CELEX: 62012CJ0335
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Nuosavi ištekliai
Importo muitų išieškojimas išleidus prekes
Valstybių narių finansinė atsakomybė
Neeksportuoto cukraus atsargų perteklius

Pareikšdama ieškinį Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad atsisakiusi perduoti Komisijos dispozicijon 785078,50 eurų sumą už cukraus atsargų perteklių, neeksportuotą po įstojimo į Europos bendriją, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 straipsnį, Akto dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų (
OL L 302, 1985, p. 23
, toliau – Stojimo aktas) 254 straipsnį, 1985 m. gegužės 7 d. Tarybos sprendimo 85/257/EEB dėl Bendrijos nuosavų išteklių sistemos (
OL L 128, p. 15
) 7 straipsnį, 1986 m. vasario 28 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 579/86, kuriuo nustatomos taisyklės, taikomos Ispanijoje ir Portugalijoje 1986 m. kovo 1 d. esančioms cukraus sektoriaus produktų atsargoms (
OL L 57, p. 21
), iš dalies pakeisto 1986 m. spalio 31 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3332/86 (
OL L 306, p. 37
, toliau – Reglamentas Nr. 579/86), 4, 7 ir 8 straipsnius, 1979 m. liepos 24 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1697/79 dėl importo arba eksporto muitų, nepareikalautų iš asmens, privalančio juos sumokėti už prekes, deklaruotas muitinės procedūrai, sąlygojančiai prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, išieškojimo išleidus prekes (
OL L 197, p. 1
) 2 straipsnį ir 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 88/376/EEB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (
OL L 155, p. 1
), 2, 11 ir 17 straipsnius.
Teisinis pagrindas
Stojimo akto 254 straipsnyje numatyta:
„Bet kokias produkto atsargas, 1986 m. kovo 1 d. esančias laisvoje apyvartoje Portugalijos teritorijoje ir viršijančias kiekį, kurį būtų galima laikyti įprastinėmis perkeliamosiomis atsargomis, Portugalijos Respublika turi pašalinti savo sąskaita laikydamasi Bendrijos teisėje nustatytų procedūrų ir per 258 straipsnyje nurodytomis sąlygomis nustatytinus terminus. Kiekvienam produktui taikoma įprastinių perkeliamųjų atsargų sąvoka nustatoma atsižvelgiant į kriterijus ir tikslus, būdingus kiekvienam rinkos organizavimui.“
Pagal Stojimo akto 371 straipsnį:
„1.   1970 m. balandžio 21 d. sprendimas dėl valstybių narių finansinių įnašų pakeitimo bendrijų nuosavais ištekliais <...> taikomas laikantis 372 ir 375 straipsnių nuostatų.
2.   Bet kokia šio skyriaus straipsniuose pateikta nuoroda į 1970 m. balandžio 21 d. Sprendimą nuo 1985 m. gegužės 7 d. Tarybos sprendimo dėl Bendrijos nuosavų išteklių sistemos įsigaliojimo dienos reiškia nuorodą į pastarąjį sprendimą.“
Stojimo akto 372 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pajamos, vadinamos 1970 m. balandžio 21 d. Sprendimo 2 straipsnio pirmos dalies a punkte vartojamu terminu „žemės ūkio produktų išlyginamieji mokesčiai“, taip pat apima pajamas iš bet kokių importo mokesčių, nustatytų sandoriuose tarp Portugalijos ir kitų valstybių narių ir tarp Portugalijos ir trečiųjų šalių pagal 233–345 straipsnius, 210 straipsnio 3 dalį ir 213 straipsnį.“
Sprendimo 85/257 2 straipsnyje nustatyta:
„Pajamos, gautos kaip:
a)
išlyginamieji mokesčiai, priemokos, priedai arba kompensacinės sumos, papildomos sumos arba koeficientai ir kiti mokesčiai, kuriuos nustato arba nustatys Bendrijų institucijos prekybai su valstybėmis, kurios nėra narės, pagal bendrąją žemės ūkio politiką, taip pat įmokos ir kiti mokesčiai, numatyti pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą;
b)
bendrojo muitų tarifo muitai ir kiti muitai, kuriuos nustato arba nustatys Bendrijų institucijos prekybai su valstybėmis, kurios nėra narės,
yra nuosavi ištekliai, įtraukiami į Bendrijų biudžetą.
<…>“
Pagal šio sprendimo 7 straipsnio 1 dalį:
„2 ir 3 straipsniuose nurodytus Bendrijos išteklius valstybės narės renka pagal nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas, kurios šiuo tikslu prireikus turi būti keičiamos. Valstybės narės šiuos išteklius perduoda Komisijai.“
1988 m. birželio 24 d. Tarybos sprendimo 88/376/EEB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (
OL L 185, p. 24
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 176) 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Į Bendrijų biudžetą įtraukiamus nuosavus išteklius sudaro toliau išvardytos gaunamos pajamos:
a)
išlyginamieji mokesčiai, premijos [priemokos], papildomos [priedai] arba kompensacinės sumos, papildomos sumos arba koeficientai bei kiti muitai [mokesčiai], kuriuos nustato arba turi nustatyti [nustatys] Bendrijų institucijos prekybai su valstybėmis ne narėmis pagal bendruosius žemės ūkio politikos pamatus [pagal bendrąją žemės ūkio politiką], taip pat įmokos ir kiti muitai [mokesčiai], numatyti bendruosiuose cukraus rinkos organizavimo pamatuose [pagal bendrą cukraus rinkos organizavimą];
b)
Bendruose muitų tarifuose nurodyti muitai [bendrojo muitų tarifo muitai] ir kiti muitai, kuriuos nustato arba turi nustatyti [nustatys] Bendrijų institucijos prekybai su valstybėmis ne narėmis, bei muito mokesčiai už produktus, kuriems taikoma Europos anglių ir plieno bendrijos steigimo sutartis;
<…>“
Šio sprendimo 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Bendrijos nuosavus išteklius, nurodytus 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose, surenka valstybės narės pagal nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas, kurios prireikus pritaikomos pagal Bendrijos taisyklių reikalavimus. <...> Valstybės narės perduoda Komisijos dispozicijai 2 straipsnio 1 dalies a–d punktuose nurodytus išteklius.“
Reglamento Nr. 1697/79 1 straipsnyje nurodyta:
„1.   Šiuo reglamentu nustatomos sąlygos, kurioms esant kompetentingos institucijos išieško dėl bet kurios priežasties iš asmens, privalančio sumokėti importo ar eksporto muitus už prekes, deklaruotas muitinės procedūrai, sąlygojančiai prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, nepareikalautus muitus išleidus prekes.
2.   Šiame reglamente vartojamos tokios sąvokų apibrėžtys:
a)
„importo muitai“ – tai muitai ir jiems lygiaverčio poveikio privalomieji mokėjimai, taip pat žemės ūkio produktų išlyginamieji mokesčiai ir kiti importo mokėjimai, nustatyti pagal bendrąją žemės ūkio politiką arba konkrečiomis priemonėmis, pagal Sutarties 235 straipsnį taikomomis tam tikriems perdirbtiems žemės ūkio produktams;
<…>
c)
„įtraukimas į apskaitą“ – administracinis aktas, kuriuo atitinkamai nustatoma kompetentingų institucijų renkamų importo ar eksporto muitų suma;
d)
„skola muitinei“ – tai fizinio ar juridinio asmens pareiga sumokėti importo ar eksporto muitus, pagal galiojančias nuostatas taikomus šiais muitais apmokestinamoms prekėms.“
Reglamento Nr. 1697/79 2 straipsnyje numatyta:
„1.   Jeigu kompetentingos institucijos nustato, kad visa ar dalis teisiškai privalomos sumokėti importo ar eksporto muitų sumos už prekes, deklaruotas muitinės procedūrai, sąlygojančiai prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, nebuvo pareikalauta iš asmens, privalančio sumokėti šią pinigų sumą, jos pradeda nesurinktų muitų išieškojimą.
Tačiau toks išieškojimas negali būti pradedamas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo pradinės iš asmens, privalančio sumokėti muitus, pareikalautos pinigų sumos įtraukimo į apskaitą dienos arba, jeigu pinigų suma nebuvo įtraukta į apskaitą, nuo skolos muitinei, susijusios su tam tikromis prekėmis, atsiradimo dienos.
2.   1 dalyje nurodytas išieškojimas pradedamas pranešant atitinkamam asmeniui apie importo ar eksporto muitų sumą, kurią jis privalo sumokėti.“
1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 3771/85 dėl Portugalijoje esančių žemės ūkio produktų atsargų (
OL L 362, p. 21
) 1 straipsnyje nurodyta:
„Šiuo reglamentu nustatomos bendros Stojimo akto 254 straipsnio įgyvendinimo taisyklės.“
Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnyje nustatyta:
„1.   Išsamios šio reglamento taikymo taisyklės priimamos 1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 136/66/EEB dėl bendrojo aliejaus ir riebalų rinkos organizavimo [(
OL 172, 1966, p. 3025
]) 38 straipsnyje arba atskirais atvejais – atitinkamuose kitų reglamentų dėl bendrojo žemės ūkio rinkos organizavimo straipsniuose nustatyta tvarka.
2.   1 dalyje nurodytos išsamios taisyklės visų pirma turi būti susijusios su:
a)
Stojimo akto 254 straipsnyje nurodytų produkcijos atsargų kiekio, viršijančio įprastinį perkeliamų atsargų kiekį, nustatymu;
<…>
d)
produkcijos pertekliaus realizavimo tvarka.
3.   1 dalyje nurodytose išsamiose taisyklėse gali būti numatyta:
<…>
c)
apmokestinimas tuo atveju, jei suinteresuotasis asmuo nesilaiko produkcijos pertekliaus realizavimo tvarkos.“
Pagal Reglamento Nr. 579/86 antrą konstatuojamąją dalį:
„<…> dėl spekuliavimo cukrumi ir izogliukoze grėsmės naujosiose valstybėse narėse reikėtų įtvirtinti nuostatas dėl <...> Portugalijoje 1986 m. kovo 1 d. esančių atsargų, nes tai yra sandėliuojami produktai, kuriems nustatytos eksporto grąžinamosios išmokos.“
Šio reglamento šešta konstatuojamoji dalis suformuluota taip:
„<...> kiekis, kuris viršija perkeliamų atsargų kiekį <…> ir kuris nebuvo eksportuotas iki nustatytos datos ir todėl nebuvo pašalintas iš rinkos, turi būti laikomas realizuotu Bendrijos vidaus rinkoje ir prilyginamas kiekiui, importuotam iš trečiųjų šalių; tokiomis aplinkybėmis pateisinama numatyti rinkti mokestį, lygų atitinkamo produkto išlyginamajam importo mokesčiui, galiojančiam paskutinę eksporto termino dieną; <…> šią sumą perskaičiuojant nacionaline valiuta taikomas tuo momentu galiojantis žemės ūkio perskaičiavimo kursas.“
Šio reglamento 3 straipsnyje numatyta:
„1.   Kiekviena nauja valstybė narė <...> suskaičiuoja savo cukraus ir izogliukozės atsargas, esančias laisvoje apyvartoje atitinkamose teritorijose 1986 m. kovo 1 d. 00.00 val.
2.   Taikant 1 dalį, bet kuris asmuo, 1986 m. kovo 1 d. 00.00 val. laisvoje apyvartoje <...> turintis bent 3000 kg cukraus ar izogliukozės <...>, iki 1986 m. kovo 13 d. privalo jį deklaruoti kompetentingoms institucijoms.
<…>“
Reglamento Nr. 579/86 4 straipsnyje numatyta:
„1.   Jei cukraus arba izogliukozės atsargų kiekis, nustatytas per 3 straipsnyje numatytą apskaitą, naujojoje valstybėje narėje viršija jai 2 straipsnio 1 dalyje nustatytą kiekį, ši valstybė narė turi užtikrinti, kad įtraukto į apskaitą ir nustatyto kiekio skirtumui prilygstantis kiekis būtų eksportuotas iš Bendrijos <...> Portugalijos atveju iki 1987 m. liepos 1 d. <…>
2.   Kiekiai, kurie bus eksportuojami pagal 1 dalį:
<…>
c)
nagrinėjamas produktas turi būti eksportuotas – <...> Portugalijos atveju iki 1987 m. liepos 1 d. – iš naujosios valstybės narės teritorijos, kurioje atsargos nustatytos pagal 1 dalį, ir produktas turi būti išgabentas iš Bendrijos geografinės teritorijos iki tos datos.“
Reglamento Nr. 579/86 5 straipsnyje nustatyta:
„1.   Išskyrus nenugalimos jėgos (
force majeure
) atvejus, eksportą įrodantys dokumentai, nurodyti 4 straipsnio 1 dalyje, turi būti pateikti <...> eksporto iš Portugalijos atveju iki 1987 m. rugsėjo 1 d. pateikiant:
a)
eksporto sertifikatus, pagal 6 straipsnį išduotus atitinkamos naujosios valstybės narės kompetentingos institucijos;
b)
[1980 m. gruodžio 3 d. Komisijos] Reglamento (EEB) Nr. 3183/80 [kuriuo nustatomos bendros išsamios importo ir eksporto licencijų ir žemės ūkio produktų su iš anksto nustatyta kompensacija taikymo taisyklės (
OL L 338, p. 1
)] 30 ir 31 straipsniuose nurodytus atitinkamus dokumentus, kurie yra būtini užstatui grąžinti.
2.   Jei 1 dalyje nurodyti eksportą įrodantys dokumentai nepateikiami iki numatytos datos, nagrinėjamas kiekis laikomas realizuotu Bendrijos rinkoje.
<…>“
Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Kiekiai, kurie laikomi realizuotais vidaus rinkoje pagal 5 straipsnio 2 dalį, apmokestinami suma, lygia:
a)
cukraus atveju – už kiekvieną 100 kg – išlyginamajam importo mokesčiui, <...> Portugalijos atveju galiojusiam 1986 m. birželio 30 d. baltajam cukrui, atitinkamai padidintam arba sumažintam kompensacine „stojimo“ suma, tuo metu galiojusia baltajam cukrui atitinkamoje naujojoje valstybėje narėje;
<…>“
Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Naujosios valstybės narės imasi visų būtinų priemonių šiam reglamentui taikyti ir konkrečiai nustato kontrolės tvarką, kuri būtina atliekant 3 straipsnyje nurodytą apskaitą ir vykdant 4 straipsnio 1 dalyje joms nustatytą pareigą eksportuoti.“
Reglamento Nr. 1552/89 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Pagal šį reglamentą Bendrijų teisė į Sprendimo [88/376] 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodytus nuosavus išteklius nustatoma iš karto, kai valstybės narės kompetentinga įstaiga praneša skolininkui apie mokėtiną sumą. Toks pranešimas perduodamas iš karto, kai nustatomas skolininkas ir kompetentingos administracinės institucijos gali apskaičiuoti mokesčio dydį, laikydamosi visų taikytinų Bendrijos nuostatų.“
Reglamento Nr. 1552/89 11 straipsnyje numatyta:
„Už bet kokį pavėluotą įmokos įskaitymą į 9 straipsnio 1 dalyje nurodytą sąskaitą atitinkama valstybė narė moka palūkanas, kurios yra dviem procentiniais punktais didesnės už palūkanų normą, mokėjimo dieną galiojusią tos valstybės narės pinigų rinkoje trumpalaikiam valstybiniam finansavimui. Ši palūkanų norma didinama 0,25 procentinio punkto už kiekvieną uždelstą mėnesį. Padidinta norma taikytina visam pavėluoto mokėjimo laikotarpiui.“
Šio reglamento 17 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių, užtikrinančių, kad suma, atitinkanti pagal 2 straipsnį nustatytas mokėtinas sumas, būtų perduota Komisijos dispozicijon šiame reglamente numatytomis sąlygomis.
2.   Valstybės narės neprivalo perduoti Komisijos dispozicijon sumų, atitinkančių nustatytas mokėtinas sumas tik tuo atveju, jeigu šių sumų nebuvo galima atgauti dėl nenugalimos jėgos (
force majeure
). Be to, valstybės narės gali neperduoti šių sumų Komisijos dispozicijon tam tikrais atvejais, jeigu, nuodugniai įvertinus visas atitinkamo atvejo aplinkybes, paaiškėja, kad minėtų sumų galiausiai nebus galima atgauti dėl nuo jų nepriklausančių priežasčių. Šiuos atvejus būtina paminėti 3 dalyje numatytoje ataskaitoje, jeigu sumos, perskaičiuotos į nacionalinę valiutą pagal praėjusių kalendorinių metų pirmosios spalio mėn. darbo dienos valiutų kursą, yra didesnės kaip 10000 [eurų]; šioje ataskaitoje būtina nurodyti priežastis, dėl kurių atitinkama valstybė narė minėtų sumų negalėjo perduoti. Komisija prireikus per šešis mėnesius atitinkamai valstybei narei išsiunčia savo pastabas.
<…>“
Ikiteisminė procedūra
2003 m. birželio 26 d. Portugalijos Respublika pagal 2000 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1150/2000, įgyvendinančio Sprendimą 2000/597/EB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (
OL L 130, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 169), 17 straipsnio 2 dalį paprašė Komisijos atleisti ją nuo pareigos perduoti šios institucijos dispozicijon 785078,50 eurų tradicinių išteklių.
Portugalijos Respublikos teigimu, šių išlyginamųjų mokesčių neįmanoma išieškoti dėl 2002 m. gegužės 8 d.
Supremo Tribunal Administravo
(Aukščiausiasis administracinis teismas) sprendimo, kuriuo buvo panaikintas raginimas sumokėti nepriemoką ir apie kurį skolininkui pirmą kartą pranešta 1990 m. spalio 25 d. Šis raginimas pateiktas dėl nuosavų išteklių, susijusių su cukraus atsargų pertekliumi, kurio eksportą patvirtinantys įrodymai nebuvo pateikti iki 1987 m. rugsėjo 1 d., t. y. iki Reglamentu Nr. 579/86 nustatyto termino.
Atsakydama į šį prašymą Komisija 2003 m. gruodžio 17 d. ir 2004 m. vasario 20 d. raštais paprašė Portugalijos valdžios institucijų pateikti papildomos informacijos, be kita ko, apie tai, kodėl minėtas skolininkas pranešimą apie skolą muitinei gavo praėjus daugiau nei trejiems metams nuo šios skolos atsiradimo ir kodėl
Supremo Tribunal Administrativo
„panaikino [minėtos] skolos įtraukimo į apskaitą aktą“.
2004 m. kovo 22 d. raštu Portugalijos valdžios institucijos pateikė prašomą informaciją, taip pat 2002 m. gegužės 8 d.
Supremo Tribunal Administrativo
ir 1996 m. kovo 26 d.
Tribunal Tributário de Segunda Instância
(antrosios instancijos finansų teismas) sprendimus. Iš šios informacijos matyti, kad atitinkama įmonė nepateikė įrodymų, kurie patvirtintų jos turimų perteklinių cukraus atsargų eksportą, ir kad ji pagal 1987 m. spalio 16 d. Funšalio (Portugalija) muitinės tarnybos pranešimą 1987 m. spalio 30 d. sumokėjo 522511,20 eurų sumą. Atlikusios naujus patikrinimus, Portugalijos valdžios institucijos šią įmonę informavo apie tai, kad ji turi papildomai sumokėti 785078,50 eurų. Minėta įmonė apskundė sprendimą, kuriuo jai nustatyta sumokėti šią sumą. Byla pateikta nagrinėti
Supremo Tribunal Administrativo
; prieš priimdamas sprendimą šis teismas pateikė kelis prejudicinius klausimus Teisingumo Teismui, šis 2001 m. spalio 11 d. priėmė Nutartį
William Hinton & Sons
(C‑30/00,
EU:C:2001:536
). Paskui
Supremo Tribunal Administrativo
2002 m. gegužės 8 d. galutinai panaikino Portugalijos muitinės tarnybų reikalavimą motyvuodamas tuo, kad apie nagrinėjamą papildomą sumą pranešta tuo metu, kai šio reikalavimo senaties terminas jau buvo suėjęs.
2004 m. liepos 19 d. raštu Komisija Portugalijos valdžios institucijoms pranešė, kad jų 2003 m. birželio 26 d. prašymas atleisti nuo pareigos jos dispozicijon perduoti nagrinėjamus nuosavus išteklius atmestas. Be to, Komisija joms nurodė, kad, jos manymu, Portugalijos Respublika neįrodė, jog nuosavų išteklių negalėjo išieškoti dėl nuo jos nepriklausančių priežasčių. Todėl Komisija pareikalavo iš Portugalijos institucijų iki 2004 m. rugsėjo 20 d. jos dispozicijon perduoti 785078,50 eurų sumą.
2004 m. lapkričio 29 d. raštu Portugalijos valdžios institucijos paprašė Komisijos tarnybų persvarstyti savo poziciją.
2006 m. liepos 28 d. raštu Komisija atmetė Portugalijos Respublikos prašymą. Ji dar kartą pareikalavo, kad Portugalijos valdžios institucijos nedelsdamos jos dispozicijon perduotų nagrinėjamą sumą. Šiame rašte išdėstytą prašymą Komisija grindė tuo, kad nagrinėjamą sumą laiko „pajamomis, gautomis kaip <...> įmokos ir kiti mokesčiai, numatyti pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą“. Dar vieno 2007 m. sausio 31 d. prašymo perduoti dispozicijon mokėtiną sumą Portugalijos valdžios institucijos taip pat neįvykdė.
2007 m. spalio 23 d. Komisija nusiuntė Portugalijos Respublikai oficialų pranešimą, jame išdėstė priežastis, dėl kurių nesutinka su šios valstybės narės, kuri „nepripažino, kad nagrinėjami mokesčiai yra Bendrijų nuosavi ištekliai“, išreikšta pozicija, ir motyvus, kodėl tie mokesčiai „iš tikrųjų buvo Bendrijų nuosavi ištekliai“.
Šiame oficialiame pranešime Komisija pabrėžė, kad „nekyla abejonių, jog galutinio
Supremo Tribunal Administrativo
sprendimo negali nepaisyti nei Portugalijos institucijos, nei Komisija“, tačiau šis sprendimas „tiesiogiai susijęs su ūkio subjekto ir nacionalinių valdžios institucijų santykiais <…>, ir neturi įtakos valstybės narės pareigoms, susijusioms su Bendrijų nuosavais ištekliais“.
Oficialiame pranešime Komisija priminė, kad „pagal Stojimo akto 254 straipsnį [Portugalijos Respublika] įsipareigojo savo lėšomis pašalinti cukraus atsargų perteklių“, ir pabrėžė, kad „Portugalijos valdžios institucijos privalėjo užtikrinti pertekliaus eksportą (pagal Reglamento Nr. 579/86 4 straipsnį)“. Komisija pridūrė, kad „kiek tai susiję su eksportuotinu kiekiu, jos turėjo surinkti nustatytas mokėtinas sumas, vadovaudamosi Reglamento Nr. 3771/85 <…> 8 straipsnio 3 dalies c punkto ir Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatomis, ir (pagal pastarojo reglamento 8 straipsnį) imtis visų būtinų priemonių šiems teisės aktams taikyti“.
Be to, Komisija paragino Portugalijos Respubliką kuo greičiau jos dispozicijon perduoti 785078,50 eurų sumą, kad dėl vėlavimo dar labiau neišaugtų palūkanos pagal Reglamento Nr. 1150/2000 11 straipsnį, ir per du mėnesius nuo minėto oficialaus pranešimo gavimo pagal EB 226 straipsnį pateikti pastabas šiuo klausimu.
Į šį oficialų pranešimą Portugalijos valdžios institucijos atsakė 2008 m. vasario 8 d. raštu, jame teigė, kad „2003 m. birželio 26 d. pateikusios prašymą atleisti nuo pareigos perduoti dispozicijon nuosavus išteklius <…> jos nagrinėjamą sumą kvalifikavo kaip išlyginamuosius mokesčius“ ir kad po „2004 m. gruodžio 7 d. paskelbto [Europos bendrijų] Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
[T‑240/02, (
EU:T:2004:354
)] buvo suabejota dėl Portugalijos valdžios institucijų taikyto kvalifikavimo <…> [ir kad] šiame sprendime pateiktą aiškinimą Teisingumo Teismas patvirtino 2006 m. spalio 26 d. Sprendime
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
[(C‑68/05 P,
EU:C:2006:674
)]“. Portugalijos valdžios institucijos pabrėžė, kad „iš tų dviejų sprendimų matyti (nors jie buvo susiję su suma, rinkta už neeksportuotą cukrų), jog pagal Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalies a punktą mokėtina suma [negalėjo] būti kvalifikuojama kaip „išlyginamieji mokesčiai“, nes ja <…> siekta kitų tikslų nei susijusių su importo išlyginamųjų mokesčių įgyvendinimu, o išlyginamuoju mokesčiu buvo vadovaujamasi tik kaip apskaičiavimo pagrindu“.
Portugalijos valdžios institucijos tame rašte patikslino, kad „tik 2006 m. liepos 28 d. rašte Komisija nagrinėjamą sumą pirmą kartą [kvalifikavo] kaip „kitus mokesčius, numatytus bendruose cukraus rinkų organizavimo principuose [pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą]“, kaip tai suprantama pagal 2000 m. rugsėjo 29 d. Tarybos sprendimo 2000/597/EB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos (
OL L 253, p. 42
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 200) 2 straipsnį“, o Portugalijos valdžios institucijos su tokiu kvalifikavimu nesutiko ir pagrindė savo poziciją.
2009 m. vasario 2 d. Komisija nusiuntė Portugalijos Respublikai pagrįstą nuomonę, joje atmetė Portugalijos institucijų išdėstytus argumentus.
Komisija, pirma, priminė, kad nagrinėjamų sumų, kaip Bendrijų nuosavų išteklių, pobūdį apibrėžia Bendrijos teisės aktai, o ne valstybės narės, o tai reiškia, kad valstybių narių siūlomas šių sumų kvalifikavimas neturi reikšmės, ir, antra, patvirtino savo poziciją, kad „šiuo atveju nagrinėjama suma [turėjo] būti kvalifikuojama kaip „kiti mokesčiai, numatyti pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą“ pagal Sprendimo [85/257] 2 straipsnio a punktą“.
Be to, Komisija paragino Portugalijos vyriausybę per du mėnesius nuo argumentuotos nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad jos būtų tinkamai laikomasi.
2011 m. spalio 28 d. Komisija nusiuntė Portugalijos Respublikai papildomą pagrįstą nuomonę, joje patvirtino 2009 m. vasario 2 d. šiai valstybei narei nusiųstą pagrįstą nuomonę ir pranešė Portugalijos valdžios institucijoms, kad „pagrįstoje nuomonėje [buvo] aptiktos dvi akivaizdžios materialinės klaidos <…>, todėl dėl aiškumo ir teisinio tikrumo jas [reikėjo] ištaisyti papildomai priimant šią pagrįstą nuomonę“.
Papildomos pagrįstos nuomonės 11 ir 12 punktuose Komisija akivaizdžias materialines klaidas ištaisė taip: „<…> kadangi Portugalijos valdžios institucijos neperdavė dispozicijon 785078,50 eurų nuosavų išteklių, sumokėtinų už neeksportuotų cukraus atsargų perteklių [Portugalijos Respublikai] įstojus į [Bendriją], Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 straipsnį, Stojimo akto 254 straipsnį, Sprendimo 85/257 7 straipsnį, Reglamento Nr. 579/86 4, 7 ir 8 straipsnius, Reglamento Nr. 1697/79 2 straipsnį ir Reglamento Nr. 1552/89 2, 11 ir 17 straipsnius“.
Papildomoje pagrįstoje nuomonėje Komisija dar kartą pareikalavo, kad Portugalijos Respublika įsipareigojimus įvykdytų per du mėnesius nuo nuomonės gavimo.
2012 m. vasario 6 d. Portugalijos valdžios institucijos atsakė į papildomą pagrįstą nuomonę. Jos išdėstė tuos pačius argumentus ir nurodė, kad „nesutinka su argumentais, kuriais grindžiama pagrįsta nuomonė, kurios Komisija toliau laikosi papildomoje pagrįstoje nuomonėje“.
Kadangi šios valstybės narės atsakymas Komisijos netenkino, ji nusprendė pareikšti ieškinį pagal SESV 258 straipsnį.
Dėl prašymo atnaujinti žodinę proceso dalį
2014 m. kovo 18 d. Portugalijos Respublika paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį; ji iš esmės teigė, kad generalinis advokatas, pirma, neatsižvelgė į visus jos argumentus dėl nagrinėjamų sumų kvalifikavimo kaip Europos Sąjungos nuosavų išteklių ir, antra, kiek tai susiję su Portugalijos valdžios institucijų rūpestingumo vertinimu, rėmėsi faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių Portugalijos Respublika Teisingumo Teisme nebuvo apklausta.
Vis dėlto Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statute ir Teisingumo Teismo procedūros reglamente šalims nenumatyta galimybė pateikti atsiliepimų į generalinio advokato išvadą (žr. Sprendimo
Stichting Natuur en Milieu ir kt
., C‑266/09,
EU:C:2010:779
, 28 punktą).
Primintina, kad pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnį Teismas, išklausęs generalinį advokatą, gali bet kada nutarti pradėti ar atnaujinti žodinę proceso dalį – pirmiausia, jeigu jis mano, kad jam nepateikta pakankamai informacijos, arba jeigu baigus žodinę proceso dalį šalis pateikė naują faktą, kuris gali būti lemiamas Teismui priimant sprendimą, arba jeigu nagrinėjant bylą reikia remtis argumentu, dėl kurio šalys nepateikė nuomonės.
Teisingumo Teismas, susipažinęs su generalinio advokato nuomone, mano, kad šiuo atveju pakanka informacijos sprendimui dėl jam pateiktos nagrinėti bylos priimti ir kad ši neturi būti nagrinėjama remiantis argumentu, dėl kurio jame nebuvo pareikštos nuomonės.
Todėl prašymas atnaujinti žodinę proceso dalį atmestinas.
Dėl ieškinio
Sutariama, kad pagrįstoje nuomonėje nustatytą dieną, t. y. 2009 m. balandžio 2 d., 785078,50 eurų suma nebuvo perduota Komisijos dispozicijon.
Neginčijama, kad ši suma apskaičiuota remiantis Reglamento Nr. 579/86 4, 7 ir 8 straipsnių nuostatomis.
Komisija ir Portugalijos Respublika nesutaria dėl Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnio 3 dalies c punkte numatyto mokesčio, taikomo, kai nesilaikoma produkcijos pertekliaus realizavimo tvarkos, kvalifikavimo. Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalyje šis mokestis tiesiog įvardijamas žodžiu „suma“. Šis žodis pats savaime neparodo, ar toks mokestis yra Bendrijų nuosavi ištekliai.
Komisija tvirtina, kad šis mokestis yra kitas mokestis, numatytas pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 85/257 2 straipsnio a punktą ir Sprendimo 88/376 2 straipsnio 1 dalies a punktą, ir kad jis yra Bendrijų nuosavi ištekliai.
Tokį Komisijos kvalifikavimą lėmė remiantis Bendrojo Teismo sprendimu
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
(
EU:T:2004:354
) ir Teisingumo Teismo sprendimu
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
(
EU:C:2006:674
) padarytos išvados. Šiuose sprendimuose Sąjungos teismai nusprendė, kad minėtas mokestis nekvalifikuotinas kaip išlyginamasis importo mokestis.
Pritartina Komisijos pozicijai kvalifikuoti kaip nuosavus išteklius.
Reglamento Nr. 3771/85 1 straipsnyje nuodyta, kad jame nustatomos bendros Stojimo akto 254 straipsnio įgyvendinimo taisyklės. Šioje nuostatoje numatyta ne tik tai, kad bet kokias produkto atsargas, 1986 m. kovo 1 d. esančias laisvoje apyvartoje Portugalijos teritorijoje ir viršijančias kiekį, kurį būtų galima laikyti įprastomis perkeliamosiomis atsargomis, Portugalijos Respublika turi pašalinti savo sąskaita, bet ir tai, kad kiekvienam produktui taikoma įprastų perkeliamųjų atsargų sąvoka nustatoma atsižvelgiant į kriterijus ir tikslus, būdingus kiekvienam bendrajam rinkos organizavimui.
Kaip Teisingumo Teismas konstatavo Nutarties
William Hinton & Sons
(
EU:C:2001:536
) 54 punkte, Stojimo akto 254 straipsniu siekiama užtikrinti Portugalijos Respublikos perėjimą nuo ankstesnės sistemos prie bendrosios žemės ūkio politikos. Tam jame nustatytos ribos, iki kurių tam tikrų produktų, 1986 m. kovo 1 d. esančių laisvoje apyvartoje Portugalijos teritorijoje, realizavimui nuo tos datos gali būti teikiama Bendrijos finansinė parama.
Kiek tai susiję su bendrosiomis 254 straipsnio taikymo taisyklėmis, Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnio 3 dalies c punkte nurodyta, kad išsamios šio reglamento taikymo taisyklės, kurios turi būti nustatytos bendrojo žemės ūkio rinkos organizavimo teisės aktuose numatyta tvarka, be kita ko, numato apmokestinimą tuo atveju, jei suinteresuotasis asmuo nesilaiko produkcijos pertekliaus realizavimo tvarkos. Taigi siekiant pašalinti Portugalijoje nustatytų cukraus atsargų perteklių Reglamente Nr. 579/86 numatyta per nustatytą laikotarpį šias atsargas visų pirma eksportuoti, o per tą laikotarpį neeksportavus – pagal jo 7 straipsnio 1 dalį apmokestinti suma, lygia 1987 m. birželio 30 d. baltajam cukrui galiojusiam išlyginamajam importo mokesčiui (šiuo klausimu žr. Nutarties
William Hinton & Sons
,
EU:C:2001:536
, 56 punktą).
Be to, nepriklausomai nuo šio teisinio konteksto pripažįstama, kad tam tikrų žemės ūkio produktų atsargų pertekliaus pašalinimas iš rinkos arba įprastų tų produktų atsargų išlaikymas rinkoje yra tipinis bendrosios žemės ūkio politikos tikslas ir kad priemonės, kuriomis siekiama šio tikslo, yra minėtos politikos dalis. Todėl tokios priemonės – prie jų priskiriamas ir Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnio 3 dalies c punkte numatytas mokestis – laikytinos bendrojo konkrečios rinkos (šiuo atveju cukraus rinkos) organizavimo dalimi, jeigu Sąjungos teisės nuostatose nenumatyta kitaip.
Be to, Reglamento Nr. 579/86, kuriame nustatytos cukraus sektoriaus atsargų, esančių 1986 m. kovo 1 d. Ispanijoje ir Portugalijoje, taisyklės, teisinį pagrindą sudaro ne tik Stojimo aktas ir Reglamentas Nr. 3771/85, bet ir 1981 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1785/81 dėl bendrojo cukraus rinkos organizavimo (
OL L 177, p. 4
).
Portugalijos Respublika ginčija šį kvalifikavimą, bet jos argumentams šiuo klausimu negalima pritarti.
Pirmiausia, ši valstybė narė teigia, kad pajamos, kurios turi būti kvalifikuojamos kaip „nuosavi ištekliai“, tiksliau apibrėžtos Stojimo akte, o nagrinėjamas mokestis ten nenurodytas. Konkrečiai ji remiasi šio akto 371 ir 372 straipsniais.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad į šiuos straipsnius pateikta nuoroda, kuria remiasi Portugalijos Respublika, yra nereikšminga. Stojimo akto 371 straipsnyje numatyta, kad Sprendimas 85/257 taikomas vadovaujantis šio akto 372–375 straipsniais. Stojimo akto 372 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad pajamos, vadinamos Sprendime 85/257 numatytais „žemės ūkio produktų išlyginamaisiais mokesčiais“, „taip pat apima pajamas iš bet kokių importo mokesčių, nustatytų sandoriuose“ tarp Portugalijos Respublikos ir kitų valstybių narių ar trečiųjų šalių, Bendrijos nuosavų išteklių neribojant vien „žemės ūkio produktų išlyginamaisiais mokesčiais“. Atsižvelgiant į šią formuluotę, Stojimo akto 372 straipsnio 1 dalyje neatmetama galimybė rinkti kitus nuosavus išteklius nei „žemės ūkio produktų išlyginamieji mokesčiai“.
Portugalijos Respublika mano, kad Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalyje numatytas mokestis įvestas taikant tik Stojimo akto 254 straipsnį ir Reglamentą Nr. 3771/85, o nuoroda į Reglamentą Nr. 1785/81, pateikta Reglamente Nr. 579/86, taikoma tik tam tikroms pastarojo reglamento nuostatoms, pavyzdžiui, jo 2 straipsnio 2 daliai ir 4 straipsnio 2 dalies b punktui. Ši valstybė narė remiasi Nutarties
William Hinton & Sons
(
EU:C:2001:536
) 54 punktu, kuris, jos nuomone, patvirtina, kad kalba eina apie Stojimo akto įgyvendinimą.
Atsakant į šį argumentą pažymėtina, kad Portugalijos Respublika nenurodo priežasčių, dėl kurių, jos manymu, Reglamentas Nr. 1785/81 turėtų būti tik tam tikrų Reglamento Nr. 579/86 nuostatų teisinis pagrindas. Be to, šio sprendimo ankstesniame punkte nurodytas nuostatas ji mini kaip pavyzdį. Dėl nuorodos į Nutarties
William Hinton & Sons
(
EU:C:2001:536
) 54 punktą konstatuotina, kad šis punktas veikiau patvirtina Komisijos argumentą. Juk Stojimo sutarties ir Stojimo akto paskirtis – ne tik įgyvendinti teisinį ir politinį aktą, kurio pagrindu valstybė kandidatė tampa Sąjungos nare, bet ir nustatyti sąlygas, kuriomis naujoji valstybė narė veikia pereinamuoju laikotarpiu. Perėjimas prie bendrosios žemės ūkio politikos gali reikšti, kad naujoji valstybė narė gali būti įpareigota nedelsiant arba per nustatytą laikotarpį pradėti taikyti reikšmingus Sąjungos teisės aktus arba tam tikras jų dalis.
Portugalijos Respublika remiasi 1977 m. gruodžio 21 d. Finansiniu reglamentu, taikomu Europos Bendrijų bendrajam biudžetui (
OL L 356, p. 1
); pagal jį jokios pajamos negali būti renkamos kitaip nei įtraukiant į tam tikrą biudžeto straipsnį, ir nurodo, kad 1987–1989 finansiniais metais ir vėlesniuose biudžetuose nagrinėjamas mokestis nebuvo įtrauktas į jokį tų biudžetų straipsnį.
Konstatuotina, kad ieškinio dalyką sudaro tai, kad Portugalijos Respublika neperdavė Komisijos dispozicijon sumos, kuri laikyta nuosavų išteklių dalimi. Šiuo klausimu svarbu atskirti Sprendimą 85/257, kurio, kaip biudžeto teisės priemonės, tikslas apibrėžti Sąjungos biudžetui priskiriamus nuosavus išteklius, ir mokesčius arba muitus, kuriuos Bendrijos teisės aktų leidėjas nustatė įgyvendindamas kompetenciją, pagrįstą EB sutarties nuostatomis, reglamentuojančiomis bendrą žemės ūkio politiką (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Amylum / Taryba
, 108/81,
EU:C:1982:322
32 punktą ir Sprendimo
Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest
, C‑143/88 ir C‑92/89,
EU:C:1991:65
, 40 punktą; taip pat Nutarties
Isera & Scaldis Sugar ir kt
., C‑154/12,
EU:C:2013:101
, 31 punktą). Taigi, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 79 punkte, pagal Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnio 3 dalies c punktą ir Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 2 dalį mokėtinos sumos surenkamos neatsižvelgiant į tai, ar jos įtrauktos į Bendrijų biudžeto eilutę.
Galiausiai Portugalijos Respublika tvirtina, kad pagal 2004 m. sausio 14 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 60/2004 dėl cukraus sektoriui skirtų pereinamojo laikotarpio priemonių, kurios turi būti patvirtintos dėl Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo (
OL L 9, p. 8
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 42 t., p. 125), 6 straipsnio 3 dalį ir 2006 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1832/2006, nustatančio cukraus sektoriui taikytinas pereinamojo laikotarpio priemones įstojus Bulgarijai ir Rumunijai (
OL L 354, p. 8
), 12 straipsnio 3 dalį, sumos, kurios yra tokio paties pobūdžio kaip nagrinėjamosios, pervedamos į nacionalinį šių valstybių narių biudžetą, todėl nelaikomos nuosavais ištekliais.
Komisija pabrėžia, kad į šiuos reglamentus negalima atsižvelgti
ratione temporis
. Jie priimti vėliau, nei susiklostė faktinės aplinkybės, sudarančios Komisijos ieškinio pagrindą, ir kitokiomis nei šios bylos aplinkybėmis. Komisija taip pat teisingai teigia, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas gali savo nuožiūra nustatyti ir kvalifikuoti priimamas priemones.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Reglamento Nr. 3771/85 8 straipsnio 3 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalyje numatytas mokestis laikytinas kitu mokesčiu, numatytu pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą, kaip jis suprantamas pagal Sprendimo 85/257 2 straipsnio a punktą ir Sprendimo 88/376 2 straipsnio a punktą. Tai reiškia, kad Portugalijos Respublika privalėjo šią sumą perduoti Komisijos dispozicijon.
Ieškinyje Komisija taip pat prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1697/79 2 straipsnį.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad, remiantis šio reglamento 1 straipsnio formuluote, juo nustatomos sąlygos, kurioms esant kompetentingos institucijos išieško importo ar eksporto muitus išleidus prekes. Pagal minėto reglamento 2 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, jeigu kompetentingos institucijos nustato, kad visa ar dalis teisiškai privalomos sumokėti importo ar eksporto muitų sumos už prekes, deklaruotas muitinės procedūrai, sąlygojančiai prievolės sumokėti tokius muitus atsiradimą, nebuvo pareikalauta iš asmens, privalančio sumokėti šią pinigų sumą, jos pradeda nesurinktų muitų išieškojimą.
Iš šių nuostatų formuluočių matyti, kad minėtas reglamentas taikomas, be kita ko, su sąlyga, kad išieškotina suma yra importo arba eksporto muitas.
Tačiau nagrinėjama suma nėra nei importo, nei eksporto muitas. Remiantis Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalies a punktu, ši suma yra ne išlyginamasis importo arba eksporto mokestis, o tik suma, lygi išlyginamajam cukraus importo mokesčiui. Be to, iš šios nuostatos, aiškinamos kartu su šio reglamento 5 straipsnio 2 dalimi, paaiškėja, kad minėtos sumos atsiradimo pagrindas yra ne importas ar eksportas, o nepateikti 1987 m. rugsėjo 1 d. turimo pertekliaus eksporto įrodymai.
Primintina, kad bylose, kuriose priimti sprendimai
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
(
EU:T:2004:354
, 38 punktas) ir
Koninklijke Coöperatie Cosun / Komisija
(
EU:C:2006:674
, 38–43 punktai), Sąjungos teismai konstatavo, kad dėl neeksportuoto virškvotinio cukraus mokėtina suma, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 1785/81 ir 1981 m. rugsėjo 14 d. Komisijos reglamentą (EEB) Nr. 2670/81, nustatantį išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos (
OL L 262, p. 14
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 5 t., p. 85), negali būti laikoma importo ar eksporto muitu arba lygiaverčio poveikio priemone arba žemės ūkio importo ar eksporto privalomu mokėjimu, t. y. išlyginamuoju mokesčiu.
Komisija ieškinyje pripažįsta, kad šios sumos atsiradimo pagrindas iš esmės tapatus Reglamento Nr. 579/86 7 straipsnio 1 dalies a punkte numatytos sumos rinkimo pagrindui.
Beje, dėl šios priežasties Komisija teigia, kad nagrinėjamas mokestis, kuris, atsižvelgiant į šio sprendimo 74 punkte nurodytą teismų praktiką, negali būti kvalifikuojamas kaip importo ar eksporto muitas, yra kitas mokestis, numatytas pagal bendrąjį cukraus rinkos organizavimą.
Šiomis aplinkybėmis Reglamentas Nr. 1697/79 šioje byloje netaikomas, todėl netaikomas ir šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatytas trejų metų išieškojimo senaties terminas.
Portugalijos Respublikos gynybos argumentai iš esmės grindžiami aplinkybe, kad nagrinėjamos sumos išieškojimas buvo neįmanomas dėl suėjusio įmonės skolos senaties termino ir kad ji nekalta dėl trejų metų senaties termino praleidimo.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 1552/89 17 straipsnio 2 dalį, kuria remiasi Komisija, valstybės narės atleidžiamos nuo įpareigojimo perduoti Komisijos dispozicijon sumas, atitinkančias nustatytas mokėtinas sumas, tik tuo atveju, jeigu dėl nenugalimos jėgos šios sumos nebuvo surinktos ar pasirodo, kad visiškai negalima išieškoti dėl priežasčių, kurios nepriklauso nuo valstybių narių valios (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Komisija / Danija
, C‑392/02,
EU:C:2005:683
, 66 punktą).
Neginčijama, kad 1990 m. spalio 25 d. kompetentingos Portugalijos valdžios institucijos nusiuntė apmokestinamajai įmonei raštą, kuriuo nurodė sumokėti mokėtiną sumą. Net nesant reikalo vertinti, ar Portugalijos Respublika iki tos dienos ėmėsi visų rūpestingumo priemonių, reikiamų nagrinėjamai skolai nustatyti ir išieškoti, akivaizdu, kad vėliau ir iki papildomoje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigos ši valstybė narė, be teisinių argumentų, kurie pasirodė esantys nepagrįsti, nepateikė įrodymų, kurie patvirtintų buvus nenugalimos jėgos arba kitas aplinkybes, dėl kurių ji negalėjo perduoti Komisijos dispozicijon nagrinėjamos sumos. Ji net nebandė išieškoti nagrinėjamos sumos remdamasi teisiniu argumentu, kad senaties terminas dar nebuvo suėjęs.
Todėl laikytina, kad Komisijos ieškinys, išskyrus jo dalį dėl Portugalijos Respublikos įsipareigojimų neįvykdymo pagal Reglamento (EEB) Nr. 1697/79 2 straipsnį, pagrįstas.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta:
—
konstatuotina, kad neperdavusi Komisijos dispozicijon 785078,50 eurų, mokėtinų už neeksportuotų cukraus atsargų perteklių po įstojimo į Europos bendriją, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 straipsnį, Stojimo akto 254 straipsnį, Sprendimo 85/257 7 straipsnį, Reglamento Nr. 579/86 4, 7 ir 8 straipsnius ir Reglamento Nr. 1552/89 2, 11 ir 17 straipsnius ir
—
likusi ieškinio dalis atmestina.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Portugalijos Respublika iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:

1.
Neperdavusi Europos Komisijos dispozicijon 785078,50 eurų, mokėtinų už neeksportuotų cukraus atsargų perteklių po įstojimo į Europos bendriją, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 10 straipsnį, Akto dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų 254 straipsnį, 1985 m. gegužės 7 d. Tarybos sprendimo 85/257/EEB, Euratomas dėl Bendrijos nuosavų išteklių sistemos 7 straipsnį, 1986 m. vasario 28 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 579/86, kuriuo nustatomos taisyklės, taikomos Ispanijoje ir Portugalijoje 1986 m. kovo 1 d. esančioms cukraus sektoriaus produktų atsargoms, iš dalies pakeisto 1986 m. spalio 31 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3332/86, 4, 7 ir 8 straipsnius ir 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EEB, Euratomas) Nr. 1552/89, kuriuo įgyvendinamas Sprendimas 88/376/EEB, Euratomas dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos, 2, 11 ir 17 straipsnius.

2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.

3.
Portugalijos Respublika padengia bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.