CELEX: 62009CJ0536
Společná zemědělská politika
Režimy podpor Společenství
Integrovaný administrativní a kontrolní systém
Nařízení (ES) č. 796/2004
Zabránění provedení kontroly na místě
Pojem
Zemědělec, který nemá bydliště v zemědělském podniku
Zástupce zemědělce
Pojem

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna 2004,
kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle nařízení
Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, jímž se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné
zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (Úř. věst. L 141, s. 18; Zvl. vyd. 03/44, s.
226).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M. Omejc, zemědělkyní, a Slovinskou republikou, zastoupenou ministerstvem zemědělství,
lesnictví a výživy, který se týká zamítnutí tímto ministerstvem stížnosti, kterou dotčená podala proti rozhodnutí agentury
Slovinské republiky pro zemědělské trhy a rozvoj venkova (dále jen „platební agentura“), kterou byla zamítnuta její žádost
o přímou zemědělskou podporu pro rok 2006.

Právní rámec
První bod odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, jímž se stanoví společná pravidla pro režimy přímých
podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce a kterým se mění nařízení
(EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999,
(ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Úř. věst. L 270, s. 1; Zvl. vyd. 03/40, s. 269), zní následovně:
„Je třeba stanovit společné podmínky pro přímé platby v rámci různých režimů podpor příjmů, na něž se vztahuje společná zemědělská
politika.“
Článek 2 nařízení č. 1782/2003 stanoví:
„Pro účely tohoto nařízení se:
a)      ‚zemědělcem‘ rozumí fyzická nebo právnická osoba či skupina fyzických nebo právnických osob nehledě na právní formu skupiny
a jejích členů podle vnitrostátních právních předpisů jednotlivých členských států, jejíž zemědělský podnik se nachází na
území Společenství podle článku [299 ES], a která vykonává zemědělskou činnost;
[...]“
Podle dvacátého devátého bodu odůvodnění nařízení č. 796/2004:
„Na dodržování ustanovení o režimech podpor řízených podle integrovaného systému by se mělo účinně dohlížet. Za tímto účelem
a k zajištění jednotné úrovně dohledu ve všech členských státech je nezbytné podrobně stanovit kritéria a technické postupy
pro provádění správních kontrol a kontrol na místě, jak kritérií způsobilosti pro podporu stanovených pro režimy podpor, tak
povinností v oblasti podmíněnosti. Kromě toho obecně platí, že kontroly na místě zaměřené na dodržování kritérií způsobilosti
pro podporu by měly být prováděny bez ohlášení. V případě potřeby by se členské státy měly zavázat, že různé kontroly upravené
tímto nařízením budou kombinovat.“
Podle padesátého pátého bodu odůvodnění tohoto nařízení:
„V zájmu účinné ochrany finančních zájmů Společenství by se měla přijmout vhodná opatření k zamezení nesrovnalostem a podvodům.
Měla by se přijmout samostatná ustanovení o nesrovnalostech týkajících se kritérií způsobilosti pro podporu pro jednotlivé
dotyčné režimy podpor.“
Článek 23 nařízení č. 796/2004 stanoví:
„1.      Správní kontroly a kontroly na místě stanovené tímto rozhodnutím [nařízením] se provádějí způsobem, který zajistí spolehlivé
ověření dodržování podmínek pro poskytnutí podpor a požadavků a norem platných v oblasti podmíněnosti.
2.      Pokud zemědělec nebo jeho zástupce zabrání provedení kontroly na místě, žádosti o dotyčnou podporu se zamítnou.“
Článek 25 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Kontroly na místě se provádějí bez ohlášení. Pokud však není ohrožen účel kontroly, lze kontrolu oznámit předem ve lhůtě
přísně omezené na nezbytné minimum. Takové oznámení, až na řádně odůvodněné případy, nesmí být učiněno dříve než 48 hodin
předem.“

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Dne 15. března 2006 podala M. Omejc u platební agentury žádost o přímou zemědělskou podporu pro rok 2006.
Při první kontrole provedené bez ohlášení dne 7. září 2006, která se týkala pozemků a zvířat v zemědělském podniku, za nějž
je žalobkyně v původním řízení odpovědná, byla konstatována jen jedna nesrovnalost, a to chybějící označení jedné z ovcí tohoto
podniku.
Za účelem ověření, zda byla tato nesrovnalost opravena, chtěla inspektorka platební agentury provést dne 24. listopadu 2006
druhou kontrolu na místě. Den předtím tato inspektorka zavolala na pevnou telefonní linku uvedeného zemědělského podniku a informovala
o této kontrole otce M. Omejc, který v tomto podniku bydlel. Žalobkyně v původním řízení, která již v tomto podniku nebydlela,
však ve své žádosti o podporu uvedla číslo mobilního telefonu, na kterém ji bylo možné zastihnout.
Jelikož otec M. Omejc dotčenou nemohl informovat o uskutečnění uvedené kontroly a nebyl zmocněn zastupovat svou dceru, nemohla
uvedená inspektorka v nepřítomnosti M. Omejc ověřit nezbytné dokumenty a dokončit tedy kontrolu na místě dne 24. listopadu
2006. Žalobkyně v původním řízení byla o těchto skutečnostech informována teprve tehdy, když téže inspektorce zavolala na
telefonní číslo, které posledně uvedená sdělila jejímu otci, a tedy poté, co byla tato kontrola ukončena.
Rozhodnutím ze dne 14. prosince 2006 platební agentura zamítla na základě čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 žádost o podporu,
kterou předložila M. Omejc, neboť žalobkyně v původním řízení neumožnila osobě zmocněné touto agenturou, aby provedla kontrolu
na místě.
Dne 27. prosince 2006 podala M. Omejc stížnost proti tomuto rozhodnutí u ministerstva zemědělství, lesnictví a výživy. Rozhodnutím
ze dne 18. dubna 2007 posledně uvedené tuto stížnost zamítlo, když mělo za to, že kontrole na místě bylo zabráněno, či dokonce
že tato kontrola byla znemožněna z důvodů, jež jsou výhradně přičitatelné žalobkyni v původním řízení, a že tedy platební
agentura použila správně ustanovení čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004.
Dne 27. června 2007 podala M. Omejc u Upravno sodišče Republike Slovenije žalobu směřující ke zrušení rozhodnutí o zamítnutí
její stížnosti, jakož i k poskytnutí požadované podpory.
Ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce tento soud uvádí, že čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 neupřesňuje, zda žádost
o podporu musí být zamítnuta jak v případě úmyslného jednání, tak v případě nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce. Toto
ustanovení mimoto nedefinuje pojem „zástupce“. V důsledku toho se uvedený soud poté, co dospěl k závěru, že pro vyřešení sporu
v původním řízení je nezbytný výklad tohoto ustanovení nařízení č. 796/2004, rozhodl přerušit řízení a předložit Soudnímu
soudu následující předběžné otázky:
„1)      Je třeba [výraz] ‚zabrání provedení kontroly na místě‘ vykládat na základě vnitrostátního práva, které spojuje pojem zabránění
s úmyslným jednáním určité osoby nebo s její nedbalostí?
2)      Je v případě záporné odpovědi na první otázku třeba [výraz] ‚zabrání provedení kontroly na místě‘ vykládat tak, že vedle úmyslných
činů nebo úmyslně způsobených okolností, které znemožňují provedení kontroly, zahrnuje i jakékoli jiné konání nebo jakékoli
jiné opomenutí, které může být přičítáno nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce, v případě, že kvůli tomu nebylo možno provést
úplnou kontrolu na místě?
3)      Závisí v případě kladné odpovědi na druhou otázku uložení sankce podle čl. 23 odst. 2 nařízení [č. 796/2004] na tom, zda byl
zemědělec náležitě informován o té části kontroly, která vyžaduje jeho součinnost?
4)      V případě, že osoba odpovědná za zemědělský podnik nebydlí v tomto podniku, musí být otázka definice zástupce podle čl. 23
odst. 2 nařízení [č. 796/2004] posuzována na základě vnitrostátního práva, nebo práva Společenství?
5)      Pakliže [tato] otázka musí být […] posouzena na základě práva Společenství, musí být čl. 23 odst. 2 nařízení [č. 796/2004]
vykládán tak, že za zástupce zemědělce je při kontrolách na místě třeba považovat jakoukoli plnoletou osobu, která je způsobilá
k právním úkonům, bydlí v zemědělském podniku a je jí svěřena alespoň část řízení tohoto podniku?
6)      Je-li [uvedenou] otázku třeba posuzovat na základě práva Společenství a odpověď na [pátou] otázku je záporná, je osoba odpovědná
za zemědělský podnik [zemědělec ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení (č. 796/2004)], která nebydlí v tomto podniku, povinna jmenovat
zástupce, který je v zemědělském podniku zpravidla kdykoli dosažitelný?“

K předběžným otázkám

K první a druhé otázce
Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda je výraz „zabrání provedení
kontroly na místě“, který se nachází v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004, autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat
jednotně ve všech členských státech, a případně, zda tento pojem musí být chápán v tom smyslu, že vedle úmyslného jednání
zahrnuje jakékoli konání či opomenutí přičitatelné nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce, které vedlo k zabránění úplnému
provedení kontroly na místě.
V tomto ohledu je třeba bez dalšího uvést, že ani uvedený čl. 23 odst. 2, ani žádné další ustanovení nařízení č. 796/2004
neobsahuje odkaz na vnitrostátní právo, pokud jde o pojem, kterému odpovídá výraz „zabrání provedení kontroly na místě“.
V takovém případě podle ustálené judikatury Soudního dvora jak z požadavků jednotného použití práva Unie, tak ze zásady rovnosti
vyplývá, že znění ustanovení práva Unie, které výslovně neodkazuje na právo členských států za účelem vymezení svého smyslu
a rozsahu, musí být zpravidla vykládáno autonomním a jednotným způsobem v celé Evropské unii, a tento výklad je přitom třeba
nalézt s přihlédnutím ke kontextu tohoto ustanovení a k cíli sledovanému dotčenou právní úpravou (viz zejména rozsudky ze
dne 18. ledna 1984, Ekro, 327/82, Recueil, s. 107, bod 11; ze dne 19. září 2000, Linster, C‑287/98, Recueil, s. I‑6917, bod
43, a ze dne 21. října 2010, Padawan, C‑467/08, Sb. rozh. s. I‑10055, bod 32).
Z této judikatury vyplývá, že výraz „zabrání provedení kontroly na místě“, nacházející se v ustanovení, které je součástí
nařízení, které neobsahuje žádný odkaz na vnitrostátní právo, musí být považován za autonomní pojem práva Unie, jehož smysl
a rozsah musí být totožný ve všech členských státech. Soudnímu dvoru tedy přísluší, aby tyto výrazy vykládal v rámci právního
řádu Unie jednotně.
V tomto ohledu je třeba připomenout ustálenou judikaturu Soudního dvora, podle níž je pro výklad ustanovení práva Unie třeba
vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (viz zejména rozsudky
ze dne 17. listopadu 1983, Merck, 292/82, Recueil, s. 3781, bod 12; ze dne 1. března 2007, Schouten, C‑34/05, Sb. rozh. s. I‑
1687, bod 25, jakož i ze dne 22. prosince 2010, Feltgen a Bacino Charter Company, C‑116/10, Sb. rozh. s. I‑0000, bod 12).
Nejprve je třeba uvést, že samotné znění čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 nikterak nenaznačuje, jaký smysl je třeba přiznat
výrazu „zabrání provedení kontroly na místě“, který zmiňuje. Toto ustanovení totiž pouze stanoví, že dotyčné žádosti o podporu
budou zamítnuty, jestliže zemědělec nebo jeho zástupce „zabrání provedení kontroly na místě“, a nijak neupřesňuje, že zabránění
provedení této kontroly musí být důsledkem chování, jež kromě úmyslného jednání zahrnuje jakékoli konání či opomenutí, které
je přičitatelné nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce.
Ze srovnávacího přezkumu jednotlivých jazykových znění čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 dále vyplývá, že toto ustanovení
obsahuje rozdíly ohledně výrazu „zabrání provedení kontroly na místě“. Některá jazyková znění, například anglické, francouzské
a slovinské, totiž používají výraz „zabrání“, zatímco jiná znění používají odlišnou formulaci. Znění v německém jazyce například
používá výraz „znemožní“ a znění v italském jazyce podmiňuje zamítnutí dotyčných žádostí tím, že „kontrola na místě se nemůže
uskutečnit z důvodů přičitatelných zemědělci nebo jeho zástupci“.
V případě výskytu takových jazykových rozdílů přitom nelze posuzovat rozsah dotyčného pojmu práva Unie na základě výlučně
doslovného výkladu. Je tedy třeba tento výraz vykládat ve světle kontextu, v němž se nachází, obecné systematiky a účelu právní
úpravy, jejíž je součástí (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 27. března 1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, Recueil, s. I‑1345,
bod 19; ze dne 19. dubna 2007, Velvet & Steel Immobilien, C‑455/05, Sb. rozh. s. I‑3225, bod 20, jakož i ze dne 9. října 2008,
Sabatauskas a další, C‑239/07, Sb. rozh. s. I‑7523, bod 39).
Ohledně kontextu, v němž se nachází pojem, kterému odpovídá výraz „zabrání provedení kontroly na místě“, je třeba uvést, že
tento pojem se nachází v článku 23 nařízení č. 796/2004, který má v rámci tohoto nařízení zvláštní význam, jelikož stanoví
obecné zásady, podle nichž musí být kontroly provedeny. V tomto ohledu odstavec 1 tohoto ustanovení stanoví, že správní kontroly
a kontroly na místě stanovené tímto nařízením se provádějí způsobem, který zajistí spolehlivé ověření dodržování podmínek
pro poskytnutí podpor a požadavků a norem platných v oblasti podmíněnosti.
Ze znění dvacátého devátého a padesátého pátého bodu odůvodnění nařízení č. 796/2004 konečně vyplývá, že cílem tohoto nařízení
je v případě provádění kontrol zejména zajistit účinné dodržování ustanovení o režimech podpor řízených podle integrovaného
systému, jakož i účinně chránit finanční zájmy Unie přijetím vhodných opatření k zamezení nesrovnalostem a podvodům.
Z toho vyplývá, že kontroly jsou nezbytné k tomu, aby byly dosaženy cíle sledované nařízením č. 796/2004, a že tedy zabránění
jejich uskutečnění musí z tohoto pohledu vést k závažným právním důsledkům, jako je zamítnutí dotyčných žádostí o podporu,
jak stanoví čl. 23 odst. 2 tohoto nařízení pro kontroly na místě.
I když jsou tyto závažné právní důsledky s ohledem na uvedené cíle zamezení nesrovnalostem a podvodům odůvodněny, dopustí-li
se zemědělec nebo jeho zástupce úmyslného jednání, jehož cílem je vyhnout se kontrole na místě podle čl. 23 odst. 2 nařízení
č. 796/2004, není tomu tak v případě, kdy zemědělec nebo jeho zástupce přijal veškerá opatření, která po něm mohla být rozumně
požadována za účelem zajištění, že tato kontrola se uskuteční v plném rozsahu. V případě, kdy se zemědělec nebo jeho zástupce
nedopustil takového úmyslného jednání, je tedy zamítnutí dotyčných žádostí v souladu s tímto ustanovením odůvodněno pouze
v případě, že tento zemědělec nebo jeho zástupce zabránil nebo znemožnil provedení uvedené kontroly nebo její části z důvodu
jakéhokoli konání či opomenutí přičitatelného jeho nedbalosti, aniž přijal takové opatření.
Okolnosti, že zemědělec nebo jeho zástupce přijal veškerá opatření, která po něm mohla být rozumně požadována, aby zajistil,
že nebude zabráněno nebo znemožněno úplné provedení kontroly na místě, zejména tím, že dotyčné platební agentuře sdělil telefonní
číslo, na němž je dosažitelný, že jednal v dobré víře při vynaložení veškeré péče jako obezřetný zemědělec a že jakékoli podvodné
jednání je vyloučeno, představují důležité prvky pro určení, zda tento zemědělec nebo jeho zástupce zabránil provedení kontroly
na místě podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004. Předkládajícímu soudu přísluší, aby posoudil, zda tyto okolnosti ve věci
v původním řízení s ohledem na všechny skutečnosti projednávaného případu nastaly.
Vzhledem ke všem výše uvedeným skutečnostem je třeba na první a druhou otázku odpovědět tak, že výraz „zabrání provedení kontroly
na místě“, který je uveden v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004, je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat
jednotně ve všech členských státech v tom smyslu, že vedle úmyslného jednání zahrnuje jakékoli konání či opomenutí přičitatelné
nedbalosti zemědělce nebo jeho zástupce, které vedlo k zabránění úplnému provedení kontroly na místě v případě, že zemědělec
nebo jeho zástupce nepřijal veškerá opatření, která po něm mohla být rozumně požadována za účelem zajištění, že se tato kontrola
uskuteční v plném rozsahu.

Ke třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda zamítnutí dotyčných žádostí o podporu podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004
závisí na tom, jestli byl zemědělec nebo jeho zástupce náležitě informován o té části kontroly na místě, která vyžaduje jeho
součinnost.
V tomto ohledu je třeba uvést, že čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 neukládá žádnou povinnost informovat zemědělce nebo
jeho zástupce o provedení kontroly na místě nebo její části. Podle tohoto ustanovení odůvodňuje pouhé zabránění provedení
této kontroly zamítnutí dotyčných žádostí bez ohledu na to, zda byl zemědělec řádně informován, že bude provedena kontrola,
či nikoli. Z toho vyplývá, že na zamítnutí žádostí stanovené v uvedeném ustanovení se nevztahuje podmínka, aby byl uvedený
zemědělec či jeho zástupce předem náležitě informován o té části kontroly na místě, která vyžaduje jeho součinnost.
Z žádného dalšího ustanovení nařízení č. 796/2004 ostatně nevyplývá, že zemědělec musí být o provedení kontroly na místě předem
informován. Naopak, jak uvádí čl. 25 odst. 1 tohoto nařízení, kontroly na místě se v zásadě provádějí bez ohlášení a předběžné
oznámení lze provést pouze za určitých podmínek.
S ohledem na tyto úvahy je třeba na třetí otázku odpovědět tak, že zamítnutí dotyčných žádostí o podporu podle čl. 23 odst. 2
nařízení č. 796/2004 nezávisí na tom, zda byl zemědělec nebo jeho zástupce náležitě informován o té části kontroly na místě,
která vyžaduje jeho součinnost.

Ke čtvrté a páté otázce
Podstatou čtvrté a páté otázky předkládajícího soudu, které je třeba posoudit společně, je, zda pojem „zástupce“ uvedený v
čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 představuje autonomní pojem práva Unie, který musí být vykládán jednotně ve všech členských
státech, a případně zda tento pojem musí být chápán v tom smyslu, že v případě kontrol na místě zahrnuje jakoukoli plnoletou
osobu způsobilou k právním úkonům, jež bydlí v zemědělském podniku a které je svěřena alespoň část řízení tohoto podniku.
V tomto ohledu je třeba bez dalšího uvést, že ani uvedený čl. 23 odst. 2, ani žádné jiné ustanovení nařízení č. 796/2004 neobsahuje
odkaz na vnitrostátní právo, ohledně pojmu „zástupce“, který je zmíněn v uvedeném článku.
Z judikatury uvedené v bodě 19 tohoto rozsudku vyplývá, že tento pojem „zástupce“, jež se nachází v ustanovení, které je součástí
nařízení, jež neobsahuje žádný odkaz na vnitrostátní právo, musí být považován za autonomní pojem práva Unie, jehož smysl
a rozsah musí být totožný ve všech členských státech. Soudnímu dvoru tedy přísluší, aby uvedený pojem „zástupce“ vykládal
v rámci právního řádu Unie jednotně.
Jak vyplývá z bodu 27 tohoto rozsudku, čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 stanoví, že zabrání-li zemědělec provedení kontroly
na místě, vystavuje se závažným právním důsledkům, jelikož dotyčné žádosti o podporu budou v tomto případě zamítnuty. Je třeba
rovněž uvést, že toto ustanovení s sebou nese stejné důsledky, když provedení kontroly bylo zabráněno jednáním zemědělce nebo
jeho zástupce, jelikož posledně uvedení jsou v tomto ohledu posuzováni stejně.
Z toho vyplývá, že v případě, kdy jednání zástupce zemědělce zabrání provedení kontroly na místě, budou dotyčné žádosti o podporu
zamítnuty, a zemědělec tak nese právní důsledky konání nebo opomenutí svého zástupce. Jelikož v tomto případě zemědělec nese
plnou odpovědnost za jednání svého zástupce, za „zástupce“ zemědělce ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 lze považovat
jakoukoli plnoletou osobu způsobilou k právním úkonům, jež bydlí v zemědělském podniku a které je svěřena alespoň část řízení
tohoto podniku, pouze v případě, že zemědělec výslovně vyjádřil svou vůli, aby jej zastupovala.
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na čtvrtou a pátou otázku odpovědět tak, že pojem „zástupce“ uvedený v čl. 23 odst. 2
nařízení č. 796/2004 je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat jednotně ve všech členských státech v tom smyslu,
že v případě kontrol na místě zahrnuje jakoukoli plnoletou osobu způsobilou k právním úkonům, jež bydlí v zemědělském podniku
a které je svěřena alespoň část řízení tohoto podniku, jestliže zemědělec jasně vyjádřil svou vůli zmocnit ji k tomu, aby
jej zastupovala, a zavázal se tedy převzít odpovědnost za jakékoli konání a opomenutí této osoby.

K šesté otázce
Podstatou šesté otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 vykládán v tom smyslu, že
zemědělec, který nebydlí v zemědělském podniku, za nějž je odpovědný, musí stanovit zástupce, který by byl v tomto podniku
zpravidla kdykoli dosažitelný.
V tomto ohledu je třeba uvést, že ani čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004, ani žádné další ustanovení tohoto nařízení zemědělci,
který nebydlí v zemědělském podniku, za nějž je odpovědný, neukládají povinnost jmenovat zástupce.
Jelikož cílem kontrol je zajistit účinné ověření dodržování podmínek pro poskytnutí podpor, jakož i požadavků a norem použitelných
v oblasti podmíněnosti podle čl. 23 odst. 1 nařízení č. 796/2004, nelze ostatně po zemědělci v žádném případě požadovat, aby
jmenoval zástupce jen kvůli tomu, že nebydlí ve svém zemědělském podniku. Tento cíl musí být považován za splněný, jestliže
zemědělec nebo jeho zástupce nebránil provedení kontroly na místě podle odstavce 2 tohoto článku 23, jak jej vykládá Soudní
dvůr v bodě 30 tohoto rozsudku.
Stejně tak je třeba uvést, že žádné ustanovení nařízení č. 796/2004 neukládá zemědělci povinnost, aby byl v zemědělském podniku,
za nějž je odpovědný, kdykoli dosažitelný. Z toho vyplývá, že tuto povinnost tedy po zástupci tohoto zemědělce nelze požadovat.
Taková povinnost musí být v každém případě považována za nepřiměřeně přísnou a v praxi ji nelze dodržet.
Vzhledem k těmto úvahám je třeba na šestou otázku odpovědět tak, že čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 musí být vykládán
v tom smyslu, že zemědělec, který nebydlí v zemědělském podniku, za nějž je odpovědný, není povinen jmenovat zástupce, který
by byl v tomto podniku zpravidla kdykoli dosažitelný.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (sedmý senát) rozhodl takto:
1)
Výraz „zabrání provedení kontroly na místě“, který je uveden v čl. 23 odst. 2 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 ze dne 21. dubna
2004, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro podmíněnost, odlišení a integrovaný administrativní a kontrolní systém podle
nařízení Rady (ES) č. 1782/2003, jímž se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky
a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce, je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat jednotně
ve všech členských státech v tom smyslu, že vedle úmyslného jednání zahrnuje jakékoli konání či opomenutí přičitatelné nedbalosti
zemědělce nebo jeho zástupce, které vedlo k zabránění úplnému provedení kontroly na místě v případě, že tento zemědělec nebo
jeho zástupce nepřijal veškerá opatření, která po něm mohla být rozumně požadována za účelem zajištění, že se tato kontrola
uskuteční v plném rozsahu.
2)
Zamítnutí dotyčných žádostí o podporu podle čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 nezávisí na tom, zda byl zemědělec nebo jeho
zástupce náležitě informován o té části kontroly na místě, která vyžaduje jeho součinnost.
3)
Pojem „zástupce“ uvedený v čl. 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 je autonomním pojmem práva Unie, který je třeba vykládat jednotně
ve všech členských státech v tom smyslu, že v případě kontrol na místě zahrnuje jakoukoli plnoletou osobu způsobilou k právním
úkonům, jež bydlí v zemědělském podniku a které je svěřena alespoň část řízení tohoto podniku, jestliže zemědělec jasně vyjádřil
svou vůli zmocnit ji k tomu, aby jej zastupovala, a zavázal se tedy převzít odpovědnost za jakékoli konání a opomenutí této
osoby.
4)
Článek 23 odst. 2 nařízení č. 796/2004 musí být vykládán v tom smyslu, že zemědělec, který nebydlí v zemědělském podniku,
za nějž je odpovědný, není povinen jmenovat zástupce, který by byl v tomto podniku zpravidla kdykoli dosažitelný.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: slovinština.