CELEX: 62012CJ0182
Gemenskapens tullkodex
Artikel 137
Tillämpningsförordningen för tullkodexen
Artikel 561.2
Villkor för fullständig befrielse från importtullar
Import till en medlemsstat av ett fordon vars ägare är etablerad i tredjeland
Ägaren har på annat sätt än i ett anställningskontrakt som ingåtts med användaren gett tillstånd till att fordonet används för privat bruk
Befrielse från importtullar beviljas inte

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 561.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 253, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 993/2001 av den 4 maj 2001 (
EGT L 141, s. 1
) (nedan kallad tillämpningsförordningen).
Begäran har framställts i ett mål mellan Gábor Fekete och Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (centrala Transdanubiens regionala myndighet för tull- och skattekontroll vid det nationella tull- och skatteverket) angående fastställande av tullstatus för ett fordon som är registrerat i Guinea-Bissau, som har förts in till Europeiska unionens tullområde och som Gábor Fekete använder i privat syfte i Ungern.
Tillämpliga bestämmelser
Artikel 137 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 302, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen) har följande lydelse:
”Förfarandet för temporär import skall medge att icke-gemenskapsvaror används i gemenskapens tullområde fullständigt eller partiellt befriade från importtullar och utan att de blir föremål för handelspolitiska åtgärder, då varorna är avsedda för återexport och inte har genomgått någon förändring förutom vanlig värdeminskning till följd av att de använts.”
I artikel 232 i tillämpningsförordningen, avseende förfarandet för temporär import, föreskrivs följande:
”1.   Om följande varor inte deklareras skriftligen eller muntligen för tullen skall de anses ha deklarerats för temporär import genom den handling som avses i artikel 233, om inte annat sägs i artikel 579:
...
b)
Transportmedel som avses i artiklarna 556–561.
...”
I artikel 234.2 i tillämpningsförordningen anges följande:
”Om en kontroll visar att den i artikel 233 angivna handlingen har utförts, men att de varor som importerats eller förts ut inte uppfyller villkoren i artikel 230–232 skall varorna i fråga anses ha importerats eller exporterats olagligt.”
Enligt artikel 560.1 första stycket i tillämpningsförordningen ska ”… personer som är etablerade inom gemenskapens tullområde … få tillämpa förfarandet för fullständig befrielse från importtullar, om de för privat bruk och vid enstaka tillfällen använder transportmedlet på uppmaning av innehavaren av registreringsbeviset, vilken själv befinner sig inom tullområdet vid tidpunkten för användningen”.
I artikel 561.2 i tillämpningsförordningen preciseras följande:
”Fullständig befrielse från importtullar skall beviljas när transportmedlen används i kommersiellt eller privat syfte av en fysisk person som är etablerad inom gemenskapens tullområde och som är anställd av ägaren till transportmedlet, som är etablerad utanför det området, eller på annat sätt har getts tillstånd av ägaren.
Privat bruk skall vara föreskrivet i anställningskontraktet.
Tullmyndigheterna får begränsa temporär import av transportmedel enligt denna bestämmelse, om förfarandet används systematiskt.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
Gábor Fekete, som är bosatt i Ungern samt har dubbelt medborgarskap i Ungern och Guinea-Bissau, uppger sig vara stiftare och styrelseordförande i stiftelsen Együtt Afrikáért Alapítvány (”Tillsammans för Afrika”), med säte i Guinea-Bissau. Stiftelsen äger en personbil av märket Cadillac Escalade som den har fört in till unionens tullområde utan tulldeklaration enligt förfarandet för temporär import med fullständig befrielse från importtullar.
Gábor Fekete använder fordonet inom unionens tullområde i privat syfte.
Enligt de uppgifter som den hänskjutande domstolen och den ungerska regeringen har inkommit med blev Gábor Fekete den 13 april 2011 medan han framförde fordonet föremål för en kontroll av polisen i Székesfehérvár (Ungern). Under polisförhöret ska Gábor Fekete ha uppgett att han saknade formellt tillstånd att använda fordonet, eftersom han är stiftelsens stiftare och styrelseordförande. Eftersom Gábor Fekete inte kunde styrka fordonets tullstatus inledde tullmyndigheten på eget initiativ den 14 april 2011 ett ärende i syfte att fastställa denna.
Av beslutet om hänskjutande och den ungerska regeringens yttrande framgår även att Gábor Fekete i detta ärende den 13 maj 2011 har ingett en maskinskriven handling avfattad på ungerska och daterad den 1 september 2008. Handlingen ska ha upprättats i Senegal av Toure Mourdje i egenskap av styrelseordförande i stiftelsen Együtt Afrikáért Alapítvány. Enligt denna handling hade Gábor Fekete tillstånd att använda och framföra fordonet. Den ungerska regeringen har i detta avseende påpekat att medan den ifrågavarande handlingen hade undertecknats år 2008 utan att ha vidimerats av två vittnen, vilket krävs enligt ungersk rätt, var fordonets registreringsbevis i Guinea-Bissau daterat den 30 mars 2011, det vill säga en månad innan poliskontrollen utfördes i Ungern. Detta registreringsbevis innehöll dessutom vaga eller ofullständiga uppgifter och gav till och med upphov till tvivel vad gäller huruvida det verkligen kunde kvalificeras som registreringsbevis på grund av användningen av vissa uttryck på portugisiska.
Tullmyndigheten bedömde genom beslut av den 18 maj 2011 att den temporära importen av fordonet hade skett i strid med unionsrätten, eftersom Gábor Fekete inte hade ett anställningskontrakt där det föreskrevs att fordonet kunde användas i privat syfte i den mening som avses i artikel 561.2 i tillämpningsförordningen. Tullmyndigheten beslutade således med stöd av artikel 202 i tullkodexen att en tullskuld hade uppkommit för detta fordon och ålade Gábor Fekete att betala ett belopp på 729355 HUF (ungefär 2500 euro) i importtull och 2 005 727 HUF (ungefär 7000 euro) i mervärdesskatt.
Gábor Fekete begärde omprövning av tullmyndighetens beslut och gjorde gällande att fordonet som tillhörde en stiftelse hade införts till unionens tullområde utan formaliteter med tillämpning av Istanbulkonventionen, vilken godkänts genom rådets beslut 93/329/EEG av den 15 mars 1993 om antagandet av Konventionen om temporär import och godkännandet av bilagorna till denna (
EGT L 130, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 9, s. 68). Gábor Fekete har även anfört att tullmyndigheten till grund för sin bedömning att han skulle nekas fullständig befrielse från importtullar inte med fog kunde hänvisa till avsaknaden av ett anställningskontrakt i den mening som avses i artikel 561.2 i tillämpningsförordningen. Eftersom han inte hade något sådant anställningskontrakt borde tullmyndigheten endast ha prövat huruvida han ”på annat sätt [hade] getts tillstånd av ägaren” att använda fordonet i privat syfte i enlighet med denna bestämmelse. Gábor Fekete hade emellertid i detta avseende ingett en handling som upprättats av styrelseordföranden i stiftelsen Együtt Afrikáért Alapítvány enligt vilken han ges tillstånd att använda och framföra stiftelsens fordon. Gábor Fekete anser i vart fall att han skulle ha ansetts vara anställd i denna stiftelse på grundval av den verksamhet han utövade inom den trots att han inte kunde kvalificeras som anställd enligt nationell rätt.
Eftersom begäran om omprövning inte föranledde någon ändring av tullmyndighetens ursprungliga beslut överklagade Gábor Fekete till den hänskjutande domstolen. Gábor Fekete gjorde i huvudsak gällande att ett anställningskontrakt inte var en förutsättning för fullständig befrielse från importtullar enligt artikel 561.2 i tillämpningsförordningen eftersom han använde fordonet i privat syfte, vilket han hade tillstånd till enligt handlingen av den 1 september 2008. Den ungerska tullmyndigheten har däremot, med hänvisning till protokollet från tullkodexkommitténs sammanträde den 6 juli 2010 (TAXUD/A3/0039/2010-EN), anfört att tillstånd att använda fordonet för privat bruk ska vara föreskrivet i ett anställningskontrakt mellan fordonets ägare, som är etablerad utanför unionen, och den enskilde, som är etablerad inom unionen, för att den befrielse från importtullar som föreskrivs i nämnda artikel ska kunna tillämpas. Ett sådant anställningskontrakt saknas emellertid i förevarande fall.
Den hänskjutande domstolen har påpekat att även om det i artikel 561.2 i tillämpningsförordningen visserligen preciseras att det privata bruket av fordonet ska vara föreskrivet i anställningskontraktet när den enskilde som använder fordonet är anställd av dess ägare, förefaller en total befrielse från importtullar även kunna komma i fråga när privatpersonen ”på annat sätt har getts tillstånd av ägaren” att använda fordonet.
Székesfehérvári Törvényszék beslutade mot denna bakgrund att vilandeförklara målet och ställa följande fråga till domstolen:
”När det gäller privat bruk av ett transportmedel i enlighet med artikel 561.2 i [tillämpningsförordningen], räcker det att transportmedlets ägare som är etablerad utanför gemenskapens tullområde har gett sitt tillstånd, eller är privat bruk av transportmedlet endast möjligt inom ramen för ett anställningsförhållande när sådant bruk har föreskrivits (av ägaren) i ett anställningskontrakt?”
Prövning av tolkningsfrågan
Den hänskjutande domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 561.2 i tillämpningsförordningen ska tolkas så, att fullständig befrielse från importtullar för ett transportmedel som används i privat syfte av en person som är etablerad inom unionens tullområde endast kan beviljas om privat bruk av fordonet har föreskrivits i ett anställningskontrakt mellan denna person och fordonets ägare som är etablerad utanför tullområdet eller om nämnda artikel tvärtom ska tolkas så, att befrielse från importtullar även kan beviljas när personen, oberoende av om det föreligger ett anställningsförhållande, på annat sätt har getts tillstånd av fordonets ägare att använda fordonet i privat syfte.
Gábor Fekete har gjort gällande att den person som använder fordonet i privat syfte kan beviljas fullständig befrielse från importtullar även om personen inte är formellt bunden till fordonets ägare genom ett anställningskontrakt och även om det privata bruket inte är föreskrivet i det anställningskontrakt som ingåtts mellan parterna. Enligt Gábor Fekete är det tillräckligt att vederbörande ”på annat sätt har getts tillstånd av ägaren”, i den mening som avses i artikel 561.2 i tillämpningsförordningen, för att fullständig befrielse från importtullar ska kunna beviljas.
Den ungerska regeringen och Europeiska kommissionen anser däremot att även om fordonets ägare visserligen på annat sätt kan ge tillstånd till att fordonet används i kommersiellt syfte, måste tillstånd att använda fordonet för privat bruk vara föreskrivet i ett anställningskontrakt mellan den person som använder fordonet och dess ägare för att den fullständiga befrielse från importtullar som föreskrivs i artikel 561.2 i tillämpningsförordningen ska kunna tillämpas.
Domstolen erinrar härvid om att det i artikel 561.2 första stycket i tillämpningsförordningen föreskrivs att fullständig befrielse från importtullar kan beviljas när en fysisk person som är etablerad inom unionens tullområde använder transportmedlet i antingen kommersiellt eller privat syfte.
Det är i målet vid den nationella domstolen utrett att det ifrågavarande fordonet uteslutande används i privat syfte.
Av lydelsen i artikel 561.2 första stycket i tillämpningsförordningen framgår att fullständig befrielse från importtullar i den mening som avses i den artikeln endast kan beviljas under förutsättning att den fysiska personen är anställd av transportmedlets ägare som är etablerad utanför unionens tullområde eller att denna person ”på annat sätt har getts tillstånd” av det ifrågavarande transportmedlets ägare. I det andra stycket i denna artikel anges emellertid att privat bruk av transportmedlet ska vara föreskrivet i anställningskontraktet.
Det framgår således av det första stycket i denna bestämmelse jämfört med det andra stycket att även om ägaren visserligen ”på annat sätt” kan ge tillstånd till kommersiellt bruk för att fullständig befrielse från importtullar ska beviljas enligt artikel 561.2 i tillämpningsförordningen, är detta inte fallet vad gäller privat bruk, som endast får förekomma inom ramen för ett anställningsförhållande och måste vara föreskrivet i anställningskontraktet.
Domstolen erinrar även om att den nuvarande lydelsen av artikel 561.2 i tillämpningsförordningen, såsom den ungerska regeringen med fog har gjort gällande, härrör från förordning nr 993/2001. I denna förordning gjordes, såsom framgår av skäl 9 i densamma, endast en förenkling och rationalisering av bestämmelserna i avdelning III i del II i förordning nr 2454/93, vilka bland annat omfattade temporär import. Genom artikel 1.28 i förordning nr 993/2001 har nämligen avdelning III, med rubriken ”Tullförfaranden med ekonomisk verkan”, vilken innehöll artiklarna 496–787 i denna förordning, ersatts med en ny avdelning III med samma rubrik, och som sedan ikraftträdandet av förordning nr 993/2001 innehåller artiklarna 496–592 i tillämpningsförordningen.
Enligt de artiklar som motsvarar artikel 561.2 i tillämpningsförordningen, i deras lydelse före ikraftträdandet av förordning nr 993/2001, det vill säga artiklarna 718.1, 718.3 a och b, 718.6, 718.7 b andra strecksatsen samt 719.4 b, var emellertid den omständigheten att användaren, etablerad inom unionen, hade ingått ett anställningskontrakt med fordonets ägare och att det privata bruket var föreskrivet i detta kontrakt en förutsättning för att fullständig befrielse från importtullar för ett importerat fordon skulle kunna beviljas vid användning i privat syfte av en annan person än ägaren.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan, ska frågan besvaras enligt följande. Artikel 561.2 i tillämpningsförordningen ska tolkas så, att fullständig befrielse från importtullar enligt denna artikel för ett transportmedel som används i privat syfte av en person som är etablerad inom unionens tullområde endast får beviljas om det privata bruket av transportmedlet har föreskrivits i ett anställningskontrakt mellan denna person och fordonets utanför unionens tullområde etablerade ägare.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (åttonde avdelningen) följande:

Artikel 561.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 993/2001 av den 4 maj 2001, ska tolkas så, att fullständig befrielse från importtullar enligt denna artikel för ett transportmedel som används i privat syfte av en person som är etablerad inom Europeiska unionens tullområde endast får beviljas om det privata bruket av transportmedlet har föreskrivits i ett anställningskontrakt mellan denna person och fordonets utanför unionens tullområde etablerade ägare.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: ungerska.