CELEX: 62014TJ0847
Keskkond
Osoonikihi kaitse
Fluoritud kasvuhoonegaasid
Määrus (EL) nr 517/2014
Fluorosüsivesinike turuleviimine
Kontrollväärtuse kindlaksmääramine
Kvootide eraldamine
Põhjendamiskohustus
Arvutusmeetod

Vaidluse taust
Fluorosüsivesinikud (edaspidi „HFCd”) on fluoritud kasvuhoonegaaside liik, mida kasutatakse eelkõige jahutus- ja kliimaseadmetes, aerosoolides ja isolatsioonivahu tootmisel.
Hageja GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH on Saksamaal erigaaside valdkonnas tegutsev ettevõtja. Ta ei tooda HFCsid, küll aga impordib neid kolmandatest riikidest ja liikmesriikidest ning müüb neid seejärel peamiselt Euroopa Liidus asuvatele ettevõtjatele.
Kasvuhoonegaaside heite vastase võitluse raames andsid Euroopa Parlament ja nõukogu 16. aprillil 2014 määruse (EL) nr 517/2014 fluoritud kasvuhoonegaaside kohta ja määruse (EÜ) nr 842/2006 kehtetuks tunnistamise kohta (
ELT L 150, lk 195
).
Kõige tõhusam ja kuluefektiivsem viis HFCde heitkoguste vähendamiseks pikaajaliselt on teadupoolest vähendada järk-järgult HFCde hulka, mida võib liidus turule viia.
Sellise järkjärgulise vähendamise saavutamiseks on määruses nr 517/2014 ette nähtud, et Euroopa Komisjon kehtestab HFCde maksimumkoguse, mida võib Euroopa Liidus aastas turule viia, kontrollväärtuse iga tootja või importija kohta, mis on arvutatud aasta keskmise HFCde koguse põhjal, mille turuleviimisest ajavahemikul 2009–2012 on tootja või importija teatanud (edaspidi „kontrollväärtus”) ja HFCde kvoodi (edaspidi „kvoot”), mida tal on õigus alates 2015. aastast igal aastal turule viia.
Komisjon tegi 31. oktoobril 2014 rakendusotsuse 2014/774/EL, millega vastavalt määrusele nr 517/2014 määratakse kindlaks kontrollväärtused ajavahemikuks 1. jaanuar 2015 kuni 31. detsember 2017 igale tootjale ja importijale, kes on teatanud HFCde turulelaskmisest kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 842/2006 (
ELT L 318, lk 28
, edaspidi „vaidlustatud otsus”).
Vaidlustatud otsuse artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Artikkel 1
Kontrollväärtuse kindlaksmääramine
Igale importijale ja tootjale kvoodi eraldamiseks kasutatav kontrollväärtus on esitatud käesoleva otsuse lisas ning see on arvutatud määruse (EÜ) nr 842/2006 kohaselt esitatud andmete põhjal, lahutades ajavahemikul 2009–2012 liidu turule lastud keskmisest aastasest [HFCde] (mahtkaubana turustatud gaasid) kogusest andmete kättesaadavuse korral selliste [HFCde] (mahtkaubana turustatud gaasid) üldkoguse, mille suhtes kohaldati samal ajavahemikul määruse (EL) nr 517/2014 artikli 15 lõike 2 punktides a–e sätestatud erandeid.
Käesolevas artiklis osutatud, mahtkaubana liidu turule lastud gaaside keskmise aastase koguse arvutamisel on liidus toodetud ja liidu turule imporditud [HFCde] (mahtkaubana turustatud gaasid) aastasest üldkogusest lahutatud liidu turult eksporditud [HFCde] (mahtkaubana turustatud gaasid) aastane üldkogus, võttes arvesse gaasivaru bilanssi aasta lõpu seisuga.”
Vaidlustatud otsuse lisas on hageja kontrollväärtuseks määratud [
konfidentsiaalne
] (
) süsinikdioksiidi (CO
) ekvivalenttonni ning 2015. aasta kvoodiks eraldatud [
konfidentsiaalne
] CO
ekvivalenttonni.
Nimetatud lisas on ära toodud ka kontrollväärtuse arvutamise valem, mis sisaldab muu hulgas muutujat, mis kajastab HFCde varude muutumist aastas.
Hageja palus 5. novembri 2014. aasta e-kirjas komisjonil selgitada, miks on kontrollväärtuse arvutamisel arvesse võetud HFCde varude muutumist aastas.
Komisjon vastas samal päeval e-kirjaga, märkides eelkõige, et kontrollväärtus on arvutatud andmete alusel, mis on edastatud vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. mai 2006. aasta määrusele (EÜ) nr 842/2006 teatavate fluoritud kasvuhoonegaaside kohta (
ELT L 161, lk 1
).
Hageja reageeris samuti samal päeval e-kirjaga ja teatas, et ta ei saa endiselt aru, miks on kontrollväärtuse arvutamisel arvesse võetud HFCde varude muutumist aastas, ning rõhutas, et seetõttu on kontrollväärtus arvutatud tema kahjuks.
Komisjon vastas hagejale 6. novembri 2014. aasta kirjas, et ta peab arvutama turule lastud HFCde kogused olemasolevate andmete alusel, mis ei tee vahet erinevate ladustamisviiside ja nende päritolu vahel, ning et ta kasutas seetõttu valemit, mis ei võta arvesse varude päritolu. See valem tehti teatavaks asjaomastele ettevõtjatele ning keegi, kaasa arvatud hageja, ei ole seda vaidlustanud.
12. detsembril 2014 palus hageja esindaja komisjonil vaidlustatud otsust muuta.
Komisjon teatas 16. detsembril 2014 hageja esindajale, et ta vastab võimalikult kiiresti, kuid peab selleks eelnevalt juriidilist nõu küsima.
Menetlus ja poolte nõuded
Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 30. detsembril 2014.
Veel samal päeval esitas ta eraldi dokumendina taotluse, et kohtuasi otsustataks kiirendatud menetluse korras vastavalt Üldkohtu kodukorra artiklile 76a.
Üldkohus (kolmas koda) rahuldas selle taotluse 23. jaanuari 2015. aasta otsusega.
Ettekandja-kohtuniku ettekande alusel otsustas Üldkohus (kolmas koda) alustada suulist menetlust ning esitas menetlust korraldavate meetmete raames vastavalt kodukorra artiklile 64 pooltele kirjalikke küsimusi. Pooled vastasid nendele küsimustele ettenähtud tähtaja jooksul.
Hageja esitas 21. aprillil 2015 Üldkohtu kantseleisse taotluse, paludes menetlust korraldava meetmena muu hulgas nõuda dokumentide esitamist. Komisjon esitas selle menetlust korraldava meetme taotluse peale oma märkused ettenähtud tähtaja jooksul.
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu suuliselt esitatud küsimustele kuulati ära 8. mai 2015. aasta kohtuistungil.
Pärast kohtuistungit esitas hageja ühe dokumendi, mille kohta komisjon esitas oma märkused ettenähtud tähtaja jooksul.
Suuline menetlus lõpetati 12. mail 2015.
Hageja palub Üldkohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus ja talle 2015. aastaks eraldatud kvoot HFCde turule viimise kohta, kuivõrd määratud kontrollväärtus on liiga madal ja eraldatud kvoot liiga väike;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Komisjon palub Üldkohtul:
—
jätta hagi rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
Hageja põhjendab oma hagi kolme väitega, mille kohaselt on rikutud esiteks määrust nr 517/2014, teiseks võrdse kohtlemise põhimõtet ja kolmandaks põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb kontrollida kolmandat väidet.
Kolmas väide, et rikutud on põhjendamiskohustust
Hageja väidab, et vaidlustatud otsus ei vasta ELTL artikli 296 nõuetele. Esiteks ei ole selles toodud ühtegi põhjust, mis õigustaks varude aastase muutumise arvessevõtmist. Teiseks ei ole võimalik aru saada, kuidas on arvutatud talle määratud kontrollväärtus, isegi kui võtta arvesse varude aastast muutumist, sest seda arvutust ei ole põhjendatud. Hagiavalduse lisas toodud arvutused annavad pealegi komisjoni määratud kontrollväärtusest erineva tulemuse.
Komisjoni arvates vastab vaidlustatud otsus ELTL artikli 296 nõuetele. Esiteks ei vasta tema sõnul tõele väide, et vaidlustatud otsuses puuduvad põhjused, miks on arvesse võetud varude aastast muutumist. See arvessevõtmine tuleneb nimelt määruse nr 517/2014 artikli 16 lõikest 1 ja selle konteksti on mainitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 5. Teiseks tuleb komisjoni sõnul tagasi lükata väide, et kontrollväärtuse arvutus on ebaselge. Vaidlustatud otsuse artikli 1 teises lõigus on nimelt selgitatud kasutatud arvutusmeetodit ning kõnealune kontrollväärtus on õigesti määratud. Hagiavalduse lisas toodud hageja arvutused on seevastu väärad.
Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ELTL artikliga 296 nõutav põhjendus vastama asjaomase õigusakti olemusele ning kajastama selgelt ja ühemõtteliselt akti autoriks olnud institutsiooni kaalutlusi, võimaldamaks huvitatud isikutel võetud meetme põhjendustega tutvuda ja pädeval kohtul kontrolli teostada (vt kohtuotsus, 24.11.2005, Itaalia
vs
. komisjon, C‑138/03, C‑324/03 ja C‑431/03, EKL,
EU:C:2005:714
, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seda nõuet hinnates tuleb lähtuda konkreetse juhtumi asjaoludest, eelkõige akti sisust, toodud põhjenduste laadist ning selgituste saamise huvist, mis võib olla adressaatidel või teistel aktist otseselt ja isiklikult puudutatud isikutel. Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti põhjenduse vastavust ELTL artikli 296 nõuetele, tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjassepuutuvaid õigusnorme (vt kohtuotsus Itaalia
vs
. komisjon, punkt 30 eespool,
EU:C:2005:714
, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
Kohtupraktikast tuleneb lisaks, et rakendusakti puhul on põhjendamiskohustus täidetud, kui selles on sõnaselgelt viidatud selle akti aluseks oleva määruse sätetele, võimaldades seega tuvastada kriteeriumid, millest akti vastuvõtmisel juhinduti (vt kohtuotsus, 20.9.2012, Poola
vs
. komisjon, T‑333/09,
EU:T:2012:449
, punkt 88 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt märkida, et vaidlustatud otsus on määrusel nr 517/2014 põhinev rakendusotsus, mis – nagu tuleneb eeskätt selle teisest volitusest – viitab määruse nr 517/2014 artikli 16 lõikele 1, milles on ette nähtud, et komisjon määrab 31. oktoobriks 2014 rakendusaktidega iga määruse (EÜ) nr 842/2006 artikli 6 alusel andmed teatanud tootja ja importija jaoks kontrollväärtuse, mis põhineb aasta keskmisel HFCde kogusel, mille turuleviimisest ajavahemikul 2009–2012 tootja või importija teada andis (edaspidi „võrdlusperiood”).
Järgmiseks tuleb rõhutada, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 4 kohaselt arvutatakse kontrollväärtused keskmise aastase HFCde koguse põhjal, mille tootja või importija on enda esitatud teabe kohaselt võrdlusperioodil turule viinud; seejuures ei võeta arvesse kättesaadavate andmete kohaselt samal ajavahemikul määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 osutatud otstarbel kasutatud HFCde kogust.
Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikes 1 on lisaks sätestatud, et igale importijale ja tootjale kvoodi eraldamiseks kasutatav kontrollväärtus on esitatud käesoleva otsuse lisas ning see on arvutatud määruse nr 842/2006 kohaselt esitatud andmete põhjal, lahutades võrdlusperioodil liidu turule lastud keskmisest aastasest mahtkaubana turustatud HFCde kogusest andmete kättesaadavuse korral selliste mahtkaubana turustatud HFCde üldkoguse, mille suhtes kohaldati samal ajavahemikul määruse nr 517/2014 artikli 15 lõike 2 punktides a–e sätestatud erandeid.
Vaidlustatud otsuse artikli 1 teises lõigus on täpsustatud, et mahtkaubana liidu turule lastud gaaside keskmise aastase koguse arvutamisel on liidus toodetud ja liidu turule imporditud mahtkaubana turustatud HFCde aastasest üldkogusest lahutatud liidu turult eksporditud mahtkaubana turustatud HFCde aastane üldkogus, võttes arvesse gaasivaru bilanssi aasta lõpu seisuga.
Vaidlustatud otsuse lisas on selgitatud, et kontrollväärtus (VR) on arvutatud järgmise valemi kohaselt: VR = keskmine [2009 - 2012] (POM - EX); (POM - EX) määratakse igal aastal ja seejärel arvutatakse kõnealuse nelja-aastase perioodi keskmine. Seejuures tähistab POM mahtkaubana turule viidud gaaside kogust (mis arvutatakse järgmise valemi abil: Ρ + I – E + Δs, kus P on tootmine, I on import, E on otsene eksport ja Δs on gaasivaru bilanss aasta lõpus, s.t gaasivaru seisuga 1. jaanuar 20xx — gaasivaru seisuga 31. detsember 20xx) ja EX tähistab kättesaadavatel andmetel põhinevat selliste mahtkaubana turustatud gaaside kogust, mille suhtes kohaldati määruse nr 517/2014 artikli 15 lõike 2 punktide a–e kohaseid erandeid.
Seega tuleb esiteks tõdeda, et vaidlustatud otsus on eeltoodut arvesse võttes õiguslikult piisavalt põhjendatud osas, mis puudutab kontrollväärtuse mõistet ja meetodit, mida komisjon selle väärtuse määramiseks kasutas. Mõlemad tulenevad nimelt väga selgelt ja ühemõtteliselt kõnealusest otsusest. Hageja väidab seega alustetult, et talle määratud kontrollväärtuse arvutus ei ole põhjendatud.
Teiseks tuleb kontrollväärtuse määramiseks varude aastase muutumise arvessevõtmise puhul sedastada, et nagu nähtub vaidlustatud otsusest, on komisjon mahtkaubana liidu turule lastud HFCde keskmise aastase koguse arvutamiseks lahutanud liidus toodetud ja liidu turule imporditud HFCde aastasest üldkogusest liidu turult eksporditud mahtkaubana turustatud HFCde aastase üldkoguse, võttes arvesse varude aastast muutumist. Samas ei ole vaidlustatud otsuses ega määruses nr 517/2014, millele otsus viitab, põhjendatud nimetatud muutumise spetsiifilist arvessevõtmist. Seega ei saa asuda seisukohale, et vaidlustatud otsuse artiklis 1 sisalduv viide „määruse nr 842/2006 kohaselt esitatud andme[tele]” põhjendab selle muutumise arvessevõtmist. See viide võib küll anda teavet kontrollväärtuse arvutamisel kasutatavate andmete päritolu kohta, kuid see ei selgita neid konkreetseid põhjuseid, miks selles arvutuses kajastub varude aastane muutumine. Kuna aga kontrollväärtuse mõiste ja meetod, mida komisjon selle arvutamiseks kasutas, nähtuvad vaidlustatud otsusest piisava õigusliku selgusega, ei saa komisjonilt nõuda, et ta põhjendaks konkreetselt, miks see meetod sisaldab teatud muutujat, küll aga ei takista see liidu kohtul kontrollimast, kas selle muutuja arvessevõtmine kontrollväärtuse määramisel oli asjakohane. Pealegi käsitleti just seda küsimust ka hageja ja komisjoni vahelises kirjavahetuses, mis toimus pärast vaidlustatud otsuse tegemist, kuid enne käesoleva hagi esitamist, mille käigus komisjon andis eeskätt selgitusi varude aastase muutumise arvessevõtmise kohta, mistõttu hagejal oli võimalik arvessevõtmise põhjustest aru saada ning nende põhjuste sisulist põhjendatust käesoleva hagi raames vaidlustada, nagu nähtub ka esimese väite analüüsist.
Lõpuks mis puudutab argumenti, et vaidlustatud otsuses toodud valemi järgi arvutades saadakse teistsugune tulemus ka siis, kui arvesse võtta varude aastast muutumist, siis tuleb märkida, et see argument ei puuduta vaidlustatud otsuse põhjendusi, vaid selle sisulist põhjendatust, mistõttu see tuleb käesoleva väite raames tunnistada tulemusetuks.
Eeltoodust järeldub, et kolmas väide tuleb tagasi lükata.
Esimene väide, et rikutud on määrust nr 517/2014
Hageja väidab, et kuna komisjon on hagejale määratud kontrollväärtuse arvutamisel võtnud alusetult arvesse HFC varude aastast muutumist, kuigi tegelikult oleks ta võinud arvesse võtta tegelikult turule viidud HFCde koguse, mis vastab käesolevas asjas imporditud ja eksporditud HFCde koguse vahele, siis on komisjon rikkunud määrust nr 517/2014. Hageja on seisukohal, et mitte miski ei õigusta kõnealuse muutumise arvessevõtmist, ning tugineb selle väite kinnituseks määruse sõnastusele ning selle ajaloolisele, süstemaatilisele ja teleoloogilisele tõlgendusele. Hageja sõnul ei ole selliste importijate ja eksportijate puhul nagu tema, kes ei tooda ega kasuta HFCsid, varude muutumise arvessevõtmine kuidagi seotud tegelikult turule viidud kogustega, nagu ilmneb hageja esitatud näidetest. Käesolevas asjas vähendab selline arvessevõtmine hageja sõnul talle määratud kontrollväärtust, mis peaks olema vähemalt [
konfidentsiaalne
] CO
ekvivalenttonni, mitte aga [
konfidentsiaalne
] CO
ekvivalenttonni, nagu leiab komisjon.
Komisjon väidab, et vaidlustatud otsuses kehtestatud ja kasutatud kontrollväärtuse arvutusmeetod on määrusega nr 517/2014 kooskõlas. Kontrollväärtus peab nimelt põhinema ühest küljest võrdlusperioodil määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses turule viidud kogustel ja teisest küljest vastavalt määruse nr 842/2006 artiklile 6 tootja või importija teatatud turule viidud kogustel. Viimasena nimetatud määruse alusel teatatud andmed ei kajasta aga täpselt turule viidud koguseid, kuna kättesaadavad andmed puudutavad vaid tootmist, importi, ekporti ja gaasivaru bilanssi. Neil asjaoludel on seadusandja jätnud komisjonile kaalutlusruumi kontrollväärtuste kindlaksmääramiseks, sätestades, et kontrollväärtus määratakse kindlaks teatatud andmete põhjal. Vaidlustatud otsuse artikli 1 teises lõigus sätestatud meetod vastab neile nõuetele ning on kooskõlas määruse nr 517/2014 artikli 16 lõike 1 sõnastuse, konteksti, mõtte ja eesmärgiga. Pealegi põhinevad hageja esitatud näited ebaõigetel arvutustel.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et määruse nr 517/2014 eesmärk on selle põhjenduste 13 ja 14 kohaselt vähendada järk-järgult HFCde hulka, mida võib liidu turule lasta, et vähendada neid heitkoguseid pikaajaliselt.
Selleks on määruses nr 517/2014 sätestatud, et komisjon eraldab kõikidele tootjatele või importijatele kvoodid HFCde turule viimiseks, olles eelnevalt kindlaks määranud kontrollväärtuse.
Nagu nähtub määruse nr 517/2014 artikli 16 lõikest 1, põhineb see kontrollväärtus võrdlusperioodi aasta keskmisel HFCde kogusel, mille turuleviimisest võrdlusperioodil on tootja või importija, kes on määruse nr 842/2006 artikli 6 kohaselt aruandluse esitanud, teada andnud ja millest on maha arvatud teatud HFCde kogused, mis olid ette nähtud määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkideks.
Määruse nr 517/2014 V lisa kinnitab, et kontrollväärtus põhineb tootja või importija poolt võrdlusperioodil liidu turule viidud HFCde kogusel, millest on maha arvatud HFCde kogused, mis olid samal ajavahemikul ette nähtud selle määruse artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkideks, võttes aluseks olemasolevad andmed.
Järelikult on tootjale või importijale määratud kontrollväärtus määruse nr 517/2014 kohaselt seotud ühest küljest võrdlusperioodil turule viidud HFCde kogusega ja teisest küljest HFCde kogusega, mille suhtes kehtivad selle määruse artikli 15 lõikes 2 sätestatud erandid.
Kuna vaidlustatud otsuse artikli 1 esimeses lõigus on sätestatud, et iga importija ja tootja kontrollväärtus on arvutatud määruse nr 842/2006 kohaselt esitatud andmete põhjal, lahutades võrdlusperioodil liidu turule lastud keskmisest aastasest HFCde kogusest andmete kättesaadavuse korral selliste HFCde üldkoguse, mille suhtes kohaldati samal ajavahemikul määruse nr 517/2014 artikli 15 lõike 2 punktides a–e sätestatud erandeid, siis on selles otsuses kasutatud kontrollväärtuse määramiseks sisuliselt samu kriteeriume nagu määruses nr 517/2014.
Käesolevas asjas vaidlustab hageja asjaolu, et komisjon võttis talle määratud kontrollväärtuse arvutamisel ning eelkõige tema poolt võrdlusperioodil turule viidud HFCde koguse arvutamisel arvesse HFCde varude aastase muutumise, s.t vaidlustatud otsuse lisas toodud valemis sisalduva väärtuse Δs.
Sellega seoses tuleb tõepoolest märkida, et nagu tuleneb vaidlustatud otsuse artikli 1 teisest lõigust ja selle otsuse lisast, arvutati tootjate või importijate poolt võrdlusperioodil turule viidud HFCde kogused selliselt, et liideti kokku toodetud kogused, imporditud kogused ja varude aastase muutumise bilanss, ning sellest lahutati eksporditud kogused.
Samas ei ole esiteks üheski määruse nr 517/2014 sättes ette nähtud, et varude aastase muutumise bilanssi tuleks kontrollväärtuse määramisel arvesse võtta, nagu rõhutab hageja.
Teiseks ei ole tõendatud, et varude aastase muutumise bilanss on määrav kriteerium, et arvutada määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses „turule lastud” HFCde kogust ja seda eelkõige ettevõtjate puhul, kes sarnaselt hagejale ei tooda ega kasuta HFCsid, vaid piirduvad nende importimisega, et nad seejärel edasi müüa või liidust eksportida.
Sellega seoses tuleb esiteks sedastada, et määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 kohaselt on „turule laskmine” liidus esmakordselt teistele isikutele tarnimine või kättesaadavaks tegemine tasu eest või tasuta või tootja oma tarbeks, sealhulgas tollimenetluse alusel liidus vabasse ringlusse lubamine. Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2008. aasta määruse (EÜ) nr 450/2008, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (ajakohastatud tolliseadustik) (
ELT L 145, lk 1
), artiklile 129 hõlmab vabasse ringlusse lubamine tasumisele kuuluvate mis tahes imporditollimaksude sissenõudmist, vajaduse korral muude maksude sissenõudmist, mis on sätestatud neid makse käsitlevate asjakohaste kehtivate sätetega, kaubanduspoliitika meetmete, keeldude ja piirangute kohaldamist niivõrd, kui neid ei tule kohaldada varasemal etapil, ja muude kauba impordi suhtes ette nähtud tolliformaalsuste täitmist. Vabasse ringlusse lubamine annab ühendusevälisele kaubale ühenduse kauba tollistaatuse. Sellega seoses tuleb märkida, et kohtuistungil vastasid pooled Üldkohtu esitatud küsimusele üksmeelselt, et vabasse ringlusse lubamise mõiste määruse nr 517/2014 artikli 2 punktis 10 kattub määruse nr 450/2008 artiklis 129 kasutatud mõistega. Seetõttu tuleb hageja imporditud HFCde kogust, mis vastab määruse nr 450/2008 artikli 129 nõuetele, lugeda vabasse ringlusse lubatuks ning seega, et see on määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 kohaselt „turule lastud”.
Teiseks on oluline täpsustada, et määruse nr 517/2014 artikli 2 punktis 10 ei ole öeldud ega saa sellest ka tuletada, et selleks, et järeldada, et vabasse ringlusse lubatud HFCde kogused on „turule lastud”, peavad need lisaks olema tegelikult müüdud, mistõttu sellest on välistatud vabasse ringlusse lubatud kogused, mis on laos ega ole veel müüdud. Ka ükski teine määruse nr 517/2014 säte ei kinnita kõnealuse artikli sellist tõlgendamist. Komisjon ei ole seda ka väitnud.
Kolmandaks juhib komisjon tähelepanu sellele, et mõiste „turuleviimine” ei ole määruses nr 842/2006 ja määruses nr 517/2014 täpselt sama. Olgugi et see mõiste suures osas kattub, on need määrused siiski erinevad, kuna esimeses on jutt „impordist ühenduse tolliterritooriumile”, teises aga „tollimenetluse alusel liidus vabasse ringlusse lubamisest”. Seega loetakse määruse nr 842/2006 kohaselt kogu imporditud HFCde kogus turule viiduks, samas kui määruse nr 517/2014 kohaselt on turule viidud üksnes imporditud ja vabasse ringlusse lubatud HFCde kogus.
Lisaks tuleb tunnistada, et määruse nr 517/2014 V lisas, milles selgitatakse kontrollväärtuse arvutamist, on märgitud, et kontrollväärtus arvutatakse HFCde koguse alusel, mida tootjad ja importijad on kontroll- või jaotusperioodi jooksul liidu turule viinud „olemasolevate andmete alusel”. Määrusest nr 517/2014 kui tervikust tuleneb, et olemasolevad andmed on need, millest on teatatud määruse nr 842/2006 artikli 6 kohaselt ning vastavalt vorminõuetele, mis tulenevad komisjoni 17. detsembri 2007. aasta määrusest (EÜ) nr 1493/2007, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 842/2006 teatavate fluoritud kasvuhoonegaaside tootjate, importijate ja eksportijate poolt esitatava aruande vorm (
ELT L 332, lk 7
).
Nende andmete hulka ei kuulu aga imporditud ja vabasse ringlusse lubatud HFCde kogused, mida loetakse määruse nr 517/2014 artikli 2 lõike 10 kohaselt turule viiduks, kuna nimetatud alusel tuli teatada ainult toodetud, imporditud, eksporditud ja ladustatud kogustest.
Asjaolu, et kontrollväärtuse arvutamine pidi määruse nr 517/2014 V lisa kohaselt toimuma „olemasolevate andmete alusel” ning et selle määruse artikli 16 lõikes 1 on märgitud, et see väärtus „põhineb aasta keskmisel HFCde kogusel, mille turulelaskmise kohta tootja või importija teada andis”, ei tähenda samas siiski seda, et kontrollväärtus tuli tingimata arvutada üksnes määruse nr 842/2006 artikli 6 alusel teatatud andmete põhjal.
Esiteks ei ole nimelt üheski määruse nr 517/2014 sättes sõnaselgelt ette nähtud, et kontrollväärtus tuli arvutada üksnes määruse nr 842/2006 artikli 6 alusel teatatud andmete põhjal, ega ka seda, et arvutamisel tuli tingimata kasutada kõiki neid andmeid.
Lisaks ei ole üheski määruse nr 517/2014 sättes ette nähtud, et komisjon ei või nõuda vajaduse korral asjaomastelt ettevõtjatelt täiendavaid andmeid. Pealegi märkis komisjon kohtuistungil, et määruses nr 517/2014 puudub sellekohane sõnaselge keeld. Isegi kui oletada, nagu väitis komisjon, et seadusandja loobus võrdlusperioodi kohta
ex post
uute andmete kogumisest, ei tuleneks sellest komisjoni jaoks keeldu nõuda selliste andmete esitamist, kui see on vajalik turule viidud HFCde koguse kindlakstegemiseks. Asjaomaste ettevõtjate väikest arvu silmas pidades ei ole pealegi tõendatud, et see tähendaks oluliselt suuremat halduskulu, mehhanismi hilisemat käivitumist või erilist manipulatsiooniohtu, nagu väidab komisjon. Igal juhul tuleb märkida, et 19. mai 2014. aasta e-kirja manusest, mille komisjon edastas Üldkohtu kirjalikule küsimusele vastates, nähtub igatahes, et komisjon palus asjaomastel ettevõtjatel edastada talle seoses kontrollväärtuse määramisega teatud andmed, eelkõige määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkidel toodetud või imporditud HFCde kogused, millest komisjonile ei olnud varem teatatud ning mis ei olnud seetõttu kättesaadavad. Komisjoni sellekohased selgitused kohtuistungil ei anna alust eeldada, et tal ei oleks olnud võimalik nõuda nimetatud ettevõtjatelt ka imporditud ja vabasse ringlusse lubatud HFCde koguseid puudutavate andmete edastamist, millest ei olnud määruse nr 842/2006 alusel teatatud, sarnaselt määruse nr 517/2014 artikli 15 lõikes 2 toodud eesmärkidel toodetud või imporditud HFCde kogustega. See kinnitab seega mitte üksnes seda, et komisjonil ei olnud keelatud ega võimatu koguda puuduvaid andmeid vajadusel
ex post
, vaid ka seda, et ta tõepoolest tegigi nii. Pealegi ei saa nimetatud ettevõtjatele mingil juhul ette heita, et nad ise ei edastanud võrdlusperioodil andmeid, mida komisjon ei olnud määruse nr 842/2006 alusel nõudnud ja mille vajalikkus selgus alles hiljem.
Lõpuks tuleb määrust nr 517/2014 tõlgendada nii, et komisjon võib kontrollväärtust arvutada esitatud andmete (artikli 16 lõige 1) või olemasolevate andmete (V lisa) põhjal üksnes siis, kui need on kontrollväärtuse määramiseks vajalikud. Nimetatud määruse eesmärk on nimelt vähendada järk-järgult liidu „turule viidavaid” HFCde koguseid. Selle eesmärgiga oleks aga vastuolus, kui arvutamine toimuks andmete alusel, millel puuduks objektiivne seos võrdlusperioodil liidu turule viidud HFCde kogustega, mis tuleb võtta kontrollväärtuse arvutamise ja seega ka turule viimise kvootide eraldamise aluseks, nagu nähtub määrusest nr 517/2014.
Sellest järeldub esiteks, et määruse nr 517/2014 eesmärgiga ei oleks kooskõlas kasutada kontrollväärtuse arvutamisel andmeid, mis ei ole turule viidud HFCde koguste määratlemisel olulised, üksnes seetõttu, et tegemist on „olemasolevate andmetega”. Asjaolu, et ladustatud kogustest teatati, ei tähenda seega tingimata seda, et neid võeti arvesse, kui nad ei olnud olulised turule viidud HFCde koguse määratlemisel. Samal põhjusel ei oma seega tähtsust ka komisjoni esitatud asjaolu, et vaidlustatud otsuse põhjenduse 5 kohaselt piiratakse kontrollväärtuse määratlemist nõuetega, mis on edastatud andmete kohta sätestatud määruse nr 842/2006 artiklis 6. Teiseks tuleneb sellest, et ei saa lubada, et kontrollväärtuse arvutamiseks vajalike andmete puudumine toob kaasa olukorra, kus kontrollväärtus ei vasta turule viidud HFCde kogustele, nagu nõuavad määruse nr 517/2014 artikli 16 lõige 1 ja V lisa. Komisjon tunnistab, et seadusandja teadis, et määruse nr 842/2006 alusel edastatud andmete alusel ei ole võimalik täpselt kindlaks määrata määruse nr 517/2014 tähenduses turule viidud koguseid. Seega oli komisjoni ülesanne pöörduda puuduvate andmete saamiseks asjaomaste ettevõtjate poole.
Väidetav kaalutlusruum, millele komisjon tugineb ja mille seadusandja on talle jätnud kontrollväärtuse arvutamiseks, ei võimalda komisjonil kuidagi kasutada arvutusmeetodit, mille tulemusena kontrollväärtused ei põhine määruse nr 571/2014 tähenduses turule viidud kogustel.
Komisjon ei ole igatahes tõendanud, et sellises olukorras, nagu on kujunenud käesolevas asjas, võimaldab varude aastase muutumise bilansi arvessevõtmine määrata määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses turule viidud HFCde kogused määruse nr 842/2006 artikli 6 kohaselt kogutud andmete põhjal kindlaks täpsemini, kui see oleks võimalik ilma neid arvesse võtmata.
Komisjon ei ole nimelt esitanud midagi, mille alusel saaks järeldada, et sellise ettevõtja puhul, kes impordib HFCsid, kuid ei tooda neid, oleks võimalik varude aastase muutumise bilansi arvesse võtmise abil kindlaks määrata koos imporditud ja eksporditud kogustega ka need kogused, mis on määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses turule viidud. Miski ei viita seega sellele, et varude muutumine oleks HFCde impordi puhul seotud nende HFCde kogustega, mis on vabasse ringlusse lubatud ja seega selle määruse artikli 2 punkti 10 tähenduses turule viidud. Seetõttu ei ole mingit alust arvata, et selle muutumise arvessevõtmine võimaldaks importija poolt turule viidud HFCde koguseid täpsemini kindlaks määrata, kui see oleks võimalik ilma seda muutumist arvesse võtmata.
Neid seisukohti ei saa ümber lükata komisjoni argumendiga, et kui võtta importi arvesse ilma seda varude võrdluse abil korrigeerimata, kaetakse sellega kõik imporditud kogused, mitte aga üksnes liidus vabasse ringlusse lubatud kogused; ega ka argumendiga, et varude muutumise arvessevõtmine on vajalik määruse nr 517/2014 eesmärkide saavutamiseks. On küll õige, et imporditud koguste põhjal ei saa iseenesest määrata kindlaks importija poolt turule viidud koguseid, kuna määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses on turule viidud üksnes sellised imporditud kogused, mis on tollimenetluse alusel vabasse ringlusse lubatud. Komisjon ei ole siiski õiguslikult piisavalt tõendanud, et varude aastase muutumise arvessevõtmine võimaldab – nagu nõuab kõnealuse määruse eesmärk – määrata kindlaks sellise ettevõtja poolt turule viidud HFCde kogused, kes sarnaselt hagejaga piirdub HFCde impordi ja ekspordiga.
Lisaks on oluline märkida, et käesolevas asjas kinnitas hageja Üldkohtu kirjalikule küsimusele vastates, et kõik võrdlusperioodil imporditud HFCde kogused lubati tollimenetluse alusel vabasse ringlusse. Komisjon märkis kohtuistungil, et ta ei vaidlusta seda väidet. Seega vastavad need HFCde kogused, mille hageja – kes kahtlemata ei tooda neid gaase – määruse nr 517/2014 artikli 2 punkti 10 tähenduses turule viis, täpselt imporditud ja seega tollimenetluse alusel vabasse ringlusse lubatud HFCde ja eksporditud HFCde koguste vahele. Võttes arvesse varude aastase muutumisega seotud teabe, määras komisjon seega kontrollväärtuse, mis ei vasta täpselt hageja poolt turule viidud kogustele.
Eeltoodust tulenevalt on vaidlustatud otsusega rikutud määrust nr 517/2014, kuna selles on hagejale määratud kontrollväärtuse arvutamisel arvesse võetud varude aastast muutumist, ning komisjon väidab alusetult, et tema valitud meetod vastab kõnealuse määruse nõuetele.
Järelikult tuleb esimese väitega nõustuda ja vaidlustatud otsus hagejat puudutavas osas tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida teist väidet või rahuldada hageja taotlus menetlust korraldava meetme kohaldamiseks.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Kuna hageja on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (kolmas koda)
otsustab:

1.
Tühistada komisjoni 31. oktoobri 2014. aasta rakendusotsus 2014/774/EL, millega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 517/2014 fluoritud kasvuhoonegaaside kohta määratakse kindlaks kontrollväärtused ajavahemikuks 1. jaanuar 2015 kuni 31. detsember 2017 igale tootjale ja importijale, kes on teatanud fluorosüsivesinike turulelaskmisest kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 842/2006, äriühingut GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH puudutavas osas.

2.
Mõista kohtukulud välja komisjonilt.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 24. juunil 2015 Luxembourgis.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.
(
)	Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.