CELEX: 62009TJ0385
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo ANN TAYLOR LOFT paraiška
Ankstesnis žodinis nacionalinis prekių ženklas LOFT
Santykinis atmetimo pagrindas
Galimybė supainioti
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas

Ginčo aplinkybės
2004 m. kovo 16 d.
Annco, Inc.

SA
pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, p. 1;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris buvo pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB)
Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam
dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo ANN TAYLOR LOFT.
Pagal peržiūrėtą ir iš dalies pakeistą 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartį dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos
ženklams registruoti prekės ir paslaugos, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso 18, 25 ir 35 klasėms ir pagal
kiekvieną iš jų atitinka šį aprašymą:
–        18 klasė: „Odos ir odų pakaitalai, jų gaminiai; gyvūnų odos; lagaminai ir kelioniniai krepšiai; lietaus ir saulės skėčiai,
lazdos; rankinės, piniginės, lagaminai“,
–        25 klasė: „Drabužiai, avalynė, galvos apdangalai, suknelės, sijonai, kostiumai, džinsai, megztiniai, marškiniai, T‑marškinėliai,
marškinėliai, sporto kostiumai, puloveriai, megztiniai, pirštinės, naktiniai marškiniai, peniuarai, maudymosi kostiumėliai,
palaidinės, batai, kelnės, šortai, liemenės, paltai, kojinės, trikotažas, kepurės, kepurės su snapeliu, diržai, skaros ir
apatiniai rūbai“,
–        35 klasė: „Mažmeninės prekybos paslaugos; mažmeninės prekybos internete paslaugos; mažmeninės prekybos rūbais, avalyne, rankinėmis,
aksesuarais iš odos ir odos pakaitalų, juvelyriniais dirbiniais, tualeto reikmenimis, kvepalais ir kosmetika paslaugos“.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2004 m. gruodžio 20 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 51/2004.
2005 m. kovo 18 d.
Freche et fils
, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu (dabar Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnis), pateikė protestą dėl prašomo
įregistruoti prekių ženklo registracijos ir nurodė galimybę supainioti prekių ženklus, kaip ji apibrėžta Reglamento Nr. 40/94
8 straipsnio 1 dalies b punkte (dabar Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas).
Protestas buvo grindžiamas kai kuriomis prekėmis ir paslaugomis, žymimomis žodiniu prekių ženklu LOFT, 2003 m. rugpjūčio 22 d.
įregistruotu Prancūzijoje numeriu 13089435, kurio registracija įsigaliojo 2001 m. kovo 16 d., be kita ko, 18 ir 25 klasių
prekėms, pagal kiekvieną iš šių klasių atitinkančioms šį aprašymą:
–        18 klasė: „Odos ir odų pakaitalai; dirbiniai iš odos ir odos pakaitalų (išskyrus dėklus, pritaikytus prekėms, kurioms jie
yra skirti, pirštines ir diržus); piniginės ne iš brangiųjų metalų; rankinės; kelioniniai krepšiai; dėžutės iš odos ar odkartonio;
kelioniniai lagaminai; odiniai (kailiniai) uždangalai; zomša, išskyrus skirtą valymui; gyvūnų odos; lagaminai ir kelioniniai
krepšiai; lietaus ir saulės skėčiai, lazdos“,
–        25 klasė: „Drabužiai, apatiniai drabužiai, sporto apranga, išskyrus skirtą nardymui, diržai, pirštinės, avalynė, galvos apdangalai“.
Protestas buvo pateiktas dėl visų prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių ir paslaugų.
2008 m. rugpjūčio 12 d. sprendimu Protestų skyrius patenkino protestą 18 ir 25 klasių prekių atžvilgiu, remdamasis tuo, kad
yra galimybė supainioti prekių ženklus, ir atmetė protestą 35 klasės paslaugų atžvilgiu. Protestų skyrius konstatavo, kad
nagrinėjamos prekės yra panašios, ir pažymėjo, kad, vertinant visapusiškai, žymenų LOFT ir ANN TAYLOR LOFT panašumo laipsnis
yra vidutinis, nes su „loft“ susijusi idėja panaudota abiejuose žymenyse. Dėl prekių tapatumo ir to, kad žodis „loft“ prašomame
įregistruoti prekių ženkle turi išskirtinę autonomišką padėtį, vartotojai gali manyti, kad aptariamos prekės yra pagamintos
susijusių įmonių.
2008 m. spalio 10 d. ieškovė pagal Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsnius (dabar Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniai)
pateikė apeliaciją VRDT dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2009 m. liepos 1 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Pirmoji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė. Ji nusprendė,
pirma, kad prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimos prekės ir ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės yra tapačios, ir,
antra, kad, nepaisant didelio konceptualaus panašumo, vertinant visapusiškai, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra mažai panašūs.
Apeliacinė taryba nusprendė, kad egzistuoja galimybė supainioti prekių ženklus, nes bendras žodis „loft“ yra dominuojantis
prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas ir vienintelis ankstesnio prekių ženklo elementas. Atitinkama visuomenė, kurią
sudaro paprasti Prancūzijos odos dirbinių ir aprangos pirkėjai, gali manyti, kad prekės pagamintos tos pačios įmonės arba
kad ANN TAYLOR LOFT yra
Freche et fils associés
naujos gaminių serijos pavadinimas.

Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        pripažinti, kad ieškinys yra pagrįstas,
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        pakeisti ginčijamą sprendimą taip, kad būtų leista registruoti prekių ženklą ANN TAYLOR LOFT ne tik 35 klasei, kurios atžvilgiu
Protestų skyrius pagrįstai leido jį registruoti ir tam nebuvo prieštaraujama, bet ir 18 ir 25 klasėms,
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl prašymo panaikinti ginčijamą sprendimą
Ieškovė remiasi dviem ieškinio pagrindais, susijusiais su Reglamento Nr. 207/2009 75 straipsnio antro sakinio ir šio reglamento
8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimais.
Pirmiausia reikia išnagrinėti ieškinio pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.
Pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu „dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo
jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu
prekių ženklu“.
Be to, pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį ankstesniais prekių ženklais reikia laikyti
prekių ženklus, įregistruotus valstybėje narėje, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių
ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką galimybę supainioti sudaro tai, kad visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar
paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės, arba tam tikrais atvejais ekonomiškai susijusių įmonių (žr. 2008 m.
rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos sprendimo
Boston Scientific prieš VDRT – Terumo
(
CAPIO
), T‑325/06, neskelbiamo Rinkinyje, 70 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; taip pat pagal analogiją žr. 1998 m. rugsėjo
29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Canon
, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 29 punktą ir 1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 17 punktą).
Be to, akivaizdu, kad galimybė suklaidinti visuomenę turi būti vertinama visapusiškai ir atsižvelgiant į visus su nagrinėjama
byla susijusius veiksnius (žr. 17 punkte minėto Sprendimo
CAPIO
71 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; taip pat pagal analogiją žr. 1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SABEL
, C‑251/95, Rink. p. I‑6191, 22 punktą; 17 punkte minėto Sprendimo
Canon
16 punktą ir 17 punkte minėto Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
18 punktą).
Šis visapusiškas vertinimas reiškia, kad veiksniai, į kuriuos atsižvelgiama, pavyzdžiui, prekių ženklų panašumas ir jais žymimų
prekių ar paslaugų panašumas, yra vienas nuo kito kažkiek priklausomi. Todėl mažas prekių ar paslaugų, kurioms skirti prekių
ženklai, panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas dideliu prekių ženklų panašumo laipsniu, ir atvirkščiai (2007 m. rugsėjo
13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Il Ponte Finanziaria prieš VDRT
, C‑234/06 P, Rink. p. I‑7333, 48 punktas; 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Matratzen Concord prieš VDRT
–
Hukla Germany
(
MATRATZEN
), T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 25 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 17 punkte minėto Sprendimo
Canon
17 punktą). Šių veiksnių tarpusavio priklausomybė yra atskleista Reglamento Nr. 207/2009 aštuntoje konstatuojamoje dalyje,
pagal kurią panašumo koncepcija turi būti aiškinama susietai su galimybe suklaidinti, kurios įvertinimas priklauso nuo daugelio
veiksnių ir ypač nuo prekių ženklo pripažinimo rinkoje, galimo susiejimo su vartojamu ar registruotu žymeniu, tarp prekių
ženklo ar žymens ir tarp nurodytų prekių ar paslaugų egzistuojančio panašumo (žr. 17 punkte minėto Sprendimo
CAPIO
72 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, visapusiškas galimybės supainioti vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu žymenų, dėl kurių
kilo ginčas, panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus.
Iš tikrųjų iš Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto formuluotės, pagal kurią „yra galimybė suklaidinti visuomenę“,
matyti, kad tai, kaip paprastas nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojas suvokia prekių ženklą, yra lemiamas kriterijus visapusiškai
vertinant galimybę suklaidinti. Paprastas vartotojas prekių ženklą dažniausiai suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių
jo detalių (žr. 17 punkte minėto Sprendimo
CAPIO
73 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; taip pat pagal analogiją žr. 18 punkte minėto Sprendimo
SABEL
23 punktą).
Visapusiško galimybės supainioti vertinimo tikslais paprastas atitinkamų prekių vartotojas laikomas pakankamai informuotu
ir protingai pastabiu bei nuovokiu. Be to, reikia priminti, kad paprastas vartotojas tik retai turi galimybę tiesiogiai palyginti
įvairius prekių ženklus ir jam tenka pasikliauti netobulai prisimenamu jų vaizdu. Reikia atsižvelgti ir į aplinkybę, kad paprasto
vartotojo pastabumo lygis gali skirtis, nelygu nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorija (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
Oberhauser prieš VDRT
–
Petit Liberto
(
Fifties
), T‑104/01, Rink. p. II‑4359, 28 punktas ir 2004 m. birželio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
BMI Bertollo prieš VDRT
–
Diesel
(
DIESELIT
), T‑186/02, Rink. p. II‑1887, 38 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 17 punkte minėto Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
26 punktą).
Nagrinėjamu atveju ankstesnis prekių ženklas yra Prancūzijoje įregistruotas nacionalinis prekių ženklas. Todėl, kaip ginčijamo
sprendimo 12 punkte konstatavo Apeliacinė taryba, turi būti atsižvelgiama tik į Prancūzijos teritoriją. Taip pat nustatyta,
kad, kaip teisingai ginčijamo sprendimo 13 punkte nurodė Apeliacinė taryba, atitinkamą visuomenę sudaro paprastas odos dirbinių
ir aprangos prekių Prancūzijos vartotojas, o tai atitinka plačią visuomenės grupę. Šiems teiginiams, kurių ieškovė neginčijo,
reikia pritarti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti Apeliacinės tarybos atliktą galimybės supainioti žymenis, dėl kurių
kilo ginčas, vertinimą.
Dėl prekių panašumo
Šiuo atžvilgiu pakanka konstatuoti, kad pozicijai, kurios ginčijamo sprendimo 10 punkte laikėsi Apeliacinė taryba, ir kurios,
beje, neginčijo ieškovė, jog aptariamos prekės yra tapačios, reikia pritarti.
Dėl žymenų panašumo
Kaip pažymėta šio sprendimo 20 punkte, visapusiškas galimybės supainioti vertinimas, kiek tai susiję su vizualiu, fonetiniu
ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, visų pirma atsižvelgiant
į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus (taip pat žr. 2010 m. rugsėjo 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Klein Trademark Trust prieš VDRT
, C‑254/09 P, Rink. p. II‑0000, 45 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taip pat iš teismo praktikos matyti, kad du prekių ženklai yra panašūs, jeigu atitinkamos visuomenės požiūriu jie tapatūs
bent iš dalies vienu ar keliais svarbiais aspektais (19 punkte minėto Sprendimo
MATRATZEN
30 punktas ir 17 punkte minėto Sprendimo
CAPIO
89 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 18 punkte minėto Sprendimo
SABEL
23 punktą).
Šiuo atveju ankstesnį prekių ženklą sudaro tik žodis loft“, o prašomą įregistruoti prekių ženklą sudaro žodinis elementas
„ann taylor loft“.
Visų pirma Apeliacinė taryba konstatavo, kad tarp nagrinėjamų žymenų yra vizualių ir fonetinių panašumų, tačiau panašumas
nėra didelis, nes prieš žodį „loft“ prašomame įregistruoti prekių ženkle eina kiti elementai. Nors ieškovė tvirtina, kad nagrinėjamų
žymenų vizualus ir fonetinis įspūdžiai yra labai skirtingi dėl to, kad prašomame įregistruoti prekių ženkle yra dominuojantis
elementas „ann taylor“, ji pripažįsta, kad „nagrinėjami žymenys yra kažkiek panašūs“. Todėl Apeliacinės tarybos išvadai šiuo
klausimu reikia pritarti.
Nagrinėdama konceptualų panašumą Apeliacinė taryba, visiškai pritardama Protestų skyriaus padarytai išvadai, ginčijamo sprendimo
18 ir 20 punktuose nusprendė, kad žodinis žymuo ANN TAYLOR LOFT yra panašus į visą anglosaksišką asmenvardį, kuriame žodis
„ann“ gali lengvai būti identifikuojamas kaip vardas, žodis „taylor“ – kaip antras vardas arba jo elementas, o žodis „loft“ –
kaip pavardė. Remdamasi 2008 m. gruodžio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
Harman International Industries prieš VDRT
–
Becker
(
Barbara Becker
) (T‑212/07, Rink. p. II‑3431), ginčijamo sprendimo 19 punkte Apeliacinė taryba pridūrė, kad elementas „loft“, kaip pavardė,
yra prašomo įregistruoti prekių ženklo dominuojantis elementas. Be to, ginčijamo sprendimo 23 punkte Apeliacinė taryba nusprendė,
kad žodis „loft“ yra skiriamasis elementas, nes jis Prancūzijoje yra užsienietiškas žodis, kuris nebūtinai suvokiamas kaip
bendrinis prekių pardavimo vietos pavadinimas. Žodis „loft“ greičiau suvokiamas kaip nieko nereiškiantis angliškas daiktavardis
arba kaip pavardė.
Ieškovė ginčija šią analizę. Jos teigimu, Prancūzijos visuomenė, abiem nagrinėjamiems žymenims bendro žodžio „loft“ nesuvoks
kaip anglosaksiškos pavardės, nes šis žodis prancūzų kalboje vartojamas vadinti sandėliavimo patalpas, paverstas į gyvenamąsias
patalpas, skirtas privačiam naudojimui arba komercijai. Taigi, nepaisant to, kad abiejuose žymenyse yra žodis „loft“, elementas
„ann taylor“, būdamas skiriamasis ir dominuojantis prekių ženklų ANN TAYLOR ir ANN TAYLOR LOFT elementas, dominuos, o kitos
sudedamosios dalys bus nesvarbios. Todėl tarp nagrinėjamų žymenų nėra jokio konceptualaus panašumo.
Reikia pažymėti, kad Apeliacinės tarybos analizei, kuri paremta klaidinga prielaida, negalima pritarti.
Iš tikrųjų, kaip savo sprendime konstatavo Protestų skyrius, žodis „loft“ prancūzų kalboje reiškia tam tikrą būsto tipą, o
ne užsienietišką žodį. Nors yra kilęs iš angliško ekvivalento, žodis „loft“ pateko į prancūzų kalbą ir tapo tikru prancūzišku
žodžiu. Vadinasi, paprastas Prancūzijos vartotojas, susidūręs su šiuo žodžiu, kurio reikšmė prancūzų kalboje yra aiški, sies
jį su tam tikru būsto tipu, o ne su užsienietiška pavarde, kuri, beje, ir pačios VDRT nuomone, nėra labai dažna anglosaksų
šalyse. Be to, negalima teigti, kad žodis „loft“ yra retai vartojamas prancūzų kalboje.
Kita vertus, negalima pritarti ieškovės argumentui, kad elementas „ann taylor“ dominuoja bendrame įspūdyje, nes žymenys ANN TAYLOR
ir ANN TAYLOR LOFT turi gerą vardą visuomenėje.
Šiuo atžvilgiu pakanka konstatuoti, kad ieškovė nepateikė jokio įrodymo, patvirtinančio, kad žymenys ANN TAYLOR LOFT ar ANN TAYLOR
atitinkamoje visuomenėje turi gerą vardą, nes įrodymai yra susiję su Jungtinėmis Valstijomis. Šiuo atžvilgiu interneto tinklavietės
buvimo nepakanka įrodyti gero vardo egzistavimą. Be to, pati ieškovė pažymi, jog „ėmėsi tam tikrų veiksmų, kad galėtų išplėsti
savo veiklą kitose, tarp jų ir Europos Sąjungos, šalyse“, o tai rodo, kad šiuo metu prašomas įregistruoti prekių ženklas ar
žymuo ANN TAYLOR neturi gero vardo Europos Sąjungoje ir, konkrečiai kalbant, Prancūzijoje.
Be to, net jei elementas „ann taylor“ galėtų būti laikomas dominuojančiu žymens ANN TAYLOR LOFT elementu, konceptualaus panašumo
negalima nagrinėti atsižvelgiant tik į dominuojantį elementą, nes pagal teismo praktiką panašumas gali būti vertinamas remiantis
vien dominuojančiu elementu tik tuomet, jei visos kitos prekių ženklo sudedamosios dalys yra nesvarbios (2009 m. rugsėjo 3 d.
Teisingumo Teismo sprendimo
Aceites del Sur‑Coosur prieš Koipe ir VDRT
, C‑498/07 P, Rink. p. I‑7371, 62 punktas).
Prašomame įregistruoti prekių ženkle esančio žodžio „loft“ negalima laikyti nesvarbiu bendrame įspūdyje, nes jis užbaigia
elementą „ann taylor“ ir prideda jam savybę, kuri, turint omenyje nagrinėjamas prekes, gali būti susijusi su drabužių serija,
kuri atitiktų tam tikrą gyvenimo būdą, susijusį su nauju būsto stiliumi, arba perimtų iš jo tam tikrus kodus.
Be to, negalima ginčyti, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamame bendrame įspūdyje elementas „ann taylor“ Prancūzijos
visuomenės požiūriu yra akivaizdžiai labiau skiriamojo pobūdžio nei žodis „loft“ jau vien dėl to, kad pastarasis prancūzų
kalboje turi aiškią ir tikslią reikšmę. Elementas „ann taylor“ nurodo angliškus vardus arba vardą ir pavardę, todėl jie labiau
patrauks Prancūzijos visuomenės dėmesį.
Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad, visapusiškai vertinant, turint omenyje tai, kad vizualūs ir fonetiniai panašumai nėra
dideli, o tarp nagrinėjamų žymenų yra tam tikras konceptualus panašumas, darytina išvada, jog, atsižvelgiant į tai, kad elementas
„ann taylor“ yra labiausiai išsiskiriantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas ir labiau patraukia atitinkamos visuomenės
dėmesį, bendras nagrinėjamų žymenų panašumas yra mažas.
Dėl galimybės supainioti
Primintina, kad galimybė supainioti egzistuoja tada, kai ir nagrinėjamų prekių ženklų panašumo laipsnis, ir šiais prekių ženklais
žymimų prekių ar paslaugų panašumo laipsnis yra labai dideli (19 punkte minėto Sprendimo
MATRATZEN
45 punktas).
Ieškovė iš esmės teigia: kadangi žymens ANN TAYLOR LOFT pradžioje yra skiriamasis ir dominuojantis elementas „ann taylor“,
nėra galimybės suklaidinti atitinkamą visuomenę, kad ji galėtų manyti, jog nagrinėjami žymenys yra dvi skirtingos prekių serijos,
pateiktos kontroliuojant tai pačiai bendrovei arba ekonomiškai susijusioms bendrovėms.
Ginčijamo sprendimo 19 punkte Apeliacinė taryba nusprendė priešingai, kad žodis „loft“ yra prašomo įregistruoti prekių ženklo
dominuojantis elementas, todėl egzistuoja galimybė supainioti, nes prekės yra tapačios.
Šiai Apeliacinės tarybos išvadai negalima pritarti.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į analizuojant nagrinėjamų žymenų konceptualų panašumą padarytas išvadas,
žodis „loft“ nėra dominuojantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas. Be to, iš šių išvadų matyti, kad būtent elementas
„ann taylor“, kuris nieko nereiškia atitinkamai visuomenei, turi būti laikomas labiau išsiskiriančiu prašomo įregistruoti
prekių ženklo elementu negu žodis „loft“, nes pastarasis turi tikslią reikšmę toje visuomenėje.
Be to, nagrinėjami žymenys yra mažai panašūs vizualiai ir fonetiškai ir kažkiek panašūs konceptualiai.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad aprangos sektoriuje tas pats prekių ženklas dažnai būna skirtingų konfigūracijų, nelygu
juo žymimų prekių rūšis. Šiame sektoriuje taip pat įprasta, kad tas pats drabužių gamintojas skirtingoms gamybos linijoms
atskirti naudoja išvestinius prekių ženklus, tai yra žymenis, išvestus iš pagrindinio prekių ženklo ir kartu su juo turinčius
bendrą dominuojantį elementą (žr. 2004 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
New Look prieš VDRT
–
Naulover
(
NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE ir NLCollection
), T‑117/03–T‑119/03 ir T‑171/03, Rink. p. II‑3471, 51 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Manytina, kad, atsižvelgiant visų pirma į prekių pobūdį ir jų pardavimo būdą, į aprangos prekių žymėjimo prekių ženklais tendencijas
ir galiausiai – į atitinkamos visuomenės lūkesčius ir įpročius, atitinkama visuomenė, susidūrusi su šiais dviem žymenimis,
nepastebėtų tarp jų ryšio, nes labiausiai išsiskiriantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas nesutampa su vieninteliu
ankstesnio prekių ženklo elementu, be to, įprasta, jog iš „pagrindinio prekių ženklo“ išvesti prekių ženklai, prie jo pridedant
šalutinę seriją apibūdinančius elementus.
Iš tikrųjų, kaip teisingai pastebėjo ieškovė, atitinkama visuomenė yra įpratusi, kad vienas gamintojas parduoda įvairias prekių
serijas, kurios yra žymimos kūrėjo ir (arba) atitinkamų mados namų pavadinimu, prie kurio, atsižvelgiant į serijos ypatumus
(sporto, išeiginė, laisva ir pan.), pridedamas serijos pavadinimas.
Šiuo atveju, atsižvelgiant į bendrą nagrinėjamų žymenų daromą įspūdį, buvo pripažinta, kad jie yra mažai panašūs. Nepaisant
to, kad prekės yra tapačios, reikia konstatuoti: kadangi nagrinėjami žymenys yra mažai panašūs, atitinkama visuomenė, įpratusi,
kad tas pats drabužių gamintojas naudoja iš pagrindinio prekių ženklo išvestus prekių ženklus, negalės nustatyti ryšio tarp
žymenų ANN TAYLOR LOFT ir LOFT, nes ankstesniame prekių ženkle nėra elemento „ann taylor“, kuris, kaip pažymėta šio sprendimo
37 punkte (taip pat žr. 43 punktą), yra labiausiai išsiskiriantis prašomo įregistruoti prekių ženklo elementas.
Be to, net jei elementas „loft“ prašomame įregistruoti prekių ženkle išlaikytų autonomišką išsiskiriančią padėtį, iš to nebūtų
galima automatiškai daryti išvados, jog egzistuoja galimybė supainioti nagrinėjamus žymenis.
Iš tikrųjų apie galimybės supainioti egzistavimą negalima spręsti abstrakčiai, bet ji turi būti vertinama atliekant visapusišką
analizę, atsižvelgiant į visus konkrečioje byloje svarbius veiksnius (18 punkte minėto Sprendimo
SABEL
22 punktas; taip pat žr. 2005 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Medion
, C‑120/04, Rink. p. I‑8551, 37 punktą), pavyzdžiui, nagrinėjamų prekių ir paslaugų pobūdį, pardavimo metodus, didesnį ar
mažesnį visuomenės dėmesingumo lygį ir jos įpročius atitinkamame sektoriuje. Išnagrinėjus šio sprendimo 45–48 punktuose nurodytus
šioje byloje svarbius veiksnius, matyti, kad jie neleidžia teigti, jog
prima facie
egzistuoja galimybė supainioti nagrinėjamus žymenis.
Iš viso to, kas pasakyta, darytina išvada, jog reikia pritarti pirmajam ieškinio pagrindui, ir, nesant reikalo nagrinėti antrojo
ieškinio pagrindo, susijusio su teise būti išklausytam, panaikinti ginčijamą sprendimą.

Dėl prašymo pakeisti ginčijamą sprendimą
Kalbant apie trečiąjį reikalavimą, kuriuo ieškovė Bendrojo Teismo iš esmės prašo pakeisti ginčijamą sprendimą taip, kad būtų
leista registruoti paraiškoje nurodytą prekių ženklą, reikia priminti: kadangi pati Apeliacinė taryba pagal Reglamento Nr. 207/2009
64 straipsnio 1 dalį turi teisę įgyvendinti padalinio, kurio sprendimas joje ginčijamas, kompetenciją, Bendrasis Teismas,
pasinaudodamas savo sprendimų peržiūrėjimo teise, gali įgyvendinti žemesnių VRDT padalinių, kurių sprendimai gali būti skundžiami
Apeliacinei tarybai, kompetenciją. Todėl tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą, kurį galėjo priimti
ekspertas, Protestų skyrius ar Anuliavimo skyrius. Tačiau jis negali priimti sprendimų, kurių neturi teisės priimti šie padaliniai.
Dėl šios priežasties Bendrasis Teismas negali registruoti prekių ženklo, nes registravimas nepriklauso nei eksperto, nei Protestų
skyriaus kompetencijai (šiuo klausimu žr. 2009 m. birželio 20 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Securvita prieš VDRT
(
Natur‑Aktien‑Index
), T‑285/08, Rink. p. II‑2171, 16–23 punktus).
Todėl trečiąjį reikalavimą reikia atmesti kaip nepriimtiną.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi VRDT bylą pralaimėjo, ji turi padengti ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus
reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2009 m. liepos 1 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios
apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1485/2008‑1).
2.
Likusi ieškinio dalis yra nepriimtina.
3.
Priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Paskelbta 2011 m. vasario 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.