CELEX: 62007TJ0234
Hospodárska súťaž
Kartely
Holandský trh s pivom
Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje jediné a nepretržité porušenie článku 81 ES
Účasť žalobkyne na konštatovanom porušení
Nedostatok dôkazov
Nedostatok odôvodnenia

Skutkové okolnosti
Žalobkyňa Koninklijke Grolsch NV je spoločnosť, ktorej činnosť spočíva vo výrobe piva, ktoré predáva pod svojou ochrannou
známkou.
Skupina Grolsch je jedným zo štyroch hlavných aktérov na holandskom trhu s pivom. Ostatné tri hlavné pivovarnícke podniky
pôsobiace na tomto trhu sú po prvé skupina Heineken (ďalej len „Heineken“), ktorej vedenie zabezpečuje spoločnosť Heineken
NV a výrobu vykonáva dcérska spoločnosť Heineken Nederland BV, po druhé skupina InBev (ďalej len „InBev“), ktorá bola pred
rokom 2004 známa pod menom Interbrew a ktorej vedenie prináleží spoločnosti InBev SA a výroba dcérskej spoločnosti InBev Nederland
NV, a po tretie spoločnosť Bavaria NV.
Skupina Grolsch a ostatné tri hlavné pivovarnícke podniky na tomto trhu predávajú svoje pivo konečnému spotrebiteľovi najmä
prostredníctvom dvoch distribučných kanálov. Treba rozlišovať jednak medzi distribúciou v prevádzkach „horeca“, čiže v hoteloch,
reštauráciách a kaviarňach, kde sa spotreba uskutočňuje na mieste, a jednak distribúciou „food“ v supermarketoch a obchodoch
s vínom a liehovinami, kde je nákup piva určený na domácu spotrebu. Tento druhý sektor zahŕňa aj segment piva predávaného
pod ochrannou známkou distribútora. Spomedzi štyroch dotknutých pivovarníckych podnikov sú v tomto segmente činné iba InBev
a Bavaria.
Tieto štyri pivovarnícke podniky sú členmi Centraal Brouwerij Kantoor (ďalej len „CBK“). Ide o strešnú organizáciu, ktorá
podľa svojich stanov zastupuje záujmy svojich členov a skladá sa z valného zhromaždenia a rôznych komisií, ako je komisia
poverená otázkami „horeca“ a finančná komisia, z ktorej sa neskôr stal riadiaci výbor. Pre stretnutia, ktoré sa konali v CBK,
jej sekretariát vyhotovoval pozvánky a priebežne číslované úradné správy a posielal ich zúčastneným členom.

Správne konanie
Listami z 28. januára a z 3., 25. a 29. februára 2000 podala InBev viacero vyhlásení doplnených o priložené vyhlásenia svojich
piatich riaditeľov (ďalej len spoločne „vyhlásenie InBev“), ktoré sa týkali informácií o reštriktívnych obchodných praktikách
na holandskom trhu s pivom. Vyhlásenie InBev bolo podané v rámci prešetrovania vykonávaného Komisiou Európskych spoločenstiev
predovšetkým v roku 1999, ktoré sa týkalo kartelových praktík a prípadného zneužitia dominantného postavenia na belgickom
trhu s pivom. Spolu so svojím vyhlásením podala InBev žiadosť o zhovievavosť v súlade s oznámením Komisie o neuložení pokuty
alebo jej zníženie vo veci týkajúcej sa kartelu (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4).
V nadväznosti na vyhlásenie InBev prijala Komisia 17. marca 2000 rozhodnutie o šetrení na základe článku 14 ods. 3 nariadenia
Rady č. 17 zo 6. februára 1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, 1962, s. 204; Mim.
vyd. 08/001, s. 3), naposledy zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1216/1999 z 10. júna 1999 (Ú. v. ES L 148, s. 5).
Prvé dve odôvodnenia tohto rozhodnutia znejú:
„Koninklijke Grolsch NV je pivovarnícky podnik.
Komisia má informácie, z ktorých vyplýva, že Koninklijke Grolsch NV, podniky, ktoré priamo alebo nepriamo ovláda, vrátane
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, a jej hlavní konkurenti sa podieľajú alebo sa podieľali na skupine dohôd a zosúladených
postupov a/alebo prispievajú alebo prispeli k tomu, že [CBK] prijala rozhodnutia týkajúce sa stanovenia cien, rozdelenia trhov
a/alebo výmeny informácií o holandskom trhu s pivom tak v oblasti maloobchodného predaja, ako aj v sektore ‚horeca‘…“
Článok 1 tohto rozhodnutia stanovuje:
„Koninklijke Grolsch NV a podniky, ktoré priamo alebo nepriamo ovláda, vrátane Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, majú podstúpiť
šetrenie týkajúce sa dohôd a/alebo údajných zosúladených postupov, ktorých cieľom alebo účinkom je obmedziť hospodársku súťaž
medzi pivovarníckymi podnikmi v Holandsku. Dohody a/alebo zosúladené postupy sa týkajú stanovenia cien, rozdelenia trhu a/alebo
výmeny informácií na holandskom trhu s pivom tak v oblasti maloobchodného predaja, ako aj v sektore ‚horeca‘… Takéto správanie
sa môže vyskytovať aj vo forme rozhodnutí [CBK], združenia podnikov, ktorého súčasťou je Grolsch.“
Článok 3 prvý odsek rozhodnutia o šetrení znie:
„Adresátmi tohto rozhodnutia sú:
Koninklijke Grolsch NV
Brouwerijstraat 1
7523 XC Enschede
Holandsko
a spoločnosti, ktoré priamo alebo nepriamo ovláda, vrátane:
Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV
Brouwerijstraat 1
7523 XC Enschede
Holandsko.“
Podľa Komisie sa kontroly vykonali 22. a 23. marca 2000 v spoločnosti „Koninklijke Grolsch NV“, v troch ďalších dotknutých
pivovarníckych podnikoch a v priestoroch CBK.
Komisia okrem toho poslala skupine „Grolsch“ viaceré žiadosti o informácie.
Dňa 30. augusta 2005 prijala Komisia oznámenie o výhradách, ktoré bolo žalobkyni doručené 31. augusta 2005. Listom z 25. novembra
2005 predložila žalobkyňa písomné pripomienky k tomuto oznámeniu. Nijaký z dotknutých podnikov nepožiadal o vypočutie.
Dňa 18. apríla 2007 prijala Komisia rozhodnutie K(2007) 1697 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] (vec COMP/B-2/37.766
– Holandský trh s pivom) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo žalobkyni oznámené listom z 24. apríla 2007.

Napadnuté rozhodnutie
Článok 1 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že „Grolsch: Koninklijke Grolsch NV“ a ďalšie dotknuté pivovarnícke podniky sa
v období od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999 zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení článku 81 ods. 1 ES spočívajúcom
vo viacerých dohodách a/alebo zosúladených postupoch, ktorých cieľom je obmedziť hospodársku súťaž na spoločnom trhu.
Porušenie spočívalo po prvé v koordinácii cien a zvyšovaní cien piva v Holandsku tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti
domácej spotreby, vrátane piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, po druhé v príležitostnej koordinácii iných
obchodných podmienok než cien ponúkaných individuálnym zákazníkom v sektore „horeca“ v Holandsku, ako sú pôžičky prevádzkam,
a po tretie v príležitostnej koordinácii rozdelenia klientely tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby v Holandsku
(článok 1 a odôvodnenia č. 257 a 258 napadnutého rozhodnutia).
K správaniu pivovarníckych podnikov v rozpore s hospodárskou súťažou podľa napadnutého rozhodnutia dochádzalo v rámci cyklu
mnohostranných oficiálnych stretnutí, na ktorých sa pravidelne zúčastňovali štyria hlavní aktéri na holandskom trhu s pivom,
ako aj v rámci dvojstranných doplňujúcich stretnutí týchto pivovarníckych podnikov v rozličnom zložení. Tieto stretnutia sa
konali v tajnosti a úmyselne a ich účastníci vedeli, že nie sú povolené (odôvodnenia č. 257 až 260 napadnutého rozhodnutia).
Po prvé sa v období od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999 konalo viacero mnohostranných stretnutí s názvom „zosúladenie
Catherijne“ alebo „programová komisia“. Napadnuté rozhodnutie uvádza, že tieto stretnutia zamerané na sektor „horeca“, ktoré
sa však mohli týkať aj oblasti domácej spotreby, mali v zásade za cieľ koordináciu cien a zvyšovanie ceny piva, prerokovanie
obmedzenia výšky zliav a rozdelenia klientely, ako aj vzájomnú dohodu týkajúcu sa niektorých ďalších obchodných podmienok.
Na týchto stretnutiach sa prerokovali aj ceny piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenia č. 85, 90,
98, 115 až 127 a 247 až 252 napadnutého rozhodnutia).
Po druhé, pokiaľ ide o dvojstranné kontakty medzi pivovarníckymi podnikmi, napadnuté rozhodnutie uvádza, že 12. mája 1997
sa stretli InBev a Bavaria a prerokovali zvýšenie ceny piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenie č. 104
napadnutého rozhodnutia). Okrem toho sa podľa Komisie v roku 1998 stretli Heineken a Bavaria na účely prerokovania obmedzení
týkajúcich sa predajných miest v sektore „horeca“ (odôvodnenie č. 189 napadnutého rozhodnutia). Komisia uvádza, že sa uskutočnili
aj dvojstranné kontakty medzi skupinami Heineken a „Grolsch“ okolo 5. júla 1999 v súvislosti s kompenzáciami poskytovanými
zákazníkom v oblasti domácej spotreby, ktorými sa dočasne znížili ceny (odôvodnenia č. 212 a 213 napadnutého rozhodnutia).
Napokon podľa napadnutého rozhodnutia prebehli v roku 1997 medzi InBev a Bavaria dvojstranné kontakty a výmeny informácií
venované všeobecným diskusiám týkajúcim sa ceny piva, ako aj diskusiám, ktoré sa navyše týkali ochranných známok distribútora.
Dvojstranné kontakty vo forme výmen informácií zameraných na ochranné známky distribútora v júni a júli 1998 zahŕňali aj belgické
pivovarnícke podniky. Komisia zdôrazňuje, že tieto diskusie prebehli v prítomnosti skupín Heineken a „Grolsch“ (odôvodnenia
č. 105, 222 až 229 a 231 až 236 napadnutého rozhodnutia).
Konštatovanie tohto správania sa vo veľkej miere opiera o údaje, ktoré ponúka vyhlásenie skupiny InBev (odôvodnenia č. 40
až 62 napadnutého rozhodnutia).
Okrem toho Komisia tvrdí, že vyhlásenie skupiny InBev potvrdzujú viaceré interné dokumenty pochádzajúce od skupiny Grolsch
a troch ďalších holandských pivovarníckych podnikov, rukou písané poznámky zo stretnutí, faktúry a kópie agend získané na
základe šetrení a žiadostí o informácie (odôvodnenia č. 63 až 255 napadnutého rozhodnutia).
Výrok napadnutého rozhodnutia znie takto:
„
Článok 1
Tieto podniky sa v období od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999 zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení článku 81 [ES]
spočívajúcom vo viacerých dohodách a/alebo zosúladených postupoch, ktorých cieľom je obmedziť hospodársku súťaž na spoločnom
trhu, najmä i) v koordinácii cien a zvyšovaní cien piva v Holandsku tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby,
vrátane piva predávaného pod ochranou známkou distribútora; ii) v príležitostnej koordinácii iných obchodných podmienok než
cien ponúkaných individuálnym zákazníkom v sektore „horeca“ v Holandsku a iii) v príležitostnej koordinácii rozdeľovania klientely
tak v [sektore] „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby v Holandsku:
InBev: InBev NV a InBev Nederland NV,
Heineken: Heineken NV a Heineken Nederland BV,
Grolsch: Koninklijke Grolsch NV,
Bavaria: Bavaria NV.
Článok 2
Podniky uvedené v článku 1 okamžite ukončia porušovania stanovené v tomto článku, ak tak ešte neurobili.
Zdržia sa akéhokoľvek konania alebo akéhokoľvek správania stanoveného v článku 1, ktoré by malo rovnaký alebo rovnocenný cieľ
alebo účinok.
Článok 3
Za porušenie uvedené v článku 1 sa ukladajú tieto pokuty:
a)      Heineken NV a Heineken Nederland BV spoločne a nerozdielne: 219 275 000 eur;
b)      Koninklijke Grolsch NV: 31 658 000 eur;
c)      Bavaria NV: 22 850 000 eur.
…
Článok 4
Spoločnosti
InBev NV, Brouwerijplein 1, B 3000 Louvain, Belgicko,
InBev Nederland NV, Ceresstraat 1, 4811 CA Breda, Holandsko,
Heineken NV, Vijzelstraat 72, 1017 HL Amsterdam, Holandsko,
Heineken Nederland BV, Burgemeester Smeetsweg 1, 2382 PH Zoeterwoude, Holandsko,
Koninklijke Grolsch NV, Brouwerslaan 1, 7548 XA Enschede, Holandsko,
Bavaria NV, De Slater 1, 5737 RV Lieshout, Holandsko
sú adresátmi tohto rozhodnutia.
…“

Konanie a návrhy účastníkov konania
Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 3. júla 2007 podala žalobkyňa túto žalobu.
Rozhodnutím z 10. februára 2010 Všeobecný súd postúpil vec šiestej rozšírenej komore podľa článku 14 ods. 1 a článku 51 ods. 1
Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania z 12. februára 2010 položil Všeobecný súd písomné otázky účastníkom konania,
na ktoré odpovedali v stanovenej lehote.
Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 24. marca
2010.
Po skončení ústnej časti konania sa vec vzhľadom na prekážku na strane sudcu spravodajcu pridelila novému sudcovi spravodajcovi
a na porade o tomto rozsudku sa zúčastnili traja sudcovia, ktorý ho v súlade s článkom 32 ods. 1 rokovacieho poriadku podpísali.
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu, alebo prinajmenšom čiastočne v rozsahu, v akom je jeho adresátom,
–        zrušil pokutu alebo subsidiárne znížil výšku pokuty, ktorá jej bola uložená,
–        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

Právny stav
Na podporu svojej žaloby uvádza žalobkyňa v zásade šesť žalobných dôvodov založených po prvé na vadách vyskytujúcich sa v správnom
konaní, po druhé na porušení povinnosti odôvodnenia týkajúcej sa priamej účasti na konštatovanom porušení, po tretie na nedostatku
dôkazov protiprávneho správania, po štvrté na nesprávnom právnom posúdení tohto správania prejavujúceho sa v účasti na viacerých
dohodách a/alebo zosúladených postupoch v zmysle článku 81 ods. 1 ES, po piate na neexistencii priamej alebo nepriamej účasti
žalobkyne na konštatovanom jedinom a pokračujúcom porušení a po šieste na neprimeranej výške pokuty.
Na začiatok je potrebné posúdiť piaty žalobný dôvod založený na neexistencii priamej alebo nepriamej účasti žalobkyne na konštatovanom
jedinom a pokračujúcom porušení.

O piatom dôvode založenom na neexistencii priamej účasti žalobkyne na konštatovanom jedinom a pokračujúcom porušení
Žalobkyňa spochybňuje, že sa priamo zúčastnila na konštatovanom porušení. V skutočnosti bola prítomná iba na jednom stretnutí
finančnej komisie 8. januára 1999, a to prostredníctvom p. J. T., predsedu svojej správnej rady od roku 1997. Ostatní „riaditelia
skupiny Grolsch“, uvedení v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia, ktorí sa zúčastnili na všetkých ďalších sporných stretnutiach,
boli zamestnancami jej dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV.
O prípustnosti žalobného dôvodu
–       Tvrdenia účastníkov konania
Komisia napáda prípustnosť žalobného dôvodu, pretože žalobkyňa nespochybnila konštatovanie svojej účasti na porušení ani vo
svojej odpovedi na oznámenie o výhradách, ani vo svojej odpovedi na žiadosť o informácie z 21. decembra 2001. Žalobkyňa naopak
poskytla informácie, kde uviedla, že bola zamestnávateľom účastníkov sporných stretnutí, ktorí sú uvedení v odôvodnení č. 19
napadnutého rozhodnutia.
Vzhľadom na to, že žalobkyňa tento žalobný dôvod dostatočne jasným spôsobom neuplatnila počas správneho konania, nemôže sa
naň po prvýkrát odvolávať na Všeobecnom súde. Keďže v rámci správneho konania podnik výslovne priznal skutkové okolnosti,
ktoré mu vytýka Komisia v oznámení o výhradách, v zásade ich už nemôže namietať na Všeobecnom súde.
Žalobkyňa priznáva, že tento žalobný dôvod neuplatnila počas správneho konania, ale poznamenáva, že vo svojej odpovedi na
oznámenie o výhradách poprela, že by sa dopustila porušenia. Napokon tvrdí, že sa na tento žalobný dôvod môže odvolávať prvýkrát
v konaní na Všeobecnom súde.
Podľa jej názoru, ak podnik počas správneho konania výslovne prizná skutočnosti, ktoré sa mu vytýkajú, v zásade ich už nemôže
namietať na Všeobecnom súde. Žalobkyňa však nepriznala, že by sa dopustila údajného porušenia, a už vôbec nie priamo.
–       Posúdenie Všeobecným súdom
V tejto súvislosti treba uviesť, že žiadne ustanovenie práva Európskej únie neukladá príjemcovi oznámenia o výhradách povinnosť
namietať proti jednotlivým skutkovým a právnym zisteniam počas správneho konania, pretože v opačnom prípade to už neskôr v súdnom
konaní nebude možné.
Skutočnosť, že podnik počas správneho konania pred Komisiou výslovne alebo implicitne prizná určité skutkové alebo právne
okolnosti, totiž môže predstavovať dodatočný dôkaz pri posúdení dôvodnosti súdnej žaloby, ale nemôže obmedziť samotné uplatnenie
práva na podanie žaloby na Všeobecný súd, ktoré patrí fyzickej alebo právnickej osobe podľa Zmluvy.
Argument Komisie, podľa ktorého žalobkyňa na Všeobecnom súde nesmela napadnúť konštatovanie svojej účasti na dotknutom karteli
z dôvodu, že tak jednoznačným a presným spôsobom neurobila už počas správneho konania, má za následok obmedzenie prístupu
žalobkyne k spravodlivosti, konkrétne jej práva byť vypočutou vo svojej veci pred súdom.
Ak na tento účel neexistuje výslovne stanovený právny základ, tak potom je toto obmedzenie v rozpore so základnými zásadami
zákonnosti a dodržania práva na obhajobu. Treba napokon dodať, že právo na účinnú súdnu ochranu a prístup k nestrannému súdu
je zaručené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie, vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1).
Z toho vyplýva, že tento žalobný dôvod je prípustný.
O dôvodnosti žalobného dôvodu
–       Tvrdenia účastníkov konania
Žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na to, že bola zastúpená iba na jednom stretnutí finančnej komisie 8. januára 1999, a prostredníctvom
p. J. T., Komisia nemala trvať na tom, že sa zúčastnila na konštatovanom porušení, ale prípadne jej mala skôr pripísať zodpovednosť
za porušenie vykonané jej dcérskou spoločnosťou Grolsche Bierbrouwerij Nederland, ktorej zamestnanci sa zúčastnili na všetkých
ďalších utajovaných stretnutiach.
Komisia okrem toho nemôže nevziať do úvahy existenciu tejto dcérskej spoločnosti v rozsahu, v akom je tiež adresátom rozhodnutia
o inšpekcii.
Komisia v zásade tvrdí, že mala dostatočné dôvody domnievať sa, že účastníci protisúťažných stretnutí pracovali pre žalobkyňu,
a teda že bola do porušenia zapojená.
Komisia tiež poznamenala, že žalobkyňa vo svojej odpovedi na oznámenie o výhradách poskytla informácie, v ktorých uviedla,
že bola zamestnávateľkou „riaditeľov skupiny Grolsch“ označených v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia za účastníkov
sporných stretnutí.
–       Posúdenie Všeobecným súdom
V odôvodnení č. 19 napadnuté rozhodnutie spresňuje:
„Riaditelia skupiny Grolsch, ktorí zohrávajú úlohu v rámci dokazovania v tomto konaní, sú:
–        p. [P. P. S.] (predseda správnej rady od roku 1987 do roku 1996),
–        p. [J. T.] (obchodný riaditeľ od roku 1990 do roku 1996, generálny riaditeľ od roku 1996 do roku 1997, predseda správnej rady
od roku 1997),
–        p. [R. S.] (riaditeľ „horeca“ pre Holandsko od roku 1992 do roku 1995, obchodný riaditeľ pre Holandsko od roku 1996 do roku
1999),
–        p. [H. O. B.] (riaditeľ „horeca“ od roku 1996 do roku 2000),
–        p. [P. M.] (riaditeľ predaja pre domácu spotrebu do roku 1999, neskôr obchodný riaditeľ),
–        p. [K. H.] (riaditeľ predaja pre domácu spotrebu od roku 2000, predtým riaditeľ prieskumu trhu),
–        p. [L. S.] (riaditeľ výroby do roku 1996, neskôr riaditeľ technickej kontroly a služieb).“
Komisia nespochybňuje vyhlásenie žalobkyne, podľa ktorého s výnimkou p. J. T., predsedu jej správnej rady od roku 1997, neboli
u nej zamestnané žiadne osoby uvedené v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia ako „riaditelia skupiny Grolsch, ktorí zohrávajú
úlohu v rámci dokazovania v tomto konaní“, ktorých účasť na sporných stretnutiach je jej vytýkaná. Komisia nespochybňuje,
že sporní riaditelia boli riaditeľmi dcérskej spoločnosti žalobkyne Grolsche Bierbrouwerij Nederland, ako potvrdzujú pracovné
zmluvy dotknutých osôb a ďalšie dokumenty pripojené k odpovediam žalobkyne na písomné otázky Všeobecného súdu.
Komisia okrem toho vo svojich vyjadreniach a odpovediach na písomné otázky Všeobecného súdu potvrdila, že sa v zásade opierala
o odpoveď žalobkyne z 21. decembra 2001 na žiadosť o informácie, ktorú jej adresovala 10. októbra 2001 preto, aby zistila,
či osoby označované v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia ako „riaditelia skupiny Grolsch“ vykonávali svoje funkcie u žalobkyne.
Z textu tejto odpovede po prvé vyplýva, že p. R. S. bol od januára 1996 do novembra 1999 obchodným riaditeľom spoločnosti
Grolsche Bierbrouwerij Nederland pre Holandsko a teraz je riaditeľom Grolsch International BV, a po druhé, že p. P. M. „od
novembra 1999 zastáva funkcie obchodného riaditeľa spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV [a] bol predtým zodpovedný
za takzvanú domácu spotrebu (maloobchodný predaj, sektor iný ako ,horeca‘) ako vedúci predaja v oblasti domácej spotreby“.
Žalobkyňa ďalej v bode 47 svojej odpovedi na oznámenie o výhradách uviedla, že „zoznam krycích mien p. [J. T.] nepoužíval
ako obchodný riaditeľ spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV, ale ako predseda správnej rady spoločnosti Grolsch
NV (funkcia, ktorú vykonával od roku 1997 do roku 2004), [a že] tento zoznam nepoužívali iné osoby v spoločnosti Grolsch NV
ani v spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV (kde pracovali osoby, ktoré boli prítomné na valných zhromaždeniach)“.
Napokon vo vyhlásení, ktoré podal p. J. T. (generálny riaditeľ Grolsche Bierbrouwerij Nederland od roku 1996 do roku 1997
a predseda správnej rady žalobkyne od roku 1997) v rámci inšpekcie Komisie 23. marca 2000 a ktoré je uvedené ako dôkaz v odôvodneniach
č. 249 a 308 napadnutého rozhodnutia, sa uvádza, že vyhlasujúci zastáva funkciu „generálneho riaditeľa spoločnosti Grolsche
Bierbrouwerij Nederland BV“.
Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že sa p. J. T. 21. októbra 1996 zúčastnil dvojstranného stretnutia s generálnym riaditeľom
spoločnosti Interbrew Nederland týkajúceho sa ochranných známok distribútora (odôvodnenie č. 250 napadnutého rozhodnutia).
Treba poznamenať, že dotknutá osoba bola v tom čase stále zamestnancom dcérskej spoločnosti žalobkyne Grolsche Bierbrouwerij
Nederland a že zatiaľ nepracovala pre žalobkyňu, ako vyplýva z písomných odpovedí žalobkyne na otázky Všeobecného súdu a z kópie
pracovnej zmluvy, ktorú uzatvorila s p. J. T. 2. septembra 1997 a predložila Všeobecnému súdu.
Pokiaľ sa v napadnutom rozhodnutí uvádza, že 10. novembra 1999 sa p. J. T. zúčastnil na stretnutí so zástupcami skupiny Heineken
týkajúcom sa všeobecného vývoja európskeho trhu a/alebo svetového trhu s pivom (odôvodnenia č. 405 a 412 napadnutého rozhodnutia),
treba takisto uviesť, že toto stretnutie sa konalo po 3. novembri 1999, čo znamená po skončení obdobia, v ktorom podľa Komisie
dochádzalo k porušeniu.
Podľa napadnutého rozhodnutia p. J. T. na stretnutia finančnej komisie vždy priniesol dokument, ktorým boli spoločnosti Interbrew
a Bavaria upozornené na stanovené ceny piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora (odôvodnenia č. 249 a 308 napadnutého
rozhodnutia). Napriek tomu z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že sa dotknutá osoba zúčastnila iného stretnutia ako stretnutia
z 8. januára 1999, počas ktorého sa podľa jej poznámok napísaných na pozvánke na toto stretnutie preberala téma týkajúca sa
ceny piva (odôvodnenie č 193 napadnutého rozhodnutia).
Dôkazy uvedené v napadnutom rozhodnutí spôsobilé potvrdiť účasť žalobkyne na dotknutom správaní sú v skutočnosti len tri:
vyhlásenie skupiny InBev, poznámky p. J. T. napísané na pozvánke na vyššie uvedené stretnutie z 8. januára 1999 (odôvodnenie
č. 193 napadnutého rozhodnutia) a dokumenty nájdené v skupine Heineken obsahujúce odkaz na dva telefonické kontakty p. J. T.
s riaditeľstvom skupiny Heineken okolo 5. júla 1999, ktorých predmetom boli zľavy uplatňované v obchodnom reťazci (poznámka
v spodnej časti strany č. 473 napadnutého rozhodnutia).
Po prvé vo vyhlásení skupiny InBev, ktoré predstavuje jediný dôkaz súvisiaci so všetkými časťami konštatovaného porušenia,
InBev vo všeobecnosti odkazuje na účasť skupiny Grolsch bez toho, aby konkrétne uviedla individuálnu účasť žalobkyne Koninklijke
Grolsch. Osoby skupiny Grolsch, ktorých mená sú uvedené vo vyhlásení skupiny InBev, sú všetky s výnimkou p. J. T. zamestnancami
dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland.
Meno p. J. T. sa objavuje iba na zozname dátumov stretnutí finančnej komisie CBK priloženom k vyhláseniu skupiny InBev a osôb,
ktoré zastupovali hlavné holandské pivovarnícke podniky na týchto stretnutiach. Z tohto zoznamu vyplýva, že p. J. T. sa počas
dotknutého obdobia zúčastnil štyroch stretnutí finančnej komisie. Stretnutie z 8. januára 1999 je jediné stretnutie zo zoznamu,
ktoré sa v napadnutom rozhodnutí uvádza. Z vyhlásenia skupiny InBev vyplýva, že mená účastníkov tohto stretnutia sú „niet
bekend“ (neznáme).
Po druhé vyššie citované poznámky p. J. T., ako sú uvedené v odôvodnení č. 193 napadnutého rozhodnutia, znejú takto:
„ – predaj 98
–        cena piva →
–        prepravka typu ,pinool‘                    akcie/kat II
–        prepravky                                     spodná časť
sud
NMA“.
Podľa Komisie z týchto poznámok vyplýva, že sa diskusie o cene piva sústredili na štyri elementy: po prvé reklamné akcie na
trhu domácej spotreby, po druhé cena lacnejších pív predávaných pod ochranou známkou distribútora, po tretie cena sudového
piva, veľkých kontajnerov používaných v sektore „horeca“ na holandskom trhu s pivom a po štvrté holandský orgán hospodárskej
súťaže „NMA“ (odôvodnenie č. 194 napadnutého rozhodnutia).
Po tretie Komisia vyvodila z dokumentov nájdených v skupine Heineken obsahujúcich odkaz na dva telefonické kontakty p. J. T.
s riaditeľstvom skupiny Heineken okolo 5. júla 1999, že skupina Heineken priamo kontaktovala skupinu Grolsch v súvislosti
so znížením cien, a to mesiac a pol predtým, ako sa skutočne zaviedlo dočasné zníženie cien uplatňované obchodnými reťazcami,
ktorým skupina Grolsch odmietla poskytnúť náhradu (odôvodnenie č. 213 napadnutého rozhodnutia).
Je potrebné konštatovať, že poznámky p. J. T. uvedené na pozvánke na stretnutie 8. januára 1999 a dokumenty nájdené v skupine
Heineken odkazujúce na dva telefonické kontakty p. J. T. s riaditeľstvom skupiny Heineken k 5. júlu 1999 sú jedinými dôkazmi,
ktoré sa osobitne týkajú prípadnej osobnej účasti žalobkyne na jedinom a pokračujúcom porušení konštatovanom v článku 1 napadnutého
rozhodnutia v období medzi 27. februárom 1996 a 3. novembrom 1999.
Po prvé treba uviesť, že tieto dokumenty neobsahujú nijaký nepriamy dôkaz o účasti žalobkyne na druhej a tretej časti tohto
porušenia, konkrétne jednak na „príležitostn[ej] koordináci[i] ďalších obchodných podmienok, [ako sú ceny] ponúkané individuálnym
spotrebiteľom v [sektore] horeca v Holandsku“, a jednak na „príležitostn[ej] koordináci[i] týkajúc[ej] sa rozdelenia klientely
tak v sektore ,horeca‘, ako aj v oblasti domácej spotreby v Holandsku“.
Po druhé, pokiaľ ide o prvú časť konštatovaného jediného a pokračujúceho porušenia, konkrétne o „koordináciu cien a zvyšovanie
ceny piva v Holandsku tak v sektore ,horeca‘, ako aj v oblasti domácej spotreby“ predstavujú poznámky p. J. T. týkajúce sa
stretnutia 8. januára 1999 jediný nepriamy dôkaz uvedený v napadnutom rozhodnutí týkajúci sa účasti žalobkyne na koordinácii
cien a zvyšovania cien v segmente piva predávaného pod ochrannou známkou distribútora, ktorý zahŕňa iba oblasť domácej spotreby.
Navyše dva telefonické rozhovory, ku ktorým došlo okolo 5. júla 1999 medzi skupinou Heineken a p. J. T., sa nemôžu považovať
za súvisiace s oblasťou domácej spotreby, keďže ani Heineken, ani skupina Grolsch nevyrábajú pivá s ochrannou známkou distribútora
(odôvodnenia č. 7 a 18 napadnutého rozhodnutia).
Všetky zistené dohody a/alebo zosúladené postupy v zmysle článku 81 ES, ktoré boli kvalifikované v odôvodnení č. 337 napadnutého
rozhodnutia, sú založené, ako to vyplýva z predchádzajúcich úvah v tomto konaní uvedených vyššie, na komplexnom systéme zosúladených
postupov, ktorý vytvorili štyri pivovarnícke podniky, a preto si vyžadovali pravidelné kontakty v priebehu dlhého obdobia
(pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i., C‑8/08, Zb. s. I‑4529, bod 60).
Za týchto podmienok sa samotné poznámky p. J. T. nejavia ako spôsobilé potvrdiť účasť žalobkyne na pokračujúcom zosúladenom
postupe štyroch pivovarníckych podnikov konštatovanom v napadnutom rozhodnutí v segmente holandského trhu s pivom.
Ak sa zohľadní takýto nepriamy dôkaz bez ohľadu na účasť žalobkyne na zosúladenom postupe s tromi ďalšími dotknutými pivovarníckymi
podnikmi, nie je možné považovať za preukázané, že sa žalobkyňa zúčastnila pokračujúceho zosúladeného postupu konštatovaného
v článku 1 napadnutého rozhodnutia týkajúceho sa cien a zvyšovania ceny piva v Holandsku, pokiaľ ide o pivo predávané pod
ochrannou známkou distribútora v segmente domácej spotreby piva v Holandsku.
Po tretie z dôvodu neprítomnosti žalobkyne na všetkých stretnutiach medzi pivovarníckymi podnikmi uvedených v napadnutom rozhodnutí
s výnimkou stretnutia z 8. januára 1999, týkajúcich sa cien a zvyšovania ceny piva v Holandsku, tak v sektore horeca, ako
aj v segmente piva nepredávaného pod ochrannou známkou distribútora v oblasti domácej spotreby, už nie je možné preukázať,
že sa žalobkyňa zúčastnila pokračujúceho mnohostranného zosúladeného postupu s tromi ďalšími pivovarníckymi podnikmi.
Z dôvodu dvojstrannej povahy kontaktov, ku ktorým došlo medzi spoločnosťou Heineken a p. J. T. okolo 5. júla 1999, nie sú
poznámky p. J. T. týkajúce sa stretnutia z 8. januára 1999 spôsobilé preukázať účasť žalobkyne na mnohostrannej pokračujúcej
koordinácii cien medzi štyrmi pivovarníckymi podnikmi, ktorým je napadnuté rozhodnutie určené.
Za týchto podmienok poznámky p. J. T. písané rukou týkajúce sa stretnutia 8. januára 1999 a dva telefonické rozhovory s riaditeľstvom
spoločnosti Heineken uskutočnené približne 5. júla 1999 nepostačujú na potvrdenie účasti žalobkyne na jedinom a pokračujúcom
porušení, ako to tvrdí Komisia.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že Komisia v odôvodnení č. 399 napadnutého rozhodnutia dospela k nesprávnemu záveru, že „dôkazy
uvedené [v bode] 4 preukazujú, že sa [žalobkyňa] spoločnosť Koninklijke Grolsch NV priamo zúčastnila na karteli od 27. februára
1996 do 3. novembra 1999“.
Za týchto okolností treba žalobnému dôvodu založenému na neexistencii priamej účasti žalobkyne na jedinom a pokračujúcom porušení
od 27. februára 1996 do 3. novembra 1999, ktoré bolo konštatované v článku 1 napadnutého rozhodnutia, vyhovieť.

O druhom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia, pokiaľ ide o priamu účasť žalobkyne na konštatovanom porušení
Tvrdenia účastníkov konania
Žalobkyňa Komisii vytýka, že svojimi tvrdeniami týkajúcimi sa údajnej priamej účasti na porušení konštatovanom v napadnutom
rozhodnutí porušila svoju povinnosť odôvodnenia.
Vo svojich písomných odpovediach z 27. februára 2010 na otázky Všeobecného súdu Komisia uviedla, že nerozlišovala medzi právnickými
osobami, ktorými sú Koninklijke Grolsch a jej dcérska spoločnosť (v rozsahu 100 %) Grolsche Bierbrouwerij Nederland, a že
účastníci kartelových stretnutí konali ako obchodný riaditeľ zodpovedný za domácu spotrebu, generálny riaditeľ atď. podniku
Grolsch, ktorý je kontrolovaný právnickou osobou Koninklijke Grolsch.
Na pojednávaní Komisia uviedla, že tieto dve spoločnosti predstavujú ekonomický celok a tento ekonomický celok sa podieľal
na porušení.
Posúdenie Všeobecným súdom
Podľa ustálenej judikatúry odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES musí byť prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho
jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce zúčastneným osobám pochopiť dôvody prijatia opatrenia
a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka odôvodnenia musí byť posúdená v závislosti od okolností predmetnej veci, najmä
obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, aký môžu mať osoby, ktorým je akt určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt
priamo a osobne týka, na tom, aby dostali vysvetlenie (pozri rozsudok Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s
Francúzsko, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod 63 a tam citovanú judikatúru).
Ak sa ako v tejto veci rozhodnutie o uplatnení článku 81 ES týka viacerých subjektov a ide o otázku pripísateľnosti konštatovaného
porušenia, musí obsahovať dostatočné odôvodnenie vo vzťahu ku každému zo subjektov, ktorým je určené, najmä vo vzťahu k tým,
ktorí podľa tohto rozhodnutia musia niesť zodpovednosť za toto porušenie.
Také rozhodnutie tak musí v súvislosti s materskou spoločnosťou považovanou za zodpovednú za správanie svojej dcérskej spoločnosti
obsahovať podrobné uvedenie dôvodov, ktoré môžu odôvodniť pripísateľnosť porušenia, ktorého sa dopustila táto spoločnosť (pozri
v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. mája 1998, SCA Holding/Komisia, T‑327/94, Zb. s. II‑1373, body 78 až 80).
Svojím žalobným dôvodom žalobkyňa Komisii v zásade vytýka, že účasť na karteli jej dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij
Nederland, ktorá vyplývala z účasti jej zamestnancov na sporných stretnutiach, jej v skutočnosti pripísala bez toho, aby to
odôvodnila skutkovými a právnymi okolnosťami.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď
dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate
uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť, berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby medzi týmito
dvoma právnymi subjektmi (rozsudok Súdneho dvora z 10. septembra 2009, Akzo Nobel a i./Komisia, C‑97/08 P, Zb. s. I‑8237,
bod 58).
V takejto situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky, a preto tvoria jeden
podnik. Skutočnosť, že materská spoločnosť a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, Komisii umožňuje
určiť rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť
na porušení (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný, bod 59).
V konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila
porušenia pravidiel v oblasti hospodárskej súťaže, môže jednak táto materská spoločnosť uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie
tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci
vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný, bod 60).
Za týchto podmienok stačí, ak Komisia preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti je vo vlastníctve materskej spoločnosti,
aby sa dalo predpokladať, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti. V dôsledku
toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej
spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy,
ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (rozsudok Akzo Nobel a i./Komisia, už citovaný, bod
61).
V tejto veci treba konštatovať, že Komisia najprv v odôvodnení č. 3 napadnutého rozhodnutia uviedla skupinu Grolsch ako jeden
zo štyroch pivovarníckych podnikov, ktoré sa zúčastnili na spornom karteli, a v odôvodnení č. 18 považovala žalobkyňu za túto
skupinu, do ktorej patrí dcérska spoločnosť žalobkyne Grolsche Bierbrouwerij Nederland.
Keďže Komisia ďalej v odôvodnení č. 19 napadnutého rozhodnutia uviedla mená riaditeľov skupiny „Grolsch“, ktorí sa zúčastnili
na stretnutí pivovarníckych podnikov bez uvedenia svojej príslušnosti k žalobkyni alebo k jej dcérskej spoločnosti Grolsche
Bierbrouwerij Nederland, považovala všetky dotknuté osoby za riaditeľov žalobkyne, hoci všetci s výnimkou p. J. T. boli v priebehu
predmetného obdobia, v ktorom došlo k porušeniu hospodárskej súťaže, zamestnancami dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij.
Napriek tomu, že Komisia považovala žalobkyňu za skupinu Grolsch, v súlade s citovanou judikatúrou neuviedla dôvody, pre ktoré
pripisuje žalobkyni účasť na karteli jej dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland, ktorá vyplývala z účasti jej
zamestnancov na sporných stretnutiach.
Komisia v skutočnosti naďalej trvá na svojom tvrdení o zodpovednosti žalobkyne za porušenie konštatované v článku 1 napadnutého
rozhodnutia:
„8.2. Zodpovednosť v tejto veci
…
8.2.2.  Grolsch
(399)  Dôkazy uvedené [v bode] 4 preukazujú, že spoločnosť Koninklijke Grolsch NV sa priamo zúčastnila kartelu od 27. februára 1996
do 3. novembra 1999.“
Napadnuté rozhodnutie nezohľadňuje ekonomické, organizačné ani právne väzby medzi žalobkyňou a jej dcérskou spoločnosťou a v jeho
odôvodnení sa nikde neuvádza meno uvedenej dcérskej spoločnosti.
Je zrejmé, že Komisia neposkytla dôvody, ktoré by v súlade so zásadou, ktorú napriek tomu uvádza v odôvodnení č. 397 napadnutého
rozhodnutia, viedli k „určeniu právnickej osoby zodpovednej za prevádzku podniku v dobe, keď došlo k porušeniu spôsobom, ktorý
by tejto osobe umožnil naň odpovedať“, alebo prípadne, aby táto osoba mohla vyvrátiť domnienku skutočného uplatňovania rozhodujúceho
vplyvu materskej spoločnosti na správanie svojej dcérskej spoločnosti.
Z toho vyplýva, že Komisia v napadnutom rozhodnutí neuviedla dôvody, na základe ktorých pripísala žalobkyni správanie jej
dcérskej spoločnosti Grolsche Bierbrouwerij Nederland, ktoré vyplývalo z účasti jej zamestnancov na sporných stretnutiach.
Komisia zbavila žalobkyňu možnosti, aby prípadne napadla dôvodnosť tohto pripísania na Všeobecnom súde a vyvrátila domnienku,
a zároveň neumožnila Všeobecnému súdu, aby v tejto súvislosti vykonal svoje preskúmanie.
Preto treba vyhovieť druhému žalobnému dôvodu v rozsahu, v akom je založený na porušení povinnosti odôvodnenia v súvislosti
s tým, že žalobkyni bolo pripísané jediné a pokračujúce porušenie z 27. februára 1996 do 3. novembra 1999, konštatované v článku
1 napadnutého rozhodnutia, do ktorého bola zapojená jej dcérska spoločnosť Grolsche Bierbrouwerij Nederland BV.
Z toho vyplýva, že treba zrušiť toto ustanovenie v celom rozsahu, a v dôsledku toho aj celý výrok napadnutého rozhodnutia
v rozsahu, v akom sa týkajú žalobkyne bez potreby prejednať ďalšie dôvody vznesené žalobkyňou.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 1 sa musí zrušiť v rozsahu, v akom konštatuje, že „v období od 27. februára
1996 do 3. novembra 1999 sa žalobkyňa zúčastnila jediného a pokračujúceho porušenia článku 81 ods. 1 ES spočívajúceho vo viacerých
dohodách a/alebo zosúladených postupoch, ktorých cieľom je obmedzenie hospodárskej súťaže na spoločnom trhu, najmä i) v koordinácii
cien a zvyšovaní cien piva v Holandsku tak v sektore „horeca“, ako aj v oblasti domácej spotreby, vrátane piva predávaného
pod ochrannou známkou distribútora; ii) v príležitostnej koordinácii iných obchodných podmienok než cien ponúkaných individuálnym
zákazníkov v sektore „horeca“ v Holandsku a iii) v príležitostnej koordinácii rozdelenia klientely, tak v [sektore] „horeca“,
ako aj v oblasti domácej spotreby v Holandsku“, a v dôsledku toho sa musí zrušiť aj celý výrok napadnutého rozhodnutia v rozsahu,
v akom sa týka žalobkyne.

O trovách
Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu
trov konania v súlade s návrhom žalobkyne.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta rozšírená komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Rozhodnutie Komisie K(2007) 1697 z 18. apríla 2007 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] (vec COMP/B-2/37.766 – Holandský
trh s pivom) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Koninklijke Grolsch NV.
2.
Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.
Vadapalas
Dittrich
Truchot
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. septembra 2011.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.