CELEX: 62009CJ0161
Prosti pretok blaga
Ukrepi z enakim učinkom kot količinska omejitev
Korinte
Nacionalni predpisi, ki se nanašajo na varstvo kakovosti proizvoda
Omejitve trženja glede na različne pokrajine proizvodnje
Utemeljitev
Sorazmernost

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 29 ES.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med grškim podjetjem K. Fragkopoulos kai SIA OE, katerega pravni naslednik je podjetje
Kakavetsos‑Fragkopoulos AE Epexergasias kai Emporias Stafidas (v nadaljevanju: Fragkopoulos), in Nomarchiaki Aftodioikisi
Korinthias (uprava prefekture Korintija) glede dejstva, da ta uprava podjetju Fragkopoulos ni dovolila prevoza, skladiščenja,
predelave in pakiranja – za poznejši izvoz – nepakiranih korint s poreklom iz drugega geografskega območja od tistega, na
katerem ima to podjetje sedež.

Pravni okvir

Pravo Unije
Uredba Sveta (ES) št. 2201/96 z dne 28. oktobra 1996 o skupni ureditvi trga za predelano sadje in zelenjavo (UL L 297, str. 29)
v členu 1 določa, da skupna ureditev trga, ki jo vzpostavlja ta uredba, med drugim ureja rozine (tarifna oznaka KN 0806 20).
Uredba Komisije (ES) št. 1549/98 z dne 17. julija 1998 o dopolnitvi Priloge k Uredbi (ES) št. 1107/96 o registraciji geografskih
označb in geografskega porekla po postopku iz člena 17 Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 (UL L 202, str. 25) se med drugim nanaša
na registracijo zaščitene označbe porekla (v nadaljevanju: ZOP) Κορινθιακή Σταφίδα Βοστίτσα (Korinthiaki Stafida Vostitsa)
pod naslovom „Proizvodi, namenjeni za prehrano ljudi, navedeni v Prilogi II k Pogodbi ES“.

Nacionalni predpisi
Člen 1 zakona 553/1977 o zaščitnih in podpornih ukrepih za izvoz korint ter drugih s tem povezanih vprašanjih (FEK A’ 73)
določa:
„1.      Površine, na katerih se pridelujejo korinte, se delijo na:
(a)      območje A, ki obsega podprefekturo (eparhija) Aigialeia, nekdanje občine Erineos, Krathida in Felloi v prefekturi (nomos)
Ahaja ter prefekturo Korintija;
(b)      območje B, ki obsega prefekturi Zakintos in Kefalonija, otok Lefkada, prefekturo Ilija, prefekturo Ahaja (razen podprefekture
Aigialeia ter nekdanjih občin Erineos, Krathida in Felloi) ter prefekturo Mesinija.
2.      Na območju A je prepovedano uvažati, skladiščiti in pakirati korinte s poreklom z območja B ter jih izvažati naprej v tujino.
3.      Uvoz korint s poreklom z območja A na območje B je dovoljen, izvoziti pa jih je mogoče kot mešanico teh rozin in rozin z območja
B ob upoštevanju pogojev iz odstavkov 3 in 4 člena 2 tega zakona.
4.      Prepovedana sta prevoz in pakiranje korint iz podprefekture Aigialeia ter nekdanjih občin Erineos, Krathida in Felloi v prefekturi
Ahaja v prefekturo Korintija ter obratno.“
Člen 2 navedenega zakona določa:
„1.      Vse vrste embalaže, ki vsebujejo korinte, proizvedene in pakirane na območju A ter namenjene izvozu, se obvezno označijo s
črko ‚A‘ in z navedbo:
(a)      ‚ΒΟΣΤΙΤΣΑ‘ [‚VOSTIZZA‘] za korinte, proizvedene v podprefekturi Aigialeia ter nekdanjih občinah Erineos, Krathida in Felloi
v prefekturi Ahaja, ki se pakirajo na tem območju in izvozijo iz pristanišča Aigio;
(b)      ‚ΚΟΡΦΟΣ‘ [‚KORFOS‘] (‚GULF‘) za korinte, proizvedene v prefekturi Korintija, ki se pakirajo v tej prefekturi ter izvozijo
iz pristanišč Kiato in Korint.
2.      Različnim pakiranjem korint z navedenih območij je dovoljeno priložiti brošure ali reklamno gradivo z opisom kakovosti in,
splošneje, pomena izrazov ‚Vostizza‘ oziroma ‚Gulf‘.
3.      Vse vrste pakiranj, ki vsebujejo mešanice korint z območij A in B, pakirane na območju B, se obvezno označijo z navedbo ‚PROVINCIAL‘,
poljubno pa se navede tudi kraj pakiranja.
4.      Vse vrste pakiranj, ki vsebujejo korinte, proizvedene in pakirane na območju B ter namenjene izvozu, se obvezno označijo z
navedbo ‚PROVINCIAL‘ in fakultativno z eno od teh navedb:
(a)      ‚ZANTE‘ za korinte, proizvedene in pakirane na Zakintosu, ter korinte, pakirane na območju B na splošno in s poreklom z otoka
Zakintos – kot potrjujejo dovoljenja za prevoz, ki jih izda ASO (neodvisna organizacija za rozine) – ki se izvažajo v tujino
iz katerega koli pristanišča na območju B;
(b)      ‚CEPHALLONIA‘ za korinte, proizvedene in pakirane v Kefaloniji ali na Lefkadi, ter korinte, proizvedene in pakirane na območju
B na splošno in s poreklom iz Kefalonije in otoka Lefkada – kot potrjujejo dovoljenja za prevoz, ki jih izda ASO – ki se v
tujino izvažajo iz katerega koli pristanišča na območju B;
(c)      ‚AMALIAS‘ za korinte, proizvedene in pakirane v pokrajini Amaliada, ter korinte, pakirane na območju B na splošno in s poreklom
iz pokrajine Amaliada, torej iz nekdanjih občin Elisi, Ilida, Pinion in Myrtoundion, prefekture Ilija – kot potrjujejo dovoljenja
za prevoz, ki jih izda ASO – ki se v tujino izvažajo iz katerega koli pristanišča na območju B;
[…]“
Člen 3 tega zakona določa:
„1.      Korinte se v tujino izvažajo tako:
(a)      korinte z oznako ‚Vostizza‘ iz pristanišča Aigio;
(b)      korinte z oznako ‚Gulf‘ iz pristanišč Korint in Kiato;
(c)      korinte z oznakami ‚Zante‘, ‚Cephallonia‘ in ‚Amalias‘ iz vseh izvoznih pristanišč območja B;
[…]“
Predložitveno sodišče meni, da je iz obrazložitve zakona 553/1977 razvidno, da se pokrajine proizvodnje rozin ločijo na območji
A in B zato, ker se šteje, da so rozine, proizvedene na območju A, bolj kakovostne od tistih z območja B. Samo območje A je
razdeljena na dve podobmočji, v prvem od katerih se proizvajajo najbolj kakovostne rozine. Glede pogojev prevoza rozin med
območjema A in B je iz obrazložitve tega zakona razvidno tudi, da je za izboljšanje kakovosti rozin z območja B dovoljeno
na to območje vnašati rozine z območja A in jih pomešati z njimi. Poleg tega se je štelo, da so oznake iz člena 2 navedenega
zakona nepogrešljive za zagotavljanje varstva višje kakovosti rozin z območja A, obveščanje potrošnikov o poreklu proizvodov,
uveljavitev območij proizvodnje in pakiranja rozin ter nazadnje, posredno, za vrednotenje dela proizvajalcev rozin.
Ypourgos Georgias (minister za kmetijstvo) je z odlokom z dne 22. novembra 1993 priznal ime „Vostizza“ kot ZOP korint, proizvedenih
iz grozdja sorte „črna korinta“ s poreklom iz pokrajine v podprefekturi Aigialeia in nekdanjih občin Erineos, Krathida in
Felloi v prefekturi Ahaja (prvo podobmočje območja A). Poleg tega so rozine z otoka Zakintos, ki je ena od pokrajin območja
B, od leta 2008 predmet ZOP Σταφίδα Ζακύνθου (Stafida Zakynthou).

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da ima podjetje Fragkopoulos, ki se ukvarja s predelavo in trženjem korint, obrat za
predelavo in pakiranje rozin v pokrajini Kiato (Korintija). Ta pokrajina leži na drugem podobmočju območja A, kjer se proizvajajo
rozine sorte „Korfos“, ki niso zajete niti z nacionalno ZOP niti z ZOP Skupnosti, katerih predmet je bila v času dejanskega
stanja zgolj sorta „Vostizza“.
Podjetje Fragkopoulos je, da bi v prefekturi Korintija lahko prevažalo, skladiščilo, predelovalo in pakiralo rozine s poreklom
iz drugih delov območja A in območja B za njihovo trženje – tudi v drugih državah članicah – pri Nomarchiaki Aftodioikisi
Korinthias zaprosilo za ustrezno dovoljenje.
Ta je 27. junija 2001 na podlagi določb zakona 553/1977 navedeno prošnjo zavrnila.
Ker je podjetje Fragkopoulos menilo, da so nacionalni predpisi v nasprotju s pravom Unije, je 17. septembra 2001 pri predložitvenem
sodišču vložilo tožbo za razglasitev ničnosti te odločbe. Ypourgos Georgias in Enosis Agrotikon Synaiterismon Aigialeias tou
Nomou Achaïas (zveza kmetijskih zadrug prefekture Ahaja) so bile pred tem sodiščem intervenientke v podporo ohranitve veljavnosti
izpodbijane odločbe.
Podjetje Fragkopoulos v utemeljitev tožbe navaja, da v členu 1 zakona 553/1977 določena obveznost, da morajo predelovalna
podjetja, ki imajo sedež na območju A, za proizvodnjo korint kot surovino uporabljati izključno rozine s poreklom iz tistega
dela območja A, na katerem imajo sedež – tako da zaradi te obveznosti ta podjetja ne smejo vnašati rozin s poreklom niti iz
drugih delov območja A niti s celotnega območja B – presega to, kar je nujno za dosego cilja varstva kakovosti in ugleda rozin
sorte „Vostizza“. Zato naj bi bila ta obveznost v nasprotju z zahtevami prava Unije, ter natančneje, prostim pretokom blaga
in načelom prepovedi diskriminacije.
Podjetje Fragkopoulos glede tega med drugim trdi, da zadevni grški predpisi posegajo v njegovo gospodarsko in konkurenčno
svobodo, zaradi česar naj bi predelovalna podjetja s sedežem na območju A kot podjetje Fragkopoulos, ki nimajo na voljo dovolj
surovin, izkoriščala premalo svojih zmogljivosti, medtem ko lahko podjetja s sedežem na območju B kupujejo rozine s poreklom
z območij A in B, s čimer imajo na voljo izobilje surovin ter lahko proizvajajo več in po ugodnejši ceni.
Dodaja, da skupna proizvodnja rozin na območju prefekture Korintija znaša 9000 ton, ki jih predela pet podjetij s sedežem
in dejavnostjo v tej prefekturi, medtem ko naj bi na območju B, na katerem se proizvede 20.000 ton rozin, delovala štiri podjetja,
tako da naj bi podjetje Fragkopoulos gospodarsko propadalo.
Podjetje Fragkopoulos tudi pojasnjuje, da s prošnjo ne prosi za dovoljenje, da bi smelo v svoji tovarni mešati različne sorte
rozin, niti ne namerava spremeniti kakovosti ali zlorabiti ZOP „Vostizza“, temveč želi zgolj priznanje pravice do dodajanja
rozin s poreklom iz drugih pokrajin od Korintije, njihove predelave in nadaljnjega izvoza, ob označitvi zadevne embalaže z
navedbami, določenimi v členu 2 zakona 553/1977, glede na vsako posamezno zadevno sorto.
Predložitveno sodišče se sprašuje, prvič, ali se lahko podjetje Fragkopoulos pred nacionalnim sodiščem sklicuje na določbo,
kakršna je člen 29 ES, kadar se zadevne omejitve nanašajo na ozemlje ene same države članice in so z vidika trgovine v Skupnosti
formalno nevtralne. Vendar glede tega poudarja, da določbe zakona 553/1977 podjetju Fragkopoulos preprečujejo, da bi v pokrajino,
v kateri ima sedež, vnašalo rozine s poreklom iz drugih pokrajin Helenske republike, ne le za njihovo predelavo in pakiranje,
temveč tudi za njihov izvoz v druge države članice.
Drugič, če bi Sodišče na navedeno vprašanje odgovorilo pritrdilno, predložitveno sodišče trdi, da tudi če se z zadevnimi nacionalnimi
določbami formalno ne razlikuje med notranjo trgovino in izvoznimi trgovinskimi tokovi, vseeno omejujejo, pa čeprav zgolj
potencialno, izvozne tokove v druge države članice. Zato se sprašuje, ali so določbe zakona 553/1977 načeloma v nasprotju
s členom 29 ES, in če so, ali jih je mogoče utemeljiti v skladu s členom 30 ES in ali so skladne z načelom sorazmernosti.
V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali lahko podjetje, kot je tožeča stranka, to je podjetje za predelavo in pakiranje rozin s sedežem v določeni pokrajini države,
v kateri zakon prepoveduje vnos različnih sort rozin za predelavo in pakiranje, ki izhajajo iz drugih pokrajin države, in
podjetju tako onemogoča izvoz rozin, ki bi bile pridobljene s predelavo prej omenjenih različnih sort rozin, pred sodiščem
uveljavlja, da so zadevne zakonske določbe v nasprotju s členom 29 ES?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen […], ali so določbe, kot so določbe grške zakonodaje, ki zadevajo ta spor in ki
na eni strani prepovedujejo vnos, skladiščenje in predelavo rozin z namenom, da se nato izvozijo, iz različnih pokrajin države
v določeno pokrajino, v kateri je dovoljena le predelava rozin, pridelanih na njenem območju, in na drugi strani pridržujejo
možnost priznanja [ZOP] le za rozine, predelane in pakirane v pokrajini, v kateri so bile pridelane, v nasprotju s členom 29 ES,
ki prepoveduje uvedbo količinskih omejitev pri izvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom?
3.      Če je odgovor na drugo vprašanje pritrdilen […], ali je varstvo kakovosti proizvoda – ki se z nacionalnim zakonom države članice
določi geografsko in ki mu ni priznana možnost za dodelitev posebnega razlikovalnega imena, ki bi označevalo njegovo splošno
priznano visoko kakovost in enkratnost, povezano z njegovim poreklom z določenega geografskega območja – v smislu člena 30 ES
legitimen cilj v splošnem interesu, ki dopušča odstopanje od člena 29 ES, ki prepoveduje uvajanje količinskih omejitev pri
izvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom?“

Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali člen 29 ES nasprotuje – in če
je tako, v katerem delu – nacionalnim predpisom, kakršni so tisti v postopku v glavni stvari, ki po eni strani prepovedujejo
vnos, skladiščenje, predelavo in pakiranje – za namene izvoza – rozin s poreklom iz različnih pokrajin zadevne države članice
v določeno pokrajino navedene države članice, v kateri je dovoljeno skladiščiti, predelovati in pakirati zgolj lokalno proizvedene
rozine, in ki po drugi strani ZOP „Vostizza“ pridržuje le za rozine, ki so bile predelane in pakirane v pokrajini, v kateri
so bile proizvedene.
Najprej je treba opozoriti, da člen 29 ES določa, da so količinske omejitve pri izvozu in vsi ukrepi z enakim učinkom med
državami članicami prepovedani. V skladu z ustaljeno sodno prakso se navedenemu členu priznava neposreden učinek, tako da
posameznikom podeljuje pravice, ki jih morajo nacionalna sodišča varovati (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 29. novembra 1978
v zadevi Redmond, 83/78, Recueil, str. 2347, točki 66 in 67, in z dne 9. junija 1992 v zadevi Delhaize in Le Lion, C-47/90,
Recueil, str. I‑3669, točka 28).
Podjetje, ki je v položaju podjetja Fragkopoulos in se ukvarja s predelavo in pakiranjem rozin za namene njihovega izvoza
v druge države članice ter ima sedež v pokrajini države članice, v katero je z nacionalnimi predpisi prepovedano vnašati vse
sorte rozin s poreklom iz drugih pokrajin te države za namene njihove predelave in pakiranja, tako da to podjetje ne more
izvažati rozin s poreklom iz navedenih pokrajin, se lahko zato pred nacionalnim sodiščem veljavno sklicuje na člen 29 ES.
V zvezi z obsegom navedenega člena je treba zaporedoma presoditi, ali nacionalni predpisi, kakršni so ti v postopku v glavni
stvari, pomenijo omejitev temeljnega načela prostega pretoka blaga, in če je tako, ali jo je mogoče objektivno utemeljiti.

Obstoj omejitve v smislu člena 29 ES
V zvezi s tem je treba, prvič, ugotoviti, ali nacionalni predpisi, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, pomenijo količinsko
omejitev pri izvozu ali ukrep z enakim učinkom kot taka omejitev v smislu člena 29 ES.
Ker predpisi v postopku v glavni stvari ne določajo neposredno količinskih omejitev pri izvozu, jih kot take ni mogoče šteti
za količinsko omejitev pri izvozu v smislu navedenega člena Pogodbe ES.
Glede vprašanja, ali imajo navedeni predpisi značilnosti ukrepa z enakim učinkom kot količinska omejitev pri izvozu v smislu
istega člena, je treba pojasniti, da so rozine, kot izhaja iz člena 1 Uredbe št. 2201/96, predmet skupne ureditve trgov iz
člena 34 ES. Dodati je treba, da je v takem primeru, kakor je razvidno iz sodne prakse Sodišča, ukrep z enakim učinkom kot
količinske omejitve pri izvozu vsak ukrep, ki utegne neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirati trgovino v
Skupnosti (glej zlasti sodbi z dne 26. februarja 1980 v zadevi Vriend, 94/79, Recueil, str. 327, točka 8, in z dne 15. aprila 1997
v zadevi Deutsches Milch‑Kontor, C‑272/95, Recueil, str. I‑1905, točka 24).
Toda ugotoviti je treba, da ker nacionalni predpisi, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, gospodarskemu subjektu, kot
je podjetje Fragkopoulos, prepovedujejo, da bi se oskrbel z rozinami s poreklom iz drugih nacionalnih geografskih območij
od tistega, na katerem ima ta subjekt sedež – v obravnavanem primeru z rozinami s prvega podobmočja območja A in s celotnega
območja B – ti predpisi nesporno vplivajo na obseg njegovega izvoza, saj sme predelovati in pakirati le rozine, proizvedene
v pokrajini, v kateri ima sedež, in sicer na drugem podobmočju območja A (glej v tem smislu tudi sodbo z dne 8. novembra 2005
v zadevi Jersey Produce Marketing Organisation, C‑293/02, ZOdl., str. I‑9543, točka 80).
Iz tega je razvidno, da utegnejo taki nacionalni predpisi vsaj potencialno ovirati trgovino v Skupnosti in zato pomenijo ukrep
z enakim učinkom kot količinska omejitev pri izvozu, načeloma prepovedan s členom 29 ES. V obravnavanem primeru to velja toliko
bolj, ker odstavka 2 in 4 člena 1 zakona 553/1977 izrecno prepovedujeta izvoz korint, če te ne izpolnjujejo pogojev glede
predelave, skladiščenja in pakiranja na samem kraju proizvodnje, ki jih določa ta zakon.
Poleg tega v zvezi z okoliščino, da je ZOP „Vostizza“ pridržana zgolj za rozine, ki se predelajo in pakirajo v pokrajini,
v kateri so bile proizvedene, zadostuje opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso dejstvo, da za uporabo ZOP, registrirane
na ravni Evropske unije, veljajo pogoji, povezani z območjem proizvodnje, prav tako pomeni ukrep z enakim učinkom kot količinska
omejitev pri izvozu v smislu člena 29 ES (glej v tem smislu zlasti sodbi z dne 20. maja 2003 v zadevi Ravil, C‑469/00, Recueil,
str. I‑5053, točka 88, ter v zadevi Consorzio del Prosciutto di Parma in Salumificio S. Rita, C‑108/01, Recueil, str. I‑5121,
točka 59).
V teh okoliščinah je treba, drugič, ugotoviti, ali je take omejitve prostega pretoka blaga mogoče objektivno utemeljiti.

Morebitne utemeljitve zadevnih omejitev
Ker so z ZOP zajete zgolj rozine, proizvedene na prvem podobmočju območja A, torej rozine sorte „Vostizza“, je treba v zvezi
z morebitno utemeljitvijo zadevnih nacionalnih predpisov razlikovati med prepovedjo pretoka rozin med podobmočjema območja
A in prepovedjo vnosa rozin s poreklom z območja B na drugo podobmočje območja A, podobmočje, na katerem ima sedež podjetje
Fragkopoulos in za katero ZOP ni bila priznana.
Prepoved pretoka med podobmočjema območja A
Glede prve prepovedi iz prejšnje točke je iz vsebine spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da sta omejitev predelave in pakiranja
rozin sorte „Vostizza“ zgolj na prvo podobmočje območja A ter v členu 1(4) zakona 553/1977 določena spremljajoča prepoved
kakršnega koli pretoka rozin med podobmočjema območja A, zaradi katerih sta proizvajalcu s sedežem na drugem podobmočju navedenega
območja absolutno onemogočena predelava in pakiranje rozin sorte „Vostizza“, namenjeni varstvu ZOP, katere predmet je ta sorta
na podlagi prava Unije.
Glede tega je treba opozoriti, da je v zakonodaji Unije v okviru skupne kmetijske politike mogoče opaziti splošno težnjo k
izboljševanju kakovosti in ugleda proizvodov, med drugim zaradi uporabe zaščitenih označb porekla, ki uživajo posebno varstvo
(sodba z dne 16. maja 2000 v zadevi Belgija proti Španiji, C‑388/95, Recueil, str. I‑3123, točka 53). Ta težnja se odraža
s sprejetjem Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske
proizvode in živila (UL L 208, str. 1), katere namen je, kot je navedeno v njenih uvodnih izjavah, izpolniti pričakovanja
potrošnikov glede kakovostnih proizvodov s prepoznavnim geografskim poreklom in omogočiti, da si proizvajalci pod enakimi
konkurenčnimi pogoji zagotovijo večji dohodek v zameno za resničen trud za izboljšanje kakovosti (glej zgoraj navedeni sodbi
Ravil, točka 48, ter Consorzio del Prosciutto di Parma in Salumificio S. Rita, točka 63).
Navedeni predpisi varujejo imetnike teh pravic pred neupravičeno uporabo označb porekla s strani tretjih oseb, ki se želijo
okoristiti z ugledom, ki so si ga ustvarile navedene označbe. Namen teh označb je zagotoviti, da proizvod, ki nosi tako označbo,
dejansko prihaja z določenega geografskega območja in ima določene posebnosti. Takšne označbe imajo lahko pri potrošnikih
velik ugled, zato za proizvajalce, ki izpolnjujejo pogoje za njihovo uporabo, pomenijo bistveno sredstvo za pridobivanje kupcev.
Ugled označbe porekla je odvisen od predstave, ki jo imajo o njej potrošniki. Navedena predstava pa je odvisna predvsem od
posebnosti in v splošnem od kakovosti proizvoda (glej zgoraj navedeno sodbo Belgija proti Španiji, točke od 54 do 56). Za
potrošnika je vez med ugledom proizvajalcev in kakovostjo proizvodov poleg tega odvisna tudi od zagotovil, ki so dana potrošniku,
da so proizvodi, ki se tržijo z označbo porekla, pristni (glej zgoraj navedeni sodbi Ravil, točka 49, ter Consorzio del Prosciutto
di Parma in Salumificio S. Rita, točka 64).
Člen 29 ES v skladu s členom 30 ES ne izključuje prepovedi ali omejitev pri izvozu, če so te, med drugim, utemeljene z varstvom
industrijske in poslovne lastnine.
Ker označbe porekla nedvomno spadajo med pravice industrijske in poslovne lastnine v smislu člena 30 ES, je tako treba pogoj,
kakršen je ta v postopku v glavni stvari, ki prepoveduje kakršen koli prevoz rozin med podobmočjema območja A, šteti za skladen
s pravom Unije, čeprav na trgovino učinkuje omejevalno, če je nujen in sorazmeren ter lahko pripomore k ohranjanju ugleda
ZOP „Κορινθιακή Σταφίδα Βοστίτσα (Korinthiaki Stafida Vostitsa)“ (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Belgija proti Španiji,
točki 58 in 59, ter Consorzio del Prosciutto di Parma in Salumificio S. Rita, točka 66).
Toda čeprav je tovrsten ukrep nedvomno primeren za varstvo ZOP, katere predmet so rozine sorte „Vostizza“, pa v nasprotju
s trditvami predložitvenega sodišča za sklepanje o njegovi utemeljenosti ne zadostuje ugotoviti, da ne bi bil noben drug ukrep
tako učinkovit kot absolutna prepoved pretok rozin med podobmočjema območja A.
Nasprotno, za preizkus sorazmernosti zadevne omejitve je treba preveriti tudi, ali sredstva, ki so bila v teh okoliščinah
uporabljena, ne presegajo tistega, kar je nujno za dosego zastavljenega legitimnega cilja. Z drugimi besedami, presoditi je
treba, ali ne obstajajo alternativni ukrepi, ki prav tako omogočajo uresničitev tega cilja, imajo pa manj omejevalen učinek
na trgovino v Skupnosti.
V zvezi s tem je treba poudariti, kot sta navedla nizozemska vlada v pisnih stališčih in generalni pravobranilec v točki 77
sklepnih predlogov, da je dejansko mogoče predvideti manj škodljivo rešitev za prosti pretok blaga, kakršna je rešitev z ločenimi
proizvodnimi linijami in ločenimi skladišči, v katerih bi se skladiščile, predelovale in pakirale izključno rozine enakega
geografskega porekla.
Podjetje Fragkopoulos je poudarilo tudi, da s svojo prošnjo, na podlagi katere se je začel postopek v glavni stvari, nikakor
ne želi pridobiti dovoljenja za mešanje različnih sort rozin. Poleg tega je na obravnavi pojasnilo, da je proizvajalcev rozin
s sedežem na dveh podobmočjih območja A manj kot deset, tako da bi bilo – kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 78
sklepnih predlogov – z lahkoto mogoče opravljati nenapovedane preglede v proizvodnih obratih. Nazadnje, ker je mešanje različnih
sort rozin dovoljeno na območju B, bi bilo treba take preglede opravljati zgolj na območju A.
Poleg tega je treba spomniti, da je omejevalen ukrep mogoče šteti za skladen z zahtevami prava Unije le, če je z njim resnično
zagotovljeno dosledno in sistematično uresničevanje sledenega cilja.
Toda zakon 553/1977 glede rozin sorte „Vostizza“, ki so predmet ZOP, očitno ne določa specifikacije, kakršno so določali zadevni
nacionalni predpisi v zadevah, v katerih sta bili izdani zgoraj navedeni sodbi Ravil ter Consorzio del Prosciutto di Parma
in Salumificio S. Rita. Če niso vnaprej opredeljena objektivna merila, kot so podroben opis zaščitenega proizvoda in njegove
glavne lastnosti, dokazi, da zadevni proizvod izvira z določenega geografskega območja, opis metode pridobivanja tega proizvoda,
po možnosti lokalne, in zahteve, ki jih je treba upoštevati za uporabo ZOP, pa je težko zagotavljati zatrjevano odlično kakovost
proizvoda, ki naj bi bil zaščiten z ZOP.
Poleg tega je treba ugotoviti, da nacionalni predpisi v postopku v glavni stvari določajo različna pravila za različna območja
proizvodnje rozin.
Tako ni sporno, da smejo proizvajalci s sedežem na območju B predelovati, pakirati in izvažati rozine s celotnega območja
A, vključno z njegovim prvim podobmočjem, s katerega izvira sorta „Vostizza“. Glede tega grški predpisi določajo zgolj obveznost
primernega označevanja mešanice rozin takega različnega izvora, v obravnavanem primeru z označevanjem take mešanice rozin
z območij A in B. Grški zakonodajalec je torej očitno menil, da lahko gospodarski subjekti s sedežem v pokrajini, iz katere
izvirajo rozine, ki so po splošnem prepričanju manj kakovostne, zakonito predelujejo bolj kakovostne rozine, proizvedene na
drugem geografskem območju, vključno s tistim, za katero je priznana ZOP, dokler izpolnjujejo obveznost označevanja, da bi
se preprečilo zavajanje potrošnikov.
Toda kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 75 sklepnih predlogov, ni očitnega razloga, iz katerega podobne prakse
ne bi bilo mogoče izvajati med podobmočjema območja A. Z drugimi besedami, ni jasno razvidno, zakaj se za proizvajalce z drugega
podobmočja območja A uporablja veliko bolj omejevalen ukrep, s katerim jim je preprosto prepovedano predelovati rozine s prvega
podobmočja območja A, na katerem se proizvaja sorta „Vostizza“.
Podjetje Fragkopoulos je poleg tega poudarilo, ne da bi bilo temu oporekano, da s svojo prošnjo nikakor ni želelo neupravičeno
izkoriščati ZOP, pridržane za rozine s prvega podobmočja območja A, in da je bilo pripravljeno označevati proizvode tako,
da bi bilo jasno razvidno geografsko poreklo zadevnih rozin.
Sicer pa je sistem, ki trenutno velja v Grčiji, očitno še bolj problematičen z vidika doslednosti, odkar je bila leta 2008
za rozine s poreklom z otoka Zakintos, torej pokrajine na območju B, na katerem so rozine nesporno manj kakovostne, priznana
ZOP, medtem ko rozine z drugega podobmočja območja A, ki so primerjalno bolj kakovostne, še vedno niso zaščitene.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da absolutne prepovedi pretoka rozin med podobmočjema območja A, kakršno določajo predpisi
v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti za objektivno utemeljeno zaradi varstva industrijske in poslovne lastnine v smislu
člena 30 ES, saj temu cilju ne sledi dosledno in ni skladna z zahtevami načela sorazmernosti.
Prepoved pretoka proizvodov s poreklom z območja B na drugo podobmočje območja A
Glede druge prepovedi iz točke 32 te sodbe, namreč prepovedi vnosa rozin z območja B na drugo podobmočje območja A, kot je
določena v členu 1(2) zakona 553/1977, je treba opozoriti, da rozine sorte „Korfos“, proizvedene na navedenem drugem podobmočju,
na katerem ima podjetje Fragkopoulos sedež, niso zajete z ZOP, katere predmet so rozine sorte „Vostizza“ s prvega podobmočja
območja A. Iz tega je razvidno, da prepovedi vnosa rozin s poreklom z območja B na drugo podobmočje območja A ni mogoče utemeljiti
s potrebo po varstvu te ZOP.
Toda iz ustaljene sodne prakse je razvidno, da je mogoče nacionalni ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev pri izvozu,
ki je načeloma v nasprotju s členom 29 ES, utemeljiti ne samo z enim od razlogov iz člena 30 ES, temveč tudi z nujnimi zahtevami
v splošnem interesu, če je sorazmeren z zakonitim ciljem, ki ga želi doseči (glej zlasti sodbo z dne 16. decembra 2008 v zadevi
Gysbrechts in Santurel Inter, C‑205/07, ZOdl., str. I‑9947, točka 45).
V obravnavanem primeru je torej treba ugotoviti, ali se je – če na ravni Unije ni bila registrirana nobena ZOP za rozine,
proizvedene na drugem podobmočju območja A, torej rozine sorte „Korfos“ – mogoče veljavno sklicevati na enega od razlogov
za utemeljitev iz člena 30 ES ali na zahtevo v splošnem interesu.
Prvič, grška vlada trdi, da je cilj predpisov v postopku v glavni stvari preprečiti mešanje različnih sort rozin, da bi se
ohranila kakovost rozin, proizvedenih na območju A, ki naj bi bile bolj kakovostne od tistih, proizvedenih na območju B.
Opozoriti pa je treba, da nacionalni ukrep, ki ovira prosti pretok blaga, ne more biti utemeljen zgolj zato, ker je namenjen
ohranjanju domnevne kakovosti proizvoda v državi članici, ne da bi bil ta proizvod predmet ZOP (glej v tem smislu sodbo z
dne 14. septembra 2006 v združenih zadevah Alfa Vita Vassilopoulos in Carrefour‑Marinopoulos, C‑158/04 in C‑159/04, ZOdl.,
str. I‑8135, točka 23).
Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 66 sklepnih predlogov, namreč duh določb Pogodbe s področja prostega pretoka
blaga nasprotuje temu, da bi države članice na svojem ozemlju določile neprehodne notranje meje, da bi ohranile domnevno boljšo
kakovost nekaterih proizvodov, zlasti ker pravo Unije ponuja potrebne mehanizme za ohranitev kakovosti proizvodov z značilnostmi,
vrednimi posebne zaščite (glej v tem smislu tudi točko 34 in naslednje te sodbe).
Drugič, predložitveno sodišče v predlogu za sprejetje predhodne odločbe navaja, da so rozine s poreklom z območja A za potrošnike
v Grčiji posebej ugledne in cenjene. Na podlagi te presoje se zdi, da to sodišče priznava, da zadevni nacionalni predpisi
temeljijo na varstvu potrošnikov, saj so namenjeni preprečevanju kakršne koli možnosti goljufij zaradi mešanja različnih sort
rozin.
Glede tega je treba opozoriti, da kot je razvidno že iz točke 43 in naslednjih te sodbe, nacionalni predpisi v postopku v
glavni stvari očitno niso dosledni, saj na območju B dovoljujejo mešanje različnih sort rozin – vključno s tistimi s poreklom
s celotnega območja A, ki vključuje pokrajino, za katero je priznana ZOP – medtem ko je prepovedano kakršno koli mešanje na
celotnem območju A, vključno z njegovim drugim podobmočjem, za katero ZOP ni priznana.
Navedeni predpisi torej ne pomenijo absolutne prepovedi kakršnega koli mešanja različnih sort rozin, poleg tega pa raven kakovosti
proizvoda očitno ni bila odločilno merilo za zakonodajalca.
Vsekakor pa, tudi če bi se bilo v zadevi v glavni stvari mogoče učinkovito sklicevati na zakoniti cilj v splošnem interesu
v zvezi z varstvom potrošnikov in preprečevanjem kakršnih koli goljufij, bi bilo še vedno treba zagotoviti, da je zadevna
omejitev skladna z načelom sorazmernosti.
Toda iz enakih razlogov, kot so navedeni v točkah 40 in 41 te sodbe in se
mutatis mutandis
uporabljajo tudi za preizkus sorazmernosti ukrepov, s katerimi je prepovedan vnos rozin s poreklom z območja B na drugo podobmočje
območja A, je treba ugotoviti, da obstajajo drugi ukrepi, ki so manj škodljivi za prosti pretok rozin, proizvedenih na grškem
ozemlju, kot sta možnost, da se zadevnim gospodarskim subjektom naložita obveznost ločenih proizvodnih linij in/ali skladišč
in obveznost ustreznega označevanja glede na geografsko poreklo rozin, ter možnost, da se zagotovi izpolnjevanje teh obveznosti
z nenapovedanimi pregledi in primernimi sankcijami.
V teh okoliščinah absolutne prepovedi pretoka rozin med drugim podobmočjem območja A in območjem B, kakršno določajo predpisi
v postopku v glavni stvari, ni mogoče šteti za utemeljeno zaradi varstva potrošnikov in preprečevanja goljufij, saj temu cilju
ne sledi dosledno in ni skladna z zahtevami načela sorazmernosti.
Glede na vse navedeno je treba na predložena vprašanja odgovoriti, da je treba člen 29 ES razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim
predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki določajo absolutno prepoved vnosa, skladiščenja, predelave in pakiranja
– za namene izvoza – rozin tako med podobmočjema območja A kot med drugim podobmočjem območja A in območjem B, ker ne omogočajo
doslednega doseganja zakonitih ciljev, ki jim sledijo, in presegajo to, kar je nujno za zagotovitev uresničitve teh ciljev.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 29 ES je treba razlagati tako, da nasprotuje nacionalnim predpisom, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki določajo
absolutno prepoved vnosa, skladiščenja, predelave in pakiranja – za namene izvoza – rozin tako med podobmočjema območja A
kot med drugim podobmočjem območja A in območjem B, ker ne omogočajo doslednega doseganja zakonitih ciljev, ki jim sledijo,
in presegajo to, kar je nujno za zagotovitev uresničitve teh ciljev.
Podpisi
*
Jezik postopka: grščina.