CELEX: 62013TJ0378
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo "English pink" paraiška
Ankstesnis žodinis Bendrijos prekių ženklas PINK LADY ir ankstesni vaizdiniai Bendrijos prekių ženklai "Pink Lady"
Pareiga motyvuoti
Rūpestingumo pareiga
Bendrijos prekių ženklų teismo sprendimas
Galutinio sprendimo nebuvimas

prima facie
ir uzskatāms par nozīmīgu faktisko elementu, kura iespējamā ietekme uz tajā iesniegtā strīda risinājumu Apelāciju padomei būtu bijusi jāizvērtē.
To nedarot, Apelāciju padome nav ar prasīto pienācīgo rūpību izvērtējusi tai iesniegtos faktiskos elementus.
Izskatāmās lietas apstākļos šī rūpības neesamība var izraisīt apstrīdētā lēmuma atcelšanu tādējādi, ka iebildums, kurš attiecas uz labas pārvaldības principa pārkāpumu, ir pieņemams.
Tātad no pirmā pamata un trešajā pamatā ietvertā pirmā iebilduma analīzes izriet, ka Apelāciju padome ir pārkāpusi, pirmkārt, Regulas Nr. 207/2009 75. pantu, apstrīdētajā lēmumā nekur neminot
Tribunal de commerce de Bruxelles
sprieduma pastāvēšanu un iespējamo tā ietekmi uz strīda risinājumu, un, otrkārt, neizpildot rūpības pienākumu, nav izvērtējusi ar prasīto pienācīgo uzmanību tai iesniegtos nozīmīgos faktisko elementus.
No tā izriet, ka apstrīdētais lēmums ir atceļams, turklāt nav vajadzības izvērtēt trešajā pamatā ietverto otro iebildumu, nedz arī piecus pārējos prasītāju izvirzītos pamatus.
Par prasību grozīt apstrīdēto lēmumu tādējādi, lai iebildumi tiktu apmierināti
Ņemot vērā nepieciešamību apstrīdēto lēmumu atcelt un prasītāju prasību izdarīt grozījumus, izskatāmajā lietā ir jāizvērtē, vai Vispārējai tiesai tiek lūgts īstenot tās [lēmuma] grozīšanas tiesības atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punktam. Šīs prasības pamatā prasītājas būtībā apgalvo, ka
Tribunal de commerce de Bruxelles
spriedumam bija
res judicata
spēks un Apelāciju padomei tas tātad bija saistošs, un tādējādi [tas tā ir arī attiecībā uz] Vispārējo tiesu. Tādējādi tā varēs un tai būs pienākums grozīt apstrīdēto lēmumu, lai izpildītu minēto spriedumu, līdz ar to apmierinot iebildumus. Šajā ziņā otrajā pamatā tās precizē it īpaši, ka
res judicata
princips attiecas ne vien uz atceļošu tiesas nolēmumu rezolutīvo daļu, bet arī uz to motīviem, un prasītājas balstās uz Kopienas preču zīmes vienoto raksturu, kā arī vajadzību novērst pretrunīgus Kopienas preču zīmju tiesu un ITSB lēmumus, kas ir apstiprināta Regulas Nr. 207/2009 56. panta 3. punktā, 100. panta 2., 6. un 7. punktā, 104. panta 1. un 2. punktā un 109. panta 2. un 3. punktā un Regulas Nr. 44/2001 tiesību normās.
Ir jāatgādina, ka [lēmumu] grozīšanas tiesības nepiešķir Vispārējai tiesai tiesības veikt vērtējumu, attiecībā uz kuru Apelāciju padome vēl nav paudusi viedokli. Līdz ar to [lēmumu] grozīšanas tiesību īstenošana principā ir veicama vienīgi situācijās, kurās Vispārējā tiesa pēc minētās padomes veiktā vērtējuma pārbaudes, pamatojoties uz konstatētajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, var noteikt, kāds lēmums Apelāciju padomei bija jāpieņem (spriedums
Edwin
/ITSB, minēts 16. punktā,
EU:C:2011:452
, 72. punkts).
Turklāt ir jāuzskata, ka valsts tiesas, kura spriedumu taisa kā Kopienas preču zīmju tiesa prasības par Kopienas preču zīmes pārkāpumu kontekstā, nolēmumam nav
res judicata
spēks attiecībā pret ITSB instancēm iebildumu pret Kopienas preču zīmes, lai arī tā būtu identiska valsts preču zīmei, kura bija prasības par preču zīmes pārkāpumu priekšmets, reģistrāciju procesa ietvaros (šajā ziņā skat. spriedumu, 2011. gada 10. maijs,
Emram
/ITSB –
Guccio Gucci
(“G”), T‑187/10,
EU:T:2011:202
, 76. punkts un tajā minētā judikatūra). No tā izriet, ka tāda nolēmuma pastāvēšana kā izskatāmajā lietā
Tribunal de commerce de Bruxelles
spriedums pat tad, ja tas ir kļuvis galīgs, pats par sevi nav pietiekama, lai ļautu Vispārējai tiesai noteikt, kādu lēmumu Apelāciju padomei bija jāpieņem.
Protams, ir skaidrs, kā tas tika atgādināts iepriekš 24. un 25. punktā, ka Savienības likumdevējs ar Regulu Nr. 207/2009 ir ieviesis mehānismus, kuru mērķis ir nodrošināt vienotu Kopienas preču zīmes aizsardzību visā Savienības teritorijā, tādējādi apstiprinot Kopienas preču zīmes vienoto raksturu. Šajā kontekstā tas ir radījis Kopienas preču zīmju tiesas, piešķirot tām kompetenci noteikt tādus aizliegumus turpināt darbības, ar kurām tiek pārkāpta vai varētu tikt pārkāpta Kopienas preču zīme, kuri ir spēkā visā Savienības teritorijā.
Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, apelāciju padomju lēmumu tiesiskums ir jāvērtē, pamatojoties vienīgi uz Regulu Nr. 207/2009 tā, kā to interpretējušas Savienības tiesas, nevis pamatojoties uz apelāciju padomju lēmumu pieņemšanas praksi (šajā ziņā skat. spriedumu, 2007. gada 26. aprīlis,
Alcon
/ITSB, C‑412/05 P, Krājums,
EU:C:2007:252
, 65. punkts), šie apsvērumi ir spēkā arī tāda iebildumu procesa ietvaros, kas uzsākts, pamatojoties uz Regulas Nr. 207/2009 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Tas tā ir
a fortiori
arī attiecībā uz agrāku valsts lēmumu iedarbību uz strīda izskatāmajā lietā izšķiršanu. Savienības preču zīmju tiesību režīms ir autonoma sistēma, ko veido tai raksturīgo normu un mērķu kopums, jo tās piemērošana nav atkarīga ne no vienas valsts sistēmas. No tā izriet, ka reģistrācijas atteikums ir jāizvērtē, vienīgi pamatojoties uz atbilstošu Savienības tiesisko regulējumu un strīdus lēmuma tiesiskums nekādā gadījumā nevar tikt atspēkots ar agrākiem valsts lēmumiem (šajā ziņā skat. rīkojumu, 2012. gada 22. marts,
Emram
/ITSB, C‑354/11 P,
EU:C:2012:167
, 92. un 93. punkts).
Tāpat ir jāuzsver, ka Regulā Nr. 207/2009 nav ietverta neviena tiesību norma, atbilstoši kurai ITSB, īstenojot savas ekskluzīvās pilnvaras Kopienas preču zīmju reģistrācijas jomā un šajā kontekstā, pārbaudot iebildumus pret Kopienas preču zīmju reģistrācijas pieteikumiem, būtu saistošs Kopienas preču zīmju tiesas lēmums, kurš pieņemts prasības par preču zīmes pārkāpumu kontekstā.
Tiesību normas, atbilstoši kurām ir piemērojams
res judicata
spēka princips, attiecas uz citām situācijām. Tādējādi Regulas Nr. 207/2009 56. panta 3. punkts attiecas uz pieteikuma par atcelšanu vai spēkā neesamības atzīšanu nepieņemamību ITSB, ja pieteikums saistībā ar to pašu Kopienas preču zīmi ir ticis izskatīts dalībvalsts tiesā un ir pieņemts galīgais lēmums. Tajā pašā ziņā Regulas Nr. 207/2009 100. panta 2., 6. un 7. punkts attiecas uz pretprasību par Kopienas preču zīmes atcelšanu vai spēkā neesamības atzīšanu ITSB vai Kopienas preču zīmju tiesā, ja šis pats jautājums par to pašu preču zīmi jau ir ticis izskatīts minētajā ITSB vai minētajā tiesā un ir pieņemts galīgais lēmums. Regulas Nr. 207/2009 109. panta 2. punktā savukārt ir paredzēts, ka tiesa, kas izskata prasību par pārkāpumu attiecībā uz Kopienas preču zīmi, prasību noraida, ja ir nolasīts galīgs spriedums pēc būtības par tiem pašiem faktiem un starp tām pašām pusēm attiecībā uz identisku valsts preču zīmi, kas ir spēkā attiecībā uz identiskām precēm vai pakalpojumiem. Tāpat šīs pašas regulas 109. panta 3. punktā ir noteikts, ka tiesa, kas izskata prasību par pārkāpumu attiecībā uz valsts preču zīmi, prasību noraida, ja ir pasludināts galīgs spriedums pēc būtības par tiem pašiem faktiem un starp tām pašām pusēm attiecībā uz identisku Kopienas preču zīmi, kas ir spēkā attiecībā uz identiskām precēm vai pakalpojumiem.
Turklāt Kopienas preču zīmes vienotā rakstura prasība, kas ir uzsvērta Regulas Nr. 207/2009 preambulas 16. un 17. apsvērumā, nenozīmē, ka ITSB instances un līdz ar to Savienības tiesa iebildumu pret jaunas Kopienas preču zīmes reģistrāciju procesa ietvaros atbilstoši
res judicata
spēka principam vairs nevar izvērtēt iespējamas sajaukšanas iespējas pastāvēšanu, lai arī minētā preču zīme ir identiska valsts preču zīmei, attiecībā uz kuru Kopienas preču zīmju tiesa ir nospriedusi, ka ar to tiek radīts kaitējums agrākai Kopienas preču zīmei.
Ir jāuzsver, ka ITSB ir vienīgā instance, kurai Savienības likumdevējs ir piešķīris tiesības izvērtēt reģistrācijas pieteikumus un tātad atļaut vai atteikt Kopienas preču zīmes reģistrāciju. Šīs kompetences ietvaros lēmumi, kuri apelāciju padomēm ir jāpieņem, piemērojot Regulu Nr. 207/2009, attiecībā uz apzīmējuma kā Kopienas preču zīmes reģistrāciju vai aizsardzību, nozīmē saistošās kompetences īstenošanu, nevis diskrecionārās varas īstenošanu. Līdz ar to apelāciju padomju lēmumu tiesiskums ir jāizvērtē, pamatojoties tikai uz šo regulu, kā to ir interpretējusi Savienības tiesa. Kā tika uzsvērts iepriekš 60. un 61. punktā, Regulā Nr. 207/2009 nav ietverta neviena tiesību norma, atbilstoši kurai ITSB saskaņā ar
res judicata
spēka principu būtu jāizpilda Kopienas preču zīmju tiesas lēmums, kurā konstatēts ar valsts preču zīmi pieļauts Kopienas preču zīmes pārkāpums.
No tā izriet, ka izskatāmajā lietā
res judicata
spēks, kāds piemīt
Tribunal de commerce de Bruxelles
spriedumam, nav saistošs nedz apelāciju padomei, īstenojot savu kompetenci, lemjot par to, vai apzīmējums “English pink” var tikt reģistrēts kā Kopienas preču zīme, nedz Savienības tiesai, īstenojot savas tiesiskuma pārbaudes un [lēmuma] grozīšanas tiesības atbilstoši Regulas Nr. 207/2009 65. panta 3. punktam.
Turklāt ir jānorāda, ka, lai gan procesā
Tribunal de commerce de Bruxelles
un ITSB ir iesaistītas vienas un tās pašas lietas dalībnieces, tomēr attiecīgie lietu priekšmeti – proti, prasījumi –, kurus ir izskatījusi minētā tiesa un ITSB, nav identiski. Prasības par preču zīmes pārkāpumu Beļģijas tiesā priekšmets bija Beniluksa preču zīmes “ENGLISH PINK” atcelšana un šīs preču zīmes izmantošanas Savienības teritorijā aizliegums, turpretī procesa ITSB priekšmets bija iebildumi pret Kopienas preču zīmes “English pink” reģistrāciju.
Arī pamati – proti, prasījumu pamatojumi – šajās divās lietās ir atšķirīgi. Pirmkārt, tiesvedībā
Tribunal de commerce de Bruxelles
prasītāju prasījumu, kuri bija vērsti uz to, lai tiktu izdots rīkojums, kura mērķis ir novērst iepriekš 6. punktā minēto Kopienas preču zīmju pārkāpumus, bija Regulas Nr. 207/2009 9. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkts. Tāpat prasījuma, lai Beniluksa preču zīme “ENGLISH PINK” tiktu atzīta par spēkā neesošu, pamats bija 2005. gada 25. februārī Hāgā parakstītās Beniluksa Konvencijas par intelektuālo īpašumu (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2.3. pants un 2.28. panta 3. punkta b) apakšpunkts. Minētā tiesa uzskatīja, ja ir ticis izdarīts iepriekš minēto Kopienas preču zīmju pārkāpums. Tādējādi tā atcēla Beniluksa preču zīmi “ENGLISH PINK” un aizliedza šī apzīmējuma izmantošanu visā Savienības teritorijā. Otrkārt, procesā ITSB prasītājas iebilda pret jaunas Kopienas preču zīmes reģistrāciju un šajā ziņā tās pamatojās uz citām Regulas Nr. 207/2009 tiesību normām, proti, minētās regulas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu un 5. punktu.
Turklāt ir skaidrs, ka Beniluksa preču zīme un reģistrācijai pieteiktā preču zīme juridiski ir divas atšķirīgas preču zīmes.
Tribunal de commerce de Bruxelles
sprieduma rezultātā agrākā vārdiskā preču zīme tiek aizsargāta tikai pret Beniluksa preču zīmes “ENGLISH PINK” iedarbību.
Šo iemeslu dēļ – procesu ITSB un
Tribunal de commerce de Bruxelles
priekšmeti un pamati nav identiski – šajā strīdā prasītājas nevar pamatoti atsaukties uz minētās tiesas sprieduma
res judicata
spēku.
Šo pašu iemeslu dēļ prasītājas nevar atsaukties uz Regulas Nr. 44/2001 piemērošanu, tāpēc ka lietas dalībnieki, priekšmeti un pamati esot identiski.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītājas kļūdaini apgalvo, ka, piemērojot
res judicata
spēka principu, Apelāciju padomei bija saistošs
Tribunal de commerce de Bruxelles
spriedums un ka tai šajā ziņā būtu bijis jākonstatē, ka starp konfliktējošajiem apzīmējumiem pastāv sajaukšanas iespēja.
Neatkarīgi no iepriekš izklāstītā, kā izriet no apsvērumiem, kas minēti iepriekš pirmā un trešā pamata vērtējumā, Apelāciju padome izskatāmajā lietā nav ņēmusi vērā
Tribunal de commerce de Bruxelles
spriedumu un nav izvērtējusi minētā sprieduma iespējamo ietekmi uz strīda risinājumu. Līdz ar to Vispārējā nevar, pamatojoties uz konstatētajiem faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, noteikt, kāds lēmums Apelāciju padomei bija jāpieņem, un tātad tā nevar īstenot savas [lēmuma] grozīšanas tiesības. Līdz ar to prasītāju prasība grozīt apstrīdēto lēmumu ir noraidāma.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 3. punktam, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Vispārējā tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Šajā gadījumā ir jānolemj, ka ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no prasītāju tiesāšanās izdevumiem.

Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (ceturtā palāta)
nospriež:

1)
Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju ceturtās padomes 2013. gada 29. maija lēmumu lietā R 1215/2011‑4 atcelt;

2)
pārējā daļā prasību noraidīt;

3)
ITSB sedz savus tiesāšanās izdevumus, kā arī atlīdzina pusi no
Apple and Pear Australia Ltd
un
Star Fruits Diffusion
tiesāšanās izdevumiem;

4)
Apple and Pear Australia
un
Star Fruits Diffusion
sedz pusi savu tiesāšanās izdevumu.

Prek
Labucka
Kreuschitz
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2015. gada 25. martā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.