CELEX: 62010CJ0344
Odvolania
Prihlášky ochranných známok Spoločenstva, ktoré predstavujú bielu brúsenú fľašu, ako aj matnú čiernu brúsenú fľašu
Zamietnutie zápisu
Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti

Svojimi odvolaniami Freixenet SA (ďalej len „Freixenet“) žiada zrušiť rozsudky Všeobecného súdu Európskej únie z 27. apríla
2010, Freixenet/ÚHVT (Biela brúsená fľaša) (T‑109/08, ďalej len „rozsudok T‑109/08“), a Freixenet/ÚHVT (Matná čierna brúsená
fľaša) (T‑110/08, ďalej len „rozsudok T‑110/08“) (ďalej spolu len „napadnuté rozsudky“), ktorými Všeobecný súd zamietol jej
žaloby podané proti rozhodnutiam prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
(ÚHVT) z 30. októbra 2007 (vec R 97/2001‑1) a z 20. novembra 2007 (vec R 104/2001‑1), týkajúcim sa prihlášok označení predstavujúcich
bielu brúsenú fľašu a matnú čiernu brúsenú fľašu ako ochranných známok Spoločenstva (ďalej len „sporné rozhodnutia“).

Právny rámec
Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
s. 146) bolo zrušené nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78,
s. 1), ktoré nadobudlo účinnosť 13. apríla 2009. Vzhľadom na dátum vzniku skutkových okolností však zostávajú tieto konania
upravené nariadením č. 40/94.
Podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 nemožno zapísať ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť.
Podľa článku 7 ods. 3 tohto nariadenia absolútny dôvod zamietnutia uvedený v článku 7 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia
nebráni zápisu ochrannej známky, ak ochranná známka získala rozlišovaciu spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary alebo služby, o ktorých
zápis sa žiada v dôsledku spôsobu jej používania.
Článok 38 ods. 3 tohto istého nariadenia uvádza, že prihláška sa nemôže zamietnuť skôr, ako sa prihlasovateľovi poskytne možnosť
vziať späť alebo zmeniť a doplniť prihlášku, alebo predložiť svoje pripomienky.
Článok 73 nariadenia č. 40/94 stanovuje:
„V rozhodnutiach [ÚHVT] sú uvedené dôvody, z ktorých sa vychádzalo. Vychádza sa z dôvodov alebo dôkazov, ku ktorým mali príslušné
strany možnosť predložiť svoje pripomienky.“

Skutkové okolnosti
Spoločnosť Freixenet predložila ÚHVT 1. apríla 1996 dve prihlášky ochranných známok Spoločenstva týkajúce sa sporných zobrazení.
V týchto prihláškach spoločnosť Freixenet uvádzala, že ochranné známky, ktorých zápis sa požadoval, patria do kategórie „iné“
a spočívajú vo vzhľade výrobku. V prihláške, ktorej sa týkal rozsudok T‑109/08, sa spoločnosť Freixenet dovolávala „zlatistej
matnej“ farby a opisovala ochrannú známku ako „bielu brúsenú fľašu, ktorá po naplnení vínom nadobudne zlatistý matný vzhľad,
akoby bola pokrytá námrazou“. V prihláške, ktorej sa týkal rozsudok vo veci T‑110/08, sa spoločnosť Freixenet dovolávala „čiernej
matnej“ farby a opisovala ochrannú známku ako „matnú čiernu brúsenú fľašu“. K uvedeným prihláškam boli pripojené vyhlásenia,
kde spoločnosť Freixenet uvádzala, že „ochranná známka nemá za cieľ získať súkromnú a výlučnú ochranu tvaru fľaše, ale osobitný
aspekt jej povrchu“.
Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 33 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Šumivé vína“.
Rozhodnutiami z 29. novembra 2000 prieskumový pracovník ÚHVT zamietol podané prihlášky ochranných známok z dôvodu, že predmetné
ochranné známky nemali rozlišovaciu spôsobilosť a že dôkazy, ktoré predložila spoločnosť Freixenet, neumožňovali prijať záver
o existencii rozlišovacej spôsobilosti uvedených ochranných známok získanej používaním v zmysle článku 7 ods. 3 nariadenia
č. 40/94.
Rozhodnutiami z 11. februára 2004, vyhlásenými vo veciach R 97/2001‑4 a R 104/2001‑4, štvrtý odvolací senát ÚHVT zamietol
odvolania, ktoré podala spoločnosť Freixenet proti rozhodnutiam uvedeného prieskumového pracovníka.
Rozsudkami zo 4. októbra 2006, Freixenet/ÚHVT (Tvar bielej brúsenej fľaše) (T‑190/04) a Freixenet/ÚHVT (Tvar čiernej matnej
brúsenej fľaše) (T‑188/04), Súd prvého stupňa zrušil tieto rozhodnutia, keď zastával názor, že uvedený senát porušil článok
73 nariadenia č. 40/94 a zásadu rešpektovania práva na obhajobu.
Rozhodnutiami z 12. decembra 2006 predsedníctvo odvolacích senátov ÚHVT vrátilo tieto veci na konanie pred prvým odvolacím
senátom.
Listami z 18. júna 2007, s prihliadnutím na skutočnosť, že Súd prvého stupňa vytýkal štvrtému odvolaciemu senátu ÚHVT, že
svoje rozhodnutia založil na dôkazoch, ktoré predtým neboli predložené spoločnosti Freixenet, prvý odvolací senát ÚHVT predložil
uvedenej spoločnosti ilustrácie fliaš, ktoré sa uvádzali v rozhodnutiach štvrtého odvolacieho senátu zrušených Súdom prvého
stupňa, ako aj internetové adresy uvádzané v rozhodnutiach prieskumového pracovníka z 29. novembra 2000.
Listami z 9. augusta 2007 spoločnosť Freixenet predložila svoje pripomienky k vyššie uvedeným informáciám.
Spornými rozhodnutiami prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolania, ktoré mu boli predložené.

Konania pred Všeobecným súdom a napadnuté rozsudky
Návrhmi podanými do kancelárie Všeobecného súdu 28. februára 2008 spoločnosť Freixenet podala dve žaloby, ktorými žiadala,
aby Všeobecný súd zrušil sporné rozhodnutia a rozhodol, že prihlášky ochranných známok Spoločenstva týkajúce sa sporných zobrazení
spĺňajú podmienky na to, aby boli uverejnené podľa článku 40 nariadenia č. 40/94.
Na podporu týchto žalôb spoločnosť Freixenet uvádzala tri žalobné dôvody založené v uvedenom poradí na porušení článku 73
nariadenia č. 40/94, článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia a článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia.
Napadnutými rozsudkami Všeobecný súd zamietol tieto tri žalobné dôvody a zamietol uvedené žaloby v celom rozsahu.
Pokiaľ ide konkrétne o prvú časť prvého žalobného dôvodu založenú na porušení povinnosti odôvodnenia, uvedenej v článku 73
prvej vete nariadenia č. 40/94, Všeobecný súd v bodoch 20 napadnutých rozsudkov rozhodol, že odvolací senát nemusel uviesť
presné odkazy na údaje zo spisu, keď výslovne odkázal na praktickú skúsenosť získanú pri predaji tovarov širokej spotreby,
keď prijal záver, že ochranné známky, ktorých zápis sa žiadal, nemali vzhľadom na článok 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia
rozlišovaciu spôsobilosť. Všeobecný súd v bodoch 21 týchto rozsudkov preto zamietol túto prvú časť žalobného dôvodu.
V rámci tej istej časti žalobného dôvodu Všeobecný súd v bodoch 22 napadnutých rozsudkov takisto poznamenal, že odvolací senát
podoprel svoju tézu, podľa ktorej každodenná skúsenosť potvrdzuje názor, že skutočnú ochrannú známku šumivých vín reprezentuje
etiketa, a poznamenal, že „ilustrácie uvádzané v rozhodnutí štvrtého odvolacieho senátu, zaslané [spoločnosti Freixenet],
a ilustrácie, ktoré [spoločnosť Freixenet] sama mohla nájsť v priebehu svojho zisťovania, predstavujú ten najlepší dôkaz“.
Všeobecný súd v bodoch 23 týchto rozsudkov konštatoval, že všetky tieto ilustrácie potvrdzujú názor, podľa ktorého skutočnú
ochrannú známku šumivých vín reprezentuje etiketa, a nie tvar jeho balenia, čo predstavuje odôvodnenie uvádzané odvolacím
senátom na podporu sporných rozhodnutí.
Pokiaľ ide o druhú časť prvého žalobného dôvodu založenú na porušení práva byť vypočutý, ktoré je uvedené v článku 73 druhej
vete nariadenia č. 40/94, Všeobecný súd v bodoch 44 napadnutých rozsudkov rozhodol, že podľa prvého odvolacieho senátu ÚHVT
základným prvkom, ktorý umožňuje identifikovať pôvod výrobku, je pre dotknutého spotrebiteľa skôr etiketa nalepená na fľaši
šumivého vína, a nie tvar fľaše alebo jej vonkajší vzhľad. Všeobecný súd v bodoch 45 týchto rozsudkov uviedol, že toto posúdenie
predstavuje konečné stanovisko, ktoré zaujal ÚHVT, a že toto stanovisko v zásade nebolo predložené spoločnosti Freixenet na
vyjadrenie. Podľa Všeobecného súdu uvedené posúdenie nevychádza zo skutočností zistených odvolacím senátom
ex offo
, ale je pokračovaním argumentácie uvádzanej prieskumovým pracovníkom 19. novembra 1998, keď bolo spoločnosti Freixenet oznámené,
že prihlasovaná ochranná známka má obvyklý vzhľad fľaše šumivého vína, a preto nemá podľa článku 7 ods. 1 písm. b) uvedeného
nariadenia žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť.
V rámci tejto druhej časti prvého žalobného dôvodu Všeobecný súd v bodoch 46 uvedených rozsudkov tiež poznamenal, že závery
vyvodené z praktickej skúsenosti, a to dôležitosť etikety nalepenej na šumivom víne ako prvku umožňujúcemu dotknutému spotrebiteľovi
stanoviť pôvod výrobku a rôznorodosť tvarov, môžu byť považované za všeobecne známe a najmä známe spoločnosti Freixenet. Podľa
Všeobecného súdu patria tieto závery do kategórie všeobecne známych skutočností, ktorých správnosť ÚHVT nemusí dokazovať.
Všeobecný súd ďalej poznamenal, že táto argumentácia rozvinutá odvolacím senátom v sporných rozhodnutiach ako ťažisková zapadá
do kontextu diskusie medzi spoločnosťou Freixenet a ÚHVT týkajúcej sa skutočností, ktoré majú byť zohľadnené pri stanovení
rozlišovacej spôsobilosti prihlasovaných ochranných známok.
V bodoch 47 napadnutých rozsudkov Všeobecný súd uviedol, že názor podľa ktorého etiketa predstavuje referenčný údaj pre spotrebiteľa
šumivých vín, ktorý nevychádza z iných údajov, ako je farba skla fľaše alebo vzhľad jej povrchu, predstavuje centrálny prvok
odôvodnenia ÚHVT a je iba konštatovaním vyplývajúcim z praxe. Na základe predpokladu, že tento názor nemohol byť spoločnosti
Freixenet neznámy, Všeobecný súd konštatoval, že uvedená spoločnosť mohla vyvrátiť názor, z ktorého vychádzal prieskumový
pracovník a následne prvý odvolací senát ÚHVT pri stanovení absencie rozlišovacej spôsobilosti prihlasovaných ochranných známok,
a teda mohla uplatňovať, že pri výbere uvedeného výrobku dotknutý spotrebiteľ obvykle berie do úvahy balenie šumivého vína
a nie etiketu.
Keďže Všeobecný súd konštatoval, že spoločnosť Freixenet mala príležitosť uplatniť svoje pripomienky k ilustráciám fliaš uvádzaným
v rozhodnutiach štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT, v bode 48 uvedených rozsudkov rozhodol, že nebolo dôvodné dovolávať sa v tejto
súvislosti porušenia článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94.
Všeobecný súd v bodoch 49 napadnutých rozsudkov prijal záver, že spoločnosť Freixenet bola vypočutá v súlade s článkom 73
druhou vetou nariadenia č. 40/94, keďže mohla zaujať stanovisko k dôvodom, pre ktoré ÚHVT zamýšľal zamietnuť prihlášky ochranných
známok pre absenciu vyžadovanej rozlišovacej spôsobilosti. Všeobecný súd následne v bodoch 50 týchto rozsudkov rozhodol, že
spoločnosť Freixenet neoprávnene tvrdila, že odvolací senát porušil toto ustanovenie tým, že ju nevyzval predložiť pripomienky
k všeobecne známym skutočnostiam, ktoré nemohla nevedieť a ktoré predstavovali konečné stanovisko ÚHVT k uvedeným ilustráciám
fliaš. Všeobecný súd preto zamietol druhú časť prvého žalobného dôvodu.
Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, Všeobecný súd v bode 75
rozsudku T‑109/08 a v bode 74 rozsudku T‑110/08 poznamenal, že pokiaľ ide o samotné posúdenie rozlišovacej spôsobilosti prihlasovaných
ochranných známok, odvolací senát ÚHVT zastával názor, že farba a matnosť skla fľaše nemôžu „slúžiť ako ochranná známka“ pre
šumivé vína. Okrem toho Všeobecný súd v bode 76 rozsudku T‑109/08 a v bode 75 rozsudku T‑110/08 konštatoval, že v tomto kontexte
sa spoločnosť Freixenet dovolávala originálnej povahy týchto ochranných známok k dátumu 1. apríl 1996, ktorý uvedený odvolací
senát v sporných rozhodnutiach nespochybnil. Podľa Všeobecného súdu však takáto originalita nepostačuje na preukázanie rozlišovacej
spôsobilosti uvedených ochranných známok, pokiaľ ide o dotknuté výrobky a príslušnú skupinu verejnosti.
V bode 79 rozsudku T‑109/08 a v bode 78 rozsudku T‑110/08 Všeobecný súd rozhodol, že dve posúdenia skutkového stavu zo strany
odvolacieho senátu ÚHVT, ktoré spoločnosť Freixenet nespochybnila a ktoré sa zakladajú jednak na skutočnosti, že žiadna fľaša
sa nepredávala bez etikety alebo porovnateľného údaja, a jednak na skutočnosti, že samotná spoločnosť Freixenet používala
ochrannú známku FREIXENET na fľašiach, ktorých zápis ako ochranných známok požadovala, umožňujú potvrdiť názor založený na
praktickej skúsenosti, podľa ktorého farba a matnosť skla fľaše nemôžu pre príslušnú skupinu verejnosti „slúžiť ako ochranná
známka“.
V rámci tohto druhého žalobného dôvodu Všeobecný súd v bode 81 rozsudku T‑109/08 a v bode 80 rozsudku T‑110/08 pripomenul,
že originálny vzhľad prihlasovaných ochranných známok nie je spochybnený. Spochybňovala sa skutočnosť, že veľká väčšina spotrebiteľov
nevníma vzhľad fliaš ako prvok užitočný pre určenie pôvodu predmetných šumivých vín, ale uprednostňuje spoľahnutie sa na etiketu.
Okrem toho v bode 82 rozsudku T‑109/08 a v bode 81 rozsudku T‑110/08 Všeobecný súd konštatoval, že pokiaľ ide o tvrdenie založené
na skutočnosti, že nijaká z ilustrácií fliaš šumivého vína uvedených v sporných rozhodnutiach neodkazovala na fľašu uvádzanú
na trh v čase, keď sa žiadal zápis ochranných známok, postačuje poznamenať, že toto tvrdenie je irelevantné, keďže odvolací
senát ÚHVT v týchto rozhodnutiach správne zdôraznil, že „neexistujú žiadne skoršie prípady vinohradníckych podnikov, ktoré
by verejnosti ponúkali víno vo fľašiach bez nápisov, spoliehajúc sa výlučne alebo najmä na formálny vzhľad fľaše ako na údaj
o výrobnom alebo obchodnom pôvode výrobku“. Všeobecný súd z toho vyvodil, že v každom prípade, aj za predpokladu, že by spoločnosť
Freixenet bola prvou spoločnosťou, ktorá používa balenie, pre ktoré sa požadoval zápis ochranných známok, zostáva skutočnosťou,
že originalita tohto balenia nepostačuje, pretože spotrebiteľ pri rozhodovaní o nákupe prihliada – bez ohľadu na dobu – na
iný prvok, pričom zohľadňuje najmä veľkú rôznorodosť tvarov ponúkaných v obchodoch.
V dôsledku toho v bode 85 rozsudku T‑109/08 a v bode 84 rozsudku T‑110/08 Všeobecný súd rozhodol, že odvolací senát správne
konštatoval, že ochranné známky, ktorých zápis sa žiadal, nemali rozlišovaciu spôsobilosť, a preto druhý žalobný dôvod zamietol.
Pokiaľ ide o tretí žalobný dôvod založený na porušení článku 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94, Všeobecný súd v bode 113 rozsudku
T‑109/08 a v bode 108 rozsudku T‑110/08 poznamenal, že je nesporné, že deväť z pätnástich členských štátov Európskeho spoločenstva
v čase podania prihlášok nebolo pokrytých štúdiami trhu, ktoré predložila spoločnosť Freixenet.
Všeobecný súd okrem toho v bode 122 rozsudku T‑109/08 a v bode 118 rozsudku T‑110/08 spresnil, že keďže ochranné známky, ktorých
zápis sa žiadal, boli tvorené vzhľadom výrobku, neexistovala jazyková prekážka ich zápisu, a teda na to, aby tieto ochranné
známky mohli byť zapísané podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94, treba preukázať získanie rozlišovacej spôsobilosti používaním
v zásade v celej časti Spoločenstva, v ktorej chýbala vnútorná rozlišovacia spôsobilosť.
Všeobecný súd v bode 123 rozsudku T‑109/08 a v bode 119 rozsudku T‑110/08 vyvodil záver, že pri absencii dostatočne presvedčivých
dôkazov pre štrnásť z pätnástich dotknutých členských štátov získanie rozlišovacej spôsobilosti používaním v Španielsku nemožno
považovať za postačujúce pre získanie zápisu ochrannej známky Spoločenstva, ktorá by mala jednotný charakter a vytvárala svoje
účinky na celom území Spoločenstva. Všeobecný súd tiež konštatoval, že spoločnosť Freixenet sa v tejto súvislosti nemohla
dovolávať analogicky rozsudku zo 6. októbra 2009, PAGO International (C‑301/07, Zb. s. I‑9429), ktorý sa týka návrhu na začatie
prejudiciálneho konania súvisiaceho s článkom 9 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 a otázky ochrany udeľovanej už zapísanej
ochrannej známke Spoločenstva z dôvodu dobrého mena. V dôsledku toho Všeobecný súd rozhodol, že odvolací senát ÚHVT správne
konštatoval, že dôkazy, ktoré predložila spoločnosť Freixenet, nepostačovali na preukázanie rozlišovacej spôsobilosti získanej
používaním označení, ktorých zápis sa žiadal, a preto tretí žalobný dôvod zamietol.

Návrhy účastníkov konania a konanie pred Súdnym dvorom
Spoločnosť Freixenet navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zrušil napadnuté rozsudky,
–        vyhovel jej žalobným návrhom formulovaným pred Všeobecným súdom a
–        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
ÚHVT navrhuje, aby Súdny dvor:
–        zamietol odvolania a
–        zaviazal spoločnosť Freixenet na náhradu trov konania.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 10. novembra 2010 boli veci C‑344/10 P a C‑345/10 P spojené na účely ústnej časti konania
a rozsudku.

O odvolaniach
Na podporu svojich odvolaní spoločnosť Freixenet uvádza tri odvolacie dôvody založené v uvedenom poradí: prvý na porušení
článku 38 ods. 3 a článku 73 nariadenia č. 40/94, ako aj článku 296 ZFEÚ a článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských
práv a základných slobôd, podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, druhý na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia
a tretí na porušení článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia. Najprv treba preskúmať druhý odvolací dôvod.
Argumentácia účastníkov konania
Svojím druhým odvolacím dôvodom spoločnosť Freixenet uvádza, že Všeobecný súd porušil článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
č. 40/94, keď v napadnutých rozsudkoch rozhodol, že odvolací senát ÚHVT nebol povinný predložiť konkrétne dôkazy na podporu
odmietnutia zápisu a mohol sa obmedziť na potvrdenie údajne všeobecne známej skutočnosti, aby odmietol uznať rozlišujúcu spôsobilosť
prihlasovaných ochranných známok, hoci spoločnosť Freixenet predložila konkrétne a podopreté dôkazy preukazujúce originálnu
povahu týchto ochranných známok k relevantnému dátumu, takže tieto ochranné známky sa významne odlišovali od normy alebo zvykov
dotknutého odvetvia. Keďže podľa judikatúry posúdenie rozlišovacej spôsobilosti musí byť konkrétne, ÚHVT je povinný odpovedať
na prihlasovateľom predložené konkrétne dôkazy konkrétne a nemôže sa obmedziť na vágne a všeobecné popretie, čo Všeobecný
súd v napadnutých rozsudkoch mylne pripustil.
Okrem toho spoločnosť Freixenet trvá na skutočnosti, že prihlasované ochranné známky sa k 1. aprílu 1996 podstatne odlišovali
od noriem odvetvia a v tejto súvislosti poznamenáva, že originálnu povahu týchto ochranných známok uznal tak odvolací senát
ÚHVT, ako aj Všeobecný súd v bodoch 76 a 81 rozsudku T‑109/08, ako aj v bodoch 75 a 80 rozsudku T‑110/08. Poznamenáva, že
keďže podľa judikatúry samotná schopnosť odlíšiť pôvod výrobku postačuje na to, aby sa neuplatnil dôvod zamietnutia uvedený
v článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, a že vzhľadom na skutočnosť, že tieto ochranné známky mali minimum rozlišovacej
spôsobilosti, čo Všeobecný súd pripustil, keď ich kvalifikoval ako originálne, dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia
v rozpore s týmto ustanovením, keď uvedeným ochranným známkam nepriznal rozlišovaciu spôsobilosť, hoci splnili kritérium ochrany.
Spoločnosť Freixenet Všeobecnému súdu tiež vytýka, že porušil článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 tým, akú dôležitosť
udelil potrebe kombinovať slovný prvok s prihlasovanými ochrannými známkami, keď si v bode 82 rozsudku T‑109/08 a v bode 81
rozsudku T‑110/08 osvojil záver odvolacieho senátu ÚHVT, podľa ktorého „neexistujú žiadne skoršie prípady vinohradníckych
podnikov, ktoré by verejnosti ponúkali víno vo fľašiach bez nápisov a spoliehali sa výlučne alebo najmä na formálny vzhľad
fľaše ako na údaj o výrobnom alebo obchodnom pôvode výrobku“. Všeobecný súd tak nesprávne vychádzal z domnienky, že iné než
slovné označenie nemá žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť, ak nie je použité v kombinácii so slovným prvkom, hoci ani toto nariadenie,
ani judikatúra nepodriaďujú zápis ochrannej známky, ktorú tvorí vzhľad výrobku alebo vzhľad jeho balenia, prítomnosti nápisov
alebo slovných prvkov.
ÚHVT spochybňuje túto argumentáciu spoločnosti Freixenet a uvádza, že tento druhý žalobný dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný.
Posúdenie Súdnym dvorom
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
č. 40/94 znamená, že táto ochranná známka je spôsobilá identifikovať výrobok, pre ktorý sa zápis žiada, ako výrobok pochádzajúci
od určitého podniku, a teda odlíšiť tento výrobok od výrobkov iných podnikov (pozri najmä rozsudky z 29. apríla 2004, Henkel/ÚHVT,
C‑456/01 P a C‑457/01 P, Zb. s. I‑5089, bod 34; zo 7. októbra 2004, Mag Instrument/ÚHVT, C‑136/02 P, Zb. s. I‑9165, bod 29,
a z 25. októbra 2007, Develey/ÚHVT, C‑238/06 P, Zb. s. I‑9375, bod 79).
Táto rozlišovacia spôsobilosť sa musí posudzovať na jednej strane vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada,
a na druhej strane vo vzťahu k tomu, ako tieto výrobky vníma príslušná skupina verejnosti (pozri najmä rozsudky Henkel/ÚHVT,
už citovaný, bod 35; z 22. júna 2006, Storck/ÚHVT, C‑25/05 P, Zb. s. I‑5719, bod 25, a Develey/ÚHVT, už citovaný, bod 79).
V prejednávanej veci, ako to Všeobecný súd poznamenal v bode 69 rozsudku T‑109/08 a v bode 68 rozsudku T‑110/08, je nesporné,
že predmetné výrobky, teda šumivé vína, sú výrobkami bežnej spotreby a že predmetnú skupinu verejnosti tvorí široká verejnosť
pätnástich členských štátov, ktoré tvorili Spoločenstvo v čase podania prihlášok.
Podľa ustálenej judikatúry kritériá posudzovania rozlišovacej spôsobilosti trojrozmerných ochranných známok tvorených vzhľadom
samotného výrobku nie sú odlišné od kritérií uplatniteľných na iné kategórie ochranných známok (pozri najmä rozsudky Mag Instrument/ÚHVT,
už citovaný, bod 30; z 12. januára 2006, Deutsche SiSi-Werke/ÚHVT, C‑173/04 P, Zb. s. I‑551, bod 27; Storck/ÚHVT, už citovaný,
bod 26, a zo 4. októbra 2007, Henkel/ÚHVT, C‑144/06 P, Zb. s. I‑8109, bod 36).
V rámci uplatnenia týchto kritérií je však potrebné zohľadniť skutočnosť, že vnímanie priemerným spotrebiteľom nie je nevyhnutne
rovnaké v prípade trojrozmernej ochrannej známky tvorenej vzhľadom samotného výrobku a v prípade slovnej alebo obrazovej ochrannej
známky, ktorá spočíva v označení nezávislom od vzhľadu výrobkov, ktoré označuje. V skutočnosti priemerní spotrebitelia nemajú
pri absencii akéhokoľvek grafického alebo slovného prvku vo zvyku odvodzovať pôvod výrobkov od ich tvaru alebo tvaru ich obalu,
a preto by mohlo byť náročnejšie preukázať rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k takejto trojrozmernej ochrannej známke než
vo vzťahu k slovnej alebo obrazovej ochrannej známke (pozri najmä rozsudky Mag Instruments/ÚHVT, už citovaný, bod 30; Deutsche
SiSi-Werke/ÚHVT, už citovaný, bod 28, a Storck/ÚHVT, už citovaný, bod 27).
Za týchto podmienok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazným spôsobom odlišuje od normy alebo zvykov odvetvia, a preto je
spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je pozbavená rozlišovacej spôsobilosti v zmysle článku 7 ods. 1
písm. b) nariadenia č. 40/94 (pozri najmä rozsudky Mag Instrument/ÚHVT, už citovaný, bod 31; Deutsche SiSi-Werke/ÚHVT, už
citovaný, bod 31, a Storck/ÚHVT, už citovaný, bod 28).
Táto judikatúra, ktorá sa vyvinula pre trojrozmerné ochranné známky tvorené vzhľadom samotného výrobku alebo obalom výrobkov,
ako sú tekutiny, ktoré sú v obchode balené z dôvodov spojených so samotnou povahou výrobku (pozri rozsudky Deutsche SiSi-Werke/ÚHVT,
už citovaný, bod 29, a zo 4. októbra 2007, Henkel/ÚHVT, už citovaný, bod 38), platí rovnako, ak je prihlasovaná ochranná známka,
tak ako v prejednávanej veci, „inou“ ochrannou známkou, ktorú tvorí osobitný aspekt povrchu balenia tekutého výrobku. V takom
prípade totiž ochranná známka nespočíva ani v označení nezávislom od vzhľadu balenia potrebného pre výrobky, ktoré označuje
(pozri v tomto zmysle rozsudok Storck/ÚHVT, už citovaný, bod 29).
Hoci Všeobecný súd v bodoch 63 až 67 rozsudku T‑109/08 a v bodoch 62 až 66 rozsudku T‑110/08 správne identifikoval kritériá
stanovené judikatúrou, z uvedených rozsudkov napriek tomu vyplýva, že Všeobecný súd nepostupoval pri posúdení prejednávanej
veci v zmysle tejto judikatúry.
Namiesto overenia, či sa prihlasované ochranné známky významne odlišovali od normy alebo zvykov odvetvia, sa Všeobecný súd
v bode 79 rozsudku T‑109/08 a v bode 78 rozsudku T‑110/08 obmedzil na všeobecné konštatovanie, že vzhľadom na skutočnosť,
že žiadna fľaša sa nepredáva bez etikety alebo porovnateľného údaja, pretože iba tento slovný prvok umožňuje určiť pôvod predmetného
šumivého vína, z toho vyplýva, že farba a matnosť skla fľaše nemôžu vo vzťahu k príslušnej skupine verejnosti „slúžiť ako
ochranná známka“ šumivého vína, pokiaľ sa nepoužili v kombinácii so slovným prvkom.
Takéto posúdenie vedie systematicky k vylúčeniu spod ochrany, ktorú by nariadenie č. 40/94 mohlo udeľovať, ochranných známok
tvorených vzhľadom obalu samotného výrobku neobsahujúcim nápis alebo slovný prvok.
Z toho vyplýva, že Všeobecný súd sa dopustil porušenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 (pozri v tomto zmysle
rozsudok z 20. septembra 2001, Procter & Gamble/ÚHVT, C‑383/99 P, Zb. s. I‑6251, bod 45).
Za týchto okolností treba vyhovieť druhému odvolaciemu dôvodu, ktorý uvádza spoločnosť Freixenet, a zrušiť napadnuté rozsudky
bez toho, aby bolo potrebné pristúpiť ku skúmaniu ostatných odvolacích dôvodov.

O vrátení veci pred Všeobecný súd
V súlade s článkom 61 prvým odsekom druhou vetou Štatútu Súdneho dvora Európskej únie Súdny dvor môže v prípade zrušenia rozhodnutia
Všeobecného súdu vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje. Je vhodné uviesť, že je to tak aj v tejto veci.
Pokiaľ ide o návrhy spoločnosti Freixenet predložené pred Všeobecným súdom, ktoré smerujú k zrušeniu sporných rozhodnutí a sú
založené na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, treba im vyhovieť z dôvodov uvedených v bodoch 45 až 52
tohto rozsudku. Odvolací senát ÚHVT sa totiž dopustil rovnakého nesprávneho právneho posúdenia ako Všeobecný súd, keď v bodoch
34 a 37 rozhodnutia z 30. októbra 2007, ako aj v bodoch 31 a 34 rozhodnutia z 20. novembra 2007 konštatoval, že „formálny
aspekt nepln[il] úlohu ochrannej známky, ale etiketa áno“, a teda neskúmal, či sa prihlasované ochranné známky natoľko významne
odlišovali od normy alebo zvykov odvetvia, že mali rozlišovaciu spôsobilosť.
Za týchto okolností treba zrušiť sporné rozhodnutia bez toho, aby bolo potrebné pristúpiť ku skúmaniu ostatných žalobných
dôvodov, ktoré uvádzala spoločnosť Freixenet v rámci svojich žalôb pred Všeobecným súdom.

O trovách
Podľa článku 122 rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou o veci samej,
potom rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 69 ods. 2 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní
na základe článku 118 tohto istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť
trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže spoločnosť Freixenet navrhla zaviazať ÚHVT na náhradu trov konania
a ÚHVT nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov prvostupňových konaní, ako aj náhradu
trov odvolacieho konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Rozsudky Všeobecného súdu Európskej únie z 27. apríla 2010, Freixenet/ÚHVT (Biela brúsená fľaša) (T‑109/08) a Freixenet/ÚHVT
(Matná čierna brúsená fľaša) (T‑110/08), sa zrušujú.
2.
Rozhodnutia prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 30. októbra
2007 (vec R 97/2001‑1) a z 20. novembra 2007 (vec R 104/2001‑1) sa zrušujú.
3.
Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) je povinný nahradiť trovy prvostupňových konaní, ako
aj trovy odvolacieho konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.