CELEX: 62010CJ0206
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Nariadenie (EHS) č. 1408/71
Článok 4 ods. 1 písm. a)
Nariadenie (EHS) č. 1612/68
Článok 7 ods. 2
Dávky poskytované nemeckými spolkovými krajinami nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým
Podmienka bydliska

Svojou žalobou Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Spolková republika Nemecko si tým, že priznávanie dávok,
ktoré sa poskytujú nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým podľa právnych predpisov spolkových krajín (ďalej len „sporná
právna úprava“), osobám, pre ktoré je Spolková republika Nemecko príslušným členským štátom, viaže na podmienku bydliska alebo
obvyklého pobytu v príslušnej spolkovej krajine, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 7 ods. 2 nariadenia Rady
(EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001,
s. 35) a z článku 4 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia
na zamestnancov a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením
Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), zmeneným a doplneným nariadením Európskeho
parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 z 13. apríla 2005 (Ú. v. EÚ L 117, s. 1; ďalej len „nariadenie č. 1408/71“), v spojení
s kapitolou 1 hlavy III tohto nariadenia.

Právny rámec

Právna úprava Únie
Podľa článku 7 nariadenia č. 1612/68:
„1.      S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej
príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä
odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.
2.      Takýto pracovník požíva rovnaké sociálne a daňové výhody ako vlastní pracovníci.
…“
Článok 4 nariadenia č. 1408/71 nazvaný „Vecná pôsobnosť“ stanovuje:
„1.      Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
a)      nemocenské dávky a dávky v materstve;
…
2a.      …
‚Osobitné nepríspevkové peňažné dávky‘ sú dávky, ktoré:
a)      sú určené:
i)      na poskytovanie doplnkového, náhradného alebo pridruženého krytia proti rizikám, na ktoré sa vzťahujú časti sociálneho zabezpečenia
uvedené v odseku 1 a ktoré zaručujú dotknutým osobám príjem na úrovni životného minima so zreteľom na hospodársku a sociálnu
situáciu v dotknutom členskom štáte,
alebo
ii)      len ako osobitná ochrana pre zdravotne postihnuté osoby a sú úzko späté so sociálnym prostredím uvedenej osoby v dotknutom
členskom štáte,
…
2b.      Toto nariadenie sa nevzťahuje na ustanovenia právnych predpisov členského štátu, ktoré sa vzťahujú na osobitné nepríspevkové
dávky uvedené v prílohe II oddiely III, ktorých platnosť je obmedzená na časť jeho územia.
…“
Oddiel III prílohy II nariadenia č. 1408/71 nazvaný „Osobitné nepríspevkové dávky v zmysle článku 4 ods. 2b, na ktoré sa nariadenie
nevzťahuje“, pre Nemecko uvádza:
„a)      Dávky poskytované podľa právnych predpisov spolkových krajín pre zdravotne postihnuté osoby a najmä pre nevidiacich.“

Vnútroštátna právna úprava
Sporná právna úprava priznáva nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým dávky, ktorých cieľom je kompenzovať zvýšené
náklady súvisiace s ich zdravotným postihnutím. Tieto dávky sa poskytujú iba osobám, ktoré majú svoje bydlisko alebo miesto
obvyklého pobytu v príslušnej spolkovej krajine.
Táto právna úprava stanovuje, že dávky zo spolkového systému sociálneho zabezpečenia, ktoré sledujú ten istý cieľ ako dávky
poskytované spolkovými krajinami, sú s uvedenými dávkami započítateľné. Výška započítania závisí od právnych predpisov príslušnej
spolkovej krajiny.
V prípade prijatia osoby do domova alebo ústavu zostáva nárok na dávky v niektorých spolkových krajinách zachovaný, ak sa
tento ústav nachádza na spolkovom území a ak v okamihu prijatia do domova mala dotknutá osoba svoje bydlisko v danej spolkovej
krajine.

Konanie pred podaním žaloby
Listom zo 14. marca 2002 Komisia upozornila Spolkovú republiku Nemecko na nevyhnutnosť umožniť pracovníkom, ktorí vykonávajú
svoje zamestnanie v Nemecku a ktorí majú bydlisko v inom členskom štáte, ako aj ich rodinným príslušníkom vyvážať dávky poskytované
podľa spornej právnej úpravy do iného členského štátu. Podľa názoru Komisie je stanovenie podmienky bydliska v rozpore s článkom
39 ES a článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68.
Listom z 22. apríla 2002 Spolková republika Nemecko odpovedala, že hoci tieto dávky predstavujú sociálne výhody v zmysle článku
7 nariadenia č. 1612/68, nesmú byť vyvezené, lebo sú priznané nezávisle na postavení pracovníka a viazané iba na podmienku
miesta bydliska.
Výzvou v liste z 9. júla 2004 Komisia Spolkovej republike Nemecko oznámila svoje pochybnosti o zlučiteľnosti spornej právnej
úpravy s nariadeniami č. 1612/68 a č. 1408/71. Pokiaľ ide konkrétne o nariadenie č. 1408/71, Komisia uviedla, že dotknuté
dávky nie sú osobitnými nepríspevkovými peňažnými dávkami v zmysle článku 4 ods. 2b tohto nariadenia, ale sú nemocenskými
dávkami v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia, v dôsledku čoho nemožno cezhraničným pracovníkom odoprieť vývoz
uvedených dávok.
Listom zo 14. septembra 2004 Spolková republika Nemecko odpovedala, že sa so záverom Komisie nestotožňuje. Pokiaľ ide o nariadenie
č. 1408/71, uviedla, že predmetné dávky sú odôvodnené zvýšenými nákladmi spojenými so stratou zraku alebo zdravotným postihnutím
bez ohľadu na to, či je príjemca odkázanou osobou.
Dňa 21. marca 2005 Komisia zaslala Spolkovej republike Nemecko odôvodnené stanovisko poukazujúce výlučne na porušenie článku
7 nariadenia č. 1612/68, pričom si však vyhradila právo neskôr začať konanie o zlučiteľnosti spornej právnej úpravy s nariadením
č. 1408/71 v nadväznosti na rozsudok, ktorý má Súdny dvor vydať vo veci Hosse (rozsudok z 21. februára 2006, C‑286/03, Zb.
s. I‑1771).
Listom z 25. mája 2005 Spolková republika potvrdila svoj doterajší postoj.
Konanie bolo následne prerušené až do vydania rozsudkov Súdneho dvora v uvedenej veci, ako aj vo veci Komisia/Parlament a Rada
(rozsudok z 18. októbra 2007, C‑299/05, Zb. s. I‑8695). V týchto rozsudkoch Súdny dvor rozhodol, že dávky, ktoré sú predmetom
týchto sporov, sú nemocenskými dávkami.
Dňa 3. júna 2008 Výbor stálych zástupcov Rady európskej únie pre „zamestnanosť, sociálnu politiku, zdravie a spotrebiteľské
záležitosti“ dospel k dohode o obsahu príloh X a XI nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla
2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), ktoré zrušilo nariadenie
č. 1408/71 s účinnosťou od dátumu jeho uplatňovania, teda od 1. mája 2010. Podľa tejto dohody sa nemecké dávky upravené spornou
právnou úpravou v uvedených prílohách nenachádzajú.
Keďže judikatúra vyplývajúca z už citovaných rozsudkov Hosse, ako aj Komisia/Parlament a Rada spochybnila osobitnú povahu
dotknutých dávok, Komisia 1. decembra 2008 odovzdala Spolkovej republike Nemecko doplňujúce odôvodnené stanovisko upozorňujúce
na nezlučiteľnosť spornej právnej úpravy s nariadením č. 1408/71.
Spolková republika Nemecko sa vo svojej odpovedi z 1. apríla 2009 odvolala na skutočnosť, že v roku 2010 vstúpi do platnosti
nariadenie č. 883/2004. Keďže toto nariadenie je uplatniteľné rovnako na dotknuté dávky, navrhla konanie prerušiť.
Dňa 29. apríla 2010 podala Komisia predmetnú žalobu.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 27. septembra 2010 bol povolený vstup Holandského kráľovstva do konania ako vedľajšieho
účastníka podporujúceho návrhy Spolkovej republiky Nemecko.
Listom z 19. októbra 2010 sa Holandské kráľovstvo ako vedľajší účastník konania vzdalo podania vyjadrenia k žalobe.

O žalobe

O porušení nariadenia č. 1408/71
Argumentácia účastníkov konania
Komisia sa domnieva, že aj keď predmetné dávky sa nachádzajú v prílohe II oddiele III nariadenia č. 1408/71, nie sú osobitnými
nepríspevkovými dávkami v zmysle článku 4 ods. 2b tohto nariadenia, ale sú nemocenskými dávkami v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a)
tohto nariadenia, čiže ich možno vyvážať do iných členských štátov.
Podľa názoru Komisie totiž nie je preukázaná osobitná povaha predmetných dávok, pretože podľa judikatúry Súdneho dvora osobitná
dávka musí nahrádzať alebo dopĺňať dávku sociálneho zabezpečenia, ale súčasne sa od nej musí odlišovať a musí mať charakter
sociálnej pomoci odôvodnenej hospodárskymi a sociálnymi potrebami a zavedenej právnou úpravou stanovujúcou objektívne kritériá
(rozsudok Komisia/Parlament a Rada, už citovaný, bod 55). Predmetné dávky sú priznané na základe situácie definovanej právnymi
predpismi bez akéhokoľvek individuálneho posúdenia osobných potrieb, ktorých cieľom je zlepšiť zdravotný stav a život zdravotne
postihnutých ľudí, a preto teda majú predovšetkým za cieľ doplniť dávky zdravotného poistenia.
Komisia okrem toho tvrdí, že pri prijímaní nariadenia č. 883/2004 sa nemecká delegácia vzdala požiadavky zápisu predmetných
dávok spolkových krajín pre nevidiacich, nepočujúcich a zdravotne postihnutých do príloh X a XI tohto nariadenia. Podľa jej
názoru si Spolková republika protirečí, ak tvrdí, že tieto dávky musia byť kvalifikované ako „osobitné nepríspevkové peňažné
dávky“ v zmysle článku 4 ods. 2b nariadenia č. 1408/71.
Spolková republika Nemecko, ktorá zdôrazňuje, že samotná Komisia mala až do vydania už citovaných rozsudkov Hosse a Komisia/Parlament
a Rada pochybnosti o kvalifikácii predmetných dávok, súčasne uvádza, že spolkové krajiny prijali opatrenia na uvedenie spornej
právnej úpravy do súladu s právom Únie. Nevyhnutné právne zmeny nastanú pravdepodobne v roku 2010 alebo najneskôr v roku 2011.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa musí nesplnenie povinnosti posudzovať v závislosti od situácie, aká
bola v členskom štáte ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, pričom zmeny, ku ktorým došlo následne,
nemôže Súdny dvor brať do úvahy (pozri najmä rozsudky z 27. septembra 2007, Komisia/Francúzsko, C‑9/07, bod 8, a z 18. novembra
2010, Komisia/Španielsko, C‑48/10, bod 30).
Spolková republika Nemecko nespochybňuje skutočnosť, že ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v doplňujúcom odôvodnenom stanovisku
nebola sporná právna úprava v súlade s nariadením č. 1408/71.
Súdny dvor opakovane rozhodol, že dávka sa považuje za dávku sociálneho zabezpečenia, ak je priznávaná na základe zákonom
definovanej situácie bez akéhokoľvek individuálneho a diskrečného posúdenia osobných potrieb a ak sa vzťahuje na niektoré
z rizík výslovne uvedených v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 (pozri najmä rozsudky Hosse, už citovaný, bod 37, a Komisia/Parlament
a Rada, už citovaný, bod 56).
Z toho vyplýva, že dávky priznané objektívnym spôsobom na základe situácie definovanej právnymi predpismi, ktorých účelom
je zlepšiť zdravotný stav a život odkázaných osôb, majú predovšetkým za cieľ doplniť dávky zdravotného poistenia, a musia
sa teda považovať za „nemocenské dávky“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1408/71 (pozri rozsudky Hosse, už
citovaný, bod 38, a Komisia/Parlament a Rada, už citovaný, bod 61).
Tak je to v prejednávanej veci v prípade dávok vyplácaných spolkovými krajinami nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým,
lebo ich cieľom je pokryť vo forme paušálneho príspevku dodatočné náklady každodenného života vynakladané v dôsledku ich postihnutia.
Keďže tieto dávky sú nemocenskými dávkami v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1408/71, musia byť v súlade s ustanoveniami
kapitoly 1 hlavy III tohto nariadenia priznané bez ohľadu na to, v ktorom členskom štáte má príjemca dávky bydlisko.
Za týchto okolností je potrebné považovať žalobný dôvod Komisie opierajúci sa o porušenie nariadenia č. 1408/71 za dôvodný.

O porušení nariadenia č. 1612/68
Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že poskytovanie predmetných dávok výlučne na základe kritéria bydliska v dotknutej spolkovej krajine nie je
odôvodnené. Podľa názoru Komisie totiž každá výhoda, ktorú členský štát prizná svojim štátnym príslušníkom z dôvodu ich objektívneho
postavenia ako pracovníkov alebo iba z dôvodu ich bydliska v tuzemsku, spadá pod článok 7 nariadenia č. 1612/68, v dôsledku
čoho aj cezhraniční pracovníci musia mať možnosť využívať tieto výhody rovnakým spôsobom ako všetci ostatní pracovníci s bydliskom
v členskom štáte zamestnania.
Spolková republika Nemecko iba zdôrazňuje, že nariadenia č. 1612/68 a č. 1408/71 majú rozdielne oblasti pôsobnosti, a uplatňujú
sa teda nezávisle na sebe.
Posúdenie Súdnym dvorom
Je nesporné, že dávky poskytované spolkovými krajinami nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým predstavujú sociálne
výhody v zmysle článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68.
Spolková republika Nemecko v tejto súvislosti nepopiera, že poskytovanie uvedených dávok sa viaže na podmienku, aby mal príjemca
dávky svoje bydlisko alebo miesto obvyklého pobytu v dotknutej spolkovej krajine.
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pravidlo rovnosti zaobchádzania zakotvené v článku 7 nariadenia č. 1612/68 zakazuje
nielen zjavnú diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ale aj akékoľvek skryté formy diskriminácie, ktoré v dôsledku
uplatnenia iných kritérií rozlišovania v skutočnosti vedú k rovnakému výsledku (pozri najmä rozsudky z 27. novembra 1997,
Meints, C‑57/96, Zb. s. I‑6689, bod 44, a z 10. septembra 2009, Komisia/Nemecko, C‑269/07, Zb. s. I‑7811, bod 53).
Ustanovenie vnútroštátneho práva treba považovať za nepriamo diskriminačné, ak je samotnou svojou povahou spôsobilé dotknúť
sa migrujúcich pracovníkov viac ako tuzemských pracovníkov a ak v dôsledku toho hrozí, že podstatnejšie znevýhodní migrujúcich
pracovníkov, okrem prípadu, že by toto ustanovenie bolo objektívne odôvodnené a primerané sledovanému cieľu (pozri najmä rozsudky
Meints, už citovaný, bod 45, a Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 54).
Tak je to v prípade podmienky bydliska, ktorej splnenie sporná právna úprava vyžaduje pre poskytovanie dávok nevidiacim, nepočujúcim
a zdravotne postihnutým a ktorú ľahšie splnia nemecký pracovníci ako pracovníci z iných členských štátov, než je Spolková
republika Nemecko.
Pokiaľ ide o tvrdenie Spolkovej republiky odvolávajúce sa na rozdielne oblasti pôsobnosti nariadení č. 1612/68 a č. 1408/71,
stačí poznamenať, že hoci je pravda, že tieto dve nariadenia nemajú rovnaké oblasti pôsobnosti
ratione personae
, nič to nemení na skutočnosti, že vzhľadom na to, že nariadenie č. 1612/68 má všeobecnú pôsobnosť v oblasti voľného pohybu
pracovníkov, článok 7 ods. 2 tohto nariadenia sa môže uplatňovať na sociálne výhody, ktoré súčasne spadajú do oblasti osobitnej
pôsobnosti nariadenia č. 1408/71 (rozsudky z 10. marca 1993, Komisia/Luxembursko, C‑111/91, Zb. s. I‑817, body 20 a 21, ako
aj z 12. mája 1998, Martínez Sala, C‑85/96, Zb. s. I‑2691, bod 27).
Za týchto okolností je potrebné považovať žalobný dôvod Komisie opierajúci sa o porušenie nariadenia č. 1612/68 za dôvodný.
Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že Spolková republika Nemecko si tým, že priznávanie dávok poskytovaných podľa
spornej právnej úpravy osobám, pre ktoré je Spolková republika Nemecko príslušným členským štátom, viaže na podmienku bydliska
alebo obvyklého pobytu v príslušnej spolkovej krajine, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 4 ods. 1 písm. a)
nariadenia č. 1408/71 v spojení s kapitolou 1 hlavy III tohto nariadenia a z článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68.

O trovách
Na základe článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spolková republika Nemecko na náhradu trov konania a Spolková
republika Nemecko nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. V súlade s odsekom
4 prvým pododsekom tohto článku Holandské kráľovstvo ako vedľajší účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Spolková republika Nemecko si tým, že priznávanie dávok, ktoré sa poskytujú nevidiacim, nepočujúcim a zdravotne postihnutým
na základe právnych predpisov spolkových krajín, osobám, pre ktoré je Spolková republika Nemecko príslušným členským štátom,
viaže na podmienku bydliska alebo obvyklého pobytu v príslušnej spolkovej krajine, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú
z článku 4 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia
na zamestnancov a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením
Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996, zmeneným a doplneným nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 z 13. apríla
2005 v spojení s kapitolou 1 hlavy III tohto nariadenia, a z článku 7 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra
1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva.
2.
Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.
3.
Holandské kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.