CELEX: 62012CJ0612
Muutoksenhaku
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt
Tienpäällystebitumin markkinat Alankomaissa
Tienpäällystebitumin bruttohinnan vahvistaminen
Tienrakentajille myönnettävän alennuksen vahvistaminen
Asetus (EY) N:o 1/2003
27 artikla
Puolustautumisoikeudet
Sakon alentaminen

Ballast Nedam NV (jäljempänä Ballast Nedam) vaatii valituksessaan unionin tuomioistuinta kumoamaan tuomion Ballast Nedam vastaan komissio (T-361/06, EU:T:2012:491; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteen, jossa vaadittiin [EY 81] artiklan mukaisesta menettelystä 13.9.2006 tehdyn komission päätöksen K(2006) 4090 lopullinen (asia COMP/F/38.456 – Bitumi (Alankomaat)) (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista sitä koskevilta osin, ja toissijaisesti yhtäältä kumoamaan kyseisen päätöksen osittain siltä osin kuin siinä vahvistetaan kilpailusääntöjen rikkomisen kesto sen osalta ja toisaalta alentamaan sille määrätyn sakon määrää.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
[EY 81] ja [EY 82] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (
EYVL 2003, L 1, s. 1
) 27 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ennen 7, 8 ja 23 artiklassa sekä 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen päätösten tekemistä komission on varattava yrityksille tai yritysten yhteenliittymille, joita komission toteuttama menettely koskee, tilaisuus esittää huomautuksensa komission niitä vastaan esittämistä väitteistä. Komissio perustaa päätöksensä yksinomaan väitteille, joista asianomaiset osapuolet ovat voineet esittää huomautuksensa. Kantelijat osallistuvat tiiviisti menettelyyn.”
Asian tausta ja riidanalainen päätös
Asian tausta on esitetty valituksenalaisen tuomion 1–7 kohdassa, ja se voidaan tiivistää seuraavasti.
Valittaja johtaa Ballast Nedam -konsernia, joka toimii rakennusalalla Alankomaissa. Konsernin tienrakennustoiminta on vuodesta 1995 alkaen keskitetty Ballast Nedam Grond en Wegen BV:lle (jäljempänä BNGW), joka on Ballast Nedam Infra BV:n (jäljempänä BN Infra), jonka puolestaan Ballast Nedam omistaa kokonaan, kokonaan omistama tytäryhtiö. BN Infra on 1.10.2000 alkaen harjoittanut suoraan Ballast Nedam-konsernin tienrakennustoimintaa.
Komissio teki sen jälkeen, kun British Petroleum plc oli pyytänyt sakkoimmuniteettia sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 19.2.2002 annetun komission tiedonannon (
EYVL C 45, s. 3
) mukaisesti tienpäällystebitumin markkinoilla Alankomaissa oletetusti toimivan kartellin osalta, 1. ja 2.10.2002 yllätystarkastuksia tiettyjen yhtiöiden toimitiloihin ja osoitti 4.7.2003 tietojensaantipyyntöjä useille yhtiöille, joihin myös BN Infra kuului. BN Infra toimitti vastauksensa 12.9.2003. Komissio osoitti 10.2.2004 Ballast Nedamille tietojensaantipyynnön, johon tämä vastasi 9.3.2004.
Komissio aloitti 18.10.2004 hallinnollisen menettelyn ja antoi väitetiedoksiannon, jonka se osoitti seuraavana päivänä useille yhtiöille, joihin myös Ballast Nedam ja BN Infra kuuluivat, ja Ballast Nedam vastasi siihen 20.5.2005.
Komissio teki 13.9.2006 riidanalaisen päätöksen, jossa se totesi, että päätöksen adressaatteina olevat yritykset olivat osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun EY 81 artiklan rikkomiseen vahvistamalla säännöllisesti yhdessä kyseessä olevien ajanjaksojen aikana tienpäällystebitumin myyntiä ja ostoa varten Alankomaissa bruttohinnan, yhtenäisen alennuksen bruttohinnasta kartellissa mukana olleille tienrakentajille ja pienemmän enimmäisalennuksen bruttohinnasta muille tienrakentajille.
Ballast Nedamin samoin kuin sen tytäryhtiön BN Infran todettiin syyllistyneen kyseiseen kilpailusääntöjen rikkomiseen ajanjaksolla 21.6.1996–15.4.2002.
Kun otetaan huomioon yhtäältä se, että BN Infra oli osallistunut suoraan kilpailusääntöjen rikkomiseen ajanjaksolla 1.10.2000–15.4.2002 ja se, että BNGW oli ollut kokonaan sen omistuksessa ajanjaksolla 21.6.1996–30.9.2000, ja toisaalta se, että Ballast Nedam omisti BN Infran ja BNGW:n kokonaan suoraan ja välillisesti, Ballast Nedamille ja BN Infralle määrättiin yhteisvastuullisesti 4,65 miljoonan euron suuruinen sakko.
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
Ballast Nedam vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.12.2006 toimittamallaan kannekirjelmällä riidanalaisen päätöksen kumoamista ja toissijaisesti kyseisen päätöksen osittaista kumoamista siltä osin kuin siinä vahvistettiin sitä koskeva rikkomisen kesto ja toisaalta sille määrätyn sakon määrän alentamista.
Kanteensa tueksi Ballast Nedam vetosi kahteen kanneperusteeseen.
Toisessa kanneperusteessaan, jolla yksin on merkitystä nyt käsiteltävän valituksen kannalta, Ballast Nedam väitti, että komissio oli rikkonut asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohtaa ja loukannut puolustautumisoikeuksia, koska se ei ollut ilmoittanut väitetiedoksiannossa, että se oletti Ballast Nedamin olevan vastuussa tytäryhtiönsä BNGW:n johdosta, koska ensin mainittu oli käyttänyt tosiasiallisesti ratkaisevaa vaikutusvaltaa jälkimmäiseen ajanjaksolla 21.6.1996–1.10.2000.
Unionin yleinen tuomioistuin palautti valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa mieliin oikeuskäytännön, joka koskee väitetiedoksiannolta vaadittua täsmällisyyttä, jotta yritys saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista näkemyksensä niiden tekojen merkityksestä, joista sitä syytetään. Kyseisen oikeuskäytännön mukaan väitetiedoksiannossa on muun muassa ilmoitettava, missä ominaisuudessa yritystä syytetään väitetyistä teoista (tuomio Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio, C‑322/07 P, C‑327/07 P ja C‑338/07 P,
EU:C:2009:500
, 39 kohta).
Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 68–71 kohdassa seuraavaa:
”68
Väitetiedoksiannossa komissio muistutti aluksi, että kukin asianomaisista konserneista muodosti yhden yrityksen ja että konsernin emoyhtiö pystyi ratkaisevasti vaikuttamaan tytäryhtiöidensä toimintaan (324 kohta). Sitten se mainitsi, että kantaja oli osallistunut kartelliin BNGW:n johtajan välityksellä (väitetiedoksiannon [235] kohta) ja sittemmin BN Infran välityksellä (väitetiedoksiannon 339 kohta) ja että koska kantaja hallitsi koko BN Infran (aiemmin Ballast Nedam Wegenbouw BV ja BNGW) osakepääomaa väliyhtiö Ballast Nedam Nederlandin välityksellä, komissio katsoi, että emoyhtiö vaikutti ratkaisevasti kummankin näistä tytäryhtiöistä toimintaan. Lopuksi komissio antoi tiettyjä lisätietoja, jotka koskivat sitä, että kantaja ja BN Infra olivat yksi yritys (väitetiedoksiannon 340 kohta). Kaikkien näiden seikkojen perusteella komissio päätti, että väitetiedoksianto oli osoitettava BN Infralle sen vuoksi, että se (ja sen edeltäjät) olivat suoraan osallisina sopimuksiin, ja kantajalle sen vuoksi, että se oli ollut osallisena, koska se oli todella vaikuttanut ratkaisevasti BN Infran toimintaan (väitetiedoksiannon 342 kohta).
Kaikista näistä seikoista seuraa, että vaikka väitetiedoksiannon esitystapa ei välttämättä ollut selkeä varsinkaan BN Infran ja BNGW:n välisen suhteen osalta, komissio toimitti kantajalle riittävät tiedot, jotta se saattoi ymmärtää ne tosiseikat ja olosuhteet, joihin komissio tukeutui väitteessään siitä, että kilpailusääntöjä oli rikottu, ja yksilöinyt yksiselitteisesti ne oikeushenkilöt, joille mahdollisesti määrätään sakkoja. Pelkästään se, ettei komissio esittänyt väitetiedoksiannossa mitään lisätodisteita siitä, että kantaja ja BNGW olivat yksi yritys, ei riitä siihen, että voitaisiin katsoa, ettei komissio olisi selvästi ilmoittanut aikovansa soveltaa olettamaa siitä, että kantaja todella vaikutti ratkaisevasti BN Infran ja BNGW:n liiketoimintaan. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että väitetiedoksiannossa olevien tietojen perusteella kantaja ei voinut olla tietämätön siitä, että BNGW:n emoyhtiönä se saattoi olla komission lopullisen päätöksen adressaatti.
Muutoinkin on todettava, että – – kantaja toi esiin vastauksena kyseiseen väitetiedoksiannossa esitettyyn väitteeseen, että BN Infra ei ollut BNGW:n seuraaja, vaan sen emoyhtiö, joka omisti BNGW:stä 100 prosenttia, ja esitti väitteitä, joilla oli tarkoitus osoittaa, että BNGW oli kantajaan nähden itsenäinen.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että kantajalle annettiin väitetiedoksiantovaiheesta lähtien mahdollisuus ymmärtää komission esittämän väitteen laajuus siltä osin kuin oli kyse siitä, että kantaja osallistui kilpailusääntöjen rikkomiseen BNGW:n emoyhtiönä, ja järjestää puolustuksensa asianmukaisesti.”
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen kokonaisuudessaan.
Asianosaisten vaatimukset
Ballast Nedam vaatii, että unionin tuomioistuin
—
kumoaa kokonaisuudessaan tai osittain unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun, sellaisena kuin se on muotoiltu valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmassa
—
jos valitus hyväksytään, hyväksyy kokonaisuudessaan tai osittain Ballast Nedamin ensimmäisessä oikeusasteessa esittämät vaatimukset ja
—
velvoittaa komission korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
—
hylkää valituksen ja
—
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Ballast Nedam esittää valituksensa tueksi kaksi valitusperustetta, jotka koskevat asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdan virheellistä soveltamista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista sekä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti perusperiaatteita, joilla säännellään emoyhtiöiden vastuuseen joutumista kartellioikeuden rikkomisista, joihin niiden tytäryhtiöt ovat syyllistyneet.
Ensimmäinen valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä siltä osin kuin on kyse asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdan tulkinnasta ja puolustautumisoikeuksista
Asianosaisten lausumat
Ballast Nedam väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, joka koskee valituksenalaisen tuomion 68–71 kohtaa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen päätellessään kyseisen tuomion 69 kohdassa, että väitetiedoksiannossa olevien tietojen perusteella valittaja ei voinut olla tietämätön siitä, että BNGW:n emoyhtiönä se saattoi olla komission lopullisen päätöksen adressaatti.
Ballast Nedam väittää valituksessaan, että komission olisi väitetiedoksiannossa pitänyt yksilöidä BNGW kilpailusääntöjä rikkoneeksi yksiköksi ja ilmoittaa Ballast Nedamille nimenomaisesti siitä, että sen saatettaisiin katsoa olevan yhteisvastuussa BNGW:lle määrätyn sakon maksamisesta. Väitetiedoksiannon 342 kohdassa ei kuitenkaan mainita BNGW:tä, jolle väitetiedoksiantoa ei myöskään ole osoitettu.
Komissio väittää valitusperusteen olevan perusteeton.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin on oikeudellista virhettä tekemättä palauttanut valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa mieliin oikeuskäytännön, joka koskee väitetiedoksiannolta vaadittua täsmällisyyttä, jotta yritys saa hallinnollisen menettelyn kuluessa ilmaista näkemyksensä niiden tekojen merkityksestä, joista sitä syytetään.
Kuten valituksenalaisen tuomion 68 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että komissio oli väitetiedoksiannossa todennut valittajan ja BN Infran välillä olevat yhteydet, joten komissio oli kyseisen väitetiedoksiannon 342 kohdassa päättänyt, että väitetiedoksianto oli osoitettava BN Infralle sen vuoksi, että se (ja sen edeltäjät) oli osallistunut sopimuksiin suoraan, ja valittajalle sen vuoksi, että se oli osallistunut käyttämällä tosiasiassa ratkaisevaa vaikutusvaltaa BN Infran toimintaan.
Unionin yleinen tuomioistuin myönsi BNGW:n osallistumisesta valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa, ettei komissio ollut esittänyt väitetiedoksiannossa mitään lisätodisteita siitä, että valittajan ja BNGW:n välillä olisi ollut yhtenäinen yritys, ja että väitetiedoksianto olisi tältä osin voinut olla selkeämpi. Sen mielestä pelkästään tämän perusteella ei voitu kuitenkaan katsoa, ettei komissio ollut selkeästi ilmoittanut aikovansa soveltaa olettamaa siitä, että valittaja käyttää tosiasiallisesti ratkaisevaa vaikutusvaltaa BN Infran ja BNGW:n liiketoiminnalliseen käyttäytymiseen.
Näin tehdessään unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen sen väitetiedoksiannon täsmällisyyttä koskevan vaatimuksen osalta, jonka mukaan kyseisessä tiedoksiannossa on todettava, missä ominaisuudessa yritystä syytetään väitetyistä teoista (tuomio Papierfabrik August Koehler ym. v. komissio,
EU:C:2009:500
, 39 kohta).
Unionin yleinen tuomioistuin on näet katsonut virheellisesti valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa, ettei valittaja voinut olla tietämätön siitä, että BNGW:n emoyhtiönä se saattoi olla komission lopullisen päätöksen adressaatti, vaikka unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksista itsestään ilmenee, ettei komissio ollut väitetiedoksiannon 342 kohdassa todennut, että kyseinen tiedoksianto oli osoitettu valittajalle siitä syystä, että se käytti ratkaisevaa vaikutusvaltaa BNGW:n liiketoiminnalliseen käyttäytymiseen, ja unionin yleinen tuomioistuin myöntää, ettei väitetiedoksianto ollut tältä osin selkeä.
Unionin yleinen tuomioistuin ei etenkään voi katsoa, että väitetiedoksiannon 235 kohdassa esitetty toteamus, jonka mukaan valittaja oli osallistunut kartelliin BNGW:n johtajan välityksellä, oli omiaan osoittamaan valittajalle selkeästi, että komissio aikoi katsoa sen olevan BNGW:n emoyhtiönä johdannaisessa vastuussa, vaikka väitetiedoksiannossa jälkimmäinen yhtiö mainitaan ainoastaan BN Infran edeltäjänä.
Väitetiedoksiannon epäselvyyttä korostaa lisäksi se, ettei yhtäkään väitetiedoksiantoa ole osoitettu BNGW:lle.
Valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa mainitusta valittajan väitetiedoksiantoon antamasta vastauksesta, joka koskee BNGW:tä, ei voida päätellä, että valittaja olisi ymmärtänyt väitetiedoksiannon tekstin perusteella, että komissio katsoi sen olevan vastuussa BNGW:n toiminnasta.
Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei valittajan puolustautumisoikeuksia ollut loukattu.
Koska nyt käsiteltävänä olevan valituksen ensimmäinen valitusperuste on perusteltu, valitus on hyväksyttävä ja valituksenalainen tuomio on siis kumottava siltä osin kuin siinä hylätään valittajan kanneperuste, joka koski asetuksen N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdan rikkomista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista sen hallinnollisen menettelyn aikana, jonka päätteeksi riidanalainen päätös tehtiin.
Toinen valitusperuste, joka koskee oikeudellista virhettä siltä osin kuin on kyse Ballast Nedamin saattamisesta vastuuseen kilpailusääntöjen rikkomisesta
Valittaja arvostelee toisessa valitusperusteessaan, joka koskee valituksenalaisen tuomion 72–77 kohtaa, unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on ymmärtänyt virheellisesti valittajan 30.6.2011 pidetyssä istunnossa esittämien väitteiden merkityksen ja tämän johdosta tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan kyseisen tuomion 75 kohdassa, että ”[Ballast Nedam] ei voi väittää, että komissio ei olisi saanut lukea [sen] syyksi sitä, että BNGW oli rikkonut kilpailusääntöjä ajanjaksolla 21.6.1996–[30.9.2000], eikä velvoittaa sitä yhteisvastuullisesti maksamaan sakon”, kun sen tytäryhtiön BNGW:n ei ollut todettu syyllistyneen mihinkään rikkomiseen.
Koska myös nyt käsiteltävällä valitusperusteella pyritään – tosin edellisen valitusperusteen tueksi esitetyistä perusteluista poikkeavin perusteluin – siihen, ettei valittajan voida katsoa olevan vastuussa tytäryhtiönsä BNGW:n toiminnasta, se ei voi – jos oletetaan, että se on perusteltu – johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen laajemmin kuin mitä ensimmäisen valitusperusteen hyväksymisestä seuraa.
Sitä ei siis ole tarpeen tutkia.
Unionin yleisessä tuomioistuimessa nostettu kanne
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen päätöksen, jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi. Se voi itse ratkaista asian lopullisesti, jos asia on ratkaisukelpoinen.
Tilanne on tämä nyt käsiteltävässä tapauksessa.
Valittaja viittaa tässä tarkoituksessa ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiinsä huomautuksiin, ja se vaatii riidanalaisen päätöksen kumoamista sitä koskevilta osin ja väittää, että sille kyseisen päätöksen 2 artiklan a alakohdassa määrätyn 4,65 miljoonan euron suuruisen yhteisvastuullisen sakon määrää on alennettava.
Koska tässä tapauksessa yhtäältä valittajalla ei ole ollut hallinnollisen menettelyn aikana mahdollisuutta puolustautua tehokkaasti siltä osin kuin on kyse sen osallistumisesta kyseessä olevaan rikkomiseen BNGW:n kokonaan omistavana emoyhtiönä, riidanalaisen päätöksen 1 artiklan a alakohta on kumottava siltä osin kuin on kyse valittajan saattamisesta vastuuseen BNGW:n toiminnasta ajanjaksolla 21.6.1996–30.9.2000.
Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin on siltä osin kuin on kyse BN Infran, josta valittajan on riidanalaisen päätöksen mukaan katsottu olevan samoin vastuussa, toiminnasta alentanut lopullisesti määrätyn sakon määrän 3,45 miljoonaan euroon toteamalla, ettei BN Infran voitu katsoa olevan johdannaisessa vastuussa BNGW:n toiminnasta ajanjaksolla 21.6.1996–1.10.2000 (tuomio Ballast Nedam Infra v. komissio, T-362/06,
EU:T:2012:492
).
Tämän perusteella valittajalle riidanalaisen päätöksen 2 artiklan a alakohdassa yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 3,45 miljoonaa euroa.
Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan mukaan on niin, että jos valitus hyväksytään ja unionin tuomioistuin itse ratkaisee riidan lopullisesti, se tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista.
Saman työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan, jota sovelletaan sen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
Koska Ballast Nedamin valitus on hyväksytty ja unionin tuomioistuin on alentanut sille määrätyn sakon määrää, komissio on velvoitettava korvaamaan kaikki tästä menettelystä aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Kun lisäksi otetaan huomioon Ballast Nedamin unionin yleisessä tuomioistuimessa esittämät kanneperusteet, joista osa on hylätty lopullisesti, asianosaisten on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka liittyvät asian käsittelyyn ensimmäisessä oikeusasteessa.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Tuomio Ballast Nedam vastaan komissio (T-361/06) kumotaan siltä osin kuin siinä hylätään Ballast Nedam NV:n kanneperuste, joka koskee [EY 81] ja [EY 82] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 27 artiklan 1 kohdan rikkomista ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista sen hallinnollisen menettelyn aikana, joka johti [EY 81] artiklan mukaisesta menettelystä 13.9.2006 tehtyyn komission päätökseen K(2006) 4090 lopullinen (asia COMP/F/38.456 – Bitumi (Alankomaat)).

2)
Päätöksen K(2006) 4090 lopullinen 1 artiklan a alakohta kumotaan siltä osin kuin se koskee EY 81 artiklan rikkomista, johon Ballast Nedam NV on syyllistynyt ajanjaksolla 21.6.1996–30.9.2000.

3)
Päätöksen K(2006) 4090 lopullinen 2 artiklan a alakohta kumotaan siltä osin kuin siinä vahvistetaan Ballast Nedam NV:n maksettavan sakon määräksi 4,65 miljoonaa euroa.

4)
Ballast Nedam NV:lle päätöksen K(2006) 4090 lopullinen 2 artiklan a alakohdassa yhteisvastuullisesti määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 3,45 miljoonaa euroa.

5)
Euroopan komissio vastaa kaikista tästä valituksesta aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.

6)
Kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, jotka liittyvät asian käsittelyyn ensimmäisessä oikeusasteessa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.