CELEX: 62012CJ0182
Yhteisön tullikoodeksi
137 artikla
Tullikoodeksin soveltamisasetus
561 artiklan 2 kohta
Täydellisen tuontitullittomuuden edellytykset
Ajoneuvon, jonka omistaja on sijoittautunut kolmanteen maahan, tuonti jäsenvaltioon
Ajoneuvon yksityiskäyttö, johon omistaja on valtuuttanut muutoin kuin käyttäjän kanssa tehdyllä työsopimuksella
Tullittomuus ei koske tällaista käyttöä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (
EYVL L 253, s. 1
), sellaisena kuin se on muutettuna 4.5.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 993/2001 (
EYVL L 141, s. 1
; jäljempänä soveltamisasetus), 561 artiklan 2 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Gábor Fekete ja Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (valtion vero- ja tullihallinnon Keski-Transdanubian tulli- ja verovirasto) ja jossa on kyse Guinea-Bissaussa rekisteröidyn ajoneuvon, joka on tuotu Euroopan unionin alueelle ja jota Fekete on käyttänyt yksityiskäyttöön Unkarissa, tullioikeudellisen aseman määrittämisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön tullikoodeksista 12.10.1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (
EYVL L 302, s. 1
; jäljempänä tullikoodeksi) 137 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä voidaan käyttää yhteisön tullialueella kokonaan tai osittain tuontitullitta ja ilman kauppapoliittisia toimenpiteitä muita kuin yhteisötavaroita, jotka on tarkoitettu jälleenvietäviksi muuttumattomina, niiden käytöstä johtuvaa tavanomaista arvonalentumista lukuun ottamatta.”
Soveltamisasetuksen 232 artiklassa, joka koskee väliaikaisen maahantuonnin menettelyä, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos seuraavia tavaroita ei ilmoiteta tullille kirjallisesti tai suullisesti, niitä on pidettävä 233 artiklassa tarkoitetulla toimella väliaikaiseen maahantuontiin ilmoitettuina, ellei 579 artiklasta muuta johdu:
– –
b)
556–561 artiklassa tarkoitetut kuljetusvälineet;
– –”
Mainitun asetuksen 234 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tarkastuksessa havaitaan, että 233 artiklassa tarkoitettu toimi on suoritettu tuotujen tai vietyjen tavaroiden täyttämättä 230–232 artiklassa säädettyjä edellytyksiä, tavaroita on pidettävä säännönvastaisesti tuotuina tai vietyinä.”
Mainitun asetuksen 560 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ”yhteisön tullialueelle sijoittautuneille – – henkilöille on myönnettävä maahantuonti tuontitullitta kysymyksen ollessa yksityiskäyttöön tarkoitetuista kuljetusvälineistä, jos kuljetusvälineiden käyttö on satunnaista ja tapahtuu sellaisen rekisterinhaltijan määräysten mukaisesti, joka käytön aikana myös itse on yhteisön tullialueella”.
Soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa täsmennetään seuraavaa:
”[Täydellinen tuontitullittomuus on myönnettävä, kun k]uljetusvälineitä käyttää kaupallisessa käytössä tai yksityiskäytössä yhteisön tullialueelle sijoittautunut luonnollinen henkilö, joka on tämän alueen ulkopuolelle sijoittautuneen kuljetusvälineiden omistajan palveluksessa tai muutoin tämän valtuuttamana.
Yksityiskäytöstä on oltava määräys työsopimuksessa.
Tulliviranomaiset saavat rajoittaa kuljetusvälineiden väliaikaista maahantuontia tämän säännöksen mukaisesti, jos kyse on järjestelmällisestä käytöstä.”
Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
Fekete, jolla on kotipaikka Unkarissa ja Unkarin sekä Guinea-Bissaun kaksoiskansalaisuus, esittäytyy Együtt Afrikáért Alapítvány -nimisen (”Yhdessä Afrikan puolesta”) säätiön, jonka kotipaikka on Guinea-Bissaussa, perustajana ja hallituksen puheenjohtajana. Mainittu säätiö omistaa Cadillac Escalade -merkkisen henkilöauton, jonka se on tuonut unionin alueelle ilman tulli-ilmoitusta kokonaan tuontitullittoman väliaikaisen maahantuonnin menettelyssä.
Fekete käyttää kyseistä ajoneuvoa yksityiskäyttöön unionin tullialueella.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ja Unkarin hallituksen antamien tietojen mukaan Fekete on joutunut 13.4.2011 kyseisellä ajoneuvolla ajaessaan Székesfehérvárin (Unkari) poliisin tarkastukseen. Poliisin toimittamassa kuulemisessa Fekete ilmoitti, ettei hänellä ollut valtuutusta käyttää ajoneuvoa, koska hän oli mainitun säätiön perustaja ja hallituksen puheenjohtaja. Koska Fekete ei kyennyt perustelemaan mainitun ajoneuvon tullioikeudellista asemaa, tulliviranomaiset aloittivat 14.4.2011 viran puolesta tätä koskevan menettelyn.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ja Unkarin hallituksen huomautuksista ilmenee myös, että Fekete toimitti 13.5.2011 kyseisessä menettelyssä unkarinkielisen koneella kirjoitetun asiakirjan, joka oli päivätty 1.9.2008 ja jonka Toure Mourdjen väitettiin laatineen Senegalissa Együtt Afrikáért Alapítvány -säätiön hallituksen puheenjohtajan ominaisuudessa. Mainitussa asiakirjassa Fekete valtuutettiin käyttämään ja ajamaan kyseistä ajoneuvoa. Unkarin hallitus toteaa tästä, että kyseinen valtuutus oli allekirjoitettu vuonna 2008 ja sitä eivät ole allekirjoittaneet kaksi todistajaa, kuten Unkarin oikeudessa edellytetään, ja että kyseisen ajoneuvon rekisteröintitodistus Guinea-Bissaussa on puolestaan päivätty 30.3.2011 eli kuukausi ennen Unkarissa suoritettua poliisitarkastusta. Kyseisessä todistuksessa on lisäksi virheellisiä tai epätäydellisiä tietoja, ja tiettyjen portugalinkielisten ilmaisujen suhteen on jopa epäilyksiä siitä, voidaanko kyseistä asiakirjaa pitää rekisteröintitodistuksena.
Asiaa ensimmäisenä asteena käsitellyt tulliviranomainen katsoi 18.5.2011 tekemällään päätöksellä, että mainitun ajoneuvon väliaikainen maahantuonti oli tapahtunut unionin oikeussääntöjen vastaisesti, koska Feketellä ei ollut soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua työsopimusta, jossa määrättäisiin ajoneuvon yksityiskäytöstä. Näin ollen mainittu viranomainen päätti, että tullikoodeksin 202 artiklan mukaan ajoneuvon osalta oli syntynyt tullivelka, ja määräsi maksamaan tullia 729355 Unkarin forinttia (HUF) (noin 2500 euroa) ja arvonlisäveroa 2005727 HUF (noin 7000 euroa).
Fekete valitti kyseisestä päätöksestä asiaa toisena asteena käsittelevälle tulliviranomaiselle ja toi esiin, että kyseinen säätiölle kuuluva ajoneuvo oli saapunut unionin alueelle ilman muodollisuuksia niin kutsutun Istanbulin yleissopimuksen, joka on hyväksytty väliaikaista maahantuontia koskevasta yleissopimuksesta sekä sen liitteiden hyväksymisestä 15.3.1993 tehdyllä neuvoston päätöksellä 93/329/ETY (
EYVL L 130, s. 1
), määräysten mukaisesti. Hän väitti myös, että tulliviranomainen oli virheellisesti tukeutunut soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun työsopimuksen puuttumiseen evätäkseen täydellisen tullittomuuden. Koska hänellä ei ollut mainitunlaista sopimusta, kyseisen viranomaisen olisi pitänyt vain tarkastaa, oliko ajoneuvon yksityiskäyttö tapahtunut kyseisessä säännöksessä tarkoitetuin tavoin omistajan ”muutoin valtuuttamana”. Tältä osin Fekete oli esittänyt Együtt Afrikáért Alapítvány -säätiön hallituksen puheenjohtajan valtuutuksen, jolla hänet valtuutettiin käyttämään ja ajamaan kyseiselle säätiölle kuuluvaa ajoneuvoa. Joka tapauksessa Fekete katsoi, että häntä olisi pitänyt pitää mainitun säätiön työntekijänä sen toiminnan perusteella, jota hän sen piirissä harjoitti, vaikkei häntä voitukaan kansallisen oikeuden sääntöjen mukaan sellaisena pitää.
Valituksensa hylkäämisen jälkeen Fekete saattoi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi hallintovalituksen, jossa vaadittiin asiaa toisena asteena käsitelleen tulliviranomaisen päätöksen uudelleentarkastelua. Hän vetosi lähinnä siihen, että soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua täydellistä tullittomuutta varten ei edellytetty työsopimusta, koska hän käytti kyseistä ajoneuvoa yksityiskäyttöön, mihin hänet oli valtuutettu 1.9.2008 päivätyllä valtuutuksella. Unkarin tulliviranomainen tukeutui tullikoodeksikomitean 6.7.2010 pitämän kokouksen pöytäkirjaan (TAXUD/A3/0039/2010-EN) ja vetosi sitä vastoin siihen, että mainitussa säännöksessä tarkoitettua tullittomuutta sovellettaessa ajoneuvon yksityiskäytöstä on määrättävä kyseisen ajoneuvon omistajan, joka on sijoittautunut unionin ulkopuolelle, ja unionin alueelle sijoittautuneen yksityishenkilön välisessä työsopimuksessa. Nyt käsiteltävässä asiassa tällaista sopimusta ei kuitenkaan ole.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin, että vaikka soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa todellakin täsmennetään, että silloin kuin ajoneuvoa käyttävä yksityishenkilö on kuljetusvälineen omistajan palveluksessa, kyseisen ajoneuvon yksityiskäytöstä on oltava määräys työsopimuksessa, mainitun säännöksen sanamuodon mukaan vaikuttaa siltä, että täydellinen tuontitullittomuus myönnetään myös silloin, kun yksityishenkilö käyttää ajoneuvoa omistajan ”muutoin valtuuttamana”.
Tässä tilanteessa Székesfehérvári Törvényszék on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Voidaanko [soveltamis]asetuksen 561 artiklan 2 kohdan perusteella yhteisön tullialueen ulkopuolelle sijoittautuneen omistajan antama valtuutus katsoa riittäväksi kuljetusvälineen yksityiskäytön hyväksymiselle vai voidaanko yksityiskäyttönä hyväksyä ainoastaan työsuhteen puitteissa tapahtunut käyttö, josta on määrätty (josta ajoneuvon omistaja on määrännyt) työsopimuksessa?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy, onko soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohtaa tulkittava niin, että täydellinen tuontitullittomuus kulkuvälineelle, jota unionin tullialueelle sijoittautunut henkilö käyttää yksityiskäyttöön, voidaan myöntää vain, jos kyseisestä yksityiskäytöstä määrätään kyseisen henkilön ja mainitun alueen ulkopuolelle sijoittautuneen kyseisen ajoneuvon omistajan välisessä työsopimuksessa, vai onko sitä päinvastoin tulkittava niin, että kyseinen tullittomuus voidaan myöntää myös silloin, kun ajoneuvon omistaja on muutoin valtuuttanut henkilön työsuhteen olemassaolosta riippumatta ajoneuvon yksityiskäyttöön.
Fekete vetoaa siihen, että ajoneuvoa yksityiskäyttöön käyttävälle henkilölle voidaan myöntää täydellinen tuontitullittomuus myös silloin, kun hän ei ole muodollisesti sidoksissa ajoneuvon omistajaan työsopimuksen välityksellä tai kun kyseisestä käytöstä ei määrätä osapuolten välisessä työsopimuksessa. Feketen mukaan täydelliseen tuontitullittomuuteen riittää, että tällainen henkilö on soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla omistajan ”muutoin valtuuttama”.
Unkarin hallitus ja Euroopan komissio ovat sitä vastoin sitä mieltä, että jotta soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu täydellinen tuontitullittomuus voidaan myöntää, ajoneuvon yksityiskäytöstä on välttämättä määrättävä ajoneuvoa käyttävän henkilön ja kyseisen ajoneuvon omistajan välisessä työsopimuksessa, vaikka ajoneuvon omistaja voikin muutoin valtuuttaa mainitun ajoneuvon kaupalliseen käyttöön.
Tästä on todettava, että soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että kuljetusvälineen täydellinen tuontitullittomuus voidaan myöntää, kun kuljetusvälinettä käyttää unionin tullialueelle sijoittautunut luonnollinen henkilö joko yksityiskäytössä tai kaupallisessa käytössä.
Pääasiassa on selvää, että kyseessä olevaa ajoneuvoa käytetään vain yksityiskäytössä.
Soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodosta ilmenee, että mainitussa säännöksessä täydellisen tuontitullittomuuden myöntämisedellytyksenä on, että kyseinen luonnollinen henkilö on kulkuvälineen omistajan, joka on sijoittautunut kyseisen alueen ulkopuolelle, palveluksessa tai kyseisen kulkuvälineen omistajan ”muutoin valtuuttama”. Ajoneuvon yksityiskäytön tapauksessa kyseisen artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa täsmennetään kuitenkin, että yksityiskäytöstä on määrättävä työsopimuksessa.
Kyseisten kahden alakohdan lukemisesta yhdessä ilmenee siis, että vaikka omistaja voi ”muutoin valtuutta[a]” kaupalliseen käyttöön, jotta soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu täydellinen tuontitullittomuus voidaan myöntää, näin ei ole yksityiskäytön osalta, sillä se voi tapahtua vain työsuhteen puitteissa ja siitä on välttämättä määrättävä työsopimuksessa.
On myös todettava, kuten Unkarin hallitus on aiheellisesti korostanut, että soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdan nykyisen sanamuodon taustalla on asetus N:o 993/2001, jolla – kuten kyseisen asetuksen johdanto-osan yhdeksännestä perustelukappaleesta ilmenee – on vain yksinkertaistettu ja järkeistetty asetuksen N:o 2454/93 II osan III osastoon kuuluvia säännöksiä, jotka kattavat muun muassa väliaikaisen maahantuonnin. Asetuksen N:o 993/2001 1 artiklan 28 alakohdalla asetuksen N:o 2454/93 II osan III osasto, jonka otsikko oli ”Taloudellisesti vaikuttavat tullimenettelyt” ja johon sisältyivät kyseisen asetuksen 496–787 artikla, on nimittäin korvattu uudella III osastolla, jonka otsikko on myös ”Taloudellisesti vaikuttavat tullimenettelyt” ja johon asetuksen N:o 993/2001 voimaantulon jälkeen sisältyvät soveltamisasetuksen 496–592 artikla.
Tältä osin soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohdan vastaavissa artikloissa, sellaisina kuin ne olivat kyseisen asetuksen asetuksen N:o 993/2001 voimaantuloa edeltävässä versiossa, eli 718 artiklan 1 kohdassa, 3 kohdan a ja b alakohdassa, 6 kohdassa ja 7 kohdan b alakohdan toisessa luetelmakohdassa ja 719 artiklan 4 kohdan b alakohdassa, asetettiin myös maahantuodun ajoneuvon täydellisen tuontitullittomuuden myöntämisedellytykseksi tapauksessa, jossa unioniin sijoittautunut muu henkilö kuin ajoneuvon omistaja käyttää ajoneuvoa yksityiskäyttöön, se, että kyseisen henkilön ja omistajan välillä on työsopimus ja että kyseisessä työsopimuksessa määrätään yksityiskäytöstä.
Kun kaikki edellä esitetty otetaan huomioon, esitettyyn kysymykseen on vastattava, että soveltamisasetuksen 561 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin, että tässä säännöksessä säädetty täydellinen tuontitullittomuus kulkuvälineelle, jota unionin tullialueelle sijoittautunut henkilö käyttää yksityiskäyttöön, voidaan myöntää vain, jos kyseisestä yksityiskäytöstä on määrätty kyseisen henkilön ja mainitun alueen ulkopuolelle sijoittautuneen kyseisen ajoneuvon omistajan välisessä työsopimuksessa.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

Yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2.7.1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93, sellaisena kuin se on muutettuna 4.5.2001 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 993/2001, 561 artiklan 2 kohtaa on tulkittava niin, että tässä säännöksessä säädetty täydellinen tuontitullittomuus kulkuvälineelle, jota Euroopan unionin tullialueelle sijoittautunut henkilö käyttää yksityiskäyttöön, voidaan myöntää vain, jos kyseisestä yksityiskäytöstä on määrätty kyseisen henkilön ja mainitun alueen ulkopuolelle sijoittautuneen kyseisen ajoneuvon omistajan välisessä työsopimuksessa.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: unkari.