CELEX: 62014TJ0847
Околна среда
Защита на озоновия слой
Флуорсъдържащи парникови газове
Регламент (ЕС) № 517/2014
Пускане на пазара на флуоровъглеводороди
Определяне на референтна стойност
Разпределение на квоти
Задължение за мотивиране
Метод за изчисление

Обстоятелства, предхождащи спора
Флуорвъглеводородите (наричани по-нататък „HFC“) са категория флуорсъдържащи парникови газове, използвани най-вече в охладителни и климатизационни системи, аерозоли и производството на изолиращи пяни.
Жалбоподателят, GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH, е германско предприятие, осъществяващо дейност в областта на специфицираните газове. То не произвежда, но внася HFC от трети страни и държави членки, след което ги продава най-вече на установени в Европейския съюз предприятия.
Във връзка с борбата с емисиите на парникови газове Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз приемат Регламент (ЕС) № 517/2014 от 16 април 2014 година за флуорсъдържащите парникови газове и за отмяна на Регламент (ЕО) № 842/2006 (
ОВ L 150, стр. 195
).
Постепенното намаляване на количествата HFC, които могат да бъдат пускани на пазара на Съюза, е определено като най-полезен и ефективен от гледна точка на разходите начин за намаляване на емисиите на тези вещества в дългосрочен план.
За да въведе това постепенно намаляване, Регламент № 517/2014 предвижда, че Европейската комисия определя максималното количество HFC, което всяка година може да се пуска на пазара на Съюза, референтна стойност за всеки производител или всеки вносител въз основа на средногодишните количества HFC, за които производителят или вносителят са докладвали, че са пуснали на пазара в периода 2009—2012 г. (наричана по-нататък „референтната стойност“), и квота за HFC (наричана по-нататък „квотата“), които след 2015 г. той ще има право да пуска на пазара.
На 31 октомври 2014 г. Комисията приема Решение за изпълнение 2014/774/ЕС за определяне, в съответствие с Регламент № 517/2014, на референтни стойности за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2017 г. за всеки производител или вносител, докладвал пускане на пазара на HFC съгласно Регламент (ЕО) № 842/2006 на Европейския парламент и на Съвета (
ОВ L 318, стр. 28
, наричано по-нататък „обжалваното решение“).
Член 1 от обжалваното решение гласи, както следва:
„Член 1
Определяне на референтни стойности
Референтните стойности за всеки вносител и производител за целите по разпределянето на квоти са стойностите, посочени в приложението към настоящото решение, изчислени въз основа на данните, докладвани съгласно Регламент (ЕО) № 842/2006 чрез изваждане от средногодишната стойност на количествата [HFC] (в нетно изражение), пуснати на пазара в ЕС през периода от 2009 г. до 2012 г., на общите количества [HFC] (нетни количества без контейнерите), обхванати от освобождаванията по член 15, параграф 2, букви от а) до д) от Регламент (ЕС) № 517/2014 за този период, в случаите при които има налични данни.
Посочената в настоящия член средногодишна стойност в нетно изражение на газовете, пуснати на пазара в ЕС, е изчислена чрез изваждане от общите годишни количества на [HFC] (нетни количества без контейнерите), произведени и внесени на пазара в ЕС[,] на общите количества [HFC] (нетни количества без контейнерите), изнесени от пазара в ЕС, като се отчита изменението на складовите количества до края на годината“.
Приложението към обжалваното решение определя на жалбоподателя референтна стойност от [
поверително
] (
) тона еквивалент на въглероден диоксид (CO
) и за 2015 г. му предоставя квота от [
поверително
] тона CO
еквивалент.
Споменатото приложение съдържа и използваната за определяне на референтната стойност формула, в която се включва и величина, свързана с годишната промяна в складовите количества HFC.
С писмо по електронната поща от 5 ноември 2014 г. жалбоподателят иска от Комисията да му разясни защо годишната промяна в складовите количества HFC е била взета предвид при изчисляване на референтната стойност.
С писмо по електронната поща от същия ден Комисията отговаря, посочвайки по-специално, че референтната стойност е определена въз основа на данните, докладвани в съответствие с Регламент (ЕО) № 842/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 17 май 2006 година относно някои флуорирани парникови газове (
ОВ L 161, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 73).
С писмо по електронната поща отново от същия ден жалбоподателят възразява, посочвайки, че все още не разбира защо годишната промяна в складовите количества HFC е била взета предвид при изчисляването на референтната стойност, и подчертавайки, че по негово мнение отчитането на тази промяна при изчисляването на референтната стойност му се е отразило неблагоприятно.
С писмо по електронната поща от 6 ноември 2014 г. Комисията отговаря на жалбоподателя, като напомня, че трябва да изчислява пуснатите на пазара количества HFC въз основа на наличните данни, в които не се прави разлика между различните видове складови количества и техния произход, както и че поради това е използвала формула, при която не се отчита статутът на складовите количества. Формулата била изпратена на засегнатите предприятия и срещу нея нямало постъпили възражения, включително от страна на жалбоподателя.
На 12 декември 2014 г. представител на жалбоподателя иска от Комисията да измени обжалваното решение.
На 16 декември 2014 г. Комисията посочва на представителя на жалбоподателя, че ще отговори възможно най-скоро, но преди това трябва да проведе правна консултация.
Производство и искания на страните
На 30 декември 2014 г. жалбоподателят подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.
С отделна молба от същия ден жалбоподателят прави искане за произнасяне по жалбата по реда на бързото производство на основание член 76а от Процедурния правилник на Общия съд.
С решение от 23 януари 2015 г. Общият съд (трети състав) уважава това искане.
Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (трети състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник, поставя писмени въпроси на страните. Те отговарят на въпросите в определените срокове.
С молба, внесена в секретариата на Общия съд на 21 април 2015 г., жалбоподателят е поискал определени процесуално-организационни действия, и по-специално Общият съд да разпоредби представянето на документи. Комисията е внесла становище по искането за провеждане на процесуално-организационни действия в определения срок.
Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание, проведено на 8 май 2015 г.
След заседанието жалбоподателят представя документ, по който Комисията внася становище в определения срок.
Устната фаза на производството приключва на 12 май 2015 г.
Жалбоподателят моли Общия съд:
—
да отмени обжалваното решение и предоставената му за 2015 г. квота за пускането на пазара на HFC, тъй като определената референтна стойност и предоставената квота са твърде ниски,
—
да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията моли Общия съд:
—
да отхвърли жалбата,
—
да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.
От правна страна
В подкрепа на жалбата си жалбоподателят излага три твърдения, първото — относно нарушение на Регламент № 517/2014, второто — относно нарушение на принципа на равно третирате, и третото — относно нарушение на задължението за мотивиране.
Най-напред следва да се разгледа третото твърдение.
По третото твърдение относно нарушение на задължението за мотивиране
Жалбоподателят твърди, че обжалваното решение не отговаря на изискванията на член 296 ДФЕС. От една страна, обжалваното решение не сочело нито едно съображение, обосноваващо отчитането на годишната промяна в складовите количества. От друга страна, не било възможно да се установи по какъв начин е била изчислена определената на жалбоподателя референтна стойност, включително отчитайки годишната промяна в складовите количества, тъй като изчисленията не били мотивирани. Представените в приложение към жалбата изчисления впрочем стигали до различна от установената от Комисията референтна стойност.
Комисията счита, че обжалваното решение отговаря на изискванията по член 296 ДФЕС. От една страна, тя оспорва твърдението, че обжалваното решение не съдържа мотиви, изясняващи защо е взета предвид годишната промяна в складовите количества. Отчитането ѝ произтичало от член 16, параграф 1 от Регламент № 517/2014, а контекстът във връзка с него бил посочен в съображение 5 от обжалваното решение. От друга страна, тя отхвърля довода, че изчисляването на референтната стойност било неразбираемо. Всъщност член 1, втора алинея от обжалваното решение изяснявал използвания метод, а тази стойност била определена правилно. За разлика от това, приложените към жалбата изчисления били погрешни.
Във връзка с това следва да се напомни, че съгласно постоянната съдебна практика изискваните от член 296 ДФЕС мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която го е издала, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол (вж. Решение от 24 ноември 2005 г. Италия/Комисия, C‑138/03, C‑324/03 и C‑431/03, Rec,
EU:C:2005:714
, т. 54 и цитираната съдебна практика).
Това изискване следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, и по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото въпросът дали мотивите на даден акт отговарят на изискванията на член 296 ДФЕС, следва да се преценява с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя (вж. решение Италия/Комисия, т. 30 по-горе,
EU:C:2005:714
, т. 55 и цитираната съдебна практика).
Отново от съдебната практика е видно, че задължението за мотивиране е спазено, когато актът за изпълнение изрично препраща към разпоредбите на регламента, въз основа на който е приет, и така дава възможност да се установят критериите, взети предвид при приемането му (вж. решение от 20 септември 2012 г. Полша/Комисия, T‑333/09,
EU:T:2012:449
, т. 88 и цитираната съдебна практика).
В случая следва още в началото да се отбележи, че обжалваното решение е решение за изпълнение, което се основава на Регламент № 517/2014, и видно от второто му предварително съображение, препраща към член 16, параграф 1 от посочения регламент, който предвижда, че до 31 октомври 2014 г. Комисията чрез актове за изпълнение определя за всеки производител или всеки вносител, който е докладвал данни съгласно член 6 от Регламент № 842/2006, референтна стойност въз основа на средногодишните количества HFC, за които производителят или вносителят са докладвали, че са пуснали на пазара в периода 2009—2012 г. (наричан по-нататък „референтният период“).
По-нататък следва да се подчертае, че в съображение 4 от обжалваното решение е посочено, че референтните стойности се изчисляват на база на средногодишната стойност на HFC, които производителите или вносителите са докладвали, че са пуснали на пазара през референтния период, без да се включват количествата HFC, предназначени за употребите по член 15, параграф 2 от Регламент № 517/2014 по време на същия период, въз основа на наличните данни.
Член 1, първа алинея от обжалваното решение посочва също, че референтните стойности за всеки вносител и всеки производител за целите по разпределянето на квоти са стойностите, посочени в приложението към това решение, изчислени въз основа на данните, докладвани съгласно Регламент № 842/2006 чрез изваждане от средногодишната стойност на количествата HFC в нетно изражение, пуснати на пазара в ЕС през референтния период, на общите нетни количества HFC без контейнерите, обхванати от освобождаванията по член 15, параграф 2, букви от а) до д) от Регламент № 517/2014 за този период, в случаите при които има налични данни.
Член 1, втора алинея от обжалваното решение уточнява, че средногодишната стойност в нетно изражение на газовете, пуснати на пазара в ЕС, е изчислена чрез изваждане от общите нетни годишни количества HFC без контейнерите, произведени и внесени на пазара в ЕС, на общите нетни количества HFC без контейнерите, изнесени от пазара в ЕС, като се отчита изменението на складовите количества до края на годината.
От своя страна приложението към обжалваното решение посочва, че референтната стойност (RV) е изчислена по следната формула: RV = средногодишната стойност за периода [2009 – 2012] на (POM – EX), като разликата (POM – EX) се определя за всяка съответна година и после се осреднява за 4‑годишния период. Уточнява се, че величаната РОМ е количеството (в нетно изражение) на пуснатите на пазара газове (изчислено по следната формула: Ρ + I – E + Δs, където величината P съответства на произведените газове, величината I на внесените газове, величината E на директно изнесените газове, величината Δs — на изменението в складовите количества до края на годината, тоест съответства на складовата наличност на 1 януари 20XX г. минус складовата наличност на 31 декември 20XX г.), а величината EX съответства на нетното количество на газовете, попадащи в обхвата на освобождаванията по член 15, параграф 2, букви от a) до д) от Регламент № 517/2014, на база на наличните данни.
Следователно се налага констатацията, на първо място, че с оглед на изложеното обжалваното решение е надлежно мотивирано по отношение на определянето на референтната стойност и установената от Комисията методология за целта. Те всъщност произтичат съвсем ясно и недвусмислено от посоченото решение. Поради това жалбоподателят твърди неоснователно, че изчисляването на определената му референтна стойност не е мотивирано.
На второ място, във връзка с отчитането при определяне на референтната стойност на годишната промяна в складовите наличности, следва да се констатира, че видно от обжалваното решение, Комисията е изчислила средногодишната стойност на складовите количества на газовете в нетно изражение, пуснати на пазара в ЕС, като от общите годишни количества HFC, произведени и внесени на пазара в ЕС, е извадила общите нетни количества HFC без контейнерите, изнесени от пазара на ЕС, отчитайки годишната промяна в складовите количества. Въпреки това нито обжалваното решение, нито дори Регламент № 517/2014, към който то препраща, съдържат мотиви относно конкретното отчитане на последната величина. Във връзка с това не би могло да се твърди, че позоваването в член 1 от обжалваното решение на „данните, докладвани съгласно Регламент (ЕО) № 842/2006“ представлява мотивиране относно отчитането на посочената величина. Макар това позоваване да позволява да се посочи произходът на данните, използвани при изчисляването на референтната стойност, то не дава възможност да се изложат конкретните причини за въвеждането в това изчисление на годишната промяна в складовите количества. Все пак, след като определянето на референтната стойност и приетата от Комисията методология за нейното определяне се установяват надлежно с помощта на обжалваното решение, не би могло да се изисква то да съдържа конкретни мотиви защо тази методология включва определена величина, стига да бъде съобразен контролът от страна на съда на Съюза по въпроса доколко основателно е отчитането на посочената величина при определяне на референтната стойност. Освен това кореспонденцията между Комисията и жалбоподателя, последваща приемането на обжалваното решение, но предхождаща подаването на настоящата жалба, е посветена именно на този въпрос, като по-специално Комисията изразява позиция относно отчитането на годишната промяна в складовите количества, поради което на жалбоподателя е дадена възможност да установи мотивите за него и да оспори основателността му в настоящото производство, видно от разглеждането на първото твърдение по жалбата.
На последно място, във връзка с довода, изведен по същество от това, че дори при отчитане на годишната промяна в складовите количества резултатът от изчисленията, направени по формулата в обжалваното решение, бил различен, се налага констатацията, че този довод няма връзка с мотивите на обжалваното решение, а с неговата основателност, поради което следва да се отхвърли като неприложим във връзка с първото твърдение по жалбата.
От изложеното по-горе следва, че третото твърдение трябва да бъде отхвърлено
По първото твърдение за нарушение на Регламент № 517/2014
Жалбоподателят поддържа, че като неправилно взема предвид при изчисляване на определената му референтна стойност годишната промяна в складовите количества HFC, след като е трябвало да вземе предвид само действително пуснатите на пазара количества HFC, съответстващи в случая на разликата между внесените и изнесени количества HFC, Комисията е нарушила Регламент № 517/2014. В подкрепа на тезата си, че няма основание за отчитането на тази промяна, жалбоподателят сочи текста на регламента, както и историческото му, систематично и телеологическо тълкуване. Според жалбоподателя отчитането на тази промяна нямало връзка с действително пуснатите на пазара количества по отношение на вносителите и износителите, които като него не са нито производители, нито потребители, както било видно от приведените от него като пример случаи. Това отчитане в случая намалявало определената на жалбоподателя референтна стойност, която трябвало да бъде най-малко в размер на [
поверително
] тона CO
еквивалент, а не [
поверително
] тона CO
еквивалент, както приела Комисията.
Комисията счита, че установеният и приложен в обжалваното решение метод за изчисляване на референтната стойност е в съответствие с Регламент № 517/2014. Всъщност тази стойност трябва да се основава, от една страна, на пуснатите на пазара количества през референтния период по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014, а от друга страна, на количествата, които производителят или вносителят е докладвал съгласно член 6 от Регламент № 842/2006 като пуснати на пазара. Докладваните в съответствие с последния регламент данни обаче не отразявали точно пуснатите на пазара количества, като на разположение били единствено данните относно производството, вноса, износа и разликата в складовите количества. При тези условия законодателят оставил свобода на преценка на Комисията при изчисляване на референтната стойност, като предвидил, че тя се основава на докладваната информация. Определеният в член 1, втора алинея от обжалваното решение метод бил в съответствие с тези изисквания, както и с текста, контекста, смисъла и предназначението на член 16, параграф 1 от Регламент № 517/2014. Накрая приведените от жалбоподателя като пример случаи се основавали на погрешни изчисления.
В тази връзка трябва да се подчертае, че Регламент № 517/2014 има за цел, видно от съображения 13 и 14 от него, да намали постепенно количествата HFC, които могат да бъдат пуснати на пазара на Съюза, за да се намалят емисиите на тези вещества в дългосрочен план.
За целта Регламент № 517/2014 предвижда, че Комисията разпределя на всеки производител или на всеки вносител квота във връзка с пускането на пазара на HFC, след като преди това е определила референтна стойност.
Видно от член 16, параграф 1 от Регламент № 517/2014, посочената референтна стойност се основава на средногодишните количества HFC, за които производителят или вносителят, който е докладвал данни съгласно член 6 от Регламент № 842/2006, е обявил, че е пуснал на пазара през референтния период, като се изключат някои количества HFC, предназначени за някоя от употребите по член 15, параграф 2 от Регламент № 517/2014.
Приложение V към Регламент № 517/2014 потвърждава, че референтната стойност се основава на количествата HFC, които производителят или вносителят е пуснал на пазара на Съюза през референтния период, като се изключат количествата HFC за употребите по член 15, параграф 2 през същия период въз основа на наличните данни.
От това следва, че Регламент № 517/2014 предвижда, че референтната стойност, определена на производителя или вносителя, е свързана, от една страна, с количествата HFC, пуснати на пазара през референтния период, и от друга страна, с количествата, обхванати от освободените случаи по член 15, параграф 2 от него.
Затова, като предвижда в член 1, първа алинея, че референтните стойности за всеки вносител и всеки производител се изчисляват въз основа на данните, докладвани съгласно Регламент № 842/2006, чрез изваждане от средногодишната стойност на количествата HFC, пуснати на пазара в ЕС през референтния период, на общите количества HFC, обхванати от освобождаванията по член 15, параграф 2, букви от а) до д) от Регламент № 517/2014 за този период, в случаите при които има налични данни, обжалваното решение по същество възпроизвежда същите като установените с Регламент № 517/2014 критерии за изчисляване на референтната стойност.
В случая жалбоподателят оспорва отчитането от страна на Комисията на годишната промяна в складовите количества HFC, а именно величината Δs, включена във формулата, съдържаща се в приложението към обжалваното решение, при изчисляването на определената му референтна стойност, и по-конкретно на количествата HFC, пуснати от него на пазара през референтния период.
В това отношение следва действително да се отбележи, че видно от член 1, втора алинея и от приложението към обжалваното решение, количествата HFC, пуснати на пазара от производителите или вносителите през референтния период, са изчислени чрез събирането на произведените, внесените количества и разликата при годишната промяна на складовите количества, от които са извадени изнесените количества.
От една страна обаче, както подчертава жалбоподателят, в никоя разпоредба от Регламент № 517/2014 не се предвижда изрично, че разликата при годишната промяна на складовите количества представлява информация, която трябва да се вземе предвид при определяне на референтната стойност.
От друга страна, не е установено, че разликата при годишната промяна на складовите количества представлява релевантен критерий за определяне на „пуснатите на пазара“ количества HFC по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014, и по-специално в случая на предприятия, които подобно на жалбоподателя не произвеждат, нито използват HFC, а само ги внасят, за да ги препродадат или изнесат извън Съюза впоследствие.
В тази връзка, първо, следва да се констатира, че член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014 определя „пускането на пазара“ като доставяне или предоставяне за първи път на друго лице в Съюза, срещу заплащане или безвъзмездно, или използване за собствена сметка от страна на производител, и включва митническо освобождаване за свободно обращение в рамките на Съюза. В съответствие с член 129 от Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (
ОВ L 145, стр. 1
) допускането за свободно обращение включва събирането на дължимите вносни мита, събирането при необходимост на други вземания, предвидени в съответните действащи разпоредби за събирането им, прилагането на мерките на търговската политика и забраните и ограниченията, доколкото такива мерки не е трябвало да бъдат приложени на по-ранен етап, и изпълнение на другите формалности, предвидени при внасянето на стоките. То придава на необщностните стоки митнически статус на общностни стоки. В този контекст следва да се отбележи, че в отговор на поставен в заседанието от Общия съд въпрос страните изразиха съгласие да приемат, че понятието „митническо освобождаване за свободно обращение“, съдържащо се в член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014, е идентично с включеното в член 129 от Регламент № 450/2008. От това следва, че внесените от жалбоподателя количества HFC, които отговарят на определените в член 129 от Регламент № 450/2008 условия, трябва да се считат за допуснати за свободно обращение, а следователно и за „пуснати на пазара“ по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014.
Второ, важно е да се направи уточнението, че от член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014 не произтича, нито може да се направи извод, че за да се считат за „пуснати на пазара“, допуснатите за свободно обращение количества HFC трябва да са били предмет и на действителна продажба, поради което се изключват допуснатите за свободно обращение складирани количества, които все още не са продадени. Освен това няма друга разпоредба от Регламент № 517/2014, която да допуска поддържането на подобно тълкуване на тази разпоредба. Комисията също впрочем не твърди такова нещо.
Трето, трябва да се отбележи, както подчертава Комисията, че Регламент № 842/2006 и Регламент № 517/2014 не съдържат едно и също определение на понятието за „пускане на пазара“. Макар определението в общи линии да е идентично, двата регламента се различават, доколкото в първия става дума за „внос в митническата територия на Общността“, а във втория за „митническо освобождаване за свободно обращение в рамките на Съюза“. Поради това, макар общото количество внесени HFC да се считат за пуснати на пазара под действието на Регламент № 842/2006, то съгласно Регламент № 517/2014 такива са единствено внесените и допуснати за свободно обращение количества HFC.
Трябва освен това да се приеме, че приложение V към Регламент № 517/2014, което има за цел да уточни изчисляването на референтната стойност, посочва, че то се основава на количествата HFC, които производителите и вносителите са пуснали на пазара на Съюза по време на референтния период или периода на разпределение „въз основа на наличните данни“. Видно от цялостния преглед на Регламент № 517/2014, това са данните, докладвани съгласно член 6 от Регламент № 842/2006 в съответствие с установените форми съгласно Регламент (ЕО) № 1493/2007 на Комисията от 17 декември 2007 година за установяване на формата на докладите, представяни от производители, вносители и износители на определени флуорирани парникови газове съгласно Регламент № 842/2006 (
ОВ L 332, стр. 7
).
Следователно внесените и допуснати за свободно обращение количества HFC, които трябва в съответствие с член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014 да се считат за пуснати на пазара, не фигурират сред тези данни, тъй като на посоченото основание са били докладвани единствено произведените, внесени, изнесени и складирани количества.
Все пак обстоятелството, че приложение V към Регламент № 517/2014 предвижда, че изчисляването на референтната стойност трябва да се извърши „въз основа на наличните данни“, а член 16, параграф 1 от този регламент посочва, че тази стойност се определя „въз основа на средногодишните количества [HFC], за които производителят или вносителят са докладвали, че са пуснали на пазара“, не би могло да означава, че изчисляването на референтната стойност трябва непременно да се извърши само въз основа на докладваните на основание член 6 от Регламент № 842/2006 данни.
Най-напред, в Регламент № 517/2014 няма нито една изрична разпоредба относно необходимостта от изчисляване на референтната стойност единствено въз основа на докладваните на основание член 6 от Регламент № 842/2006 данни, нито впрочем относно необходимостта непременно всички тези данни да се използват за това изчисление.
По-нататък, няма разпоредба в Регламент № 517/2014, която да предвижда, че при необходимост Комисията не може да иска допълнителна информация от съответните предприятия. Комисията впрочем посочва в заседанието, че Регламент № 517/2014 не съдържа изрична забрана в това отношение. Също така, дори да се допусне, както твърди Комисията, че законодателят е направил отказ от последващо събиране на данни за референтния период, това не води до забрана за Комисията да събира такава информация, ако тя се окаже необходима за определяне на пуснатите на пазара количества HFC. Освен това не е установено, че с оглед на малкия брой засегнати предприятия това би довело до значителни административни разходи, че би забавило стартирането на механизма или би породило особен риск от манипулиране, както Комисията внушава. При всички положения следва да се отбележи, видно от приложението към писмо, изпратено на 19 май 2014 г. по електронната поща от Комисията в отговор на писмен въпрос на Общия съд, че тази институция е приканила засегнатите предприятия във връзка с определянето на референтната стойност да ѝ представят определени данни, и по-специално количествата HFC, произведени или внесени за посочените в член 15, параграф 2 от Регламент № 517/2014 цели, които не са били докладвани по-рано и следователно не са били налице. Обясненията на Комисията по този въпрос, дадени в заседанието, не позволяват да се приеме, че не би било възможно от посочените предприятия да се поиска да докладват и данните относно внесените и допуснати за свободно обращение количества HFC, които подобно на произведените или внесени количества HFC за посочените в член 15, параграф 2 от Регламент № 517/2014 цели не са били докладвани при действието на Регламент № 842/2006. Това следователно потвърждава не само че не е било нито забранено, нито невъзможно Комисията да извърши при необходимост последващо събиране на данни, които не са налице, а и че действително го е направила. В допълнение трябва да се уточни, че при всички положения споменатите предприятия не могат да бъдат упрекнати, че през референтния период сами не са докладвали данни, които не са били поискани от Комисията на основание Регламент № 842/2006 и чиято релевантност е била установена едва впоследствие.
Накрая, Регламент № 517/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че Комисията трябва да изчисли референтната стойност въз основа на докладваните (член 16, параграф 1) или налични данни (приложение V) само доколкото те са релевантни за нейното определяне. Целта на този регламент всъщност е постепенното намаляване на „пуснатите на пазара“ в Съюза количества HFC. Би било в разрез с тази цел изчисляването да се извърши въз основа на данни, които нямат обективна връзка с количествата HFC, „пуснати на пазара“ в Съюза през референтния период, на които трябва да се основат, видно от Регламент № 517/2014, референтните стойности, а в крайна сметка и определените квоти за пускане на пазара.
От това следва, от една страна, че не би било в съответствие с целта на Регламент № 517/2014 при изчисляване на референтната стойност да се използват данни, които са без значение с оглед определянето на пуснатите на пазара количества HFC, единствено поради това че са „налични данни“. Поради това докладването на складираните количества не е изисквало те непременно да бъдат взети предвид, ако не са били релевантни за определяне на пуснатите на пазара количества HFC. Поради същите съображения следователно е ирелевантно и обстоятелството, посочено от Комисията, че съгласно съображение 5 от обжалваното решение определянето на референтната стойност се ограничава от непълнотите в докладваните данни по член 6 от Регламент № 842/2006. От друга страна, следва също, че не би могло да се приеме липсата на релевантни данни за изчисляване на референтната стойност да води до несъответствието ѝ с пуснатите на пазара количества HFC, както изискват член 16, параграф 1 и приложение V към Регламент № 517/2014. Комисията признава, че законодателят е бил наясно с невъзможността въз основа на докладваните съгласно Регламент № 842/2006 данни да се определят точно пуснатите на пазара количества по смисъла на Регламент № 517/2014. Следователно Комисията е трябвало да се обърне към засегнатите предприятия, за да събере липсващите релевантни данни.
Що се отнася до посочената от Комисията свобода на преценка, която законодателят ѝ предоставил при изчисляване на референтните стойности, във всички случаи тя не би могла да оправомощи тази институция да възприеме метод за изчисляване, при който референтните стойности да не се основават на пуснатите на пазара количества HFC в съответствие с Регламент № 517/2014.
При всички положения Комисията така и не установява, че в случай като настоящия отчитането на годишната промяна в складовите количества би позволило да се определят поне по-точно, отколкото в негово отсъствие, количествата пуснати на пазара HFC по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014 въз основа на данните, събрани на основание член 6 от Регламент № 842/2006.
Всъщност Комисията не привежда никакви доказателства, позволяващи да се приеме, че в случая на предприятие, осъществяващо внос на HFC, без да ги произвежда, отчитането на годишната промяна в складовите количества би дало възможност да се установят, заедно с внесените и изнесени количества, и тези, които са били пуснати на пазара по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014. В този смисъл няма данни, че при вноса на HFC промяната в складовите количества би имала някаква връзка с количествата HFC, допуснати за свободно обращение, а следователно и пуснати на пазара по смисъла на член 2, точка 10 от този регламент. Следователно няма основание да се приеме, че отчитането на тази промяна допринася за по-точното определяне на количествата HFC, пуснати на пазара от вносител, отколкото в отсъствието на такова отчитане.
Тези съображения не отпадат нито поради довода на Комисията, че отчитането на вноса без коректива, който представлява съпоставянето на складовите количества, би довело до включването на всички внесени количества, а не само на допуснатите за свободно обращение, нито поради това че за да се постигне целта на Регламент № 517/2014, било необходимо да се отчете движението на складовите количества. Вярно е, че внесените количества сами по себе си не позволяват да се установят количествата, пуснати на пазара от вносителя, тъй като допуснатите за свободно обращение внесени количества HFC могат да се считат за пуснати на пазара по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014. Същевременно Комисията обаче не е доказала надлежно, че отчитането на годишната промяна в складовите количества би позволило, както изисква целта на този регламент, да се установи количеството HFC, пуснато на пазара от предприятие, което подобно на жалбоподателя се ограничава с вноса и износа на HFC.
В допълнение е важно да се отбележи, че в случая, в отговор на писмен въпрос на Общия съд, жалбоподателят потвърждава, че всички количества HFC, внесени през референтния период, са били допуснати за свободно обращение. В заседанието Комисията посочва, че не оспорва това твърдение. Поради това количествата HFC, пуснати на пазара по смисъла на член 2, точка 10 от Регламент № 517/2014 от жалбоподателя, който безспорно не произвежда такива газове, отговарят точно на разликата между внесените количества HFC, които следователно са допуснати за свободно обращение, и изнесените количества HFС. Отчитайки информация, отнасяща се до годишната промяна в складовите количества, Комисията следователно е определила референтна стойност, която не отговаря точно на пуснатите от жалбоподателя количества на пазара.
От всичко изложено по-горе следва, че отчитайки при изчисляването на определената на жалбоподателя референтна стойност годишната промяна в складовите количества, обжалваното решение нарушава Регламент № 517/2014, а Комисията неправилно твърди, че избраният от нея метод е в съответствие с изискванията на този регламент.
Следователно първото твърдение по жалбата трябва да бъде прието, а обжалваното решение — отменено в частта относно жалбоподателя, с което отпада необходимостта да се разглежда второто твърдение и да се уважи молбата на жалбоподателя за провеждане на процесуално-организационни действия.
По съдебните разноски
По смисъла на член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
Тъй като Комисията е загубила делото, тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в съответствие с исканията на жалбоподателя.

По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (трети състав)
реши:

1)
Отменя Решение за изпълнение 2014/774/ЕС на Комисията от 31 октомври 2014 година за определяне, в съответствие с Регламент (ЕС) № 517/2014 на Европейския парламент и на Съвета за флуорсъдържащите парникови газове, на референтни стойности за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2017 г. за всеки производител или вносител, докладвал пускане на пазара на флуоровъглеводороди съгласно Регламент (ЕО) № 842/2006 на Европейския парламент и на Съвета, в частта относно GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH.

2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Постановено в открито съдебно заседание в Люксембург на 24 юни 2015 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.
(
)	Заличени поверителни данни.