него, че член 80 от Устава на командирования персонал, който се съдържа в дял VII от този устав и е посветен на правните средства за защита, се прилага спрямо учителите на непълен работен ден, като Съветът по жалбите към Европейските училища има изключителна компетентност като първа и последна инстанция да се произнася по всякакви спорове между ръководните органи на училищата и учителите на непълен работен ден, свързани със законосъобразността на увреждащ ги акт.
В това отношение трябва да се отбележи, че текстът на член 80, параграф 1 от Устава на командирования персонал е аналогичен с този на член 91 от Правилника за длъжностните лица на Европейските общности (Регламент (ЕИО, Евратом, ЕОВС) № 259/68 на Съвета от 29 февруари 1968 година за установяване на Правилник за длъжностните лица и Условия за работа на другите служители на Европейските общности и установяване на специални мерки, временно приложими за длъжностни лица на Комисията (
ОВ L 56, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 8, стр. 12), по силата на който Съдът на Европейските общности е компетентен да се произнесе по всеки възникнал спор между Общностите и лице, за което се прилага настоящият правилник, относно законосъобразността на акт, който засяга интересите на това лице по смисъла на член 90, параграф 2.
Освен това съгласно член 86 от Устава на командирования персонал тълкуването на разпоредбите на този устав, които са аналогични на предвидените в Правилника за длъжностите лица на Европейския съюз разпоредби, се извършва съгласно прилаганите от Комисията критерии.
Съгласно постоянната практика на Съда само актовете, които засягат пряко и лично правното положение на заинтересованите лица, могат да се смятат за увреждащи актове. Освен това Съдът многократно е тълкувал понятието за увреждащ акт по смисъла на член 90 от Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз като отнасящо се до всеки акт, който може да засегне пряко определено правно положение (вж. по-специално определение Strack/Комисия, C‑237/06 P,
EU:C:2007:156
, т. 62 и цитираната съдебна практика).
Освен това в рамките на спор между служител със спомагателни функции и Комисията Съдът вече е приел, че в конкретния случай „увреждащ акт“ по смисъла на член 90, параграф 2 от посочения правилник е договорът за наемането на служителя на работа (вж. решение Castagnoli/Комисия, 329/85,
EU:C:1987:352
, т. 11).
Следователно договорът за наемането на работа на учител на непълен работен ден трябва да се смята за акт, представляващ „увреждащ акт“ по смисъла на член 80 от Устава на командирования персонал, a fortiori когато се оспорва, както е в случая, елемент на договора, който е наложен от приложимия закон, какъвто елемент е продължителността на договора, произтичаща пряко от прилагането на точка 1.3 от Статута на учителите на непълен работен ден.
Предвид изложените по-горе съображения на третия въпрос следва да се отговори, че член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между училището и учителя на непълен работен ден трудов договор, да се смята за акт, който засяга неблагоприятно посочения учител.
По втория въпрос
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че актовете, издадени от директора на училището при упражняване на неговите правомощия, попадат в приложното поле на тази разпоредба.
Следва да се уточни, че фактът, че издадените от директора актове не са посочени изрично в член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от тази конвенция, не може сам по себе си да води до изключването им от приложното поле на тази разпоредба.
Всъщност, от една страна, е необходимо да се напомни, че по силата на член 27, параграф 2, втора алинея от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища условията и подробните правила, отнасящи се до образуваните пред Съвета по жалбите производства, се определят по-специално съответно в правилника за работата за учителския състав или в условията за наемане на учители на непълен работен ден.
От друга страна, Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува по-специално в съответствие с член 31 от Виенската конвенция, по силата на който следва да се вземат предвид съответните норми на международното право, прилагани в отношенията между страните, и да се отдаде голямо значение на по-късната практика по прилагането на първата от тези конвенции.
В това отношение, както е видно от практиката на Международния съд, по-късната практика по прилагането на договор може да има предимство пред ясния текст на този договор, ако посочената практика изразява постигнатото между страните съгласие (CIJ, дело относно храма Préah Vihéar (Камбоджа/Тайланд), решение от 15 юни 1962 г., Recueil 1962, стр. 6).
Следователно, за да се определи обхватът на израза „акт, [който е приет от] членове на Управителния съвет или на Административния съвет на училището“, съдържащ се в член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, следва да се направи позоваване на съответните норми на международното право, прилагани в отношенията между страните, както и на по-късната практика по прилагането на тази конвенция.
В случая следва да се отбележи, че съгласно член 80 от Устава на командирования персонал, към който препраща точка 3.2 Статута на учителите на непълен работен ден и който определя в съответствие с член 27, параграф 2, втора алинея от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища някои условия и подробни правила, отнасящи се до образуваните пред Съвета по жалбите производства, изключителната компетентност на последния обхваща всички спорове между ръководните органи на Европейските училища и членовете на персонала, свързани със законосъобразността на увреждащ ги акт. Впрочем от член 7, последна алинея от тази конвенция във връзка с член 21, втора алинея от нея, както и от член 6, буква а) от Устава на командирования персонал и от приложение I към него следва по-специално, че директорът на Европейско училище е негов ръководен орган.
Следователно текстът на член 80 от Устава на командирования персонал се различава от този на член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища.
Впоследствие въз основа на посочения член 80 е установена практиката на Съвета по жалбите към Европейските училища, съгласно която е възможно да се подават жалби срещу увреждащите актове, издадени от ръководните органи на Европейските училища. Тази практика трябва да се смята за по-късна практика по прилагането на Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища по смисъла на член 31, параграф 3, буква б) от Виенската конвенция.
Тази практика никога не е оспорвана от страните по посочената конвенция. Поради това следва да се приеме, че липсата на оспорване от тези страни изразява мълчаливото им съгласие с тази практика.
Ето защо посочената практика, основаваща се на член 80 от Устава на командирования персонал, следва да се квалифицира като установяваща съгласието на страните относно тълкуването на член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища. При това положение същата тази практика може да има предимство пред текста на последната разпоредба, която следователно трябва да се тълкува в смисъл, че по принцип допуска да се приеме, че актовете на ръководните органи на Европейските училища попадат в приложното поле на посочената разпоредба.
Относно прилагането на точка 3.4 от Статута на учителите на непълен работен ден в главното производство следва да се напомни, че по силата на тази разпоредба и без да се засягат предхождащите я разпоредби, съдилищата в държавата по седалището на Европейско училище са компетентни да решават евентуални спорове, по отношение на условията на назначаване и прекратяване на договора на учители на непълен работен ден, учители по вероучение и срочно наетия персонал, уредени в законодателството на държавата по седалище на училището във връзка с условията на труд, организацията на труд, социалната сигурност и данъчното право.
Доколкото обаче посоченият спор в главното производство се отнася до ограничаването на срока на действие на трудов договор, предвидено в точка 1.3 от Статута на учителите на непълен работен ден, разглеждането му не може да бъде от компетентността на съдилищата по седалището на съответното Европейско училище. Впрочем този извод намира израз и в член 10, точка 2 от сключените между страните в главното производство договори за преподавателска дейност.
Ето защо следва да се приеме, че точки 1.3, 3.2 и 3.4 от Статута на учителите на непълен работен ден трябва да се тълкуват в смисъл, че разглеждането на спор по законосъобразността на споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между учител на непълен работен ден и директора на Европейско училище трудов договор, е от изключителната компетентност на Съвета по жалбите към Европейските училища.
От друга страна, противно на твърденията на г‑жа Oberto и г‑жа O’Leary в съдебното заседание, следва да се напомни, че това тълкуване на релевантните разпоредби на Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища и на Статута на учителите на непълен работен ден, съгласно което посоченият Съвет по жалбите има изключителната компетентност да се произнесе по спор като разглеждания в главното производство, не засяга правото на заинтересованите лица на ефективна съдебна защита.
Що се отнася до Съвета по жалбите към Европейските училища, Съдът е приел, че този съвет отговаря на съвкупност от условия, позволяващи да бъде квалифициран като юрисдикция по смисъла на член 267 ДФЕС, каквито са по-специално законоустановеният характер на този орган, постоянното му естество, задължителността на неговата юрисдикция, състезателността на производството пред него, прилагането от посочения орган на правни норми, както и независимостта му, с изключение на принадлежността му към държава членка (вж. в този смисъл решение Miles и др.,
EU:C:2011:388
, т. 37—39).
По-нататък следва да се напомни, че по силата на член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз принципът на ефективна съдебна защита се отнася до правото на достъп не до двуинстанционен съдебен контрол, а единствено до един съд (вж. решение от 17 юли 2014 г., Sánchez Morcillo и Abril García, C‑169/14,
EU:C:2014:2099
, т. 36).
Накрая, макар да се е произнесъл в решение Miles и др. (
EU:C:2011:388
, т. 43—45), че няма компетентност да отговори на поставения от Съвета по жалбите към Европейските училища въпрос, тъй като този съвет не представлява „юрисдикция в държава членка“ по смисъла на член 267 ДФЕС, Съдът е приел, че наистина е допустима възможност и дори задължение на Съвета по жалбите към Европейските училища да сезира Съда във връзка със спор между Европейско училище и командировани в него учители, по който спор следва да се прилагат общите принципи на правото на Съюза, но и че държавите членки следва да реформират действащата понастоящем система за правна защита, уредена в Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища.
Ето защо следва да се приеме, че задължението за ответниците да отнесат спора по законосъобразността на споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в трудовите им договори, сключени с директора на Europäische Schule München, за разглеждане пред Съвета по жалбите към Европейските училища, който се произнася като първа и последна инстанция и не е оправомощен да сезира Съда с преюдициално запитване, не засяга правото им на ефективна съдебна защита.
Предвид изложените по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността акт, издаден от директора на Европейско училище при упражняване на неговите правомощия, да попада по принцип в приложното поле на тази разпоредба. Точки 1.3, 3.2 и 3.4 от Статута на учителите на непълен работен ден трябва да се тълкуват в смисъл, че разглеждането на спор по законосъобразността на споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между учител на непълен работен ден и посочения директор трудов договор, е от изключителната компетентност на Съвета по жалбите към Европейските училища.
По четвъртия въпрос
С оглед на отговора на втория въпрос не е необходимо да се отговаря на четвъртия въпрос.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (четвърти състав) реши:

1)
Член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища, сключена в Люксембург на 21 юни 1994 г. между държавите членки и Европейските общности, трябва да се тълкува в смисъл, че назначените от Европейско училище учители на непълен работен ден, които не са командировани от държавите членки, попадат в кръга на посочените в тази разпоредба лица, за разлика от членовете на административния и помощния персонал, които са изключени от посочения кръг лица.

2)
Член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между училището и учителя на непълен работен ден трудов договор, да се смята за акт, който засяга неблагоприятно посочения учител.

3)
Член 27, параграф 2, първа алинея, първо изречение от Конвенцията за определяне на статута на Европейските училища трябва да се тълкува в смисъл, че допуска възможността акт, издаден от директора на Европейско училище при упражняване на неговите правомощия, да попада по принцип в приложното поле на тази разпоредба. Точки 1.3, 3.2 и 3.4 от Статута на учителите на непълен работен ден, назначени между 1 септември 1994 г. и 31 август 2011 г., трябва да се тълкуват в смисъл, че разглеждането на спор по законосъобразността на споразумение относно ограничаването на продължителността на трудово правоотношение, което се съдържа в сключения между учител на непълен работен ден и посочения директор трудов договор, е от изключителната компетентност на Съвета по жалбите към Европейските училища.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.