CELEX: 62011CJ0028
Yhteisön tullikoodeksi
Asetus (ETY) N:o 2913/92
204 artiklan 1 kohdan a alakohta
Tullivarastointimenettely
Tullivelan syntyminen velvollisuuden täyttämättä jättämisen vuoksi
Tavaran siirtämistä pois tullivarastosta koskevien tietojen merkitseminen tavarakirjanpitoon viiveellä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
EYVL L 302, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005 (
EUVL L 117, s. 13
; jäljempänä tullikoodeksi), 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa ovat vastakkain Eurogate Distribution GmbH (jäljempänä Eurogate) ja Hauptzollamt Hamburg-Stadt (jäljempänä Hauptzollamt) ja joka koskee Eurogatelta sen vuoksi, että se merkitsi tavaran siirtämistä pois tullivarastosta koskevat tiedot tavarakirjanpitoon viiveellä, perittävää tuontitullivelkaa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Tullikoodeksi
Tullivarastointimenettely on tullikoodeksin 84 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu suspensiomenettely ja b alakohdassa tarkoitettu taloudellisesti vaikuttava tullimenettely. Tullivarastointimenettelyä koskeva sääntely sisältyy tullikoodeksin IV osaston 2 luvun 3 jakson A kohdan yleisiin säännöksiin sekä saman jakson C kohdan, jonka otsikko on ”Tullivarastot”, erityissäännöksiin. Tullikoodeksin 89 artiklassa on säännökset suspensiomenettelyjen päättämisestä. Tullikoodeksin 98 ja 99 artikla sisältävät tullivarastointiin liittyvät määritelmät. Tullikoodeksin 105 artiklassa säädetään velvollisuudesta pitää tavarakirjanpitoa tullivarastointimenettelyn yhteydessä.
Tullikoodeksin 89 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Taloudellisesti vaikuttava suspensiomenettely on päätettävä, kun tähän menettelyyn asetetuille tavaroille tai tässä menettelyssä mahdollisesti tuotetuille jalostetuille tai valmistetuille tuotteille osoitetaan uusi hyväksytty tulliselvitysmuoto.”
Kyseisen koodeksin 98 ja 99 artiklassa säädetään seuraavaa:
”98 artikla
1.   Tullivarastointimenettelyssä tullivarastoon voidaan varastoida:
a)
muita kuin yhteisötavaroita, jolloin niistä ei kanneta tuontitulleja eikä niihin sovelleta kauppapoliittisia toimenpiteitä;
– –
99 artikla
Tullivarasto voi olla joko yleinen tai yksityinen tullivarasto.
—
’Yleisellä tullivarastolla’ tarkoitetaan tullivarastoa, joka on kaikkien käytettävissä tavaroiden varastointiin.
—
’Yksityisellä tullivarastolla’ tarkoitetaan tullivarastoa, joka on varattu varastonpitäjälle tavaroiden varastointiin.
Varastonpitäjä on henkilö, jolle on annettu lupa tullivaraston pitämiseen.
Varastoonpanija on henkilö, jota tavaroiden tullivarastointimenettelyyn asettamista koskeva ilmoitus velvoittaa tai jolle tämän oikeudet ja velvollisuudet on siirretty.”
Mainitun koodeksin 105 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tulliviranomaisten määräämän henkilön on pidettävä kaikista tullivarastointimenettelyyn asetetuista tavaroista tavarakirjanpitoa tulliviranomaisten hyväksymässä muodossa. – –”
Tullikoodeksin VII osaston, jonka otsikko on ”Tullivelka”, 2 luvussa säädetään tullivelan syntymisestä. Kyseiseen lukuun kuuluu muun muassa 201–205 artikla, joissa säädetään tuontitullivelan synnyttävistä verotettavista tapahtumista.
Tullikoodeksin 204 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Tuontitullivelka syntyy, kun:
a)
ei täytetä jotakin velvollisuutta, joka johtuu tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista tai sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, taikka
– –
muissa kuin [sellaisissa tapauksissa, joissa tuontitullien alainen tavara siirretään säännösten vastaisesti pois tullivalvonnasta], jollei todeta, etteivät nämä laiminlyönnit tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan.
2.   Tullivelka syntyy joko sinä ajankohtana, jona velvollisuutta, jonka täyttämättä jättämisestä tullivelka syntyy, ei enää täytetä, tai sinä ajankohtana, jona tavara on asetettu kyseiseen tullimenettelyyn, jos myöhemmin todetaan, ettei jokin edellytys, joka on koskenut tavaroiden asettamista tähän menettelyyn taikka alennetun tuontitullin tai tullittomuuden soveltamista tavaran tietyn käyttötarkoituksen perusteella, tosiasiallisesti ole täyttynyt.
3.   Velallisena on henkilö, joka tapauksen mukaan on velvollinen joko täyttämään velvollisuudet, jotka johtuvat tuontitullien alaisen tavaran väliaikaisesta varastoinnista taikka sen tullimenettelyn käyttämisestä, johon tavara on asetettu, tai täyttämään tavaran tähän menettelyyn asettamista koskevat edellytykset.”
Soveltamisasetus
Tullikoodeksin 247 ja 247 a artiklassa säädetään, että tullikoodeksin täytäntöönpanon edellyttämistä toimenpiteistä säätää Euroopan komissio tullikoodeksikomitean avustamana. Niinpä komissio antoi 2.7.1993 tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (
EYVL L 253, s. 1
), jota sovelletaan käsiteltävässä asiassa sellaisena kuin sitä on muutettu 8.3.2006 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 402/2006 (
EUVL L 70, s. 35
; jäljempänä soveltamisasetus).
Soveltamisasetuksen 529 ja 530 artikla sisältävät säännökset tullivarastointimenettelyssä pidettävästä tavarakirjanpidosta.
Kyseisen asetuksen 529 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tavarakirjanpidosta on jatkuvasti käytävä ilmi tullivarastointimenettelyssä edelleen olevien tavaroiden kulloinenkin varastotilanne. Varastonpitäjän on tulliviranomaisten vahvistamina määräaikoina annettava valvovalle toimipaikalle varastotilanteen osoittava luettelo.”
Mainitun asetuksen 530 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Menettelyn päättämistä koskeva merkintä tavarakirjanpitoon on tehtävä viimeistään, kun tavarat siirretään pois tullivarastosta tai luvanhaltijan varastotiloista.”
Soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Seuraavia on pidettävä sellaisina [tulli]koodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina laiminlyönteinä, jotka eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan, jos:
—
niillä ei yritetä luvatta siirtää tavaraa pois tullivalvonnasta,
—
ne eivät osoita asianomaisen ilmeistä huolimattomuutta,
—
tavaran edellyttämien toimenpiteiden toteuttamiseksi tarvittavat muodollisuudet suoritetaan jälkikäteen:
1)
tavaran osoittamiseksi johonkin väliaikaisen varastoinnin tai kyseisen tullimenettelyn perusteella määrättyyn tulliselvitysmuotoon asetetun määräajan ylittäminen, jos määräaikaa olisi pidennetty, jos sitä olisi haettu ajoissa;
– –
3)
väliaikaisessa varastossa olevien tai tullivarastointimenettelyyn asetettujen tavaroiden muokkaus ilman tulliviranomaisten ennakolta antamaa lupaa, jos lupa tavaroiden muokkaukseen olisi annettu, jos sitä olisi haettu;
– –
5)
väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran siirto ilman lupaa, jos tavara voidaan esittää tulliviranomaisille näiden pyynnöstä;
6)
väliaikaisessa varastossa olevan tai tullimenettelyyn asetetun tavaran vienti yhteisön tullialueen ulkopuolelle taikka sen siirto 799 artiklassa tarkoitetun valvontatyypin I mukaiselle vapaa-alueelle tai vapaavarastoon tarvittavia muodollisuuksia suorittamatta;
– –
10)
tavaroiden väliaikaiselle poissiirtämiselle tullivarastosta asetetun määräajan ylittäminen, jos määräaikaa olisi jatkettu, jos sitä olisi haettu ajoissa.”
Soveltamisasetuksen 860 artiklan mukaan ”tulliviranomaisten on pidettävä tullivelkaa syntyneenä [tulli]koodeksin 204 artiklan 1 kohdan mukaisesti, jollei henkilö, joka joutuisi velalliseksi, todista, että 859 artiklan edellytykset täyttyvät”.
Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
Eurogatella on ollut vuodesta 2006 saakka lupa pitää yksityistä tullivarastoa. Kyseistä varastoa koskevasta tavarakirjanpidosta on luvan mukaisesti huolehdittu tietojenkäsittelyohjelman avulla.
Varastonpitäjänä Eurogate otti yksityiseen tullivarastoonsa asiakkaidensa sellaisia muita kuin yhteisötavaroita, jotka oli tarkoitettu jälleenvietäviksi Euroopan unionin alueen ulkopuolelle. Kun mainitut tavarat siirrettiin pois tullivarastosta, niiden jälleenviennistä tehtiin tulli-ilmoitukset.
Tullitarkastuksessa, joka suoritettiin 31.1.2007, havaittiin, että merkinnät tavaroiden siirtämisestä pois tullivarastosta oli tehty tavarakirjanpitoon vasta 11–126 päivää niiden tosiasiallisen jälleenviennin jälkeen ja siten tullikoodeksin 105 artiklan ensimmäisen kohdan, luettuna yhdessä soveltamisasetuksen 529 artiklan 1 kohdan ja 530 artiklan 3 kohdan kanssa, mukaan liian myöhään.
Hauptzollamt määräsi 1.7.2008 tekemällään päätöksellä maksettaviksi tavarakirjanpitoon viiveellä merkittyihin tavaroihin liittyvät tuontitullit. Eurogate riitautti kyseisen päätöksen.
Peruutettuaan osan mainituista tulleista 11.8.2009 tekemällään päätöksellä Hauptzollamt hylkäsi maksamattomien tullien osalta Eurogaten oikaisuvaatimuksen 8.12.2009 päivätyllä päätöksellään perusteettomana sen vuoksi, että tavarakirjanpitoon viiveellä tehdyt merkinnät merkitsivät tullivarastointimenettelystä johtuvan velvollisuuden täyttämättä jättämistä, joka johtaa tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tullivelan syntymiseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa tästä, että Eurogaten ilmeisen huolimattomuuden vuoksi ei voida katsoa, ettei mainittu virheellinen menettely olisi tosiasiallisesti vaikuttanut kyseisen tullimenettelyn oikeaan toimintaan. Niinpä se katsoo, etteivät soveltamisasetuksen 859 artiklassa mainitut edellytykset täyty käsiteltävässä asiassa.
Eurogate on tämän jälkeen nostanut Finanzgericht Hamburgissa (Hampurin veroasioita käsittelevä tuomioistuin) kanteen, jossa se vaatii kumoamaan 1.7.2008 tehdyn verotuspäätöksen, sellaisena kuin se on muutettuna 11.8.2009 tehdyllä päätöksellä ja vahvistettuna 8.12.2009 tehdyllä päätöksellä, ja väittää muun muassa, etteivät tullivarastosta pois siirtämistä koskevien merkintöjen tekeminen tavarakirjanpitoon viiveellä merkitse tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettua velvollisuuden täyttämättä jättämistä, koska tullikoodeksin 105 artiklasta ja soveltamisasetuksen 530 artiklan 3 kohdasta yhdessä luettuna seuraava merkintävelvollisuus on täytettävä vasta tullivarastointimenettelyn päättämisen jälkeen.
Hauptzollamt on vastannut mainittuun väitteeseen, ettei tavarakirjanpitoon merkitseminen ole vasta kyseisen menettelyn päättämisen jälkeen täytettävä velvollisuus. Mainitut merkinnät on sen mukaan päinvastoin tehtävä tullivarastointimenettelyn aikana tai samanaikaisesti mainitun menettelyn päättämisen kanssa. Hauptzollamtin mukaan tullivarastointimenettely päättyi käsiteltävässä asiassa vasta sen jälkeen, kun kyseiset muut kuin yhteisötavarat oli siirretty pois tullivarastosta, eli kun niille oli osoitettu uusi tulliselvitysmuoto eli ne oli luovutettu passitusmenettelyyn.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma tulkinnasta, jonka mukaan tavaroiden varastosta pois siirtämisen välitöntä merkitsemistä tavarakirjanpitoon koskevan velvollisuuden laiminlyönti synnyttää tullivelan.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tässä yhteydessä, että jos noudatettaisiin tiettyjen saksalaisten oikeusoppineiden näkemystä, joka perustuu tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan sanamuotoon, voitaisiin katsoa, että käsiteltävässä asiassa tavaroiden varastosta pois siirtämisen välitöntä merkitsemistä tavarakirjanpitoon koskevan velvollisuuden laiminlyönti on tapahtunut kyseisen tullimenettelyn käyttämisen ”aikana” eikä se ”johdu” menettelyn käyttämisestä. Näin ollen mitään tullivelkaa ei olisi syntynyt. Koska lisäksi tavaroille oli jo osoitettu uusi tulliselvitysmuoto eikä kyseisen velvollisuuden täyttämättä jättäminen siten enää vaikuttanut tavaroiden tullioikeudelliseen asemaan, on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan epävarmaa, voiko tullivelkaa vielä syntyä, ja pitäisikö tietyistä mainittuun menettelyyn liittyvistä sääntöjen rikkomisista aiheutua jokin muu seuraus.
Koska Finanzgericht Hamburg on katsonut, että sen käsiteltävänä olevan asian ratkaiseminen edellyttää unionin oikeuden tulkintaa, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko [tullikoodeksin] 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että sellaisen muun kuin yhteisötavaran kohdalla, joka on asetettu tullivarastointimenettelyyn ja jolle tullivarastointimenettelyn päätyttyä on osoitettu uusi tulliselvitysmuoto, sen velvollisuuden rikkominen, jonka mukaan merkintä tavaran siirtämisestä pois tullivarastosta on tehtävä asianmukaiseen tietojenkäsittelyohjelmaan jo tullivarastointimenettelyn päättyessä eikä vasta huomattavasti myöhemmin, johtaa tullivelan syntymiseen kyseisen tavaran osalta?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksellään olennaisilta osin sitä, onko tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa tulkittava siten, että muun kuin yhteisötavaran kohdalla velvollisuuden, jonka mukaan tavaran siirtäminen pois tullivarastosta on merkittävä välittömästi tullivarastoa varten tarkoitettuun tavarakirjanpitoon, täyttämättä jättäminen johtaa tullivelan syntymiseen mainitusta tavarasta, vaikka se on jälleenviety tullivarastointimenettelyn päättyessä.
Tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan tuontitullivelka syntyy, jos jotakin velvollisuutta, joka johtuu tullimenettelyn, johon tavara on asetettu, soveltamisesta tuontitullien alaiseen tavaraan, ei täytetä.
On huomautettava, että tullivarastointimenettely mahdollistaa muiden kuin yhteisötavaroiden varastoinnin siten, että tuontitullit kyseisistä tavaroista suspendoidaan. Vaikka tavarat ovat aineellisesti unionin tullialueella, niitä pidetään kuitenkin muina kuin yhteisötavaroina. Tällaisesta menettelystä hyötymisen edellytyksenä on tiettyjen velvollisuuksien noudattaminen, joka mahdollistaa sen, että varastotilanne on aina tulliviranomaisten tiedossa, kuten soveltamisasetuksen 529 artiklan 1 kohdassa säädetään. Kyseisiin velvollisuuksiin kuuluvaa tullikoodeksin 105 artiklan mukaista velvollisuutta pitää tavarakirjanpitoa tullivarastointimenettelyyn asetetuista tavaroista pidetään kyseiseen menettelyyn liittyvänä olennaisena velvollisuutena (asia
C-402/10, Groupe Limagrain Holding, tuomio 27.10.2011, Kok., s. I-10827, 33
ja 37 kohta). Tavaroiden varastosta pois siirtämisen välitöntä kirjaamista kyseistä varastoa varten tarkoitettuun tavarakirjanpitoon koskevan velvollisuuden laiminlyöminen vaikeuttaa tullivalvontaa.
Lisäksi on korostettava, että muiden kuin yhteisötavaroiden läsnäolo unionin tullialueella sellaisenaan tarkoittaa vaaraa siitä, että nämä tavarat saatetaan tullaamatta taloudelliseen vaihdantaan jäsenvaltioissa, ja tullikoodeksin 204 artiklalla pyritään omalta osaltaan estämään tätä vaaraa, kuten komissio toteaa (ks. asia
C-234/09, DSV Road, tuomio 15.7.2010, Kok., s. I-7333
, 31 kohta).
Käsiteltävässä asiassa Eurogatelle annetun yksityisen tullivaraston pitämistä koskevan luvan edellytyksenä oli tavarakirjanpidon pitäminen kaikista tullivarastointimenettelyyn asetetuista tavaroista. Pääasiassa on todettu, että Eurogate merkitsi viiveellä tavarakirjanpitoon sääntöjenmukaisesti jälleenvietyjen tavaroiden siirtämisen pois varastosta.
Eurogaten mukaan pääasiassa kyseessä oleva laiminlyönti ei voi synnyttää tullivelkaa tullikoodeksin 204 artiklan nojalla, koska laiminlyötyä velvollisuutta on tarkoitus soveltaa kyseisen tullimenettelyn päättämisen jälkeen ja koska se ei ole tullivarastointimenettelyyn liittyvä aineellinen velvollisuus, joten sen laiminlyönti on pelkästään virhe tullimenettelyssä. Komissio katsoo tästä, ettei tullivarastointimenettely ollut vielä päättynyt silloin, kun Eurogatella oli velvollisuus merkitä tavaroiden siirtäminen pois varastosta sitä varten tarkoitettuun tavarakirjanpitoon.
Tästä unionin tuomioistuin on todennut, ettei minkään tullikoodeksin tai sen soveltamisasetuksen säännöksen perusteella voida osoittaa, että velvollisuuden täyttämättä jättämisellä tullikoodeksin 204 artiklan mukaan tullivelan syntyyn olevan vaikutuksen kannalta olisi tehtävä ero ennen kyseisen tullimenettelyn päättämistä ja tällaisen menettelyn päättämisen jälkeen täytettävien velvollisuuksien välillä tai niin sanottujen ”ensisijaisen” ja ”toissijaisen velvollisuuden” välillä (ks. asia C-262/10, Döhler Neuenkirchen, tuomio 6.9.2012, 38 kohta).
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 47 kohdassa esittänyt, velvollisuus maksaa tullia ei tällaisessa tapauksessa ole hallinnollinen, verotuksellinen tai rikosoikeudellinen seuraamus vaan pelkkä seuraus havainnosta, etteivät tullivarastointimenettelyn soveltamista koskevan edun saamiseksi vaadittavat edellytykset täyty, minkä perusteella suspensiojärjestelmää ei voida soveltaa ja tullimaksut määrätään. Kyseinen järjestelmä merkitsee ehdollisen edun antamista, eikä sitä voida antaa, elleivät siihen liittyvät edellytykset täyty.
Lisäksi on todettava, ettei merkitseminen tavarakirjanpitoon viiveellä kuulu soveltamisasetuksen 859 artiklan tyhjentävään luetteloon laiminlyönneistä, joilla ei välttämättä ole tosiasiallista vaikutusta kyseisen tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan.
Tässä yhteydessä on huomautettava, että soveltamisasetuksen 859 artiklassa säädetään pätevästi ja tyhjentävästi tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetuista laiminlyönneistä, jotka ”eivät tosiasiallisesti vaikuta väliaikaisen varastoinnin tai tullimenettelyn asianmukaiseen toimintaan” (asia
C-48/98, Söhl & Söhlke, tuomio 11.11.1999, Kok., s. I-7877
, 43 kohta).
Esitettyyn kysymykseen on edellä mainitun perusteella vastattava, että tullikoodeksin 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että muun kuin yhteisötavaran kohdalla velvollisuuden, jonka mukaan tavaran siirtäminen pois tullivarastosta on merkittävä viimeistään poissiirtämisen aikaan varastoa varten tarkoitettuun tavarakirjanpitoon, täyttämättä jättäminen johtaa tullivelan syntymiseen mainitusta tavarasta, vaikka se olisi jälleenviety.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92, sellaisena kuin se on muutettuna 13.4.2005 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 648/2005, 204 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että muun kuin yhteisötavaran kohdalla velvollisuuden, jonka mukaan tavaran siirtäminen pois tullivarastosta on merkittävä viimeistään poissiirtämisen aikaan varastoa varten tarkoitettuun tavarakirjanpitoon, täyttämättä jättäminen johtaa tullivelan syntymiseen mainitusta tavarasta, vaikka se olisi jälleenviety.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.