CELEX: 62014CJ0535
Apelācija
Kopējā ārpolitika un drošības politika
Ierobežojoši pasākumi pret Baltkrievijas Republiku
Pieņemamība
Termiņš prasības celšanai
Juridiskā palīdzība
Apturoša iedarbība
Efektīva tiesību aizsardzība tiesā
Tiesības uz aizstāvību
Samērīguma princips

Ar savu apelācijas sūdzību
V. Ipatau
lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2014. gada 23. septembra spriedumu
Ipatau
/Padome (T‑646/11, EU:T:2014:800; turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru Vispārējā tiesa noraidīja viņa prasību atcelt:
—
Padomes 2011. gada 10. oktobra Lēmumu 2011/666/KĀDP, ar kuru groza Lēmumu 2010/639/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus pret Baltkrieviju (
OV L 265, 17. lpp.
);
—
Padomes 2011. gada 10. oktobra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1000/2011, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (
OV L 265, 8. lpp.
);
—
Padomes 2011. gada 14. novembra vēstuli, ar kuru tā noraidīja apelācijas sūdzības iesniedzēja lūgumu svītrot viņa vārdu no Padomes 2011. gada 31. janvāra Lēmuma 2011/69/KĀDP, ar ko groza Padomes Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (
OV L 28, 40. lpp.
; turpmāk tekstā – “2011. gada 14. novembra vēstule”);
—
Padomes 2011. gada 31. janvāra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 84/2011, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem pret prezidentu Lukašenko un dažām Baltkrievijas amatpersonām (
OV L 28, 17. lpp.
);
—
Padomes 2012. gada 15. oktobra Lēmumu 2012/642/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Baltkrieviju (
OV L 285, 1. lpp.
) un
—
Padomes 2012. gada 6. novembra Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1017/2012, ar ko īsteno 8.a panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (
OV L 307, 7. lpp.
),
ciktāl tie attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
Tiesvedības priekšvēsture
Vispārējā tiesa tiesvedības priekšvēsturi ir atspoguļojusi šādi:
“1.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs,
V. Ipatau
, Baltkrievijas valstspiederīgais, ir Centrālās vēlēšanu komisijas (turpmāk tekstā – “CVK”) priekšsēdētāja vietnieks.
2.
No Padomes 2006. gada 10. aprīļa Kopējās nostājas 2006/276/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām un ar kuru atceļ Padomes Kopējo nostāju 2004/661/KĀDP (
OV L 101, 5. lpp.
), izriet, ka pēc vairāku cilvēku pazušanas Baltkrievijā, viltus vēlēšanām un referenduma Baltkrievijā, kā arī nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem, apspiežot mierīgus demonstrāciju dalībniekus, kuri bija sanākuši pēc vēlēšanām un referenduma, tika nolemts pret vairākām Baltkrievijas personām pieņemt tādus ierobežojošus pasākumus kā ieceļošanas vai ceļošanas cauri Eiropas Savienības teritorijai aizliegums, kā arī līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana.
3.
Savienības īstenošanas pasākumi ir izklāstīti Padomes 2006. gada 18. maija Regulā (EK) Nr. 765/2006 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (
OV L 134, 1. lpp.
). Šajos noteikumos ir veikti vairāki secīgi grozījumi, un šīs regulas grozītās redakcijas 8.a panta 1. punktā ir paredzēts, ka, ja Padome nolemj fiziskai vai juridiskai personai, vienībai vai struktūrai piemērot 2. panta 1. punktā minētos pasākumus, tā attiecīgi groza pielikumu, kurā ir ietverts saraksts, kurā ir norādīta attiecīgā persona.
4.
Kopējā nostājā 2006/276 paredzētie ierobežojošie pasākumi tika pagarināti līdz 2010. gada 15. martam ar Padomes 2009. gada 6. aprīļa Kopējo nostāju 2009/314/KĀDP, ar ko groza Kopējo nostāju 2006/276 un atceļ Kopējo nostāju 2008/844/KĀDP (
OV L 93, 21. lpp.
). Tomēr ceļošanas ierobežojumi dažām augstām Baltkrievijas amatpersonām, izņemot personām, kas iesaistītas 1999. un 2000. gadā notikušajā cilvēku pazušanā, un CVK priekšsēdētājam, tika apturēti līdz 2009. gada 15. decembrim.
5.
2009. gada 15. decembrī Padome pieņēma Lēmumu 2009/969/KĀDP, ar ko pagarina ierobežojošus pasākumus pret dažām Baltkrievijas amatpersonām, kuri noteikti Padomes Kopējā nostājā 2006/276, un atceļ Kopējo nostāju 2009/314 (
OV L 332, 76. lpp.
). Tā līdz 2010. gada 31. oktobrim pagarināja gan Kopējā nostājā 2006/276 paredzētos ierobežojošos pasākumus, gan ceļošanas ierobežojumu attiecībā uz dažām augstām Baltkrievijas amatpersonām apturēšanu.
6.
Pamatojoties uz Kopējās nostājas 2006/276 atkārtotu izskatīšanu, Padome ar 2010. gada 25. oktobra Lēmumu 2010/639/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret dažām Baltkrievijas amatpersonām (
OV L 280, 18. lpp.
) līdz 2011. gada 31. oktobrim atjaunoja gan Kopējā nostājā 2006/276 paredzētos ierobežojošos pasākumus, gan ceļošanas ierobežojumu attiecībā uz dažām augstām Baltkrievijas amatpersonām apturēšanu.
7.
Lēmumā 2011/69/KĀDP [..] tika nolemts, ka, ņemot vērā viltojumus 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanās un vardarbīgās represijas pret politisko opozīciju, pilsonisko sabiedrību un neatkarīgo plašsaziņas līdzekļu pārstāvjiem Baltkrievijā, ir jāizbeidz ceļošanas ierobežojumu apturēšana, kā arī jāievieš citi ierobežojoši pasākumi. Lēmuma 2010/639 1. panta 1. punkts tika papildināts šādi:
“d)
[ir atbildīgas] par starptautisko vēlēšanu standartu pārkāpumiem Baltkrievijas prezidenta vēlēšanās 2010. gada 19. decembrī un par represijām pret pilsonisko sabiedrību un demokrātisko opozīciju, un ar tām saistītās personas, un kā uzskaitīts IIIA pielikumā.”
8.
Lēmuma 2010/639 2. pants tika aizstāts ar Lēmumu 2011/69 šādi:
“2. pants
1.   Visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir to personu īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kuras ir atbildīgas par:
[..]
b)
starptautisko vēlēšanu standartu pārkāpumiem 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanās Baltkrievijā un par represijām pret pilsonisko sabiedrību un demokrātisko opozīciju, un ar minētajām personām saistīto fizisko vai juridisko personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kā uzskaitīts IIIA pielikumā; tiek iesaldēti.
[..]”
9.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds tika minēts Lēmuma 2011/69 V pielikumā, kurā ir pievienots Lēmuma 2010/639 IIIA pielikums (IIIA pielikums, 1. panta 1. punkta d) apakšpunktā un 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto personu saraksts). Apelācijas sūdzības iesniedzēja vārdam, kurš ir ierakstīts ar 10. numuru, ir pievienota šāda norāde: “[CVK] priekšsēdētāja vietnieks”.
10.
Ar [Īstenošanas regulu Nr. 84/2011] tostarp tika aizstāts Regulas Nr. 765/2006 2. pants, tā formulējums ir šāds:
“2. pants
1.   Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir to fizisko vai juridisko personu, vienību un struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kuras uzskaitītas I pielikumā vai IA pielikumā.
2.   Nekādus līdzekļus vai saimnieciskos resursus nedara tieši vai netieši pieejamus I pielikumā vai IA pielikumā uzskaitītajām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām vai struktūrām vai šo personu interesēs.
[..]
5.   Šīs regulas IA pielikumā iekļauj fiziskās vai juridiskās personas, vienības un struktūras, kas minētas grozītā [..] Lēmuma 2010/639[..] 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā.”
11.
Īstenošanas regulas Nr. 84/2011 II pielikumā (Regulas Nr. 765/2006 IA pielikums, kurā ietverts 2. panta 1., 2. un 5. punktā minēto fizisko un juridisko personu, vienību un struktūru saraksts), ir ietverts prasītāja vārds, ar iepriekš 9. punktā minēto norādi.
12.
2011. gada 2. februārī
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
tika publicēts Paziņojums to personu ievērībai, kurām piemēro pasākumus, kas paredzēti Lēmumā 2011/69 un Īstenošanas regulā Nr. 84/2011 (
OV C 33, 17. lpp.
).
13.
Apelācijas sūdzības iesniedzējs ar 2011. gada 2. septembra vēstuli lūdza Padomi pārskatīt viņa vārda iekļaušanu attiecīgajos sarakstos.
14.
Padome ar 2011. gada 14. novembra vēstuli noraidīja šo lūgumu veikt pārskatīšanu [..], uzskatot, ka pret apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņemtie pasākumi ir pamatoti. Tā šai vēstulei pievienoja jaunu lēmumu un jaunu īstenošanas regulu.
15.
Šajā ziņā Padome pievienoja Lēmumu [2011/666], kurā tā iepriekš 9. punktā minēto norādi, kas attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju, aizstāja ar šādiem vārdiem:
“[CVK] priekšsēdētāja vietnieks. Kā [CVK] komisijas loceklim viņam ir kopīga atbildība par starptautisko vēlēšanu standartu pārkāpumiem prezidenta vēlēšanās 2010. gada 19. decembrī.”
16.
Padome arī pievienoja īstenošanas regulu [Nr. 1000/2011], ar kuru iepriekš 9. punktā minētā norāde arī tika aizstāta ar tiem pašiem vārdiem, kas ietverti Lēmumā 2011/666 un kas minēti iepriekš 15. punktā.
17.
2011. gada 11. oktobrī [
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
] tika publicēts Paziņojums personām, uz kurām attiecina ierobežojošus pasākumus, kas ir noteikti Lēmumā 2010/639, ko groza ar Lēmumu 2011/666, un Regulā Nr. 765/2006, kas grozīta ar Regulu (ES) Nr. 999/2011 par ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Baltkrieviju (
OV C 299, 4. lpp.
).
18.
Ar Lēmumu [2012/642] Padome līdz 2013. gada 31. oktobrim pagarināja spēkā esošos ierobežojošos pasākumus un integrēja ar Lēmumu 2010/639 uzliktos pasākumus vienā juridiskā instrumentā. Minētā lēmuma 3. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu, ka to teritorijā ieceļo vai to šķērso personas, kuras:
a)
ir atbildīgas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem vai pilsoniskās sabiedrības un demokrātiskās opozīcijas apspiešanu vai kuru darbība citādi nopietni apdraud demokrātiju vai tiesiskumu Baltkrievijā, vai citas personas, kas ar tām saistītas;
b)
gūst labumu no Lukašenko režīma vai atbalsta to,
kā uzskaitīts pielikumā.”
19.
Lēmuma 2012/642 4. panta 1. punktā ir noteikts:
“Iesaldē visus līdzekļus un saimnieciskos resursus, kas ir:
a)
tādu personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kuras ir atbildīgas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem vai pilsoniskās sabiedrības un demokrātiskās opozīcijas apspiešanu vai kuru darbība citādi nopietni apdraud demokrātiju vai tiesiskumu Baltkrievijā, vai jebkuru tādu fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kas ar tām ir saistītas, kā arī tādu juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kas ir to īpašumā vai pārziņā;
b)
tādu fizisku vai juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kuras gūst labumu no Lukašenko režīma vai atbalsta to, kā arī tādu juridisku personu, vienību vai struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai pārziņā, kas ir to īpašumā vai pārziņā,
kā uzskaitīts pielikumā.”
20.
Lēmuma 2012/642 pielikumā (Personas, kas minētas 3. panta 1. punktā un 4. panta 1. punktā) prasītāja vārds ar 66. numuru tika ierakstīts ar šādu norādi:
“[CVK] priekšsēdētāja vietnieks. Kā CVK loceklis bija atbildīgs par starptautisko vēlēšanu standartu pārkāpumiem prezidenta vēlēšanās 2010. gada 19. decembrī.”
21.
Ar 2012. gada 6. novembra Regulu (ES) Nr. 1014/2012 (
OV L 307, 1. lpp.
) Padome grozīja Regulu Nr. 765/2006. Tā šīs pēdējās minētās regulas 2. pantu aizstāja ar šādu tekstu:
“1.   Tiek iesaldēti visi līdzekļi un saimnieciskie resursi, kas ir I pielikumā uzskaitīto fizisko vai juridisko personu, vienību un struktūru īpašumā, valdījumā, turējumā vai kontrolē.
2.   Nekādi līdzekļi vai saimnieciskie resursi nav tieši vai netieši pieejami I pielikumā uzskaitītajām fiziskajām vai juridiskajām personām, vienībām un struktūrām vai to interesēs.
3.   Ir aizliegta apzināta un tīša līdzdalība darbībās, kuru mērķis vai sekas ir tieša vai netieša 1. un 2. punktā minēto pasākumu apiešana.
4.   Šīs regulas I pielikumā iekļauj to fizisko vai juridisko personu, vienību un struktūru sarakstu, kuras Padome saskaņā ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu [..] Lēmumā 2012/642[..] ir atzinusi par atbildīgām par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem vai pilsoniskās sabiedrības un demokrātiskās opozīcijas apspiešanu vai kuru darbība citādi nopietni apdraud demokrātiju vai tiesiskumu Baltkrievijā, vai arī jebkuras fiziskās vai juridiskās personas, vienības un struktūras, kas ir ar tām saistītas, kā arī juridiskās personas, vienības vai struktūras, kas tām pieder vai ir to kontrolē.
5.   Šīs regulas I pielikumā iekļauj arī to fizisko vai juridisko personu, vienību un struktūru sarakstu, kuras Padome saskaņā ar 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu Lēmumā 2012/642[..] ir atzinusi par tādām, kas gūst labumu no Lukašenko režīma vai to atbalsta, kā arī juridiskās personas, vienības un struktūras, kas tām pieder vai ir to kontrolē.”
22.
Turklāt ar Regulu Nr. 1014/2012 atsauces uz grozītajā Regulā Nr. 765/2006 minētajiem “I, IA, un IB pielikumu” vai “I vai IA pielikumu” tika aizstātas ar atsaucēm uz “I pielikumu”.
23.
Ar Īstenošanas regulu [Nr. 1017/2012] Padome aizstāja Regulas Nr. 765/2006 I, IA un IB pielikumu tekstu ar vienu vienīgu pielikumu. Šajā vienīgajā pielikumā apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds ir ierakstīts ar 66. numuru ar norādi, kas ir identiska iepriekš 20. punktā minētajai.
24.
2012. gada 7. novembrī
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
tika publicēts Paziņojums personām un vienībām, kurām piemēro ierobežojošus pasākumus, kas paredzēti Lēmumā 2012/642, Regulā Nr. 1014/2012 un Īstenošanas regulā Nr. 1017/2012 (
OV C 339, 9. lpp.
).”
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2011. gada 11. decembrī apelācijas sūdzības iesniedzējs iesniedza pieteikumu par juridisko palīdzību atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 94. un 95. pantam, lai celtu prasību pret Padomi atcelt Lēmumu 2011/69, Lēmumu 2011/666, Īstenošanas regulu Nr. 84/2011 un Īstenošanas regulu Nr. 1000/2011, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz apelācijas sūdzības iesniedzēju.
Ar Vispārējās tiesas sestās palātas priekšsēdētāja rīkojumu
CD
/Padome (T‑646/11 AJ,
EU:T:2012:279
) apelācijas sūdzības iesniedzējam tika piešķirta juridiskā palīdzība.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2012. gada 27. jūnijā, apelācijas sūdzības iesniedzējs cēla prasību atcelt Lēmumu 2011/666, Īstenošanas regulu Nr. 1000/2011 un 2011. gada 14. novembra vēstuli. Pēc tam viņš paplašināja savas prasības prasījumus, lūdzot atcelt arī Lēmumu 2012/642 un Īstenošanas regulu Nr. 1017/2012.
Vispirms Vispārējā tiesa pārbaudīja, vai ir ievērots termiņš prasības celšanai attiecībā uz visiem tiesību aktiem, kuru atcelšana tika lūgta. Uzskatīdama, ka prasība atcelt Lēmumu 2011/666 un Īstenošanas regulu Nr. 1000/2011 tika celta prasības celšanai paredzētajā termiņā, Vispārējā tiesa nosprieda, ka prasība ir pieņemama, ciktāl tā attiecas uz 2011. gada 14. novembra vēstuli. Pēc pieteikuma par juridisko palīdzību pārbaudes Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 58. punktā nosprieda, ka nevar uzskatīt, ka
V. Ipatau
savā pieteikumā par juridisko palīdzību ir skaidri minējis, ka 2011. gada 14. novembra vēstule ir akts, uz kuru būtu jāattiecina celtā prasība.
Līdz ar to termiņš, kas paredzēts, lai celtu prasību pret 2011. gada 14. oktobra vēstuli, saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 96. panta 4. punktu netika apturēts ar pieteikuma par juridisko palīdzību iesniegšanu. Tā kā prasība tika celta 2012. gada 27. jūnijā, proti, vairāk nekā septiņus mēnešus pēc šīs vēstules paziņošanas, Vispārējā tiesa secināja, ka tā tika celta pēc LESD 263. pantā un Vispārējās tiesas Reglamenta 102. panta 1. un 2. punktā paredzēto termiņu beigām.
V. Ipatau
savas prasības pamatojumam izvirzīja piecus pamatus, kas attiecas, pirmkārt, uz nepietiekamu pamatojumu un tiesību uz aizsardzību pārkāpumu, otrkārt, atbildības un ierobežojošā pasākuma kolektīvo raksturu, treškārt, “juridiskā elementa neesamību”, ceturtkārt, kļūdu vērtējumā un, piektkārt, samērīguma principa neievērošanu. Vispārējā tiesa nosprieda, ka neviens no šiem pamatiem nav pamatots, un prasību noraidīja.
Lietas dalībnieku prasījumi
Ar savu apelācijas sūdzību
V. Ipatau
lūdz Tiesu:
—
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
—
pieņemt galīgo nolēmumu šajā tiesvedībā vai nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai, un
—
piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Padome lūdz Tiesu:
—
apelācijas sūdzību noraidīt un
—
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējam atlīdzināt Padomei radušos tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
Par pirmo pamatu, kas attiecas uz tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu pirmo pamatu
V. Ipatau
apgalvo, ka Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka prasība, ciktāl tā attiecas uz 2011. gada 14. novembra vēstuli, nav pieņemama, esot pārkāpusi tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
V. Ipatau
apstrīd pārsūdzētā sprieduma 58.–60. punktu. Pirmkārt, viņš apgalvo, ka tiesību akti ir jāinterpretē tādējādi, lai tie saglabātu savu lietderīgo iedarbību, un ka līdz ar to 2011. gada 11. decembra pieteikums par juridisko palīdzību ir jāinterpretē tādējādi, ka tas noteikti bija vērsts uz 2011. gada 14. novembra vēstules atcelšanu. Otrkārt,
V. Ipatau
apgalvo, ka, rakstot pieteikumu par juridisko palīdzību, viņam neesot palīdzējis padomdevējs.
Padome uzskata, ka Vispārējā tiesa, izslēgdama šo vēstuli no apelācijas sūdzības iesniedzēja pieteikuma par juridisko palīdzību priekšmeta, neesot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tā arī norāda, ka tas, ka
V. Ipatau
esot pats rakstījis pieteikumu par juridisko palīdzību, nemainot prasības pieņemamības nosacījumus. Tā atsaucas uz pašu pieteikuma par juridisko palīdzību formulējumu un atgādina, ka, ņemot vērā, ka
V. Ipatau
ir Baltkrievijas Republikas likumdošanas un juridiskās pētniecības valsts centra direktors, viņam ir noteiktas zināšanas par tiesību normām, par ko arī liecinot īpaši labi formulētie juridiskie argumenti šajā pieteikumā.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka Savienības tiesiskā regulējuma, kas attiecas uz procesuālajiem termiņiem, šaura piemērošana, kas saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atbilst tiesiskās noteiktības prasībām un nepieciešamībai novērst jebkādu diskrimināciju vai neobjektīvu attieksmi tiesvedībā, neattiecas ne uz tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ne uz tiesībām tikt uzklausītam (skat. rīkojumu
Page Protective Services
/EĀDD, C‑501/13 P,
EU:C:2014:2259
, 39. punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispārējās tiesas Reglamenta 96. panta 4. punktā ir paredzēts, ka, atkāpjoties no noteikumiem par procesuālajiem termiņiem, pieteikuma par juridisko palīdzību iesniegšana aptur prasības celšanai paredzēto termiņu līdz dienai, kad tiek paziņots rīkojums par šo pieteikumu, vai, ja attiecīgā persona nenorāda savu advokāta izvēli vai ja personas izvēle ir nepieņemama, līdz dienai, kad tiek paziņots rīkojums, ar kuru nozīmē advokātu, kam jāpārstāv pieteikuma iesniedzējs.
Izvērtējot prasības atcelt tiesību aktu, ciktāl tā attiecās uz 2011. gada 14. novembra vēstuli, pieņemamību, Vispārējai tiesai bija jāinterpretē
V. Ipatau
2011. gada 11. decembrī iesniegtais pieteikums par juridisko palīdzību, lai pārbaudītu, vai minētā vēstule bija aplūkotās prasības priekšmets.
Pārsūdzētā sprieduma 55. punktā Vispārējā tiesa citēja to pieteikuma par juridisko palīdzību daļu, kurā bija minēta 2011. gada 14. novembra vēstule. Šī sprieduma 56. punktā tā arī atspoguļoja pieteikuma par juridisko palīdzību priekšmetu, norādot, ka tas bija vērsts uz Lēmuma 2011/69, Īstenošanas regulas Nr. 84/2011, Lēmuma 2011/666 un Īstenošanas regulas Nr. 1000/2011 atcelšanu. Minētā sprieduma 57. punktā Vispārējā tiesa analizēja atsauci uz 2011. gada 14. novembra vēstuli pieteikuma par juridisko palīdzību kontekstā, kā arī pašu pieteikumu. Šajā ziņā tā konstatēja, ka
V. Ipatau
šo vēstuli bija minējis vienīgi savos apsvērumos par sadaļā “prasības priekšmets” ietvertajiem pamatiem un galvenajiem argumentiem un ka tā bija minēta tikai pirmā pamata izklāsta vidū, un ka divi pārējie pamati uz šo vēstuli neattiecās. Vispārējā tiesa arī uzsvēra, ka, lai arī trīs pamati ļoti tiešā veidā attiecās uz minētajiem lēmumiem un īstenošanas regulām, tā tas nebija 2011. gada 14. novembra vēstules gadījumā.
Ņemot vērā šos konstatējumus, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 58. punktā, nepieļaujot kļūdu, secināja, ka nevar uzskatīt, ka
V. Ipatau
pieteikumā par juridisko palīdzību 2011. gada 14. novembra vēstuli būtu minējis kā tādu, kas uzskatāma par aktu, uz kuru attiecas celtā prasība.
Attiecībā uz argumentu, saskaņā ar kuru 2011. gada 11. decembra pieteikums par juridisko palīdzību ir jāinterpretē tādējādi, ka tas noteikti bija vērsts uz 2011. gada 14. novembra vēstules atcelšanu, ir jāatgādina, ka Padome ar šo vēstuli noraidīja lūgumu pārskatīt
V. Ipatau
iekļaušanu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumu, kas tika noteikti ar Lēmumu 2011/69 un Īstenošanas regulu Nr. 84/2011. Minētajā vēstulē bija ietverts arī Lēmums 2011/666 un Īstenošanas regula Nr. 1000/2011.
Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzējs pieteikumu par juridisko palīdzību iesniedza, lai celtu savu prasību atcelt Lēmumu 2011/69, Īstenošanas regulu Nr. 84/2011, Lēmumu 2011/666 un Īstenošanas regulu Nr. 1000/2011. Ņemot vērā šī pieteikuma par juridisko palīdzību skaidro, precīzo un juridiski argumentēto formulējumu, nekas Vispārējai tiesai neļāva secināt, ka šis pieteikums papildus noteikti attiecas arī uz 2011. gada 14. novembra vēstules atcelšanu.
Runājot par argumentu, saskaņā ar kuru
V. Ipatau
pieteikuma par juridisko palīdzību rakstīšanā nepalīdzēja padomdevējs, ir jākonstatē, ka
V. Ipatau
uzrakstītais pieteikums par juridisko palīdzību ir skaidrs, precīzs un juridiski argumentēts, kas apliecina viņa juridiskās zināšanas.
No visiem šiem argumentiem izriet, ka pirmais pamats nav pamatots un ir jānoraida.
Par otro pamatu, kas attiecas uz tiesību uz aizstāvību pārkāpumu attiecībā uz Lēmumu 2012/642 un Īstenošanas regulu Nr. 1017/2012
Lietas dalībnieku argumentācija
Ar savu otro pamatu
V. Ipatau
apgalvo, ka Vispārējā tiesa, nospriežot, ka Padome varēja pieņemt Lēmumu 2012/642 un Īstenošanas regulu Nr. 1017/2012, iepriekš viņu neuzklausot, ir pārkāpusi tiesības uz aizstāvību. Līdz ar to
V. Ipatau
apstrīd pārsūdzētā sprieduma 80. un 81. punktu, kuri ir izteikti šādi:
“80
Ir jānorāda, ka pamatojums attiecībā uz prasītāju 2012. gadā būtiski nav mainījies, jo viņa atbildība joprojām tiek saistīta ar viņa kā CVK priekšsēdētāja vietnieka un locekļa lomu vēlēšanu standartu pārkāpumos 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanās.
Līdz ar to, nepastāvot vajadzībai izvērtēt to pieņemamību, ir jāsecina, ka prasītāja šajā sakarā izvirzītie iebildumi katrā ziņā nav pamatoti, jo Padomei nebija pienākuma paziņot prasītājam apsūdzības pierādījumus, ne arī piešķirt viņam iespēju tikt uzklausītam pirms Lēmuma 2012/642 un Īstenošanas regulas Nr. 1017/2012 pieņemšanas.”
Viņš apgalvo, ka apstāklis, ka attiecīgo tiesību aktu pamatojums netika mainīts, neatbrīvo Padomi no tās pienākuma uzklausīt attiecīgās personas viedokli, tādējādi sniedzot viņai iespēju aktualizēt savu situāciju un informāciju, kas uz viņu attiecas. Viņš norāda, ka Lēmuma 2012/642 8. apsvērumā ir minētas 2012. gada 23. septembra parlamenta vēlēšanas, norādot, ka arī tās “neatbilda starptautiskajiem standartiem”, lai gan iemesli, kādēļ viņš tika ierakstīts to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, ir saistīti ar “vēlēšanu standartu pārkāpumiem prezidenta vēlēšanās 2010. gada 19. decembrī”.
Padome apstrīd šī pamata pamatotību.
Tiesas vērtējums
Pārsūdzētā sprieduma 75. un 76. punktā Vispārējā tiesa, nepieļaudama kļūdu, atgādināja judikatūru, saskaņā ar kuru saistībā ar lēmuma pieņemšanu par personas vārda vai vienības nosaukuma saglabāšanu to personu un vienību sarakstā, kam piemēro ierobežojošus pasākumus, Padomei ir jāievēro šādas personas vai vienības tiesības tikt iepriekš uzklausītai, ja lēmumā par tās vārda vai nosaukuma iekļaušanas sarakstā paturēšanu spēkā Padome attiecībā pret to konstatē jaunus apstākļus, proti, apstākļus, kuri nav ietverti sākotnējā lēmumā par tās vārda vai nosaukuma iekļaušanu šajā sarakstā (šajā ziņā tostarp skat. spriedumu Francija/
People’s Mojahedin Organization of Iran
, C‑27/09 P,
EU:C:2011:853
, 62. un 63. punkts).
Tātad, kā to pamatoti pārsūdzētā sprieduma 80. punktā norādījusi Vispārējā tiesa, iemesli, kādēļ apelācijas sūdzības iesniedzēja vārds joprojām tika saglabāts to personu sarakstā, uz kurām attiecas aplūkotie ierobežojošie pasākumi, 2012. gadā nebija būtiski mainījušies. Faktiski no visiem tiesību aktiem, kuru atcelšanu apelācijas sūdzības iesniedzējs lūdz Vispārējai tiesai, izriet, ka
V. Ipatau
atbildība joprojām tiek saistīta ar viņa kā CVK priekšsēdētāja vietnieka un locekļa lomu vēlēšanu standartu pārkāpumos 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanās.
Katrā ziņā, kā norāda Padome, apelācijas sūdzības iesniedzējs jau bija iesniedzis apsvērumus Padomei un līdz ar to zināja, ka viņam joprojām bija pieejamas šīs tiesības,
a fortiori
, kad tika veikta pret Baltkrievijas Republiku pieņemto ierobežojošo pasākumu regulāra pārskatīšana nolūkā tos iespējams pagarināt.
No visiem šiem elementiem izriet, ka otrais pamats nav pamatos un ka tas ir jānoraida.
Par trešo pamatu, kas attiecas uz kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar iemeslu, kas paredzēti tiesību aktos, kuru atcelšana tiek lūgta, pietiekamo raksturu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu trešo pamatu
V. Ipatau
apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka Padome nebija pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatīdama, ka iemesli, kas pamato apelācijas sūdzības iesniedzēja iekļaušanu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, bija pamatoti. Līdz ar to viņš apstrīd pārsūdzētā sprieduma 143.–144. punktu. Pārsūdzētā sprieduma 138.–140. un 142. –144. punkts ir izteikti šādi:
“138.
Prasītājs nenoliedz, ka viņš ir CVK priekšsēdētāja vietnieks, bet būtībā apstrīd savu lomu un ietekmi, kā arī, vispārīgi runājot, CVK lomu prezidenta vēlēšanu norisē.
139.
Turpretī prasītājs apstrīd viņa vārda iekļaušanu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, jo Padome esot izdarījusi kļūdainus secinājums no aplūkojamā [Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO)] ziņojuma.
140.
Vispirms šķiet, ka, lai arī Padome ir pamatojusies uz aplūkoto EDSO ziņojumu, tādas iestādes kā Eiropas Padomes iestādes – kā norāda Padome – neapstrīd šī ziņojuma secinājumus. Šajā ziņā no Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas 2011. gada 27. janvāra Rezolūcijas 1790(2011), kā arī no ANO Cilvēktiesību padomes 2011. gada 15. jūnija Rezolūcijas Nr. 17/24 izriet, ka 2010. gada prezidenta vēlēšanas Baltkrievijā nenotika atbilstoši noteiktajai kārtībai, jo vēlēšanu kandidāti tika aizturēti un nākamos mēnešus pēc vēlēšanām notika represijas. Ar apstākli, ka Neatkarīgo valstu savienība (NVS) atzina 2010. gada prezidenta vēlēšanas par likumīgam, nepietiek, lai šajā ziņā apstrīdētu minētā ziņojuma secinājumus.
[..]
142.
Turklāt, lai arī CVK nav vienīgā atbildīgā par vēlēšanu tiesību piemērošanu, tas nenozīmē, ka tā nekādi nav atbildīga par 2010. gada prezidenta vēlēšanu norisi. No aplūkotā ESDO ziņojuma izriet, un to neapstrīd lietas dalībnieki, ka CVK ir augstākā līmeņa iestāde, kas ir atbildīga par vēlēšanu rīkošanu. Tai it īpaši svarīga loma ir prezidenta vēlēšanu kandidātu saraksta izveidē, par vēlēšanām atbildīgās iestādes zemāko instanču uzraudzībā, vēlēšanu kampaņas norises kontrolē, tādu sūdzību un pārsūdzību izskatīšanā, kas iesniegtas par dažādu zemāku vēlēšanu komisiju, kā arī vietējo administratīvo iestāžu lēmumiem, kā arī prasībās, ko pārsvarā cēluši dažādi vēlēšanu kandidāti.
143.
Aplūkotajā EDSO ziņojumā ir norādīts uz “neatkarības un objektivitātes trūkumu vēlēšanu pārvaldē, nevienlīdzīgiem konkurences apstākļiem un ierobežotu plašsaziņas līdzekļu vidi, kā arī pārredzamības trūkumu vēlēšanu procesa svarīgākajos posmos”. No šī ziņojuma arī izriet, ka vēlēšanu pārraudzība un kontrole acīmredzami bija nepietiekama. CVK trūka neatkarības, objektivitātes, kā arī koleģialitātes, un tā paziņoja oficiālos rezultātus, norādot, ka ir ievēlēts prezidents Lukašenko, bez detalizētu rezultātu publicēšanas.
144.
Visbeidzot netiek apstrīdēts, ka prasītājs, būdams CVK priekšsēdētāja vietnieks, personīgi piedalījās CVK darbībās. Nekas neliecina par to, ka viņš kādā brīdī būtu novirzījies no CVK darbības vai ka viņš būtu izteicis kaut niecīgāko protestu, atrunu vai mājienu attiecībā uz darbu, ko šī komisija veica saistībā ar 2010. gada decembra prezidenta vēlēšanām, jo CVK pilnībā atbalstīja šīs vēlēšanas.”
Apelācijas sūdzības iesniedzējs atgādina spriedumu Komisija u.c./
Kadi
(C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P,
EU:C:2013:518
, 119., kā arī 121. punkts), saskaņā ar kuru Padomei ir jāpierāda to iemeslu pamatotība, uz kuriem ir balstīts lēmums iekļaut vai saglabāt personas vārdu to personu sarakstā, uz kurām attiecas sankcijas, un spriedumu
Tay Za
/Padome (C‑376/10 P,
EU:C:2012:138
, 71. punkts), kurā Tiesa nosprieda, ka nav pieļaujama nekāda prezumpcija vai personas iekļaušana šādā sarakstā, vienīgi atsaucoties uz saikni, kas viņai ir ar citām personām. Viņš apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nospriežot, ka strīdīgo tiesību aktu pamatojums bija pietiekams, lai pierādītu viņa atbildību starptautisko vēlēšanu standartu pārkāpumos, kas tika izdarīti 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanu laikā. Šajā ziņā
V. Ipatau
, pirmkārt, apgalvo, ka viņam neesot bijis iemesls norobežoties no CVK darba.
Otrkārt, viņš norāda, ka neesot iespējams apgalvot, ka CVK bija saistīta ar 2010. gada 19. decembra vēlēšanu rezultātu viltošanu, jo tā bija saņēmusi tikai vienu prasību, ar kuru tika apšaubīta vēlēšanu likumība, un ka turklāt tā esot Augstākā tiesa, kurai pēdējā instancē būtu jāizskata šāda prasība, nevis CVK. Turklāt CVK nevarot pārmest, ka tā par likumīgiem atzina tādu vēlēšanu rezultātus, kuru rezultātus bija pieņēmuši 90 % kandidātu.
Treškārt, viņš apstrīd EDSO ziņojumā un pārsūdzētā sprieduma 143. punktā minēto kritiku, lai gan Vispārējā tiesa nevarēja izvērtēt CVK lēmumus.
Padome atgādina judikatūru attiecībā uz tiesību aktu pamatojumu un norāda, ka Vispārējā tiesa neesot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā pārsūdzētā sprieduma 97.–103. punktā, kad tā izvērtēja atcelšanas pamatu, kas attiecas uz pierādījuma norādīt pamatojumu pārkāpumu.
Padome pārbaudīja arī pret
V. Ipatau
pieņemto ierobežojošo pasākumu pamatotību, kā arī to apstākļu pierādījumu, kas ir šo pasākumu pamatā. Padome atgādina, ka tā savos pirmajā instancē iesniegtajos rakstos bija atspoguļojusi noteiktu skaitu CVK darbību, ar kurām tika pārkāpti starptautiskie vēlēšanu standarti, kā arī apelācijas sūdzības iesniedzēja loma šajā ziņā. Turklāt tā norāda, ka, lai arī tikai viens kandidāts apstrīdēja vēlēšanu rezultātus, pārējos septiņus pēc vēlēšanām aizturēja Baltkrievijas drošības dienesti un līdz ar to viņi nevarēja apstrīdēt vēlēšanu rezultātus.
Padome norāda, ka Baltkrievijas vēlēšanu sistēma darbojas, tikai pateicoties tādu valsts augstāko amatpersonu lojālajai sadarbībai kā apelācijas sūdzības iesniedzējs. Tā uzskata, ka apelācijas sūdzības iesniedzējs kā augsta līmeņa valdības amatpersona bija saistīts ar Baltkrievijas valdību sprieduma
Tay Za
/Padome (C‑376/10 P,
EU:C:2012:138
) izpratnē. No tā izriet, ka Padome bija tiesīga lēmumu pamatojumā atsaukties vienīgi uz šo saikni starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un valdību.
Tiesas vērtējums
Ir jāatgādina, ka LESD 296. pantā paredzētais pienākums norādīt pamatojumu ir būtiska formalitāte, kura ir jānošķir no jautājuma par pamatojuma pamatotību, kas attiecas uz strīdīgā akta likumību pēc būtības (šajā ziņā skat. spriedumu Komisija/
Sytraval
un
Brink’s France
, C‑367/95 P,
EU:C:1998:154
, 67. punkts). Lēmuma pamatojumu veido formāla to pamatu izklāstīšana, uz kuriem šis lēmums balstīts. Ja šajos pamatos ir pieļautas kļūdas, tie skar lēmuma likumību pēc būtības, nevis tā pamatojumu, kas var būt pietiekams, pat izklāstot kļūdainus pamatus (skat. spriedumu
Bertelsmann
un
Sony Corporation of America
/
Impala
, C‑413/06 P,
EU:C:2008:392
, 181. punkts). Līdz ar to iebildumi un argumenti, kuru mērķis ir apstrīdēt tiesību akta pamatotību, ir neefektīvi saistībā ar pamatu par pamatojuma neesamību vai nepietiekamu pamatojumu.
Lai arī apelācijas sūdzības iesniedzējs savu pamatu ir attiecinājis uz “kļūdu tiesību piemērošanā saistībā ar strīdīgajos lēmumos norādītā pamatojuma nepietiekamo raksturu”, ir jākonstatē, ka viņš kritizē pārsūdzētā sprieduma 143. un 144. punktu pamatotību, kuros Vispārējā tiesa atbildēja uz pamatu, kas attiecas uz kļūdu vērtējumā. Ņemot vērā skaidri norādītos apstrīdēto pamatu punktus, saskaņā ar Tiesas Reglamenta 178. panta 3. punktu pamats tomēr ir jāizvērtē.
Pārbaudot pamatojumu attiecībā uz
V. Ipatau
iekļaušanu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, vispirms ir jāpārbauda vispārīgie kritēriji iekļaušanai to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, pēc tam
V. Ipatau
iekļaušanas šādā sarakstā pamatojums un tad šīs iekļaušanas pamatotības pierādījumi (spriedumi
Anbouba
/Padome, C‑605/13 P,
EU:C:2015:247
, 40. punkts, un
Anbouba
/Padome,
C-630/13 P,
EU:C:2015:248
, 41. lpp.
).
Ir jāatgādina, ka Padomei ir plaša rīcības brīvība, nosakot vispārīgos kritērijus, kas jāņem vērā, piemērojot ierobežojošus pasākumus (šajā ziņā skat. spriedumu Padome/
Manufacturing Support
&
Procurement Kala Naft
, C‑348/12 P,
EU:C:2013:776
, 120. punkts un tajā minētā judikatūra;
Anbouba
/Padome, C‑605/13 P, ECLI:EU:C:2015:247, 41. punkts, kā arī
Anbouba
/Padome, C‑630/13 P, ECLI:EU:C:2015:248, 42. punkts).
V. Ipatau
šajā ziņā neizvirza kļūdu tiesību piemērošanā.
Attiecībā uz
V. Ipatau
iekļaušanas sarakstos pamatotību ir jāatgādina, ka Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā garantētā pārbaudes tiesā efektivitāte nozīmē, ka, pārbaudot lēmuma par personas vārda iekļaušanu to personu sarakstā, kurām piemērojami ierobežojoši pasākumi, pamatā esošo iemeslu tiesiskumu, Savienības tiesai ir jānodrošina, lai šis lēmums, kam attiecībā uz šo personu ir individuāla piemērojamība, būtu balstīts uz pietiekami drošiem faktiem. Šajā lietā tas nozīmē, ka ir jāpārbauda pamatojuma izklāstā norādītie fakti, kas ir minētā lēmuma pamatā, tādēļ pārbaudē tiesā ir jāizvērtē ne tikai norādīto iemeslu abstrakta ticamība, bet arī tas, vai ir pamatoti šie apsvērumi vai vismaz viens no tiem, kurš tiek uzskatīts par pašu par sevi pietiekamu šā paša lēmuma pamatojumam (šajā ziņā skat. spriedumus Komisija u.c./
Kadi
, C‑584/10 P, C‑593/10 P un C‑595/10 P,
EU:C:2013:518
, 119. punkts; Padome/
Manufacturing Support & Procurement Kala Naft
, C‑348/12 P,
EU:C:2013:776
, 73. punkts;
Anbouba
/Padome, C‑605/13 P,
EU:C:2015:247
, 45. punkts, kā arī
Anbouba
/Padome, C‑630/13 P,
EU:C:2015:248
, 46. punkts).
Pirmām kārtam,
V. Ipatau
apstrīd to, ka CVK būtu varējusi veicināt 2010. gada 19. decembra vēlēšanu rezultātu viltošanu, jo tā šajā ziņā bija saņēmusi tikai vienu prasību. Ar šo argumentu tomēr nevar apšaubīt Vispārējās tiesas izdarītos konstatējumus pārsūdzētā sprieduma 142. un 143. punktā.
Faktiski minētajos punktos Vispārējā tiesa, pirmkārt, konstatēja, ka CVK – kā par vēlēšanām atbildīgo iestāžu augstākajai instancei – papildus sūdzību izskatīšanai ir arī citas pilnvaras, proti, tai ir “svarīga loma prezidenta vēlēšanu kandidātu saraksta izveidē, par vēlēšanām atbildīgās iestādes zemāko instanču uzraudzībā, vēlēšanu kampaņas norises kontrolē, tādu sūdzību un pārsūdzību izskatīšanā, kas iesniegtas par dažādu zemāku vēlēšanu komisiju, kā arī vietējo administratīvo iestāžu lēmumiem”. Otrkārt, tā uzskatīja, ka “vēlēšanu pārraudzība un kontrole acīmredzami bija nepietiekama” un ka “CVK trūka neatkarības un objektivitātes, kā arī koleģialitātes, un tā paziņoja oficiālos rezultātus, norādot, ka ir ievēlēts prezidents Lukašenko, bez detalizētu rezultātu publicēšanas”.
Otrām kārtām,
V. Ipatau
apgalvo, ka viņam neesot bijis iemesla norobežoties no CVK darba. Ņemot vērā apstākli, ka
V. Ipatau
nav identificējis nevienu Vispārējās tiesas kļūdu tiesību piemērošanā attiecībā uz CVK atbildību par vēlēšanu starptautisko standartu pārkāpumiem 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanu laikā, Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā apelācijas sūdzības iesniedzēja personisko atbildību par šiem pārkāpumiem secināja no viņa kā CVK priekšsēdētāja vietnieka lomas, kā arī no apstākļa, ka viņš nenorobežojās no CVK darba.
Tieši šie faktu konstatējumi – kas Tiesai nav jāpārbauda apelācijas tiesvedībā – ļāva Vispārējai tiesai būtībā secināt, ka CVK bija atbildīga par vēlēšanu starptautisko standartu pārkāpumiem 2010. gada 19. decembra prezidenta vēlēšanās un ka šos pārkāpumus varēja arī personīgi attiecināt uz
V. Ipatau
kā šīs iestādes priekšsēdētāja vietnieku. Pretēji tam, ko apgalvo
V. Ipatau
, Vispārējā tiesa attiecībā uz viņu nebija izmantojusi prezumpciju un līdz ar to, iekļaujot viņa vārdu to personu sarakstā, uz kurām attiecas ierobežojošie pasākumi, vienīgi saiknes ar citam personām dēļ, nebija rīkojusies pretrunā spriedumam
Tay Za
/Padome (C‑376/10 P,
EU:C:2012:138
).
Trešām kārtām,
V. Ipatau
pārmet Vispārējai tiesai, ka tā esot pārņēmusi EDSO kritiku, kas bija adresēta CVK, attiecībā uz CVK lēmumu kvalitāti, neizvērtējot šos lēmumus. Ar šo argumentāciju
V. Ipatau
faktiski apstrīd Vispārējās tiesas veikto pierādījumu izvērtēšanu un vērtību, ko tā šiem pierādījumiem ir piešķīrusi.
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka noteiktos gadījumos Savienības Tiesa var ņemt vērā starptautisku nevalstisku organizāciju ziņojumus (šajā ziņā skat. spriedumu
N. S
. u.c., C‑411/10 un C‑493/10,
EU:C:2011:865
, 90., kā arī 91. punkts).
A fortiori
tā var ņemt vērā tādas starptautiskas organizācijas kā EDSO ziņojumu.
Pārsūdzētā sprieduma 140. punktā Vispārējā tiesa pārbaudīja EDSO ziņojuma ticamības pakāpi, salīdzinot šī ziņojuma secinājumus ar tādas iestādes kā Eiropas Padome secinājumiem.
Ņemot vērā visus Vispārējās tiesas apsvērumus, kas Tiesai nav jāpārbauda apelācijas tiesvedībā, Vispārējā tiesa, nepieļaudama kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 145. punktā kā nepieņemamu noraidīja pamatu, kas attiecas uz Padomes kļūdu vērtējumā.
Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa ir ievērojusi no šī sprieduma 42. punktā atgādinātās judikatūras izrietošos principus, kas attiecas uz to iemeslu likumību, uz kuriem ir pamatoti tādi tiesību akti kā strīdīgie tiesību akti.
Līdz ar to trešais pamats ir jānoraida kā nepamatots.
Par ceturto pamatu, kas attiecas uz samērīguma principa pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu ceturto pamatu
V. Ipatau
apgalvo, ka Vispārēja tiesa, apstiprinot pret viņu 2011. un 2012. gadā pieņemtos pasākumus, lai gan EDSO ziņojumā neesot bijis ieteikts pieņemt jebkādus ierobežojošus pasākumus pret CVK locekļiem, esot pārkāpusi samērīguma principu. Viņš norāda, ka EDSO vispārīgie ieteikumi saistībā ar CVK esot attiekušies tikai uz šīs komisijas sastāvu un to instrukciju kvalitāti, ko CVK izdod vietējām komisijām. Kolektīvās sankcijas CVK locekļiem šķietot acīmredzami nesamērīgas un neefektīvas, jo tās traucējot CVK locekļiem mācīties no Eiropas pieredzes un labās prakses.
Viņš turklāt norāda, ka, lai sekmētu Baltkrievijas vēlēšanu sistēmas, kam nav senu tradīciju, uzlabošanu, ir svarīgi, lai personām, kas ir iesaistītas vēlēšanu sistēmā, tostarp CVK locekļiem, būtu dziļāka izpratne par starptautiskajiem vēlēšanu standartiem. Šajā ziņā Savienības dalībvalstis minētajām personām varētu piedāvāt apmācības, kā arī vēlēšanu laikā Savienības dalībvalstīs varētu tikt rīkoti apmeklējumi. Aizliegums pārvietoties Savienības teritorijā esot acīmredzami pretrunā EDSO ziņojumam.
Vispirms Padome norāda, ka EDSO ziņojums nav vienīgais pamatojums pret apelācijas sūdzības iesniedzēju pieņemtajiem ierobežojošajiem pasākumiem. Turklāt tā apgalvo, ka starp EDSO ziņojumu un Padomes politikām neesot nekādu pretrunu. Gluži pretēji, šo politiku, tostarp to, kas ietver ierobežojošus pasākumus, mērķis ir izdarīt spiedienu uz Baltkrievijas režīmu un tām personām, kas ar to saistītas, lai izbeigtu nopietnos cilvēktiesību pārkāpumus, pilsoniskās sabiedrības un demokrātiskas opozīcijas apspiešanu un lai Baltkrievijā tiktu ievērots tiesiskums, tostarp starptautiskie vēlēšanu standarti. Turklāt Padomes ierobežojošie pasākumi nerada šķērsli tam, lai par vēlēšanu rīkošanu atbildīgās personas Baltkrievijā saņemtu apmācību starptautisko vēlēšanu standartu jomā. Turklāt Lēmuma 2012/642 3. panta 6. punktā ir paredzētas iespējamās atkāpes no aizlieguma pārvietoties Savienības teritorijā.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punktu apelācijas sūdzībā izvirzītajos tiesību pamatos un argumentos precīzi norāda apstrīdētie Vispārējās tiesas nolēmuma motīvu daļas punkti (šajā ziņā skat. rīkojumu
Thesing
un
Bloomberg Finance
/ECB, C‑28/13 P,
EU:C:2014:230
, 25. punkts, kā arī spriedumu
Klein
/Komisija, C‑120/14 P,
EU:C:2015:252
, 85. punkts).
Tādējādi šādai prasībai neatbilst apelācijas sūdzība, kurā nav pat izvirzīti specifiski argumenti, ar kuriem tiek identificēta kļūda tiesību piemērošanā, kas esot pieļauta spriedumā, kas ir apelācijas sūdzības priekšmets, bet vienīgi tiek atkārtoti pamati un argumenti, kas jau tikuši izvirzīti Vispārējā tiesā. Faktiski šāda apelācija patiesībā ir prasība, kas vērsta uz to, lai vienkārši panāktu Vispārējā tiesā iesniegtā prasības pieteikuma pārskatīšanu, kas nav Tiesas kompetencē (skat. spriedumu
Klein
/Komisija, C‑120/14 P,
EU:C:2015:252
, 86. punkts).
Apgalvojot tikai to, ka Vispārējā tiesa esot kļūdaini nospriedusi, ka attiecīgie Padomes pasākumi nebija nesamērīgi, precīzi nenorādot pārsūdzētā sprieduma piektā pamata motīvu daļas punktus, ko viņš vēlas apstrīdēt,
V. Ipatau
nav izpildījis Tiesas Reglamenta 169. panta 2. punkta prasības. Turklāt apelācijas sūdzības piektajā pamatā izvirzītie argumenti nav vērsti pret pārsūdzēto spriedumu, bet pret minētajiem Padomes pasākumiem, un tie būtībā atkārto jau Vispārējā tiesā iesniegtos argumentus.
Tā kā ceturtais pamats būtībā ir tikai lūgums pārskatīt
V. Ipatau
pirmajā instancē iesniegto prasības pieteikumu, tas ir jānoraida kā nepieņemams.
Tā kā četri
V. Ipatau
pamati ir noraidīti, apelācijas sūdzība ir jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 184. panta 2. punktam, ja apelācijas sūdzība nav pamatota, Tiesa lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā Padome ir prasījusi piespriest
V. Ipatau
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā viņam spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež
V. Ipatau
segt savus tiesāšanās izdevumus un atlīdzināt Padomes tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

1)
apelācijas sūdzību noraidīt;

2)
Vadzim Ipatau
sedz savus, kā arī atlīdzina Eiropas Savienības Padomes tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.