CELEX: 62013CJ0543
Преюдициално запитване
Социално осигуряване на работниците мигранти
Регламент (ЕИО) № 1408/71
Член 27
Приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б)
Понятие за „пенсии, платими съгласно законодателството на две или повече държави членки“
Обезщетения в натура
Отпускане на пенсия със задна дата на основание на законодателството на държавата членка на пребиваване
Ползване на обезщетения за здравни грижи, зависещо от включването към схема за задължително здравно осигуряване
Удостоверение за липса на задължение за осигуряване на основание на законодателството относно задължителното здравно осигуряване на държавата членка на пребиваване
Произтичаща от това липса на задължение за здравноосигурителни вноски в тази държава членка
Оттегляне с обратно действие на това удостоверение
Липса на възможност за включване със задна дата към схема за задължително здравно осигуряване
Прекъсване на действието на здравното осигуряване по такава схема
Полезно действие на Регламент (ЕИО) № 1408/71

Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 27 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година (
ОВ L 28, 1997 г., стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 4, стр. 35), изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година (
ОВ L 392, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 288, наричан по-нататък „Регламент № 1408/71“), както и на приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към посочения регламент.
Запитването е отправено в рамките на спор между Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank (управителен съвет на касата за социално осигуряване, наричана по-нататък „SVB“) и г‑жа Fischer-Lintjens във връзка с оттеглянето от College voor zorgverzekeringen (Съвет за здравно осигуряване, наричан по-нататък „CVZ“), структура, чиито правомощия понастоящем се упражняват от SVB, на удостоверение, с което трябвало да се докаже, че г‑жа Fischer-Lintjens не била длъжна да се осигурява по нидерландска схема за здравно осигуряване и поради това същата не дължала никакви осигурителни вноски (наричано по-нататък „удостоверението за липса на задължение за осигуряване“).
Правна уредба
Правото на Съюза
Член 27 от Регламент № 1408/71 е в дял III от същия, озаглавен „Особени разпоредби във връзка с различните категории обезщетения“, в глава първа, озаглавена „Болест и майчинство“. Посоченият член 27 е озаглавен „Платими пенсии съгласно законодателството на няколко държави, когато е налице право на обезщетения в страната на пребиваване“ и има следното съдържание:
„Пенсионер, който има право да получава пенсии съгласно законодателството на две или повече държави членки, едното от които е законодателството на държавата членка, на чиято територия пенсионерът пребивава, и който има право на обезщетения съгласно законодателството на последно посочената държава членка, като при необходимост се вземат под внимание разпоредбите на член 18 и приложение VI, получава, заедно с членовете на семейството си, такива обезщетения от и за сметка на институцията по мястото на пребиваване като пенсионер, чиято пенсия е платима единствено съгласно законодателството на последно посочената държава членка“.
В същата глава първа, в член 28 от този регламент, озаглавен „Платими пенсии съгласно законодателството на една или повече държави в случаи, когато не е налице право на обезщетения в страната на пребиваване“, са предвидени правилата относно изплащането и задължението за обезщетенията, приложими спрямо пенсионер, който има право на пенсия съгласно законодателството на една държава членка или на пенсии съгласно законодателството на две или повече държави членки и който няма право на обезщетения съгласно законодателството на държавата членка, на чиято територия пребивава, но въпреки това получава такива обезщетения за себе си и за членовете на своето семейство, доколкото би имал право на това, съгласно законодателството на държавата членка или поне на една от държавите членки, които са компетентни по отношение на пенсиите, ако той е пребивавал на територията на тази държава.
Член 84а от същия регламент, озаглавен „Взаимоотношения между институциите и лицата, включени в приложното поле на настоящия регламент“, гласи:
„1.   Институциите и лицата, включени в приложното поле на настоящия регламент, са длъжни взаимно да си предоставят информация и да си сътрудничат с оглед гарантиране на правилното прилагане на настоящия регламент.
Институциите, в съответствие с принципа на добрата администрация, в разумен срок отговарят на всички запитвания и в тази връзка предоставят на заинтересованите лица всякаква информация, която е необходима за упражняване на предоставените им с настоящия регламент права.
Заинтересованите лица във възможно най-кратък срок информират институциите на компетентната държава и на държавата на пребиваване за всички промени в личното или семейното им положение, които засягат правото им на обезщетения съгласно настоящия регламент.
2.   Неспазването на задължението за предоставяне на информация, посочено в третата алинея на параграф 1, може да доведе до прилагането на съразмерни мерки в съответствие с националното право. Независимо от това, тези мерки трябва да са равностойни на мерките, които се прилагат в подобни ситуации съгласно вътрешното право, и не трябва да правят невъзможно или практически прекомерно трудно за заявителите да упражняват предоставените им съгласно настоящия регламент права.
[…]“.
В приложение VI към същия регламент, озаглавено „Особен ред за прилагане на законодателството на някои държави членки“, раздел С, в точка 1, озаглавена „Здравно осигуряване“, в букви а) и б) е предвидено следното:
„a)
Що се отнася до правото на обезщетения в натура съгласно законодателството в Нидерландия, лицата, които имат право на обезщетения в натура с цел да се изпълнят глави 1 и 4 на дял III на настоящия регламент, [са]:
i)
лицата, които са задължени да започнат да се осигуряват при здравноосигурително дружество, съгласно член 2 от Zorgverzekeringswet (Закона за здравното осигуряване), [наричан по-нататък „Zvw“],
[…]
б)
Лицата, посочени в буква а), i), следва, в съответствие с разпоредбите на [Zvw,] [да] започнат да се осигуряват при здравноосигурително дружество […]“.
Нидерландското право
Законът за общото осигуряване за старост
Член 14, параграф 1 от Закона за общото осигуряване за старост (Algemene оuderdomswet, наричан по-нататък „AOW“) предвижда:
„Пенсиите за общото осигуряване за старост и увеличението на пенсиите за старост се отпускат от Sociale verzekeringsbank [Социалноосигурителна служба] въз основа на заявление“.
Според член 16 от AOW:
„1.   Пенсията за старост се отпуска от първия ден на месеца, в който заинтересованото лице отговаря на предвидените условия за придобиване на право на пенсия за старост.
2.   Чрез дерогация от параграф 1 пенсия за старост може да се отпусне за не повече от една година преди първия ден на месеца, в който е подадено заявлението или в който пенсията е отпусната служебно. В особени случаи Sociale verzekeringsbank може да се отклони от предходните разпоредби“.
Общият закон относно специалните медицински разходи
Член 5, параграфи 1 и 4 от Общия закон относно специалните медицински разходи (Algemene wet bijzondere ziektekosten, наричан по-нататък „AWBZ“) гласи:
„1.   За осигурени лица по смисъла на разпоредбите на настоящия закон се считат лицата, които са:
a.
местни за Нидерландия;
b.
въпреки че не са местни за Нидерландия, подлежат на облагане с данък върху дохода за упражнявана в Нидерландия дейност като заето лице.
[…]
4.   Чрез дерогация от параграф 1 с подзаконов нормативен акт или по силата на такъв може да се разшири или ограничи кръгът на осигурените лица“.
Член 5 с от AWBZ има следното съдържание:
„Sociale verzekeringsbank решава служебно, а евентуално и въз основа на направено искане, дали физическо лице отговаря на посочените в член 5 или член 5b условия, или по силата на тези членове може да бъде осигурено в съответствие с този закон“.
Декрет за разширяване и ограничаване на кръга на здравноосигурените лица от 1999 г.
Член 21, параграфи 1 и 6 от Декрета за разширяване и ограничаване на кръга на здравноосигурените лица от 1999 г. (Besluit uitbreiding en beperking kring verzekerden volksverzekeringen 1999, наричан по-нататък „KB 746“) предвижда:
„1.   Не са осигурени по [AWBZ] лицата, пребиваващи в Нидерландия, които на основание на регламент на Съвета на Европейската общност или на спогодба за социална сигурност, сключена между Нидерландия и една или няколко държави, въпреки това могат да се позоват в Нидерландия на право на обезщетения в натура, които по принцип им се предоставят за сметка на друга държава — членка на Европейския съюз, на друга държава, която е страна по Споразумението за Европейското икономическо пространство, или за сметка на държава, с която Нидерландия е сключила спогодба за социална сигурност.
[…]
6.   По искане на някое от посочените в параграфи 1—4 лица Sociale verzekeringsbank може да издаде удостоверение, че това лице няма задължение за осигуряване“.
Законът за здравното осигуряване
Според член 2, параграф 1 от Zvw:
„Лицата, които по силата на AWBZ и на основаващото се на този закон законодателство са ipso jure осигурени, са задължени да сключат здравноосигурителен договор или да се осигурят за посочения в член 10 риск“.
Член 3, параграф 1 от Zvw гласи:
„Здравноосигурителните дружества са длъжни, при постъпило съответно искане, да сключат здравноосигурителен договор с всяко или за всяко лице, което подлежи на здравно осигуряване и пребивава на територията, на която те извършват своята дейност, както и с всяко лице или за всяко лице, което подлежи на здравно осигуряване и живее постоянно в чужбина“.
В член 5, параграфи 1 и 5 от Zvw се предвижда следното:
„1.   Здравното осигуряване започва от деня, в който искането по смисъла на член 3, параграф 1 е постъпило в здравноосигурителното дружество.[…].
[…]
5.   Здравноосигурителният договор има обратно действие, при необходимост чрез дерогация от член 925, параграф 1 от книга 7 от Гражданския кодекс:
a.
считано от датата на възникване на задължението за осигуряване, при условие че произвежда действие в рамките на четири месеца от датата на възникване на това задължение.
[…]“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
Г‑жа Fischer-Lintjens пребивава в Нидерландия от 1 декември 1934 г., когато е родена, до 1 септември 1970 г. Впоследствие тя пребивава в Германия до 1 май 2006 г., когато се връща в Нидерландия, където пребивава оттогава.
От октомври 2004 г. г‑жа Fischer-Lintjens получава вдовишка пенсия от компетентната германска институция. Тъй като напуска Германия, за да се установи в Нидерландия през 2006 г., с формуляр Е 121 тя се регистрира в нидерландското здравноосигурително дружество CZ (наричано по-нататък „CZ“) и считано от 1 юни 2006 г., получава в Нидерландия обезщетения на основание член 28 от Регламент № 1408/71, като разходите за тях са за сметка на компетентната германска институция. Г‑жа Fischer-Lintjens прави здравноосигурителни вноски в Германия.
На 20 октомври 2006 г. г‑жа Fischer-Lintjens получава от CVZ удостоверението, установяващо липсата на задължение за осигуряване на основание на AWBZ, предназначено да послужи като доказателство пред нидерландския орган, който отговаря за събирането на здравноосигурителните вноски, че в Нидерландия не се дължат никакви вноски. Във формуляра, който трябва да попълни, за да получи това удостоверение, г‑жа Fischer-Lintjens посочва, че не получава пенсии, нито обезщетения на основание на нидерландското законодателство, а пенсия на основание на германското законодателство.
При условие че обстоятелствата останат непроменени, същото удостоверение е със срок на валидност от 1 юни 2006 г. до 31 декември 2010 г.
Въпреки че г‑жа Fischer-Lintjens е навършила 65 години, поради което, считано от 1 декември 1999 г., има право на пенсия в Нидерландия на основание AOW, тя прави искане за получаване на тази пенсия едва през май 2007 г. Според запитващата юрисдикция преди подаване на заявлението г‑жа Fischer-Lintjens неправилно смятала, че нямала право на такава пенсия.
С решение от 8 ноември 2007 г., изменено на 24 април 2008 г., SVB отпуска и изплаща на г‑жа Fischer-Lintjens пенсия на основание член 16, параграф 2 от AOW със задна дата за една година назад от първия ден на месеца, през който е подадена молбата, т.е. считано от 1 май 2006 г.
До м. октомври 2010 г. г‑жа Fischer-Lintjens не уведомява за тази промяна в положението нито CZ, нито CVZ, нито германската здравноосигурителна институция.
На 21 октомври 2010 г. г‑жа Fischer-Lintjens попълва формуляр, изпратен от CVZ във връзка със заявлението ѝ за продължаване на срока на валидност на удостоверението за липса на задължение за осигуряване, в който декларира, че от 1 май 2006 г. получава пенсия за старост на основание на AOW.
С решение от 2 ноември 2010 г. CVZ уведомява г‑жа Fischer-Lintjens, че тя подлежи на задължително осигуряване на основание на AWBZ и Zvw и поради това дължи осигурителни вноски в Нидерландия, тъй като вече не е в едно от положенията, посочени в член 21, параграф 1 от KB 746 и поради това е длъжна да се осигурява считано от юни 2006 г. Поради това CVZ оттегля удостоверението за липса на задължение за осигуряване на г‑жа Fischer-Lintjens (наричано по-нататък „решението за оттегляне) и CZ разваля договора ѝ за здравно осигуряване. Оттеглянето и развалянето имат обратно действие, считано от 1 юни 2006 г.
Впоследствие германската здравноосигурителна институция връща осигурителни вноски в размер на повече от 5000 EUR, платени от г‑жа Fischer-Lintjens в Германия след 1 юни 2006 г.
По-късно CZ иска от г‑жа Fischer-Lintjens да заплати възстановените на посочената германска институция медицински разходи в размер на повече от 11000 EUR. Според CVZ по силата на член 5, параграф 5 от Zvw здравното осигуряване може да има обратно действие само ако договорът е бил сключен до четири месеца след възникването на задължението за осигуряване. Следователно г‑жа Fischer-Lintjens трябвало да заплати лично разходите за здравни грижи, възстановени на тази германска институция за периода, през който тя не била здравно осигурена, т.е. между м. юни 2006 г. и 1 юли 2010 г., от която дата г‑жа Fischer-Lintjens има здравно осигуряване в Нидерландия.
На 7 декември 2010 г. тя подава до CVZ жалба по административен ред срещу решението за оттегляне.
От 15 март 2011 г. органът, компетентен да освобождава от задължението за осигуряване по AWBZ и да издава удостоверенията за липса на задължение за осигуряване, е SVB. Издадените от CVZ преди тази дата удостоверения се считат за издадени от SVB.
С решение от 21 април 2011 г. SVB приема, че жалбата по административен ред, подадена от г‑жа Fischer-Lintjens срещу решението за оттегляне, е неоснователна. С решение от 17 януари 2012 г. Rechtbank Roermond (съдът в Roermond) уважава подадената от г‑жа Fischer-Lintjens жалба срещу това решение. Според тази юрисдикция предназначението на полученото от г‑жа Fischer-Lintjens удостоверение за липса на задължение за осигуряване е било да произведе правни последици, които не могат да бъдат заличени с оттеглянето му.
SVB подава жалба срещу това решение до Centrale Raad van Beroep (Централен съд за административни спорове), като твърди, че удостоверението за липса на задължение за осигуряване има изцяло декларативен характер, както формуляра E 121. Според SVB от националните разпоредби не могат да се изведат никакви дерогиращи прилагането на Регламент № 1408/71 правни последици.
Запитващата юрисдикция счита, че SVB е имал право да оттегли със задна дата удостоверението за липса на задължение за осигуряване, но при оттеглянето не е взел предвид в достатъчна степен интересите на г‑жа Fischer-Lintjens. Според тази юрисдикция от принципа на правна сигурност следва, че фактическата компетентност за отпускане на пенсии и за поемане на разходите за обезщетения в натура възниква едва от датата на решението за отпускане на исканата пенсия, с което се установява, че заинтересованото лице действително има такова право. Поради това запитващата юрисдикция иска да установи как следва да се определи датата, от която разглежданата в главното производство пенсия е фактически „платима“ на г‑жа Fischer-Lintjens по смисъла на член 27 от посочения регламент, тъй като според тази юрисдикция, ако този член има обратно действие, това ще доведе, по принцип, до различни правни последици с обратно действие, включително — в настоящия случай — до задължението за здравно осигуряване в Нидерландия.
При тези условия Centrale Raad van Beroep решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли понятието „платими“ по член 27 и сл. от Регламент № 1408/71 да се тълкува в смисъл, че от решаващо значение за преценката от коя дата е „платима“ дадена пенсия, е датата, на която е прието решението за отпускане на пенсия и след която пенсията е била изплащана, или това е началната дата на отпуснатата със задна дата пенсия?
Ако понятието „платими“ трябва да се разбира в смисъл, че става въпрос за началната дата на отпуснатата със задна дата пенсия:
съвместимо ли е с това тълкуване обстоятелството, че съгласно нидерландското законодателство пенсионерът, за когото се прилага член 27 от Регламент № 1408/71, не може да сключи здравноосигурителен договор със същата задна дата?“.
По преюдициалните въпроси
В самото начало следва да се отбележи, че въпросите са поставени с оглед на конкретните обстоятелства по делото в главното производство, при които, от една страна, през м. ноември 2007 г. на г‑жа Fischer-Lintjens е отпусната нидерландска пенсия със задна дата, считано от 1 май 2006 г., и от друга страна, с удостоверението за липса на задължение за осигуряване от 20 октомври 2006 г. г‑жа Fischer-Lintjens е могла да докаже на компетентния за събиране на осигурителните вноски нидерландски орган, че тя не е била задължена на основание член 2, параграф 1 от Zvw във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, буква а) към Регламент № 1408/71 да сключи договор за задължително здравно осигуряване в Нидерландия, тъй като тя попадала в приложното поле на член 28 от този регламент и следователно имала право на медицински грижи в Нидерландия, в тежест на компетентната германска институция. Това удостоверение за липса на задължение за осигуряване обаче е оттеглено на 2 ноември 2010 г. със задна дата към 1 юни 2006 г.
Във връзка с това следва да се припомни, че според приложение VI, раздел С, точка 1, букви а) и б) към този регламент лицата с пенсионни права по законодателствата на две или повече държави членки, едно от които е законодателството на Нидерландия, където те пребивават, за да имат право на обезщетенията по болест, дължими от компетентната нидерландска институция на основание на законодателството на тази държава членка, по силата на член 27 от същия регламент, трябва да се осигуряват в здравноосигурително дружество в съответствие с член 2 от Zvw. Не се спори, че според член 5, параграфи 1 и 5 от Zvw това осигуряване може да има обратно действие единствено ако договорът е сключен до четири месеца след възникването на задължението за осигуряване.
Затова според запитващата юрисдикция следва да се определи датата, от която за г‑жа Fischer-Lintjens е възникнало правото на тези дължими от компетентната нидерландска институция обезщетения в Нидерландия, която съвпада с датата, на която по отношение на г‑жа Fischer-Lintjens престава да се прилага член 28 от Регламент № 1408/71 и се прилага член 27 от същия регламент. Тази юрисдикция обаче уточнява, че която и да е тази дата, прилагането на член 2 и член 5, параграф 5 от Zvw би могло да доведе до лишаване на г‑жа Fischer-Lintjens от здравно осигуряване за определен период от време, тъй като тези разпоредби не допускат сключването на такъв договор за здравно осигуряване със задна дата при обстоятелства като тези, характеризиращи положението на г‑жа Fischer-Lintjens. Посочената юрисдикция обаче обяснява, че може да се приеме, че причина за прекъсването на действието на здравното осигуряване на г‑жа Fischer-Lintjens в периода между 8 ноември 2007 г., дата, на която за първи път ѝ е изплатена нидерландската пенсия, и 1 юли 2010 г., дата, от която г‑жа Fischer-Lintjens е осигурена по нидерландска здравноосигурителна схема, е единствено нейното късно включване към нидерландска осигурителна схема. Поради това г‑жа Fischer-Lintjens трябвало да понесе изцяло произтичащата от това вреда.
Поради това с въпросите си, които следва да се разгледат едновременно, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали член 27 от Регламент № 1408/71 във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към него трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство не допуска правна уредба на държава членка, според която не е възможно пенсионер с пенсия, отпусната от тази държава членка със задна дата за една година назад, да се включи към задължителна здравноосигурителна схема със същата задна дата.
Затова следва да се определи от коя дата, при обстоятелствата по делото в главното производство, Нидерландия е компетентна по силата на посочения член 27 от Регламент № 1408/71 по отношение на пенсионер като г‑жа Fischer-Lintjens.
В това отношение разпоредбите на посочения регламент, които определят приложимото право, представляват система от стълкновителни норми, която урежда изцяло материята, и поради това отнема на националните законодателни органи правомощията по определяне на обхвата и условията за прилагане на националните им законодателства в тази област спрямо лицата, по отношение на за които то се прилага, и територията, на която националните разпоредби произвеждат действие (вж. по-конкретно решение Van Delft и др., C‑345/09,
EU:C:2010:610
, т. 51 и цитираната съдебна практика).
По този начин, тъй като предвидените в Регламент № 1408/71 стълкновителни норми имат императивен характер и са задължителни за държавите членки, Съдът вече е приел, че на по-силно основание не би могло да се приеме, че социално осигурените лица, попадащи в приложното поле на тези норми, могат да попречат на действието им, като разполагат с избор да не се съобразят с тях. Наистина, прилагането на въведената с този регламент система от стълкновителни норми зависи само от обективното положение, в което се намира заинтересованият работник (вж. в този смисъл решение Van Delft и др., C‑345/09,
EU:C:2010:610
, т. 52 и цитираната съдебна практика).
Следва също да се припомни, че според постоянната практика на Съда целта на определящите приложимото право разпоредби от този регламент е не само да се избегнат едновременното прилагане на няколко национални законодателства и усложненията, които могат да възникнат от това, но и да не се допусне лицата, попадащи в приложното поле на същия регламент, да бъдат лишени от защита в областта на социалната сигурност поради липса на приложимо по отношение на тях законодателство (вж. в този смисъл решение Mulders, C‑548/11,
EU:C:2013:249
, т. 39 и цитираната съдебна практика).
Както отбелязва генералният адвокат в точка 41 от заключението си, от това следва, че една от целите на предвидените в Регламент № 1408/71 стълкновителни норми е всяко социално осигурено лице, което попада в приложното поле на този регламент, да бъде постоянно осигурено, без на това постоянно осигуряване да може да попречи произволен избор на лицата или на компетентните институции на държавите членки.
Във връзка с това член 27 от посочения регламент се прилага по отношение на пенсионер, който има право да получава пенсии съгласно законодателството на две или повече държави членки, едното от които е законодателството на държавата членка, в която пребивава, и който има право на обезщетения за болест и майчинство в тази държава. Целта на този член, във връзка с член 28 от същия регламент, е да се определи, от една страна, институцията, която трябва да изплаща на пенсионерите тези обезщетения за болест и майчинство, и от друга страна, институцията, която поема разходите за тях (вж. в този смисъл решение Rundgren, C‑389/99,
EU:C:2001:264
, т. 43 и 44).
По този начин създадената с тези членове система установява връзка между компетентността за изплащане на пенсиите и задължението за покриване на разходите за обезщетения в натура, като това задължение е производно на фактическата компетентност по отношение на пенсиите. Следователно задължението за покриване на разходите за обезщетения в натура не може да се възложи на институцията на държава членка, която евентуално е компетентна само във връзка с пенсиите. От това следва, че когато в член 27 от Регламент № 1408/71, също както в член 28 от този регламент, се сочи платима пенсия, става въпрос за реално изплащана на заинтересованото лице пенсия (вж. в този смисъл решение Rundgren, C‑389/99,
EU:C:2001:264
, т. 47).
Затова трябва да се приеме, че нидерландската пенсия на заинтересовано лице, в същото положение като г‑жа Fischer-Lintjens, е платима, по смисъла на член 27 от Регламент № 1408/71, считано от началото на периода, за който тази пенсия реално е била изплатена на това заинтересовано лице, независимо от момента, в който правото на тази пенсия е било формално установено. Така че такава пенсия се дължи за целия посочен период, включително, ако това е така, когато той започва преди датата на решението за отпускане на тази пенсия.
В случая не се спори, че пенсията, предмет на делото в главното производство, е реално изплатена на г‑жа Fischer-Lintjens по силата на нидерландското законодателство за периода, започващ на 1 май 2006 г. Следователно с оглед на отпускането на обезщетенията на г‑жа Fischer-Lintjens, считано от тази дата, е трябвало тя да се квалифицира като „платима“ по смисъла на член 27 от Регламент № 1408/71.
Впрочем, както отбелязва германското правителство в писменото си становище, всяко друго тълкуване на термина „платима“ по смисъла на посочения член 27 би означавало приложимостта във времето на компетентността на държава членка във връзка с дължимите по силата на този регламент обезщетения да бъде поставена в зависимост от бързината, с която националните административни органи обработват заявленията за пенсии, което би било в противоречие с една от целите на този регламент, а именно, както Съдът посочи в точка 40 от настоящото решение, да се гарантира на всяко социално осигурено лице, което попада в приложното поле на същия регламент, че ще бъде постоянно осигурено.
Освен това от представените на Съда доказателства, които не са оспорени, се установява, че в резултат на оттеглянето със задна дата на удостоверението за липса на задължение за осигуряване г‑жа Fischer-Lintjens вече не е здравно осигурена за периода между м. юни 2006 г. и 1 юли 2010 г., въпреки че преди това внесла за този период в Германия здравноосигурителните вноски, които поради решението за оттегляне впоследствие са ѝ възстановени.
Във връзка с това в писменото си становище нидерландското правителство обяснява, че разглежданото в главното производство нидерландско законодателство по принцип изключва всяко обратно действие на нидерландското здравно осигуряване поради присъщия на осигуровките предмет да се осигуряват бъдещи вреди, които не са настъпили към датата на включването към здравноосигурителна схема, и целта да бъдат мотивирани заинтересованите лица, задължени да сключат договор за осигуряване по нидерландското право, да направят това възможно най-рано. Тази липса на обратно действие гарантирала солидарността, която е в основата на здравното осигуряване, и предотвратявала злоупотребите. Независимо от този общ принцип на изключване, нидерландският законодател все пак предвидил едно ограничено изключение, по силата на което, когато здравното осигуряване започне в срок от четири месеца след възникването на задължението за осигуряване, това осигуряване има обратно действие до деня, в който е възникнало това задължение. Следователно това обратно действие, когато се прилагало и което по делото в главното производство не било приложимо, тъй като задължението за осигуряване на г‑жа Fischer-Lintjens възникнало на 1 май 2006 г., било ограничено до четири месеца.
Безспорно ограничаването от държава членка на възможността за включване към здравноосигурителна схема със задна дата, за да се насърчат лицата, които са задължени да сключат договор за осигуряване, да го направят в най-кратък срок, може да бъде законосъобразно. Така Съдът вече е постановил, че задължение за плащане на вноските поради наличието на право на обезщетения, дори при липсата на действително получаване на посочените обезщетения, е присъщо на прилагания от националните схеми за социално осигуряване принцип на солидарност, тъй като при липсата на такова задължение заинтересованите лица могат да бъдат насърчени да изчакат материализирането на риска, преди да допринасят за финансирането на тази схема (вж. в този смисъл решение Van Delft и др., C‑345/09,
EU:C:2010:610
, т. 75).
Все пак условията за включване към схемите за социално осигуряване на държавите членки, които са компетентни да ги определят, трябва да са съобразени с правото на Съюза и не могат да водят до изключване от приложното поле на национално законодателство, като разглежданото по делото в главното производство, лицата по отношение на които по силата на Регламент № 1408/71 същото това законодателство е приложимо (вж. в този смисъл решения Kits van Heijningen, C‑2/89,
EU:C:1990:183
, т. 20 и Salemink, C‑347/10,
EU:C:2012:17
, т. 38—40).
Следва обаче да се отбележи, както посочва по същество генералният адвокат в точки 53 и 54 от заключението си, че национална правна уредба като разглежданата по делото в главното производство води до положение, при което за лице, на което от органите на държавата членка на пребиваване по силата на член 27 от посочения регламент е изплатена пенсия със задна дата повече от четири месеца преди датата на решението за отпускане на същата, впоследствие се оказва невъзможно да изпълни задълженията си по закон и да се включи в тази държава членка към схема за здравно осигуряване в срок, който му дава възможност да се ползва от обратно действие за повече от четири месеца, въпреки че дотогава е имало право здравните му разходи да бъдат поети от компетентната институция на друга държава членка.
Така в случая е безспорно, че дори г‑жа Fischer-Lintjens да беше уведомила компетентните нидерландски институции за факта, че получавала германска пенсия, на 8 ноември 2007 г., дата, на която е прието решението на SVB, с което се признава правото ѝ на пенсия в Нидерландия със задна дата, считано от 1 май 2006 г., поради съдържащото се в член 5, параграф 5 от Zvw ограничение тя не би могла да се включи към схема за задължително здравно осигуряване, където да бъде осигурена от 1 май 2006 г. Оказва се, че при обстоятелствата по делото в главното производство за г‑жа Fischer-Lintjens при всички положения не би било възможно да избегне период на прекъсване на такова осигуряване.
Според припомнената в точка 39 от настоящото решение съдебна практика обаче осигурено лице като г‑жа Fischer-Lintjens, което попада в приложното поле на Регламент № 1408/71, не може да бъде лишено от защита във връзка със социалното осигуряване поради липса на приложимо спрямо него законодателство (вж. по аналогия решение Kuusijärvi, C‑275/96,
EU:C:1998:279
, т. 28).
От това следва, както посочва генералният адвокат в точки 55 и 56 от заключението си, че въведеното с разпоредбите на национална правна уредба ограничение, като разглежданото в главното производство, в резултат на което лице в същото положение като г‑жа Fischer-Lintjens не е в състояние да изпълни задълженията, които има по силата на член 27 от Регламент № 1408/71 и приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към този регламент, се отразява на полезния ефект на установената с този регламент система от стълкновителни норми и на задълженията, които социално осигурените лица имат по силата на същия регламент. По-конкретно полезният ефект на тази система, която е задължителна както за държавите членки, така и за заинтересованите лица, не може да бъде гарантиран, ако тези държави чрез националната си правна уредба могат да лишат заинтересовано лице като г‑жа Fischer-Lintjens от възможността да изпълни изцяло задълженията, които има въз основа на същия регламент.
Във връзка с това не може да се приеме доводът на нидерландското правителство, че прекъсването на здравното осигуряване на г‑жа Fischer-Lintjens, по-специално за периода между ноември 2007 г. и юли 2010 г., било следствие единствено от факта, че тя не е уведомила компетентната нидерландска институция за изменението на пенсионните си права.
Разбира се, в член 84а, параграф 1 от Регламент № 1408/71 е предвидено задължение за взаимно предоставяне на информация и за сътрудничество между компетентните институции и лицата, включени в приложното поле на този регламент. Наистина, както тези лица са длъжни да информират в най-кратък срок институциите за всяка промяна в личното или семейното им положение, която се отразява на правото им на обезщетения на основание на този регламент, така и институциите са длъжни в отговор на запитванията на тези лица във връзка със същия регламент да дават всякаква информация, необходима за упражняване на предоставените им с Регламент № 1408/71 права.
Тази информация би могла да включва евентуално достатъчно сведения, които да позволят на лице, при обстоятелства като разглежданите в главното производство, да разбере, че има задължение да се включи към схема за здравно осигуряване в Нидерландия.
Следва все пак да се отбележи, че според член 84а, параграф 2 от същия регламент неспазването на задължението за предоставяне на информация, предвидено в параграф 1, трета алинея от посочения член 84а, може да доведе единствено до прилагането на съразмерни мерки в съответствие с националното право, които, от една страна, трябва да са равностойни на мерките, които се прилагат в подобни ситуации съгласно вътрешното право, и от друга страна, трябва да не правят невъзможно или практически прекомерно трудно за заявителите да упражняват предоставените им съгласно този регламент права.
Това обаче няма да е така, ако прилагането на национална правна уредба трябва да доведе до лишаване за определен период от време на заинтересовано лице в същото положение като г‑жа Fischer-Lintjens от всякаква закрила в областта на социалното осигуряване, без да бъдат взети предвид всички съществени обстоятелства, а именно свързаните с личното му положение, като възраст, здравословно състояние и продължителното му отсъствие от Нидерландия. Особено значение има освен това фактът, че в периода между м. ноември 2007 г. и м. октомври 2010 г. г‑жа Fischer-Lintjens е правила вноски за здравно осигуряване в Германия.
С оглед на всички изложени дотук съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 27 от Регламент № 1408/71 във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към него трябва да се тълкува в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите по делото в главното производство трябва да се счита, че пенсията на пенсионер е платима считано от началото на периода, за който тази пенсия действително е изплатена на това заинтересовано лице, независимо от датата, на която правото на тази пенсия е формално признато, включително, евентуално, когато този период започва преди датата на решението за отпускане на същата пенсия. Членове 27 и 84а от Регламент № 1408/71 във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към него трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите по делото в главното производство не допускат правна уредба на държава членка, която не позволява на пенсионера с пенсия, отпусната от тази държава членка със задна дата за една година назад, да се включи към схема за задължително здравно осигуряване със същата задна дата и по този начин води до лишаване на този пенсионер от всякаква закрила в областта на социалното осигуряване, без да са били взети предвид всички съществени обстоятелства, по-конкретно свързаните с личното му положение.
По съдебните разноски
С оглед на обстоятелството, че за страните в главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.

По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:

Член 27 от Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 година за прилагането на схеми за социална сигурност на заети лица, самостоятелно заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността, изменен и актуализиран с Регламент (ЕО) № 118/97 на Съвета от 2 декември 1996 година, изменен с Регламент (ЕО) № 1992/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година, във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към посочения Регламент № 1408/71 трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите по делото в главното производство трябва да се счита, че пенсията на пенсионер е платима от началото на периода, за който тази пенсия действително е изплатена на това заинтересовано лице, независимо от датата, на която правото на тази пенсия е формално признато, и евентуално включително, когато този период започва да тече преди датата на решението за отпускане на същата пенсия.

Членове 27 и 84а от Регламент № 1408/71, изменен и актуализиран с Регламент № 118/97, изменен с Регламент № 1992/2006, във връзка с приложение VI, раздел С, точка 1, букви a) и б) към него трябва да се тълкуват в смисъл, че при обстоятелства като разглежданите по делото в главното производство не допускат правна уредба на държава членка, която не позволява на пенсионера с пенсия, отпусната от тази държава членка със задна дата за една година назад, да се включи към схема за задължително здравно осигуряване със същата задна дата и по този начин води до лишаване на този пенсионер от всякаква закрила в областта на социалното осигуряване, без да са били взети предвид всички съществени обстоятелства, по-конкретно свързаните с личното му положение.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.