CELEX: 62011CJ0535
Trimitere preliminară
Regulamentul (CE) nr. 726/2004
Medicamente de uz uman
Procedură de autorizare
Cerință de autorizare
Noțiunea de medicamente „realizate” cu ajutorul anumitor procedee biotehnologice care figurează la punctul 1 din anexa la acest regulament
Operațiune de reambalare
Soluție injectabilă distribuită în flacoane de unică folosință care conțin un volum de soluție terapeutică mai mare decât cel utilizat în mod efectiv în vederea tratamentului medical
Conținut al unor astfel de flacoane introdus parțial, la prescripția unui medic, în seringi preumplute care corespund dozelor prescrise, fără modificarea medicamentului

Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente (
JO L 136, p. 1
, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 83).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Novartis Pharma GmbH (denumită în continuare „Novartis”), pe de o parte, și Apozyt GmbH (denumită în continuare „Apozyt”), pe de altă parte, având ca obiect posibilitatea acesteia din urmă de a fabrica, de a distribui și de a promova seringi gata de utilizare destinate tratamentului unor afecțiuni oculare și care conțin doze din medicamentele Lucentis și Avastin.
Cadrul juridic
Reglementarea Uniunii
Considerentele (7) și (13) ale Regulamentului nr. 726/2004 au următorul cuprins:
„(7)
Experiența dobândită de la adoptarea Directivei 87/22/CEE a Consiliului din 22 decembrie 1986 privind apropierea măsurilor de drept intern referitoare la introducerea pe piață a medicamentelor de înaltă tehnologie, în special cele rezultate din biotehnologie [(
JO 1987, L 15, p. 38
)] a demonstrat că este necesar să se creeze o procedură de autorizare centralizată obligatorie, aplicabilă medicamentelor de tehnologie înaltă, în special celor rezultate din biotehnologie, pentru a menține nivelul ridicat al evaluării științifice a acestor medicamente în Uniunea Europeană și a păstra astfel încrederea pacienților și a profesiilor medicale din domeniul medical în această evaluare. […]
[…]
(13)
În interesul sănătății publice, deciziile de autorizare conform procedurii centralizate ar trebui să fie luate pe baza criteriilor științifice obiective referitoare la calitate, siguranță și eficiență a medicamentului în cauză, excluzându-se considerentele economice și de altă natură. […]”
Potrivit articolului 3 alineatul (1) din acest regulament, „[n]iciun medicament care este prevăzut de anexă nu poate fi introdus pe piață în Comunitate în absența unei autorizații de introducere pe piață [(denumită în continuare «AIP»)] acordate de Comunitate în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament”.
Articolul 3 alineatul (2) din regulamentul menționat adaugă:
„Oricare medicament care nu este prevăzut de anexă poate face obiectul unei [AIP] acordate de Comunitate în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament în cazul în care:
(a)
medicamentul conține o substanță activă nouă care nu a fost autorizată în Comunitate la data intrării în vigoare a prezentului regulament sau
(b)
solicitantul demonstrează că medicamentul reprezintă o inovație terapeutică, științifică sau tehnică importantă sau că acordarea autorizației în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament este în interesul pacienților sau al sănătății animale la nivel comunitar.
[…]”
Punctul 1 din anexa la același regulament, privind „Medicamente care urmează să fie autorizate de comunitate”, are următorul cuprins:
„Medicamente realizate cu ajutorul unuia dintre următoarele procedee biotehnologice:
—
tehnologia ADN-ului recombinant;
—
expresia controlată a codificării genelor pentru proteine biologic active în procariote și eucariote, inclusiv celule transformate de mamifere;
—
metode pe bază de hibridoame și anticorpi monoclonali.”
În ceea ce privește conținutul unei cereri de AIP, articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004 face trimitere la informațiile menționate în special la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (
JO L 311, p. 67
, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/84/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2010 (
JO L 348, p. 74
, denumită în continuare „Directiva 2001/83”).
În această privință, din articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/83 rezultă că printre informațiile și documentele care trebuie anexate la o cerere de AIP figurează în special denumirea medicamentului, caracteristicile calitative și cantitative ale tuturor constituenților medicamentului, descrierea metodei de fabricație, posologia, forma farmaceutică, modul și calea de administrare, precum și termenul de valabilitate preconizat.
Potrivit articolului 16 din Regulamentul nr. 726/2004, titularul unei AIP este obligat să transmită de îndată Agenției Europene pentru Medicamente (EMA), Comisiei Europene și statelor membre orice informații noi care ar putea să conducă la modificarea caracteristicilor sau a documentelor menționate la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2001/83/CE. În cazul în care acest titular propune să aducă o modificare informațiilor și documentelor menționate, înaintează EMA o cerere în acest sens.
Articolul 19 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004 prevede că autoritățile de supraveghere răspund de verificarea, în numele Uniunii, a faptului că titularul AIP-ului unui medicament de uz uman corespunde cerințelor stabilite în special în titlul IV din Directiva 2001/83, care cuprinde articolele 40-53 din aceasta.
În această privință, articolul 40 din Directiva 2001/83 prevede:
„(1)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că procesul de fabricație a medicamentelor pe teritoriul lor se efectuează numai pe baza unei autorizații. […]
(2)   Autorizația menționată la alineatul (1) este necesară atât pentru fabricația totală, cât și pentru cea parțială, precum și pentru diferite procese de dozare, ambalare sau prezentare.
Cu toate acestea, această autorizație nu este necesară pentru preparare, dozare, schimbare a ambalajului sau a formei de prezentare, atunci când aceste procese se efectuează numai în scopul livrării cu amănuntul de către farmaciști în farmacii sau de către persoane autorizate în mod legal în statele membre să desfășoare astfel de activități.
[…]”
Articolul 2 alineatul (1) din Directiva 2001/83 prevede:
„Prezenta directivă se aplică medicamentelor de uz uman care urmează să fie introduse pe piața statelor membre și să fie preparate industrial sau fabricate printr-o metodă care implică un proces industrial.”
Articolul 3 din această directivă prevede:
„Prezenta directivă nu se aplică:
1.
medicamentelor preparate în farmacie după o prescripție medicală pentru un anumit pacient (cunoscute în general ca «formule magistrale»);
2.
medicamentelor preparate în farmacie în conformitate cu prevederile unei farmacopei și destinate eliberării directe către pacienții deserviți de farmacia în cauză (cunoscute în general ca «formule oficinale»);
[…]”
Articolul 5 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„Un stat membru poate, în conformitate cu legislația în vigoare și pentru a răspunde unor nevoi speciale, să excludă din dispozițiile prezentei directive acele medicamente care sunt furnizate ca răspuns la o comandă loială și nesolicitată, elaborate în conformitate cu specificațiile unui profesionist autorizat din domeniul sănătății și destinate pacienților aflați sub directa sa responsabilitate.”
Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 2001/83 are următorul cuprins:
„Niciun medicament nu poate fi introdus pe piață într-un stat membru fără o [AIP] eliberată de autoritățile competente din statul membru respectiv, în conformitate cu prezenta directivă, sau fără o autorizație acordată în conformitate cu Regulamentul […] nr. 726/2004 […]
În cazul în care pentru un medicament s-a acordat o [AIP] inițială în conformitate cu primul paragraf, orice concentrații, forme farmaceutice, căi de administrare și forme de prezentare suplimentare, precum și orice modificări și extensii trebuie la rândul lor să obțină o autorizație în conformitate cu primul paragraf sau să fie incluse în [AIP] inițială. […]”
Dreptul german
Articolul 4 din Legea privind comercializarea medicamentelor (Gesetz über den Verkehr mit Arzneimitteln) prevede:
„1.   Medicamentele finite sunt medicamente preparate și comercializate într-un anumit ambalaj pentru vânzarea către consumator sau alte medicamente destinate consumatorilor în prepararea cărora un procedeu industrial este utilizat în alt mod sau care, cu excepția farmaciilor, sunt fabricate pe cale industrială. Medicamentele finite nu sunt produse intermediare destinate unei transformări de către un fabricant.
[…]
14.   Sunt considerate că fac parte din fabricare: producerea, prepararea, fabricarea, transformarea sau prelucrarea, transvazarea, inclusiv îmbutelierea, ambalarea, marcarea și vânzarea […]”
Articolul 21 din Legea privind comercializarea medicamentelor, referitor la obligația de autorizare, prevede:
„1)   Medicamentele finite […] pot fi comercializate, în domeniul de aplicare al prezentei legi, numai dacă au fost omologate de autoritățile federale competente sau dacă Comisia Comunităților Europene ori Consiliul Uniunii Europene a emis o autorizație pentru introducerea lor pe piață în conformitate cu aplicarea coroborată a articolului 3 alineatul (1) sau (2) din Regulamentul nr. 726/2004 și a Regulamentului (CE) nr. 1901/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind medicamentele de uz pediatric și de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 1768/92, a Directivei 2001/20/CE, a Directivei 2001/83/CE și a Regulamentului (CE) nr. 726/2004 (
JO L 378, p. 1
, Ediție specială, 13/vol. 58, p. 83) […]
2)   Autorizația nu este necesară pentru medicamentele
[…]
1 b.
diferite de cele menționate la punctul 1 a și pentru cele autorizate în afara domeniului de aplicare al prezentei legi pentru farmaciile care dispun de o prescripție pentru un pacient.
[…]
c)
introduse într-un recipient fără a fi modificate […]”
Litigiul principal și întrebarea preliminară
Novartis este titulara unei AIP pentru Lucentis. Această AIP a fost eliberată de Comisie prin decizia din 22 ianuarie 2007 [C(2007) 237], adoptată în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004.
Printre indicațiile terapeutice menționate în AIP a acestui medicament figurează în mod explicit tratamentul formei exsudative (umede) a degenerescenței maculare senile (denumită în continuare „DMS”). Forma umedă a DMS reprezintă o creștere patologică a unor vase de sânge din retină, însoțită de hemoragii și de exsudații care determină o degradare a țesuturilor de la nivelul retinei. Această patologie conduce la o diminuare semnificativă a acuității vizuale.
Lucentis este distribuit sub formă de flacoane perforabile de 0,23 ml vândute la prețul unitar de aproximativ 1200 de euro și livrate fiecare cu o seringă autorizată pentru această utilizare, cu o canulă prevăzută cu un filtru și cu o canulă de injectare. Potrivit informațiilor destinate profesioniștilor din domeniul sănătății, produsul în cauză trebuie extras din flacon prin intermediul unei seringi cu o capacitate de 1 ml și a unei canule cu filtru, livrate împreună cu acesta. Canula cu filtru plasată pe seringă trebuie înlocuită ulterior cu o canulă de injectare, apoi conținutul seringii trebuie eliminat până ce aceasta nu mai conține decât 0,05 ml de produs, volum ce corespunde dozajului recomandat. Injecția în ochi poate fi astfel efectuată. Conținutul unui flacon este prevăzut pentru administrarea unei doze unice, chiar dacă, din volumul de 0,23 ml de lichid medicamentos, numai un volum de 0,05 ml este efectiv utilizat.
Roche Pharma AG, care nu este parte în litigiul principal, este titularul unei AIP pentru Avastin. Această AIP a fost eliberată de Comisie prin decizia din 12 ianuarie 2005 [C(2005) 97], adoptată în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004.
Această AIP acoperă în esență indicațiile terapeutice legate de tratarea unor cancere metastatice, în speță ale colonului, ale sânului și ale rinichiului. În Germania, acest medicament este utilizat, pe baza unei prescripții medicale, în cadrul tratării DMS, dat fiind că era deja utilizat în acest scop înainte de acordarea unei AIP pentru Lucentis și că nu exista la acel moment un medicament specific pentru tratarea DMS. Ca și în alte state membre, Avastin continuă să fie utilizat în oftalmologie datorită prețului său substanțial inferior prețului Lucentis. Instanța de trimitere arată că, în Germania, această utilizare, care ține de libertatea medicului în materie terapeutică, este licită, sub rezerva acordului pacientului. Avastin este distribuit în flacoane de 4 ml sau de 16 ml. Concentratul conținut în aceste flacoane nu trebuie însă utilizat în stare pură, ci diluat într-o soluție salină și administrat în perfuzie.
Apozyt elaborează, utilizând conținutul medicamentelor Lucentis și Avastin, seringi care conțin numai doza necesară unei injecții, astfel cum această doză a fost stabilită în rețeta medicului care a efectuat prescripția. Umplerea seringilor astfel preparate se face în mediu steril, într-o unitate de producție dotată cu un spațiu de izolare. Seringile preumplute sunt expediate și livrate farmaciei care le-a comandat. Potrivit Apozyt, farmaciile își efectuează comenzile numai în funcție de prescripțiile medicale prezentate în acest scop de pacienți. Operațiunea de transvazare astfel efectuată permite utilizarea conținutului flacoanelor de Lucentis și de Avastin pentru a realiza mai multe injecții, astfel încât prețul final al unei injecții este substanțial inferior celui care ar fi plătit pentru o injecție făcută numai din medicamentele respective în forma în care sunt comercializate.
Novartis a formulat la instanța de trimitere o acțiune prin care se urmărea obligarea Apozyt să înceteze acest tip de activități comerciale, care, potrivit Novartis, constituie acte de concurență neloială. În susținerea acțiunii formulate, Novartis arată că activitatea constând în umplerea unor seringi gata de utilizare cu doze din medicamentul nemodificat implică de asemenea eliberarea unei AIP, dat fiind în special că substanțele active conținute în Lucentis și în Avastin sunt, în sensul punctului 1 prima și a treia liniuță din anexa la Regulamentul nr. 726/2004, realizate prin tehnologia ADN-ului recombinant și sunt, în plus, obținute pe bază de hibridoame și de anticorpi monoclonali.
Pe de altă parte, potrivit Novartis, faptul că flacoanele prevăzute pentru o utilizare unică conțin o doză mai mare decât cea necesară pe plan terapeutic rezultă din procedurile de producție. Acest excedent de conținut ar tinde, în plus, să garanteze securitatea utilizării Lucentis. Or, în opinia Novartis, ar exista un pericol de imixtiune a unor bacterii cu ocazia operațiunilor de transvazare a produsului original, precum și o problemă de conservare a produsului în seringi gata de utilizare cum sunt cele produse de pârâta din litigiul principal.
Apozyt consideră că operațiunile pe care le efectuează nu necesită eliberarea unei AIP, întrucât procesul de fabricare a medicamentului în cauză este deja finalizat la momentul la care aceasta îl reambalează, iar apoi îl distribuie sub formă de seringi gata de utilizare care conțin doze de produs inferioare celor conținute în medicamentele de bază care beneficiază de o AIP. Astfel, elaborarea unor seringi gata de utilizare, precum cele în discuție în litigiul principal, nu poate fi considerată „fabricarea” unui medicament „realizat” cu ajutorul unuia dintre procedeele menționate în anexa la Regulamentul nr. 726/2004. În plus, potrivit Apozyt, elaborarea unor seringi gata de utilizare în condiții sterile, precum cele care sunt garantate în unitățile sale de reumplere, ar fi garanția unei mai mari securități sanitare, dat fiind că medicii care efectuează ei înșiși transvazarea prealabilă injecției nu ar opera în condiții sterile. Seringile utilizate ar fi aceleași cu cele furnizate de fabricantul de origine, astfel încât nicio modificare a procesului de utilizare a medicamentelor în cauză nu îi poate fi reproșată.
Landgericht Hamburg arată că, potrivit articolelor 3 și 4 din Legea privind combaterea concurenței neloiale (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb), orice persoană care, prin comportamentul său, încalcă o cerință de omologare sau de autorizare acționează în mod neloial. În plus, un asemenea comportament ar putea fi atacat de orice concurent, care ar putea solicita interzicerea sa. Astfel, dacă activitățile de ambalare de seringi gata de utilizare desfășurate de Apozyt ar fi supuse obligației de autorizare prevăzute la articolul 3 din Regulamentul nr. 726/2004, acestea ar fi neloiale în sensul respectivelor articole 3 și 4 din legea amintită. În această privință, Landgericht Hamburg menționează că Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg a considerat, într-o hotărâre anterioară, că termenul „realizate”, utilizat în prima teză a punctului 1 din anexa la Regulamentul nr. 726/2004, acoperea și umplerea seringilor, astfel încât această operațiune ar impune de asemenea eliberarea unei AIP. Instanța de trimitere tinde să împărtășească această poziție, dar arată că întrebarea menționată prezintă o anumită importanță pentru domeniul farmaceutic, în special întrucât o astfel de umplere, în condiții sterile, în funcție de doza recomandată, ar putea permite realizarea de economii substanțiale.
În aceste condiții, Landgericht Hamburg a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Noțiunea «realizate» de la prima teză a punctului 1 din anexa la [Regulamentul nr. 726/2004] vizează și acele procedee prin care, la recomandarea și la prescrierea de către un medic, numai o parte din cantitatea de medicament realizat și produs conform procedeului amintit este dozată în alt recipient, în cazul în care prin aceasta compoziția medicamentului nu se modifică, și în special producerea de seringi preumplute cu un medicament autorizat potrivit regulamentului [menționat]?”
Cu privire la cererea de redeschidere a procedurii orale
Prin scrisoarea din 25 februarie 2013, Apozyt a solicitat Curții să dispună redeschiderea procedurii orale, în temeiul articolului 83 din Regulamentul de procedură, pentru motivul că Concluziile avocatului general ar fi întemeiate pe considerații de fapt și de drept incorecte, în special în ceea ce privește, pe de o parte, concluzia potrivit căreia activitatea acestei societăți ar consta în introducerea pe piață a unui nou medicament, și, pe de altă parte, condițiile de aplicare a articolului 5 alineatul (1) din Directiva 2001/83.
În această privință, trebuie amintit, pe de o parte, că, din oficiu, la propunerea avocatului general sau la cererea părților, Curtea poate dispune redeschiderea procedurii orale, în conformitate cu articolul 83 din Regulamentul de procedură, în cazul în care consideră că nu este lămurită suficient sau că trebuie să soluționeze cauza pe baza unui argument care nu a fost pus în discuția părților (a se vedea Ordonanța din 4 februarie 2000, Emesa Sugar,
C-17/98, Rec., p. I-665
, punctul 18, Hotărârea din 14 decembrie 2004, Swedish Match,
C-210/03, Rec., p. I-11893
, punctul 25, și Hotărârea din 14 septembrie 2006, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie,
C-138/05, Rec., p. I-8339
, punctul 23).
Pe de altă parte, în temeiul articolului 252 al doilea paragraf TFUE, avocatul general are rolul de a prezenta în mod public, cu deplină imparțialitate și în deplină independență, concluzii motivate cu privire la cauzele care, în conformitate cu Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, necesită intervenția sa. În exercitarea acestei misiuni, îi este permis să analizeze, dacă este cazul, cererea de decizie preliminară prin încadrarea acesteia într-un context mai larg decât cel strict definit de instanța de trimitere sau de părțile din litigiul principal. Întrucât nici concluziile avocatului general, nici motivarea pe care se întemeiază acestea nu sunt obligatorii pentru Curte, redeschiderea procedurii orale, în conformitate cu articolul 83 din Regulamentul de procedură, nu este indispensabilă de fiecare dată când avocatul general ridică o problemă de drept care nu a făcut obiectul unei discuții între părți (Hotărârea din 22 mai 2008, Feinchemie Schwebda și Bayer CropScience,
C-361/06, Rep., p. I-3865
, punctul 34).
În speță, întrucât Curtea consideră că este lămurită suficient pentru a se pronunța și nu trebuie să soluționeze cauza pe baza unor argumente care nu au fost dezbătute de părți, nu este necesar să se admită cererea de redeschidere a procedurii orale.
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă activități precum cele în discuție în litigiul principal necesită obținerea unei AIP în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004 și, în ipoteza unui răspuns negativ, dacă acestea rămân sub incidența Directivei 2001/83.
Novartis și guvernele ceh și elen consideră că activități precum cele în discuție în litigiul principal constituie o reambalare și nu intră sub incidența AIP eliberate pentru medicamentele originale, astfel încât sunt ilicite. Novartis consideră astfel că, în vederea introducerii medicamentelor în cauză într-o seringă preumplută, Apozyt ar trebui să prezinte la EMA o cerere de AIP.
Apozyt, precum și guvernul german, Irlanda și guvernul portughez susțin teza contrară, apreciind că astfel de activități nu necesită eliberarea unei AIP suplimentare față de cele deja acordate.
Comisia apreciază că întrebarea adresată ar putea fi lipsită de pertinență pentru soluționarea litigiului principal, întrucât, potrivit acestei instituții, termenul „hergestellt” utilizat în prima teză a versiunii în limba germană a punctului 1 din anexa la Regulamentul nr. 726/2004 nu poate fi interpretat în sensul că permite să se stabilească dacă obligația de a dispune de o AIP se aplică și unor procedee prin care cantități dintr-un medicament realizat și produs potrivit procedurilor autorizate sunt ulterior ambalate în alt recipient, la prescrierea unui medic. Comisia arată, pe de altă parte, că, în vederea soluționării litigiului principal, instanța de trimitere trebuie să aprecieze în realitate dacă operațiunile de umplere a unor seringi gata de utilizare cu un medicament deja autorizat conținut în flacoane perforabile, precum cele în discuție în litigiul principal, trebuie considerate operațiuni de dozare, de schimbare a ambalajului sau a formei de prezentare în sensul articolului 40 alineatul (2) din Directiva 2001/83. În cazul unui răspuns afirmativ, Apozyt nu ar avea nevoie să dispună de o AIP pentru a efectua astfel de operațiuni. În schimb, dacă asemenea operațiuni nu ar putea fi considerate ca intrând sub incidența respectivului articol 40, acest lucru ar tinde să indice în mod evident că o AIP ar fi necesară pentru a acționa astfel.
În această privință, trebuie arătat că articolul 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004 instituie o obligație de a prezenta o cerere de AIP în cadrul procedurii centralizate în care EMA are o competență obligatorie în ceea ce privește eliberarea acestora. Obligația menționată vizează numai medicamentele de înaltă tehnologie care figurează în anexa la acest regulament, în special medicamentele „realizate” cu ajutorul unuia dintre cele trei procedee biotehnologice enumerate la punctul 1 din aceasta.
Din coroborarea articolului 3 din Regulamentul nr. 726/2004 și a articolelor 2 și 6 din Directiva 2001/83 rezultă că medicamentele de uz uman produse industrial și destinate să fie introduse pe piață în statele membre, altele decât cele care figurează în anexa la acest regulament, trebuie să dispună în principiu de o AIP eliberată de autoritățile din aceste state membre în temeiul directivei menționate. Facultativ, respectiv în condițiile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din regulamentul amintit, medicamentele care nu figurează în această anexă pot face totuși obiectul unei AIP în cadrul procedurii centralizate, evitându-se prin aceasta obligația de a prezenta mai multe cereri de AIP în cadrul procedurii de autorizare instituite de Directiva 2001/83.
În consecință, prin adoptarea articolului 3 din Regulamentul nr. 726/2004, legiuitorul Uniunii a instituit un criteriu care permite să se stabilească dacă, în vederea introducerii pe piață în Uniune a unui anumit medicament, acesta trebuie autorizat în cadrul procedurii de autorizare centralizate instituite de regulamentul menționat sau în cel al procedurilor naționale adoptate în vederea punerii în aplicare a Directivei 2001/83.
În cauza principală, este cert că medicamentele Lucentis și Avastin au fost introduse pe piață în Uniune și dispun în această privință de o AIP eliberată de Comunitate, conform articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004, ca medicamente „realizate” cu ajutorul unuia dintre procedeele biotehnologice menționate la punctul 1 din anexa la acest regulament.
Prin prepararea unor seringi gata de utilizare, în scopul de a răspunde unor comenzi efectuate de farmacii la care au fost prezentate de către pacienți prescripții medicale în acest sens, o societate precum Apozyt nu utilizează niciunul dintre procedeele biotehnologice enumerate la punctul 1 din anexa menționată și, pe de altă parte, aceasta nu aprovizionează nicidecum anticipat aceste farmacii, în mod direct sau indirect, prin intermediul unor comercianți cu ridicata. În plus, din decizia de trimitere și în special din modul de redactare a întrebării adresate reiese, pe de o parte, că Landgericht Hamburg pleacă de la premisa potrivit căreia compoziția medicamentului nu este modificată. Pe de altă parte, administrarea conținutului seringilor astfel preumplute pacientului este efectuată de medicul care a eliberat rețeta, care a decis, prin urmare, el însuși să își trateze pacientul cu ajutorul unor asemenea seringi.
În aceste împrejurări și în condițiile în care instanța de trimitere constată în mod efectiv că operațiunile în discuție nu conduc la o modificare a produsului medicamentos și că acestea sunt efectuate numai pe baza unor rețete individuale care prescriu asemenea operațiuni, nu se poate considera că activitatea astfel exercitată poate fi asimilată unei noi introduceri pe piață a unui medicament care figurează la punctul 1 din anexa la Regulamentul nr. 726/2004, astfel încât, în această privință, societatea în cauză nu este supusă obligației de a dispune de o AIP eliberată de Comunitate în temeiul articolului 3 alineatul (1) din acest regulament.
Astfel, în Hotărârea din 19 septembrie 2002, Aventis (
C-433/00, Rec., p. I-7761
), Curtea a statuat, desigur, că, în cazul în care un medicament făcuse obiectul a două AIP centralizate distincte pentru cutia de cinci unități și, respectiv, pentru cutia de zece unități, reglementarea Uniunii se opunea ca acest medicament să fie comercializat într-un ambalaj constituit din două cutii de cinci unități grupate și reetichetate, cunoscut în mod obișnuit sub denumirea „ambalare multiplă”. Împrejurările din prezenta cauză se diferențiază însă de cele în discuție în cauza în care s-a pronunțat hotărârea menționată, care privea activități de reambalare în vederea unui comerț paralel, și trebuie să se arate, asemenea guvernului portughez, în special că activitatea exercitată de o societate precum Apozyt se situează după introducerea pe piață a medicamentelor în discuție în litigiul principal. În particular, operațiunile de prelevare a substanțelor medicamentoase lichide conținute în fiolele originale și de transvazare a acestor prelevări, fără modificarea substanțelor respective, în seringi gata de utilizare corespund în realitate actelor care, fără intervenția acestei societăți, ar putea fi sau ar fi putut fi oricum efectuate, sub responsabilitatea lor, de către medicii care le-au prescris sau chiar de către farmaciștii înșiși în farmaciile lor ori în unitățile spitalicești.
Cu toate acestea, este necesar să se arate că, deși prestația furnizată de o societate precum Apozyt unor farmacii cliente nu constituie, în sine, o introducere pe piață care să necesite eliberarea unei AIP, acest lucru nu înseamnă însă că activitatea menționată este licită, din moment ce rămâne în orice caz sub incidența dispozițiilor Directivei 2001/83, în special cele care impun o obligație de autorizare pentru fabricarea de medicamente.
Guvernul german arată că a utilizat derogarea prevăzută la articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/83, în sensul că, în scopul de a răspunde unor nevoi speciale, a exclus din domeniul de aplicare al acestei directive medicamentele furnizate pentru a răspunde unei comenzi loiale și nesolicitate, elaborate în conformitate cu specificațiile unui profesionist autorizat din domeniul sănătății și destinate pacienților aflați sub directa sa responsabilitate. Or, potrivit acestui guvern, o activitate precum cea în discuție în litigiul principal intră în domeniul de aplicare al acestei derogări, astfel încât nu necesită obținerea unei autorizații speciale și nici,
a fortiori
, a unei AIP.
Trebuie amintit în această privință că articolul 5 alineatul (1) din directiva menționată constituie o dispoziție derogatorie specifică, de strictă interpretare, aplicabilă în cazuri excepționale, în care trebuie să se răspundă unor nevoi speciale de natură medicală, respectiv în împrejurări în care un medic, în urma unei examinări efective a pacienților săi și întemeindu-se pe considerente pur terapeutice, prescrie un medicament care nu dispune de o AIP valabilă în Uniune și pentru care nu există echivalent autorizat pe piața națională sau nu este disponibil pe această piață (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 martie 2012, Comisia/Polonia, C-185/10, punctele 35, 36 și 48). Curtea a subliniat în special, la punctul 37 din această hotărâre, că respectivul articol 5 alineatul (1) nu poate fi invocat atunci când medicamente care au aceleași substanțe active, aceeași dozare și aceeași formă precum cele pe care medicul curant consideră că trebuie să le prescrie pentru pacienții săi sunt deja autorizate și disponibile pe piața națională.
Astfel, în împrejurările cauzei principale, această dispoziție nu poate fi invocată în ceea ce privește utilizarea unui medicament precum Lucentis, întrucât nu este în discuție nici prescrierea unui medicament diferit de cel care dispune deja de o AIP, nici utilizarea în volume de injectare diferite de cele prevăzute în AIP, nici utilizarea pentru o indicație terapeutică neacoperită de AIP.
În schimb, nu se poate exclude că articolul 5 alineatul (1) din Directiva 2001/83 poate fi invocat de Republica Federală Germania în ceea ce privește punerea la dispoziție a unui medicament autorizat precum Avastin, pentru indicații terapeutice care nu sunt acoperite de AIP, atunci când o astfel de operațiune este efectuată în conformitate cu specificațiile unui practician autorizat și este destinată pacienților aflați sub directa sa responsabilitate. Astfel, în această privință, întrucât principiile active ale Avastinului și ale Lucentisului sunt diferite, un medic, confruntat cu o anumită patologie și întemeindu-se numai pe considerente terapeutice proprii pacienților săi, inclusiv din perspectiva modalităților de administrare a medicamentului, poate să aprecieze că un tratament care nu este acoperit de AIP, în forma galenică și cu posologia pe care le consideră adecvate și care utilizează Avastinul, care dispune de o AIP comunitară, este preferabil unui tratament cu Lucentis.
Cu privire la acest ultim aspect, trebuie amintit totuși că un medic care eliberează rețete este obligat, din punct de vedere deontologic, să nu prescrie un anumit medicament dacă acesta nu este adecvat tratamentului terapeutic al pacientului său, inclusiv din perspectiva modalității sale de administrare (a se vedea Hotărârea din 22 aprilie 2010, Association of the British Pharmaceutical Industry,
C-62/09, Rep., p. I-3603
, punctul 40).
În aceste condiții, astfel de considerații nu soluționează problema dacă activitatea unei societăți precum Apozyt necesită, cel puțin în ceea ce privește Lucentis, o autorizație specifică potrivit reglementării Uniunii.
Referitor la cerințele care se impun unei activități precum cea exercitată de Apozyt, instanța de trimitere menționează articolul 40 din Directiva 2001/83. În această privință, este în mod efectiv necesar să se indice că, în orice caz, în temeiul articolului 40 alineatul (2) primul paragraf din această directivă, în măsura în care privește reambalarea unor medicamente care dispun de o AIP, activitatea menționată este supusă deținerii unei autorizații în sensul acestei dispoziții.
Cu toate acestea, astfel cum arată Irlanda și Comisia, în conformitate cu al doilea paragraf al articolului 40 alineatul (2) din directiva menționată, o asemenea autorizație nu este necesară, printre altele, pentru dozările și schimbările ambalajului, atunci când aceste procese se efectuează numai în scopul livrării cu amănuntul de către farmaciști în farmacii sau de către persoane autorizate în mod legal în statele membre să desfășoare astfel de activități.
Revine astfel instanței de trimitere sarcina de a verifica, printre altele, pe de o parte, dacă Apozyt este „autorizată în mod legal” în Germania să efectueze astfel de operațiuni și, pe de altă parte, dacă aceste activități intră în mod efectiv sub incidența unei logici de eliberare de medicamente cu amănuntul de către farmacii. Cu privire la acest ultim aspect, instanța menționată va trebui să verifice în special dacă operațiunile în cauză sunt efectuate numai pe bază de rețete individuale care prescriu astfel de operațiuni.
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că activități precum cele în discuție în litigiul principal, cu condiția să nu conducă la o modificare a produsului medicamentos în cauză și să fie efectuate numai pe bază de rețete individuale care prescriu astfel de operațiuni, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere, nu necesită obținerea unei AIP în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul nr. 726/2004, dar rămân, în orice caz, sub incidența dispozițiilor Directivei 2001/83.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară:

Activități precum cele în discuție în litigiul principal, cu condiția să nu conducă la o modificare a produsului medicamentos în cauză și să fie efectuate numai pe bază de rețete individuale care prescriu astfel de operațiuni, aspect care trebuie verificat de instanța de trimitere, nu necesită obținerea unei autorizații de introducere pe piață în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 726/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 de stabilire a procedurilor comunitare privind autorizarea și supravegherea medicamentelor de uz uman și veterinar și de instituire a unei Agenții Europene pentru Medicamente, dar rămân, în orice caz, sub incidența dispozițiilor Directivei 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2010/84/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2010.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.