CELEX: 62009CJ0372
EY 43 artikla
Sijoittautumisvapaus
EY 49 artikla
Palvelujen tarjoamisen vapaus
Rajoitukset
Tuomioistuimia avustavat asiantuntijat, jotka ovat kääntäjiä
Julkisen vallan käyttö
Kansallinen lainsäädäntö, jossa asiantuntijan nimike varataan kansallisten lainkäyttöviranomaisten pitämiin luetteloihin merkityille henkilöille
Oikeuttaminen
Oikeasuhteisuus
Direktiivi 2005/36/EY
Säännellyn ammatin käsite

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat EY 43, EY 45, EY 49 ja EY 50 artiklan, joita vastaavat nykyään SEUT 49, SEUT 51, SEUT 56 ja
SEUT 57 artikla, sekä ammattipätevyyden tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY
(EUVL L 255, s. 22) 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty kahdessa asiassa, joissa kantajana on Espanjan kansalainen Josep Peñarroja Fa ja jotka koskevat hänen
merkitsemistään espanjan kielen kääntäjäksi yhtäältä cour d’appel de Paris’n pitämään tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden
luetteloon ja toisaalta tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnalliseen luetteloon.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivin 2005/36 1 artikla kuuluu seuraavasti:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan säännöt, joiden mukaisesti jäsenvaltion, joka vaatii säännellyn ammatin harjoittamisen aloittamiseksi
tai sen harjoittamiseksi alueellaan määrättyä ammattipätevyyttä (jäljempänä ’vastaanottava jäsenvaltio’), on tunnustettava
kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseen ja sen harjoittamiseen ammattipätevyys, joka on hankittu yhdessä tai useammassa
muussa jäsenvaltiossa (jäljempänä ’kotijäsenvaltio’) ja joka antaa kyseisen pätevyyden haltijalle oikeuden harjoittaa siellä
samaa ammattia.”
Direktiivin 3 artiklassa, joka on otsikoitu ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a)      ’säännellyllä ammatilla’ yhdestä tai useammasta toiminnan lajista koostuvaa ammattitoimintaa tai -toimintoja, jonka aloittamisen
tai harjoittamisen tai jonkin harjoittamisen muodon edellytyksenä on, suoraan tai välillisesti, lakien, asetusten tai hallinnollisten
määräysten nojalla tietyn ammattipätevyyden omaaminen; yksi tällainen ammattitoiminnan harjoittamisen muoto on sellaisen ammattinimikkeen
käyttö, johon lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten nojalla vain tietyn ammattipätevyyden omaavilla henkilöillä
on oikeus. Kun ensimmäistä virkettä ei sovelleta, säänneltyyn ammattiin rinnastetaan 2 kohdassa tarkoitettu ammatti;
b)      ’ammattipätevyydellä’ pätevyyttä, josta on osoituksena muodollisesta pätevyydestä annettu asiakirja, 11 artiklan a alakohdan
i alakohdassa tarkoitettu pätevyystodistus ja/tai ammattikokemus;
– –”
Direktiivin 4 artiklassa, joka koskee tunnustamisen vaikutuksia, säädetään seuraavaa:
”1.      Ammattipätevyyden tunnustaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa antaa etua saavalle henkilölle oikeuden ryhtyä harjoittamaan
kyseisessä jäsenvaltiossa sitä ammattia, johon kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, sekä harjoittaa sitä
siellä samoin edellytyksin kuin vastaanottavan jäsenvaltion omat kansalaiset.
2.      Tässä direktiivissä ammatti, jota hakija haluaa harjoittaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, on sama kuin se ammatti, johon
kyseisellä henkilöllä on pätevyys kotijäsenvaltiossaan, jos ammatin käsittämät toiminnan lajit ovat vastaavanlaiset.”
Direktiivin II osaston, joka koskee palvelujen tarjoamisen vapauden periaatetta, 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Rajoittamatta yhteisön oikeuden erityissäännösten ja tämän direktiivin 6 ja 7 artiklan soveltamista, jäsenvaltiot eivät voi
mistään ammattipätevyyteen liittyvästä syystä rajoittaa palvelujen tarjoamisen vapautta toisessa jäsenvaltiossa,
a)      jos palvelun tarjoaja on laillisesti sijoittautunut jäsenvaltioon (jäljempänä ’sijoittautumisjäsenvaltio’) harjoittaakseen
siellä samaa ammattia, ja
b)      palvelun tarjoajan muuttaessa, jos palvelun tarjoaja on harjoittanut asianomaista ammattia sijoittautumisjäsenvaltiossa vähintään
kahden vuoden ajan viimeisten kymmenen vuoden aikana, mikäli ammatti ei ole säännelty sijoittautumisjäsenvaltiossa. Kahden
vuoden kokemusta koskevaa ehtoa ei sovelleta, jos joko ammatti tai ammattiin johtava koulutus on säännelty, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta yhteisön oikeuden erityissäännösten ja tämän direktiivin 6 ja 7 artiklan soveltamista.
– –”

Kansallinen oikeus
Cour de cassationin hallintojaoston pitämään tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnalliseen luetteloon ja kunkin
cour d’appelin pitämään tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon merkitsemistä sekä näiden asiantuntijoiden nimeämistä
säädellään erityisesti seuraavissa teksteissä:
–        tuomioistuimia avustavista asiantuntijoista 29.6.1971 annettu laki (loi relative aux experts judiciaires) nro 71-498, sellaisena
kuin se on muutettuna 11.2.2004 annetulla lailla nro 2004-130 (jäljempänä laki nro 71-498)
–        tuomioistuimia avustavista asiantuntijoista 23.12.2004 annettu asetus (décret relatif aux experts judiciaires) nro 2004-1463,
sellaisena kuin se on muutettuna 19.7.2007 annetulla asetuksella nro 2007-119 (jäljempänä asetus nro 2004-1463)
–        rikosprosessilain (code de procédure pénale) 157 §.
Laki nro 71-498
Lain nro 71-498 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos laissa tai asetuksissa olevista rajoituksista ei muuta johdu, tuomarit voivat tosiseikkojen selvittämiseksi tai neuvojen
tai asiantuntijalausunnon saamiseksi nimetä johonkin 2 §:n mukaisesti pidettyyn luetteloon merkityn henkilön. He voivat tarvittaessa
nimetä kenet tahansa valitsemansa henkilön.”
Lain 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”I      Tuomareiden tiedoksi laaditaan
1.      Cour de cassationin hallintojaoston pitämä tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnallinen luettelo
2.      Kunkin cour d’appelin pitämä tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luettelo.
II      Ensimmäinen merkitseminen cour d’appelin pitämään luetteloon asiantuntijana tehdään erityisen otsakkeen alla ja kahden vuoden
pituiseksi koeajaksi.
Kun koeaika on päättynyt ja uusi hakemus esitetty, asiantuntija voidaan merkitä uudelleen luetteloon viideksi vuodeksi sen
jälkeen, kun tuomioistuimien ja asiantuntijoiden edustajista koottu komitea on antanut perustellun lausuntonsa. Tätä varten
arvioidaan asianomaisen henkilön kokemus sekä tiedot, jotka hänellä on oikeudenkäynnin pääperiaatteista ja asiantuntijalle
toimeksi annettuihin asian selvittämistoimiin sovellettavista menettelysäännöistä.
Myöhemmät luetteloon merkitsemiset viiden vuoden ajaksi edellyttävät uuden hakemuksen tutkimista edellisessä kohdassa esitettyjen
edellytysten mukaisesti.
III      Henkilöä ei voida merkitä valtakunnalliseen tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon, ellei hän osoita, että
hän on ollut merkittynä cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan. Hänet merkitään valtakunnalliseen
luetteloon seitsemän vuoden ajaksi, ja samanpituisen uudelleenmerkitsemisen edellytyksenä on uuden hakemuksen tutkiminen.
– –”
Asetus nro 2004-1463
Asetuksen nro 2004-1463 2 §:ssä säädetään tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloihin merkitsemisen yleisistä
edellytyksistä seuraavaa:
”Luonnollinen henkilö voidaan merkitä tai merkitä uudelleen asiantuntijoiden luetteloon vain, mikäli hän täyttää seuraavat
edellytykset:
1)       hän on aina toiminut kunniallisesti, nuhteettomasti ja hyvien tapojen mukaisesti
2)       hän ei ole joutunut tekojensa vuoksi hallinnollisen seuraamus- tai kurinpitomenettelyn kohteeksi, jonka seurauksena on ollut
viraltapano, poistaminen luettelosta, ammatinharjoittamisen oikeuden menetys tai hyväksynnän tai luvan peruuttaminen
3)       hän ei ole ollut henkilökohtaisessa konkurssissa tai häneen ei ole sovellettu muuta kauppalain (code de commerce) VI osaston
II luvun mukaista seuraamusta
4)       hän harjoittaa tai on harjoittanut riittävän kauan ammattia tai toimintaa, joka liittyy hänen erityisalaansa
5)       hän harjoittaa tai on harjoittanut tätä ammattia tai toimintaa riittävän ammattipätevyyden saamiseen johtavissa olosuhteissa
– –”
Cour d’appelin pitämää tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloa koskevasta merkitsemismenettelystä säädetään asetuksen
nro 2004-1463 6 §:ssä näin:
”– –
Hakemuksesta ilmenevät kaikki tarvittavat yksityiskohdat ja erityisesti seuraavat tiedot:
– –
2)      tiedot hakijan kelpoisuusasiakirjoista ja loppututkinnoista, tieteellisistä, teknisistä ja ammatillisista töistä, eri tehtävistä,
joissa hakija on toiminut, ja kaikesta hänen ammattitoiminnastaan sekä tarvittaessa nimi- ja osoitetiedot hakijan työnantajista
3)      selvitys hakijan pätevyydestä erityisalallaan
– –”
Cour d’appelin pitämää tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloa koskevasta uudelleenmerkitsemismenettelystä säädetään
asetuksen nro 2004-1463 10 §:ssä seuraavaa:
”– –
Hakemukseen liitetään kaikki asiakirjat, joiden avulla voidaan arvioida seuraavat seikat:
1)       hakijan kokemus, joka hänelle on kertynyt sekä omalla erityisalallaan että asiantuntijan tehtävässä viimeisimmän luetteloon
merkitsemisen jälkeen
2)       hakijan tiedot oikeudenkäynnin pääperiaatteista ja asiantuntijalle toimeksi annettuihin asian selvittämistoimiin sovellettavista
menettelysäännöistä sekä hänen näillä aloilla käymistä koulutuksista.”
Cour de cassationin hallintojaoston pitämää tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloa koskevasta merkitsemis- ja
uudelleenmerkitsemismenettelystä säädetään asetuksen nro 2004-1463 17 §:ssä seuraavaa:
”– –
Procureur général (syyttäjä) käsittelee hakemuksen. Hän varmistaa, että lain [nro 71-498] 2 §:n III kohdan mukainen cour d’appelin
luetteloon merkitsemisen kestoa koskeva edellytys täyttyy hakemuksen esittämistä seuraavan vuoden tammikuun ensimmäisenä päivänä.
Procureur général pyytää lausunnon sen cour d’appelin presidentiltä ja procureur généralilta, jonka luetteloon hakija on merkitty,
ja toimittaa hakemukset ja oman lausuntonsa Cour de cassationin hallintojaostolle.”
Asetuksen nro 2004-1463 20 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Luetteloiden pitämisestä vastaavan viranomaisen tekemiin merkitsemisen tai uudelleenmerkitsemisen hyväksyviin tai hylkääviin
päätöksiin voidaan hakea muutosta Cour de cassationilta.”
Rikosprosessilaki
Tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden nimeämisestä rikosoikeuden alalla säädetään rikosprosessilain 157 §:ssä seuraavaa:
”Asiantuntijat valitaan niiden luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden joukosta, jotka on merkitty joko Cour de cassationin
laatimaan valtakunnalliseen luetteloon tai cour d’appelien pitämään luetteloon lain nro 71-498 mukaisten edellytysten mukaisesti
– –
Tuomioistuimet voivat poikkeuksellisesti valita perustellulla päätöksellä asiantuntijoita, joita ei ole merkitty mihinkään
näistä luetteloista.”

Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Peñarroja Falla on kotipaikka Barcelonassa, ja hän on toiminut Kataloniassa valantehneenä kielenkääntäjänä yli 20 vuotta.
Espanjan ulkoministeriö ja Katalonian hallitus ovat hyväksyneet hänet tähän toimeen kilpailumenettelyn läpäisemisen jälkeen.
Hän tekee käännöksiä ranskan kielestä espanjan kieleen ja espanjan kielestä ranskan kieleen.
Peñarroja Fa haki ensimmäistä merkitsemistä cour d’appel de Paris’n pitämään tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon
espanjan kielen kääntäjänä kahden vuoden ajaksi. Hänen hakemuksensa hylättiin mainitun cour d’appelin tuomareiden ja syyttäjien
yleiskokouksen 12.11.2008 tekemällä päätöksellä.
Peñarroja Fa haki samanaikaisesti merkitsemistä asiantuntijaksi samalla alalla Cour de cassationin hallintojaoston pitämään
tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnalliseen luetteloon. Cour de cassationin hallintojaosto hylkäsi hakemuksen
8.12.2008 tekemällään päätöksellä.
Peñarroja Fa valitti asetuksen nro 2004-1463 säännösten mukaisesti näistä molemmista päätöksistä ennakkoratkaisua pyytäneeseen
tuomioistuimeen.
Tässä tilanteessa Cour de cassation päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle asiassa C-372/09 seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [EY] 50 artiklaa tulkittava siten, että se voi koskea kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa asiassa sellaiselle
ammatinharjoittajalle asiantuntijana annettua toimeksiantoa, jonka asiaa käsittelevä tuomioistuin määrää tehtäväänsä – –?
2)      Onko osallistumista [EY] 45 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun julkisen vallan käyttöön tulkittava siten, että se
kattaa ranskalaisen tuomioistuimen antaman asiantuntijatoimeksiannon, sellaisena kuin siitä on säädetty Ranskan siviiliprosessilaissa,
rikosprosessilaissa, ja – – laissa nro 71-498 ja – – asetuksessa nro 2004-1463?
3)      Onko [EY] 43 ja [EY] 49 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä – – laista nro 71-498 ja – – asetuksesta nro 2004-1463
– – ilmenevälle lainsäädännölle, jonka mukaan cour d’appelin pitämään luetteloon merkitsemiselle on asetettu ikää, pätevyyttä,
nuhteettomuutta ja riippumattomuutta koskevat edellytykset eikä siinä ole säädetty sen huomioon ottamisesta, että sen [jäsen]valtion
tuomioistuimet, josta hakija on lähtöisin, ovat jo tunnustaneet hänelle asiantuntijan aseman, tai sellaisten muiden yksityiskohtaisten
sääntöjen käyttöön ottamisesta, joiden avulla hänen ansionsa voidaan tarkastaa?”
Asiassa C-373/09 Cour de cassation on esittänyt kaksi kysymystä, jotka ovat samat kuin asiassa C-372/09 esitetyt kaksi kysymystä,
ja lisäksi seuraavat kysymykset:
”3)      Onko [EY] 43 ja [EY] 49 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä – – laista nro 71-498 ja – – asetuksesta nro 2004-1463
– – ilmenevälle lainsäädännölle, jonka mukaan valtakunnalliseen luetteloon merkitseminen ja Cour de cassationin auktorisoiman
asiantuntijan nimike varataan ainoastaan sellaisille ammatinharjoittajille, jotka ovat olleet merkittyinä jonkin ranskalaisen
cour d’appelin pitämään luetteloon vähintään kolmen vuoden ajan?
4)      Onko – – direktiivin 2005/36 – – 3 artiklan [1 kohdan a alakohtaa] tulkittava siten, että se kattaa tuomioistuimia avustavien
asiantuntijoiden toimeksiantojen suorittamisen Cour de cassationin auktorisoiman asiantuntijan nimikkeellä – – laissa nro
71-498 ja – – asetuksessa nro 2004-1463 – – säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti?”
Nämä kaksi asiaa yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten 16.10.2009 annetulla yhteisöjen
tuomioistuimen presidentin määräyksellä.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Alustavat toteamukset
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset koskevat tuomioistuimia avustavia kaikenlaisia asiantuntijoita
eivätkä siis muodollisesti rajoitu vain sellaisiin asiantuntijoihin, jotka ovat kääntäjiä.
Ennakkoratkaisupyynnöistä käy kuitenkin ilmi, että pääasiat koskevat Peñarroja Fan merkitsemistä kyseisten asiantuntijoiden
luetteloon kielenkääntäjänä. Lisäksi on todettava, että vaikka sellaisten toimeksiantojen sisältö, jotka tuomioistuimet antavat
kääntäjinä toimiville asiantuntijoille niissä vireillä olevien asioiden yhteydessä, ja tällaisten toimeksiantojen toteuttamisen
edellytykset ilmenevät ennakkoratkaisumenettelyn asiakirjoista, unionin tuomioistuin ei voi muita asiantuntijoita koskevien
tietojen perusteella tutkia riittävän täsmällisesti heitä koskevia kysymyksiä.
Näissä olosuhteissa on syytä tarkastella esitettyjä kysymyksiä ainoastaan kielenkääntäjinä tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden
osalta.

Asiassa C-373/09 esitetty neljäs kysymys
Asiassa C-373/09 esittämällään neljännellä kysymyksellä, jota on tarkasteltava ensin, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin
tiedustelee, kuuluvatko toimeksiannot toimia tuomioistuimia kielenkääntäjinä avustavina asiantuntijoina, kun tällaisen toimeksiannon
suorittaa Cour de cassationin pitämän valtakunnallisen luettelon kaltaiseen luetteloon merkitty asiantuntija, direktiivin
2005/36 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun ”säännellyn ammatin” käsitteen alaan.
Aluksi on todettava, että säännellyn ammatin käsitteen määritteleminen kuuluu unionin oikeuden alaan (ks. asia C-586/08, Rubino,
tuomio 17.12.2009, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Direktiivin 2005/36 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tällä käsitteellä tarkoitetaan ”yhdestä tai useammasta toiminnan
lajista koostuvaa ammattitoimintaa tai -toimintoja, jonka aloittamisen tai harjoittamisen tai jonkin harjoittamisen muodon
edellytyksenä on, suoraan tai välillisesti, lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten nojalla tietyn ammattipätevyyden
omaaminen”.
Lain nro 71-498 ja asetuksen nro 2004-1463 tavoitteena on oikeusalamaisten suojelemiseksi ja hyvän lainkäytön varmistamiseksi
laatia luetteloita eri alojen ammattilaisista, joiden puoleen tuomioistuimet voivat kääntyä asiantuntijalausuntojen saamiseksi
tai muita toimeksiantoja varten tuomioistuimissa vireillä oleviin asioihin liittyvissä menettelyissä.
Näiden säännösten ainoa tarkoitus on siis helpottaa turvautumista ammattilaisiin, kuuluivatpa he säänneltyjen ammattien ryhmään
tai eivät, eikä säännellä tietyn pätevyyden tunnustamista, johon cour d’appelilla tai Cour de cassationin hallintojaostolla
ei kummallakaan ole toimivaltaa (ks. analogisesti asia C-285/01, Burbaud, tuomio 9.9.2003, Kok., s. I-8219, 91 kohta). Lisäksi
tuomioistuimet voivat lainmukaisesti turvautua asiantuntijoihin, joita ei ole merkitty mainittuihin luetteloihin. Täten kyseisillä
säännöksillä ei itsessään oteta käyttöön tällaista säänneltyä ammattia.
Se, että henkilöt suorittavat käännöstöitä ranskalaisille tuomioistuimille nimikkeillä ”asiantuntija cour d’appelissa” (expert
près la cour d’appel) tai ”Cour de cassationin auktorisoima asiantuntija” (expert agréé par la Cour de cassation), ei direktiivin
2005/36 3 artiklan 1 kohdan a alakohdan ensimmäisen virkkeen toisen osan perusteella kumoa tällaista toteamusta.
Asiassa C-373/09 esitettyyn neljänteen kysymykseen on näin ollen vastattava, että tuomioistuimia kääntäjinä avustaville asiantuntijoille
annetut toimeksiannot, kun tällaisen toimeksiannon suorittaa Cour de cassationin pitämän valtakunnallisen luettelon kaltaiseen
luetteloon merkitty asiantuntija, eivät kuulu direktiivin 2005/36 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun säännellyn
ammatin käsitteen alaan.

Molemmissa asioissa esitetty ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee molemmissa asioissa esittämässään ensimmäisessä kysymyksessä, kuuluuko
kansallisen tuomioistuimen sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa ammatinharjoittajalle Ranskan siviiliprosessi- tai rikosprosessilakiin
sekä lakiin nro 71-498 ja asetukseen nro 2004-1463 liittyvässä oikeudellisessa yhteydessä antama asiantuntijatoimeksianto
EY 50 artiklassa olevan palveluiden käsitteen alaan.
Aluksi on todettava asiakirjoista käyvän ilmi, että nyt käsiteltävässä asiassa tuomarin kussakin tapauksessa erikseen nimeämien
tuomioistuinta kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden toimeksiantojen tarkoituksena on tehdä puolueeton ja laadukas käännös
yhdestä kielestä toiseen.
EY 50 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan palveluilla tarkoitetaan suorituksia, joista tavallisesti maksetaan korvaus ja joita
määräykset tavaroiden, pääomien tai henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta eivät koske. Artiklan toisessa kohdassa luetellaan
esimerkkeinä tähän palveluiden käsitteen alaan kuuluvia toimintoja, joiden joukossa on vapaiden ammattien harjoittamiseen
kuuluva toiminta.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden toimeksiantoja säännellään
erityisillä säännöksillä, joiden mukaan kyseiset asiantuntijat muun muassa voivat osallistua asian käsittelyyn vain tuomarin
toimeksiannosta ja joiden mukaan tuomari päättää toimeksiannon ehdoista ilman, että asiantuntijat voivat niistä poiketa, ja
että toimeksiantoa koskevan palkkion vahvistaa lainkäyttöviranomainen.
Tästä on huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan korvauksen olennainen piirre on se, että se on kyseisen suorituksen
taloudellinen vastike, joka yleensä määritetään palvelun suorittajan ja palvelun vastaanottajan välillä (ks. mm. asia C-355/00,
Freskot, tuomio 22.5.2003, Kok., s. I-5263, 54 ja 55 kohta ja asia C-169/08, Presidente del Consiglio dei Ministri, tuomio
17.11.2009, Kok., s. I-10821, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen yksinomaan sillä, että palkkio vahvistetaan, niin kuin se vahvistetaan Ranskassa tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden
osalta, viranomaisen määräämän tariffin mukaan, ei ole vaikutusta asiantuntijoille toimeksi annettujen suoritusten määrittelemiseen
palvelujen tarjoamiseksi (ks. analogisesti asia C-157/99, Smits ja Peerbooms, tuomio 12.7.2001, Kok., s. I-5473, 56 kohta).
Lisäksi se, että kyseinen asiantuntija voi osallistua asian käsittelyyn vain tuomarin toimeksiannosta ja että tuomari päättää
toimeksiannon ehdoista, ei olennaisesti erota kyseistä suoritusta perinteisistä sopimussuhteista palveluiden tarjoamisen alalla.
Siten ei ole epätavallista, että palvelun suorittaja ja palvelun vastaanottaja antavat niitä sitovassa sopimuksessa toiselle
osapuolelle tietyn päätösvallan ja samalla rajaavat päätösvaltaa suoritettavia palveluja koskevin täsmennyksin. Tässä yhteydessä
asiantuntijan, joka on tehnyt hakemuksen tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon merkitsemiseksi, on katsottava
hyväksyneen tällaisten asiantuntijoiden palveluja koskevat erityiset säännöt ja erityisesti menettelysäännöt, jotka koskevat
tuomarin toimivaltaa määrittää kussakin tapauksessa erikseen se, mitä on käännettävä, ja ne yksityiskohtaiset edellytykset,
joilla kääntäjä avustaa tuomioistuinta asiantuntijatehtävässä.
Edellä esitetyn perusteella molemmissa asioissa esitettyyn ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että tuomioistuimen sen
käsiteltäväksi saatetussa asiassa ammatinharjoittajalle tapauskohtaisesti antama toimeksianto avustaa sitä asiantuntijana
kääntäjän ominaisuudessa on EY 50 artiklassa, jota vastaa nykyinen SEUT 57 artikla, tarkoitettua palvelujen tarjoamista.

Molemmissa asioissa esitetty toinen kysymys
Molemmissa asioissa esitetyllä toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, kuuluuko kansallisen
tuomioistuimen sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa ammatinharjoittajalle Ranskan siviiliprosessi- tai rikosprosessilakiin
sekä lakiin nro 71-498 ja asetukseen nro 2004-1463 liittyvässä oikeudellisessa yhteydessä antama asiantuntijatoimeksianto
EY 45 artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetun ”julkisen vallan käyttöön liittyvän toiminnan” käsitteen alaan. Ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin täsmentää erityisesti, että kyseistä tuomioistuinta avustava asiantuntija toimii tuomarin toimeksiannosta,
että asiantuntijan asian käsittelyyn osallistumisen tarkoituksena on auttaa tuomaria päätöksenteossa ja että hänen mielipiteellään
voi olla vaikutus tähän päätöksentekoon, vaikkei tuomarin tarvitsekaan toimia asiantuntijan päätelmien mukaisesti. Ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin lisää, että tuomioistuinta avustavan asiantuntijan on noudatettava laissa vahvistettuja oikeudenkäyntiä
koskevia periaatteita.
Tästä on huomautettava, että oikeuskäytännön mukaan toiminta kuuluu EY 45 artiklan ensimmäisen kohdan soveltamisalaan ainoastaan,
jos toimintaan itsessään liittyy välitön ja nimenomainen osallistuminen julkisen vallan käyttöön (ks. vastaavasti mm. asia
2/74, Reyners, tuomio 21.6.1974, Kok., s. 631, Kok. Ep. II, s. 311, 45 ja 54 kohta).
Käsiteltävissä asioissa unionin tuomioistuimelle toimitetuista asiakirjoista käy ilmi, että kyseisen tuomioistuimia kääntäjänä
avustavan asiantuntijan tehtävänä on toimittaa puolueeton ja laadukas käännös yhdestä kielestä toiseen eikä ilmaista mielipidettään
asian aineellisesta sisällöstä.
Tällaisen asiantuntijan tekemät käännökset ovat siis vain avustavia palveluja, eikä niillä ole vaikutusta tuomioistuimen harkintavaltaan
ja tuomiovallan vapaaseen käyttöön, joten tällaisia käännöspalveluita – kuten pääasioiden kantaja, Ranskan hallitus sekä Euroopan
komissio ja EFTAn valvontaviranomainen ovat katsoneet – ei voida pitää julkisen vallan käyttöön liittyvänä toimintana (ks.
analogisesti em. asia Reyners, tuomion 52 ja 53 kohta sekä asia C-306/89, komissio v. Kreikka, tuomio 10.12.1991, Kok., s.
I-5863, 7 kohta).
Näin ollen molemmissa asioissa esitettyyn toiseen kysymykseen on vastattava, että pääasioissa kyseessä olevan kaltainen tuomioistuimia
avustavien asiantuntijoiden käännöstoiminta ei ole EY 45 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jota vastaa nykyinen SEUT 51 artiklan
ensimmäinen kohta, tarkoitettua julkisen vallan käyttöön liittyvää toimintaa.

Asiassa C-372/09 esitetty kolmas kysymys
Asiassa C-372/09 esittämällään kolmannella kysymyksellä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, ovatko EY 43 ja
EY 49 artikla esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa cour d’appelin pitämään tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden
luetteloon merkitsemiselle on asetettu ikää, pätevyyttä, nuhteettomuutta ja riippumattomuutta koskevat edellytykset säätämättä,
että kansallisten viranomaisten on hakijan ammatillista pätevyyttä arvioidessaan otettava huomioon hakijan toisessa jäsenvaltiossa
hankkima pätevyys, ja ottamatta käyttöön kyseisten viranomaisten suorittamaa harkintaa koskevia valvontajärjestelyjä.
Lisäksi on todettava, että toimitettujen tietojen mukaan Peñarroja Fan kotipaikka on Barcelonassa, hän toimii Kataloniassa
valantehneenä kielenkääntäjänä ja haluaa tulla merkityksi kielenkääntäjäksi Ranskassa pääasioissa kyseessä oleviin kahteen
tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon.
Koska asiakirjoista ei ilmene, että Peñarroja Fan tarkoituksena olisi sijoittautua Ranskaan, unionin tuomioistuimelle esitettyä
kysymystä on tarkasteltava vain palvelujen tarjoamisen vapauden alaan sovellettavien EY:n perustamissopimuksen määräysten
osalta.
Ranskan hallitus katsoo, että pääasioissa kyseessä olevan kaltaisella kansallisella lainsäädännöllä, joka koskee sekä kunkin
cour d’appelin pitämää tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloa että tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden
valtakunnallista luetteloa, ei rajoiteta tuomioistuimille annettavan asiantuntija-avun tarjoamisen vapautta erityisesti, koska
tuomarit voivat pääsääntöisesti lain nro 71-498 1 §:n nojalla määrätä tehtävään sellaisen henkilön, jota ei ole merkitty kyseisiin
asiantuntijoiden luetteloihin.
Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, että EY 49 artiklassa ei edellytetä ainoastaan sitä, että toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen
palvelun tarjoajan kaikenlainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä poistetaan, vaan siinä edellytetään myös kaikkien rajoitusten
poistamista, vaikka niitä sovellettaisiin erotuksetta sekä kotimaisiin palvelun tarjoajiin että muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin
palvelun tarjoajiin, jos nämä rajoitukset ovat omiaan estämään toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen, siellä vastaavanlaisia
palveluja lainmukaisesti tarjoavan henkilön toiminnan, haittaamaan tätä toimintaa tai tekemään siitä vähemmän houkuttelevaa
(ks. vastaavasti mm. asia C-58/98, Corsten, tuomio 3.10.2000, Kok., s. I-7919, 33 kohta ja asia C-42/07, Liga Portuguesa de
Futebol Profissional ja Bwin International, tuomio 8.9.2009, Kok., s. I-7633, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luettelot on kyllä laadittu
kansallisen lain nojalla ”tiedoksi tuomareille”, mutta niiden tarkoituksena on auttaa tuomioistuimia varmistamaan se, että
näitä avustavilla ammattilaisilla on oikeuslaitoksen toiminnan laadun ja tehokkuuden edellyttämä asiantuntemus ja muut tarvittavat
kyvyt.
Kun otetaan huomioon tämä tavoite, on syytä todeta, että tuomioistuimia avustavia asiantuntijoita koskevien pääasioissa kyseessä
olevien kaltaisten luetteloiden pitäminen vaikuttaa tuomioistuimien suorittamaan valintaan, koska tuomioistuimet ovat taipuvaisia
nimeämään tällaisiin luetteloihin merkittyjä asiantuntijoita, joiden tuomioistuimet voivat olettaa omaavan niiden avustamisessa
tarvittavat ominaisuudet.
Näin ollen on todettava, että vaikkei tuomioistuimilla ole muodollista velvollisuutta nimetä ainoastaan näihin luetteloihin
merkittyjä asiantuntijoita, tällaisten luetteloiden pitämisellä rajoitetaan tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden
palvelujen tarjoamisen vapautta (ks. analogisesti asia 249/81, komissio v. Irlanti, tuomio 24.11.1982, Kok., s. 4005, Kok.
Ep. VI, s. 589, 28 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on myös niin, että silloinkin, kun alaa ei ole yhdenmukaistettu, tällainen palvelujen
tarjoamisen vapauden rajoitus voidaan perustella yleistä etua koskevilla pakottavilla syillä, mikäli rajoitusta sovelletaan
kaikkiin vastaanottavassa jäsenvaltiossa toimiviin henkilöihin tai yrityksiin, kunhan rajoitus on omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan
päämäärän toteutumisen ja kunhan se ei ylitä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi, ja kun tätä etua ei suojella
palvelujen tarjoajaan sen sijoittautumisvaltiossa sovellettavin säännöksin (ks. vastaavasti mm. yhdistetyt asiat C-369/96
ja C-376/96, Arblade ym., tuomio 23.11.1999, Kok., s. I-8453, 34 ja 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä asia C-439/99,
komissio v. Italia, tuomio 15.1.2002, Kok., s. I-305, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näihin yleistä etua koskeviin pakottaviin syihin lukeutuvat oikeusalamaisten suojeleminen ja hyvän lainkäytön varmistaminen.
Vaikka on totta, että asetuksen nro 2004-1463 2 §:n kaltaiseen säännökseen kirjatut edellytykset ovat omiaan takaamaan näiden
päämäärien saavuttamisen ja näin ollen muodostavat hyväksyttävän rajoituksen palvelujen tarjoamisen vapaudelle, tämä rajoitus
ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeellista sanottujen päämäärien saavuttamiseksi.
Tästä on todettava, että vaikka oikeusalamaisten suojelemisella ja hyvän lainkäytön varmistamisella voidaan perustella sellaisten
asiantuntijoiden luettelon pitäminen, joiden puoleen – kuten edellä 52 kohdassa on todettu – käytännössä useimmiten käännytään,
tällaisen luettelon pitämisen on kuitenkin tapahduttava objektiivisin perustein ja syrjimättä.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten viranomaisten asiana on valvoa muun muassa sitä, että muissa jäsenvaltioissa
hankittu pätevyys tunnustetaan sen arvon edellyttämällä tavalla ja että se otetaan asianmukaisesti huomioon (ks. mm. asia
C-340/89, Vlassopoulou, tuomio 7.5.1991, Kok., s. I-2357, Kok. Ep. XI, s. I-201, 16 kohta; asia C-31/00, Dreessen, tuomio
22.1.2002, Kok., s. I-663, 23 ja 24 kohta sekä em. asia Rubino, tuomion 34 kohta).
Käsiteltävissä asioissa Ranskan hallitus vetoaa käytäntöön, jonka mukaan pääasioissa kyseessä oleviin tuomioistuimia avustavien
asiantuntijoiden luetteloihin merkitsemistä koskevien hakemusten arvioinnissa otetaan huomioon sellaisten hakijoiden kokemus,
jotka suorittavat tai ovat suorittaneet toimeksiantoja asiantuntijana ulkomaiselle tuomioistuimelle.
Ennakkoratkaisupyynnöistä käy kuitenkin ilmi, että Cour de cassationin vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan lailla tai asetuksella
ei ole säädetty sellaisen päätöksen perustelemista koskevasta velvollisuudesta, jolla ensimmäistä merkintää kyseisiin luetteloihin
koskeva hakemus hylätään, että merkitsemismenettelyssä ei anneta ratkaisua, joka kuuluisi niiden Ranskan lainsäädännön säännösten
alaan, jotka koskevat oikeutta tutustua hallinnollisiin asiakirjoihin, ja että Cour de cassation, jonka käsiteltäväksi saatetaan
valitus merkitsemishakemuksen hylkäävästä päätöksestä, selvittää ainoastaan sen, onko hakemusta käsitelty menettelysääntöjen
mukaisesti, eikä siten tutki esimerkiksi hakijan ammatillista pätevyyttä.
Näin ollen on todettava, että päätökset, joilla hylätään tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden asiantuntijaluetteloihin
merkitsemistä koskeva hakemus pääasioissa kyseessä olevien kaltaisissa olosuhteissa, jäävät tehokkaan tuomioistuinvalvonnan
ulkopuolelle siltä osin kuin on kyse muissa jäsenvaltioissa hankitun ja tunnustetun kokemuksen ja pätevyyden huomioon ottamisesta.
Tässä yhteydessä on korostettava, että kansallisten viranomaisten on arvioitava huolellisesti muissa jäsenvaltioissa hankittua
kokemusta ja otettava se huomioon noudattaen menettelyä, joka on unionin oikeuden niiden vaatimusten mukainen, jotka koskevat
unionin kansalaisille erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan nojalla kuuluvien perusoikeuksien tehokasta
suojaa.
Tästä seuraa, että kaikki päätökset on voitava saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi, jotta niiden lainmukaisuus unionin oikeuteen
nähden voidaan tutkia. Jotta tällainen oikeudellinen valvonta olisi tehokasta, henkilön, jota asia koskee, on voitava saada
tiedoksi häntä koskevan päätöksen perustelut, jotta hän voi puolustautua mahdollisimman hyvin ja päättää tietoisena asiaa
koskevista seikoista, onko asianmukaista saattaa asia tuomioistuimen ratkaistavaksi. Näin ollen toimivaltainen kansallinen
viranomainen on velvollinen esittämään asianomaiselle syyt, joihin hakemuksen hylkääminen perustuu, joko itse päätöksessä
tai myöhemmin erikseen asianosaisen pyynnöstä (ks. asia 222/86, Heylens ym., tuomio 15.10.1987, Kok., s. 4097, Kok. Ep. IX,
s. 225, 15 ja 17 kohta sekä em. asia Vlassopoulou, tuomion 22 kohta).
Jos siis kansallisessa lainsäädännössä, jolla rajoitetaan palvelujen tarjoamisen vapautta, ei säädetä tehokkaista tuomioistuinvalvontakeinoista,
joilla voidaan varmistaa, että muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa tunnustettu tuomioistuimia kääntäjänä avustavan asiantuntijan
pätevyys on otettu asianmukaisesti huomioon, tällainen lainsäädäntö ei täytä unionin oikeuden vaatimuksia.
Täten asiassa C-372/09 esitettyyn kolmanteen kysymykseen on vastattava, että EY 49 artikla, jota vastaa nykyään SEUT 56 artikla,
on esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle, jossa tuomioistuimia kääntäjinä avustavien
asiantuntijoiden luetteloon merkitsemiselle on asetettu pätevyyttä koskevia vaatimuksia mutta jonka mukaan henkilö, jota asia
koskee, ei voi saada tietoonsa häntä koskevan päätöksen perusteluja eikä voi hakea päätökseen tehokkaasti muutosta tuomioistuimissa
päätöksen laillisuuden tutkimiseksi ja erityisesti sen varmistamiseksi, että on noudatettu unionin oikeudesta johtuvaa vaatimusta
siitä, että muissa jäsenvaltioissa hankittu ja tunnustettu pätevyys otetaan asianmukaisesti huomioon.

Asiassa C-373/09 esitetty kolmas kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee asiassa C-373/09 esittämällään kolmannella kysymyksellä, onko lain nro
71-498 2 §:ssä olevan kaltainen vaatimus, jonka mukaan henkilöä ei voida merkitä valtakunnalliseen tuomioistuimia avustavien
asiantuntijoiden luetteloon, ellei hän osoita, että hän on ollut merkittynä cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä
kolmen vuoden ajan, erikseen tarkasteltuna sijoittautumisvapauden ja palvelujen tarjoamisen vapauden vastainen.
Aluksi on todettava, että edellä tämän tuomion 48 kohdassa esitettyjen syiden vuoksi tätä kysymystä on tarkasteltava ainoastaan
palvelujen tarjoamisen vapauden alaan sovellettavien EY:n perustamissopimuksen määräysten osalta.
Edellä tämän tuomion 49–53 kohdassa esitetyistä seikoista seuraa, että laissa nro 71-498 ja asetuksessa nro 2004-1463 asetetulla
vaatimuksella kyseisiin asiantuntijoiden luetteloihin merkitsemisestä rajoitetaan tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden
palvelujen tarjoamisen vapautta.
Lisäksi on syytä todeta, että cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan merkittynä olemista koskevan
kaltaisella edellytyksellä voidaan varmistaa Cour de cassationissa käsiteltävän asian osapuolina olevien oikeusalamaisten
suojeleminen ja hyvä lainkäyttö, ja näin ollen se voi olla hyväksyttävä palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitus.
On kuitenkin tutkittava, ylittääkö tämä edellytys, jota sovelletaan erotuksetta sekä kotimaisiin että muiden jäsenvaltioiden
palvelun tarjoajiin, sen, mikä on tarpeen näiden päämäärien saavuttamiseksi.
Ranskan hallitus väittää ensinnäkin, että tällaisella edellytyksellä varmistetaan se, että asiantuntijalla on hyvä tietämys
kyseisen jäsenvaltion tuomioistuinmenettelyistä, jotka voivat poiketa olennaisesti muiden jäsenvaltioiden tuomioistuinmenettelyistä,
ja että tällainen tietämys voidaan hankkia ainoastaan käytännön kautta. Koska lisäksi tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden
suorittamat toimeksiannot ovat satunnaisia ja koska peräkkäisten toimeksiantojen välillä saattaa kulua useita kuukausia tai
vuosia, vaatimus tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan merkittynä olemisesta
ei Ranskan hallituksen mukaan ole liioiteltu.
On todettava, että jos kaikkien tuomioistuinkäsittelyyn osallistuvien ammattilaisten tasokkuutta koskevat tiukat vaatimukset
ovat perusteltuja yksityisten suojelemiseksi ja hyvän lainkäytön varmistamiseksi, näin on sitä suuremmalla syyllä silloin,
kun on kyse ammattilaisista, jotka osallistuvat jäsenvaltion ylimmässä tuomioistuimessa – kuten Ranskan Cour de cassationissa
– käytävään menettelyyn.
Kun on kyse tällaisen menettelyn yhteydessä suoritettavista käännöspalveluista, ei oikeusalamaisten suojelemiseksi ja hyvän
lainkäytön varmistamiseksi ole suhteetonta vaatia, että kääntäjänä toimivalla asiantuntijalla on jo tietty käytännön kokemus
oikeudellista kielenkääntämistä koskevista toimeksiannoista sekä kyseisen tuomioistuimen sijaintijäsenvaltion oikeusjärjestelmän
jonkinlainen tuntemus.
Kun otetaan huomioon cour d’appelin pitämään luetteloon merkittyjen tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden
suorittamien toimeksiantojen satunnaisuus ja se, että peräkkäisten toimeksiantojen välillä saattaa kulua useita kuukausia
tai peräti vuosia, kyseessä olevalle jäsenvaltiolle on annettava tietty harkintavalta näiden päämäärien saavuttamiseksi tarvittavan
ajan osalta. Näissä olosuhteissa vaatimus tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden
ajan merkittynä olemisesta ei pääsääntöisesti ylitä sitä, mikä on tarpeen näiden päämäärien saavuttamiseksi.
Tällaisen säännön soveltaminen toisen jäsenvaltion tuomioistuimia kääntäjänä avustavaan asiantuntijaan, joka on jo suorittanut
toimeksiantoja tämän toisen jäsenvaltion tai muiden jäsenvaltioiden tuomioistuimissa ja erityisesti niiden ylimmissä tuomioistuimissa,
olisi kuitenkin suhteetonta edellä tämän tuomion 58 kohdassa esiin tuodun periaatteen kannalta.
On nimittäin niin, että pääasioissa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa unionin oikeudessa edellytetään, että viranomainen,
joka käsittelee tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnallisen luettelon kaltaiseen luetteloon merkitsemistä
varten tehdyn hakemuksen, ottaa huomioon hakijan muissa jäsenvaltioissa hankkiman pätevyyden voidakseen määrittää, vastaako
se cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan merkittynä olleelta henkilöltä tavallisesti edellytettävää
asiantuntemusta tai missä määrin näin on (ks. analogisesti em. asia Vlassopoulou, tuomion 16 kohta).
Tässä yhteydessä on syytä huomauttaa, kuten tämän tuomion 63 kohdassa on jo todettu, että kaikki päätökset on voitava saattaa
tuomioistuinten käsiteltäväksi, jotta niiden lainmukaisuus unionin oikeuteen nähden voidaan tutkia, ja henkilön, jota asia
koskee, on voitava saada tiedoksi häntä koskevan päätöksen perustelut.
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt perustelut, asiassa C-373/09 esitettyyn kolmanteen kysymykseen on vastattava, että EY
49 artikla, jota vastaa nykyään SEUT 56 artikla, on esteenä lain nro 71-498 2 §:ssä olevan kaltaiselle vaatimukselle, jonka
mukaan henkilöä ei voida merkitä tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnalliseen luetteloon kääntäjänä, ellei
hän osoita, että hän on ollut merkittynä cour d’appelin pitämään kyseisten asiantuntijoiden luetteloon keskeytyksettä kolmen
vuoden ajan, mikäli tällaisella vaatimuksella estetään se, että tutkittaessa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen sellaisen
henkilön hakemus, joka ei ole osoittanut luetteloon kuulumista koskevan edellytyksen täyttymistä, tällaisen henkilön toisessa
jäsenvaltiossa hankkima ja siellä tunnustettu pätevyys otetaan asianmukaisesti huomioon sen määrittämiseksi, vastaako pätevyys
– ja jos, niin missä määrin – cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan merkittynä olleelta henkilöltä
tavallisesti edellytettävää asiantuntemusta.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:
1)
Tuomioistuimen sen käsiteltäväksi saatetussa asiassa ammatinharjoittajalle tapauskohtaisesti antama toimeksianto avustaa sitä
asiantuntijana kääntäjän ominaisuudessa on EY 50 artiklassa, jota vastaa nykyinen SEUT 57 artikla, tarkoitettua palvelujen
tarjoamista.
2)
Pääasioissa kyseessä olevan kaltainen tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden käännöstoiminta ei ole EY 45 artiklan ensimmäisessä
kohdassa, jota vastaa nykyinen SEUT 51 artiklan ensimmäinen kohta, tarkoitettua julkisen vallan käyttöön liittyvää toimintaa.
3)
EY 49 artikla, jota vastaa nykyään SEUT 56 artikla, on esteenä pääasioissa kyseessä olevan kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle,
jossa tuomioistuimia kääntäjinä avustavien asiantuntijoiden luetteloon merkitsemiselle on asetettu pätevyyttä koskevia vaatimuksia
mutta jonka mukaan henkilö, jota asia koskee, ei voi saada tietoonsa häntä koskevan päätöksen perusteluja eikä voi hakea päätökseen
tehokkaasti muutosta tuomioistuimissa päätöksen laillisuuden tutkimiseksi ja erityisesti sen varmistamiseksi, että on noudatettu
unionin oikeudesta johtuvaa vaatimusta siitä, että muissa jäsenvaltioissa hankittu ja tunnustettu pätevyys otetaan asianmukaisesti
huomioon.
4)
EY 49 artikla, jota vastaa nykyään SEUT 56 artikla, on esteenä tuomioistuimia avustavista asiantuntijoista 29.6.1971 annetun
lain nro 71-498, sellaisena kuin se on muutettuna 11.2.2004 annetulla lailla nro 2004-130, 2 §:ssä olevan kaltaiselle vaatimukselle,
jonka mukaan henkilöä ei voida merkitä tuomioistuimia avustavien asiantuntijoiden valtakunnalliseen luetteloon kääntäjänä,
ellei hän osoita, että hän on ollut merkittynä cour d’appelin pitämään kyseisten asiantuntijoiden luetteloon keskeytyksettä
kolmen vuoden ajan, mikäli tällaisella vaatimuksella estetään se, että tutkittaessa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen
sellaisen henkilön hakemus, joka ei ole osoittanut luetteloon kuulumista koskevan edellytyksen täyttymistä, tällaisen henkilön
toisessa jäsenvaltiossa hankkima ja siellä tunnustettu pätevyys otetaan asianmukaisesti huomioon sen määrittämiseksi, vastaako
pätevyys – ja jos, niin missä määrin – cour d’appelin pitämään luetteloon keskeytyksettä kolmen vuoden ajan merkittynä olleelta
henkilöltä tavallisesti edellytettävää asiantuntemusta.
5)     Tuomioistuimia kääntäjinä avustaville asiantuntijoille annetut toimeksiannot, kun tällaisen toimeksiannon suorittaa Cour de
cassationin pitämän valtakunnallisen luettelon kaltaiseen luetteloon merkitty asiantuntija, eivät kuulu ammattipätevyyden
tunnustamisesta 7.9.2005 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2005/36/EY 3 artiklan 1 kohdan a alakohdassa
tarkoitetun säännellyn ammatin käsitteen alaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.