CELEX: 62006TJ0217
Konkurenca
Omejevalni sporazumi
Trg metakrilatov
Odločba o kršitvi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP
Odgovornost za kršitveno ravnanje
Obveznost obrazložitve
Načelo enakega obravnavanja
Načelo dobre uprave
Globe
Teža kršitve
Konkretni učinek na trgu
Odvračalni učinek globe
Ponovna kršitev
Načelo non bis in idem
Načelo sorazmernosti
Olajševalne okoliščine
Neobstoj dejanske uporabe sporazumov
Določitev odgovornosti za plačilo znotraj skupine družb
Neomejena pristojnost

Dejansko stanje

Uvod
Z Odločbo Komisije C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom uporabe člena 81 ES in člena 53 Sporazuma o
Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (zadeva COMP/F/38.645 – Metakrilati) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba) je Komisija
obsodila družbo Arkema SA in njeni hčerinski družbi Altuglas International SA (v nadaljevanju: Altuglas) in Altumax Europe
SAS (v nadaljevanju: Altumax, navajane skupaj: Arkema) na solidarno plačilo globe v višini 219.131.250 EUR zaradi sodelovanja
v kartelu v sektorju metakrilatov od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002 (v nadaljevanju: zadevni kartel). Kot solidarno
odgovorni za plačilo globe se štejeta njihovi matični družbi, in sicer Total SA za plačilo v višini 140,4 milijona EUR in
Elf Aquitaine SA v višini 181,5 milijona EUR (člen 2 izpodbijane odločbe).
Družba Arkema (nekdanja Atofina SA) je delniška družba po francoskem pravu, ki združuje tri področja dejavnosti: izdelke iz
vinila, kemično industrijo in kemikalije za plemenitenje. V času dejstev, na katere se nanaša izpodbijana odločba, je bila
družba Arkema najprej v 97,6-odstotni lasti družbe Elf Aquitaine, po tem, ko je 17. aprila 2000 skupino Elf prevzela družba
Total Fina SA, pa v 96,48-odstotni lasti. Po tem datumu in preostalo obdobje zadevne kršitve je bila sama družba Elf Aquitaine
v 99,43-odstotni lasti družbe Total (nekdanja Total Fina, nato TotalFinalElf SA) (točki 265 in 266 obrazložitve izpodbijane
odločbe).
Družba Arkema je ob svoji uvrstitvi na borzo 18. maja 2006 postala Arkema France.
Družbi Altuglas (nekdanji Atohaas in Atoglas SA) in Altumax sta glavni hčerinski družbi družbe Arkema, dejavni v sektorju
metakrilatov in še zlasti v sektorju metilnih polimetakrilatov (v nadaljevanju: PMMA), ki sta sodelovali v kartelnih ravnanjih,
opisanih v izpodbijani odločbi (točka 259 obrazložitve izpodbijane odločbe). Družba Altumax je bila v celotnem obdobju kršitve
v stoodstotni lasti družbe Arkema. Družba Altuglas je v stoodstotni lasti družbe Arkema od leta 1998. Pred tem datumom je
družba Elf Atochem SA imela v svoji lasti le 50 % njenega kapitala, bila pa je odgovorna za njeno tekoče upravljanje (točka 263
obrazložitve  izpodbijane odločbe).

Upravni postopek
Preiskava, na podlagi katere je bila sprejeta izpodbijana odločba, se je začela, ko je družba Degussa AG 20. decembra 2002
na podlagi Obvestila Komisije z dne 19. februarja 2002 o imuniteti pred globami in znižanju glob v kartelnih zadevah (UL C 45,
str. 3, v nadaljevanju: obvestilo o ugodni obravnavi) vložila zahtevo za imuniteto.
Komisija je 25. in 26. marca 2003 v poslovnih prostorih družbe Arkema opravila inšpekcijska pregleda. Po teh pregledih je
družba Arkema 3. aprila 2003 vložila zahtevo za imuniteto pred globo ali njeno zmanjšanje na podlagi obvestila o ugodni obravnavi
(točka 60 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je 17. avgusta 2005 sprejela obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah v zvezi s kršitvijo v sektorju metakrilatov
in jo poslala družbam Total, Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas in Altumax (točka 85 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Obravnava je potekala 15. in 16. decembra 2005 v prisotnosti vseh naslovnikov obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah (točka 87
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Komisija je izpodbijano odločbo sprejela 31. maja 2006.

Izpodbijana odločba
Za namene tega spora sta še posebej pomembna dva vidika izpodbijane odločbe: določitev naslovnikov in izračun globe.
Naslovniki izpodbijane odločbe
Potem ko je Komisija izjavila, da je treba določiti, katerim pravnim subjektom je treba pripisati odgovornost za kršitev (točka 245
obrazložitve izpodbijane odločbe), je menila, da so družbe Altuglas, Altumax, Arkema in Elf Aquitaine solidarno odgovorne
za kršitev, ki sta jo zagrešili družbi Altuglas in Altumax v obdobju od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002. Družba Total
se šteje za solidarno odgovorno za kršitev družb Altuglas in Altumax v obdobju od 1. maja 2000 do 12. septembra 2002 (točka 277
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Natančneje, v zvezi z odgovornostjo družbe Elf Aquitaine je Komisija ob upoštevanju dejstva, da je člane upravnega odbora
družbe Arkeme imenovala družba Elf Aquitaine in da je bila slednja v kapitalu svoje hčerinske družbe udeležena s 97,6 %, po
aprilu leta 2000 pa s 96,48 %, domnevala, da je imela družba Elf Aquitaine odločilno vlogo in dejanski nadzor nad ravnanjem
družbe Arkema (točka obrazložitve 265 izpodbijane odločbe).
Kar zadeva odgovornost družbe Total, je Komisija ugotovila, da je od aprila 2000 do konca kršitve ta družba neposredno ali
posredno nadzorovala kapital vseh družb za upravljanje v skupini, vključno z družbami, ki so v zadevnem kartelu imele neposredno
vlogo. V teh okoliščinah je Komisija domnevala, da je družba Total odločilno vplivala na ravnanje svojih hčerinskih družb
Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas in Altumax, in je obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah naslovila na vse te subjekte (točka 267
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Družba Arkema na eni strani ter družbi Total in Elf Aquitaine na drugi strani so ločeno poslale odgovor na obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah ter pri tem zlasti trdile, da bi morala biti družba Arkema edina naslovnica izpodbijane odločbe (točki 268
in 269 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija je njihove trditve zavrnila in potrdila odgovornost vseh petih subjektov
iz prejšnje točke (točki 270 in 277 obrazložitve izpodbijane odločbe). V nadaljevanju se vse te družbe navajajo kot družbe,
ki sestavljajo „skupino Total“.
Izračun globe
Kar zadeva izračun globe, je Komisija na prvem mestu preučila težo kršitve in najprej ugotovila, da je glede na naravo kršitve
in dejstvo, da je kršitev obsegala celotno ozemlje EGP, šlo za zelo hudo kršitev v smislu Smernic o načinu določanja glob,
naloženih v skladu s členom 15(2) [U]redbe št. 17 in člena 65(5) [P]ogodbe ESPJ (UL C 9, str. 3, v nadaljevanju: Smernice)
(točke od 319 do 331 obrazložitve izpodbijane odločbe). Nato je Komisija družbe, udeležene pri kršitvi, različno obravnavala,
pri čemer je skupino Total ob upoštevanju prometa, ki ga je družba Arkema dosegla v EGP za vse tri izdelke PMMA, uvrstila
v prvo kategorijo. Na podlagi tega je zanjo določila začetni znesek 65 milijonov EUR (točki 332 in 336 obrazložitve izpodbijane
odločbe). Komisija je ob upoštevanju svetovnega prometa družbe Total za izračun globe, naložene skupini Total, znesek pomnožila
s 3, da bi zagotovila odvračalni učinek globe. Tako se je izhodiščni znesek globe povečal na 195 milijonov EUR (točki 337
do 350 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na drugem mestu je Komisija preučila trajanje kršitve in ugotovila, da je treba glede na to, da je družba Arkema sodelovala
pri kršitvi pet let in sedem mesecev, izhodiščni znesek povečati za 55 %. To povišanje je bilo naloženo družbam Elf Aquitaine,
Arkema, Altuglas in Altumax. Za družbo Total, ki je bila krajše obdobje lastnica kapitala svojih hčerinskih družb, je Komisija
povečala globo za 20 % (točke od 351 do 353 obrazložitve izpodbijane odločbe). Tako se osnovni znesek globe, izračunan za
družbo Arkema (vključno z Elf Aquitaine), poviša na 302,25 milijona EUR. Družba Total se šteje kot solidarno odgovorna za
plačilo 234 milijonov EUR od tega zneska (točka 354 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na tretjem mestu je Komisija preučila, ali obstajajo morebitne obteževalne okoliščine. Kar zadeva družbo Arkema, je Komisija
ob upoštevanju obstoja treh prejšnjih, nanjo naslovljenih odločb ugotovila ponovitev iste kršitve in odločila, da se za to
družbo osnovni znesek globe poviša za 50 %. Vendar je Komisija natančno opredelila, da družbi Total in Elf Aquitaine ponovne
kršitve nista zagrešili in da se torej to povišanje zaračuna le družbam Arkema, Altuglas in Altumax (točka 369 obrazložitve
izpodbijane odločbe in v zvezi s tem opomba na dnu strani št. 250).
Na četrtem mestu je Komisija zavrnila olajševalne okoliščine, na katere se je sklicevala skupina Total.
Na tej stopnji, ob upoštevanju ali neupoštevanju obteževalnih in olajševalnih okoliščin je za družbe Arkema, Altuglas in Altumax
znesek globe znašal 365.218.750 EUR. Za skupino Total se znesek globe 234 milijonov EUR ne spremeni. Za družbo Elf Aquitaine
je znesek globe še vedno 302,25 milijona EUR (točka 397 obrazložitve izpodbijane odločbe). Na podlagi člena 23(2) Uredbe Sveta
(ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 [ES] in 82 [ES] (UL, posebna izdaja v slovenščini,
poglavje 8, zvezek 2, str. 205) je Komisija menila, da globa ne presega 10 % prometa zadevnega podjetja (točki 398 in 399
obrazložitve izpodbijane odločbe).
Na petem in zadnjem mestu je Komisija uporabila obvestilo o ugodni obravnavi in se na podlagi prve alinee točke 23(b) tega
obvestila odločila za 40-odstotno zmanjšanje globe, ki bi bila sicer naložena skupini Total (točke od 403 do 410 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Zato je Komisija v členu 2(b) izpodbijane odločbe končni znesek določila tako:
„Arkema [...], Altuglas [...] in Altumax [...] so skupaj in solidarno odgovorne: za 219,13125 milijona EUR, od česar je družba
Total skupno in solidarno odgovorna za 140,4 milijona EUR, družba Elf Aquitaine SA pa je skupno in solidarno odgovorna za
181,35 milijona EUR.“

Postopek in predlogi strank
Tožeče stranke Arkema France, Altuglas in Altumax so 10. avgusta 2006 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile to tožbo.
Sestava senatov Splošnega sodišča je bila spremenjena in poročevalec je bil dodeljen četrtemu senatu, kateremu je bila zato
dodeljena tudi ta zadeva.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca se je Splošno sodišče (četrti senat) odločilo začeti ustno obravnavo in v okviru ukrepov
procesnega vodstva po eni strani pozvati stranke, naj odgovorijo na nekatera vprašanja ter, po drugi strani, pozvati Komisijo,
naj predloži dokument. Stranke so na ta poziv odgovorile v predpisanem roku.
Stranke so ustno predstavile svoja stališča in odgovorile na vprašanja, ki jim jih je Splošno sodišče postavilo na obravnavi
15. decembra 2009. Ko se je obravnava končala, je bil ustni postopek končan.
S sklepom z dne 26. novembra 2010 je Splošno sodišče v skladu s členom 62 Poslovnika sklenilo ponovno odpreti ustni postopek,
da bi v okviru ukrepov procesnega vodstva stranke pozvalo, naj predložijo dokumente in odgovorijo na vprašanja. Stranke so
na ta poziv odgovorile v predpisanih rokih. Ustni postopek je bil nato končan 9. marca 2011.
Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
–        primarno, razglasi ničnost izpodbijane odločbe v delu, v katerem jih zadeva;
–        podredno, prekliče ali zniža znesek globe, ki jim je bila naložena z izpodbijano odločbo;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne;
–        tožečim strankam naloži plačilo stroškov.

Pravo
Tožeče stranke v podporo tožbe v bistvu navajajo osem tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev pravil o
odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe in načela prepovedi diskriminacije. Drugi tožbeni razlog se
nanaša na to, da je Komisija napačno presodila dejansko stanje s tem, da je odgovornost za kršitev, ki jo je storila družbe
Arkema, pripisala družbama Total in Elf Aquitaine. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in načela
dobre uprave pri uporabi pravil o odgovornosti. Četrti tožbeni razlog se nanaša na neupoštevanje merila o konkretnem učinku
na trg pri določitvi izhodiščnega zneska globe 65 milijonov EUR. Peti tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in
napačno ugotovljeno dejansko stanje pri povišanju izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega učinka. Šesti tožbeni razlog
se nanaša na napačno uporabo prava s strani Komisije pri povišanju globe zaradi ponovne kršitve. Sedmi tožbeni razlog se nanaša
na napačno ugotovljeno dejansko stanje, ker Komisija tožečim strankam ni odobrila znižanja globe, čeprav družba Arkema nekaterih
ravnanj, ki se ji očitajo, dejansko ni izvajala. Osmi tožbeni razlog se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno
dejansko stanje zaradi zavrnitve znižanja globe tožečim strankam na podlagi „drugih dejavnikov“. Poleg tega so tožeče stranke
na obravnavi izrazile še dodaten očitek, s katerim so ugovarjale povišanju globe zaradi dovolj odvračalnega učinka.

Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe in načela
prepovedi diskriminacije
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija s sklicevanjem na domnevo, glede na katero ima matična družba v primeru, ko ima v lasti
celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, dejansko odločilen vpliv nanjo (v nadaljevanju: domneva o odločilnem
vplivu), in s tem, da ni predložila dokaza o dejanskem nadzoru, napačno uporabila pravo (prvi del tega tožbenega razloga).
Pri tem naj bi tudi kršila načelo prepovedi diskriminacije, ker je za družbo Arkema uporabila drugačen standard dokazovanja
od standarda, ki ga je uporabila za druge hčerinske družbe, ki so sodelovale pri očitanih ravnanjih (drugi del tega tožbenega
razloga).
Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso in prakso odločanja Komisije za storjeno kršitev načeloma odgovorna
le zadevna hčerinska družba, če podjetje, ki je kršitev zagrešilo, spada v skupino podjetij. Ravnanja neke hčerinske družbe
bi bilo torej mogoče očitati matični družbi le v nekaterih okoliščinah. In sicer, če ima matična družba na ravnanje hčerinske
družbe dejansko odločilen vpliv, ob upoštevanju njene nesamostojnosti pri izbiri trgovinske politike, ali kadar je matična
družba (aktivno ali pasivno, že samo zaradi poznavanja dejstev) vpletena v kršitev, ki jo je zagrešila hčerinska družba.
Tožeče stranke trdijo, da v skladu z veljavno sodno prakso stoodstotno lastništvo deleža kapitala (in,
a fortiori
, 99,43-, 97,6- ali 96,48-odstotno) samo po sebi še ni dovolj za samodejno sklepanje, da ima matična družba dejansko odločilen
vpliv na trgovinsko politiko hčerinske družbe. Po trditvah tožečih strank naj bi bili na podlagi sodne prakse glede tega vedno
potrebni dodatni elementi, kot na primer dejstvo, da je matična družba med upravnim postopkom prisotna kot edina sogovornica
Komisije za celotno skupino, neizpodbijanje pristojnosti dejanskega nadzora hčerinske družbe in neobstoj dokaza v zvezi s
samostojnostjo hčerinske družbe.
V obravnavani zadevi pa razen indica o tem, da sta takratni matični družbi neposredno ali posredno imeli v lasti skoraj celoten
kapital družbe Arkema, Komisija v izpodbijani odločbi ni predložila nobenega dokaza o tem, da sta družbi Total in/ali Elf
Aquitaine v obravnavanem obdobju dejansko imeli odločilen vpliv na trgovinsko politiko družbe Arkema ali pri ravnanjih, ki
se ji očitajo. Tožeče stranke zlasti zatrjujejo, da je dejstvo, ki ga je Komisija poudarila v izpodbijani odločbi, da je v
času očitanih dejstev člane upravnega odbora družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine, samo preprosto logično sklepanje
na podlagi večinskega lastništva kapitala družbe Arkema in ne dokazuje, da je nanjo imela odločilen vpliv.
Tožeče stranke zato menijo, da je Komisija s tem, da družbama Total in Elf Aquitaine očita ravnanja iz izpodbijane odločbe,
z opiranjem na domnevo o odločilnem vplivu, ki temelji izključno na neposrednem ali posrednem lastništvu skoraj celotnega
kapitala družbe Arkema, napačno uporabila pravo, zaradi česar bi bila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe upravičena.
Nazadnje, ko je Splošno sodišče v zvezi s tem sporom o posledicah sodbe Sodišča z dne 10. septembra 2009 v zadevi Akzo Nobel
in drugi proti Komisiji (C‑97/08 P, ZOdl., str. I-8237) zaslišalo tožeče stranke, so te na obravnavi trdile, da so bila dejstva
v zadevi, na katerih temelji ta sodba, in sicer nadzor, ki ga je matična družba izvajala nad hčerinskimi družbami, udeleženimi
v kršitvi, drugačna od dejstev v obravnavani zadevi. Poleg tega so tožeče stranke opozorile, da je imela v tej zadevi matična
družba v kapitalu hčerinske družbe stoodstotni delež, medtem ko v obravnavani zadevi ta raven ni dosežena (tu je udeležba
99,43-, 97,6‑ in 96,48-odstotna). Tožeče stranke v vsakem primeru trdijo, da bi bilo treba, če bi morali zgoraj navedeno sodbo
v zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji razlagati tako, da omogoča, da se kršitev hčerinske družbe očita matični družbi
brez kakršnega koli drugega razloga, kot je povezava v kapitalu, to sodno prakso torej na novo preučiti, ker bi zaradi nje
nastala ureditev odgovornosti brez krivde, ki ni v skladu z Uredbo št. 1/2003.
Komisija izjavlja, da se strinja s trditvijo tožečih strank, da se lahko odgovornost, ki izhaja iz kršitvenega ravnanja hčerinske
družbe, očita matični družbi le v nekaterih okoliščinah. Takšna možnost bi obstajala, če bi imela matična družba dejansko
odločilen vpliv na ravnanje hčerinske družbe. Vendar pa po mnenju Komisije iz ustaljene sodne prakse izhaja, da lahko utemeljeno
sklepa, da ima družba, ki ima v lasti celoten ali skoraj celoten kapital hčerinske družbe, nanjo dejansko odločilen vpliv,
razen če matična družba ovrže domnevo o odločilnem vplivu s tem, da predloži dokaz o samostojnosti ravnanja hčerinske družbe.
–       Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da je iz točk od 245 do 252 in od 259 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe razvidno, da je Komisija
sporno kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine zato, ker sta z družbo Arkema ter njenima hčerinskima družbama Altuglas
in Altumax, ki sta bili v teh kartelnih ravnanjih soudeleženi, tvorili eno samo družbo. Komisija je to ugotovila na podlagi
domneve, navedene v obvestilu o ugotovitvah o možnih kršitvah, da sta družbi Total in Elf Aquitaine na hčerinski družbi odločilno
vplivali. Kar zadeva družbo Elf Aquitaine, je domneva o odločilnem vplivu temeljila na dejstvih, da je člane upravnega odbora
družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine in da je slednja imela v kapitalu družbe Arkema 97,6-odstotni delež in nato 96,48-odstotni
delež (točka 265 obrazložitve izpodbijane odločbe). Kar pa zadeva družbo Total, je navedena domneva temeljila na dejstvu,
da je družba Total od aprila 2000 imela neposreden ali posreden nadzor nad kapitalom vseh družb v skupini, vključno z družbami,
ki so imele neposredno vlogo v zadevnem kartelu zaradi njene 99,43-odstotne udeležbe v kapitalu družbe Elf Aquitaine (točki 266
in 267 obrazložitve izpodbijane odločbe). Iz navedenega izhaja, da so zadevne družbe v svojem odgovoru na obvestilo o ugotovitvah
o možnih kršitvah navedle nekatere argumente z namenom zavrnitve domneve o odločilnem vplivu, vendar jih je Komisija ocenila
kot nezadostne (glej zlasti točki 272 in 274 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Nato je treba opozoriti na sodno prakso Sodišča na tem področju.
V zvezi s tem je treba poudariti, da konkurenčno pravo Unije zadeva dejavnosti podjetij in da pojem podjetja zajema vse subjekte,
ki opravljajo gospodarsko dejavnost, ne glede na njihovo pravno obliko in način financiranja (glej zgoraj v točki 35 navedeno
sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 54 in navedena sodna praksa).
Sodišče je natančno navedlo, da je treba pojem podjetja v tem kontekstu razumeti, kot da označuje gospodarsko enoto, čeprav
s pravnega vidika to gospodarsko enoto sestavlja več fizičnih ali pravnih oseb (glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo
Nobel in drugi proti Komisiji, točka 55 in navedena sodna praksa).
Kadar tak gospodarski subjekt krši pravila o konkurenci, mora v skladu z načelom osebne odgovornosti za to kršitev odgovarjati
(glej zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 56 in navedena sodna praksa).
Kršitve konkurenčnega prava Unije je treba nedvomno pripisati pravni osebi, ki bo zmožna kriti naloženo globo, pri čemer je
treba nanjo nasloviti obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah. Pomembno je tudi, da je v obvestilu o ugotovitvah o možnih
kršitvah navedeno, v zvezi s čim se pravni osebi očitajo dejstva, na katera se obvestilo sklicuje (glej zgoraj v točki 35
navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 57 in navedena sodna praksa).
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da se lahko ravnanje hčerinske družbe pripiše matični družbi, ker – čeprav je ločena pravna
oseba – ta hčerinska družba o svojem ravnanju na trgu ne odloča samostojno, ampak večinoma ravna v skladu z navodili matične
družbe, zlasti glede gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav, ki povezujejo pravni enoti (glej zgoraj v točki 35
navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 58 in navedena sodna praksa).
To dejansko velja zato, ker sta v takih okoliščinah matična družba in njena hčerinska družba del iste gospodarske enote in
torej v zgoraj navedenem pomenu tvorita eno samo podjetje. Dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita eno
samo podjetje v smislu člena 81 ES, Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo,
ne da bi bilo treba dokazati njeno osebno vpletenost pri tej kršitvi (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi
proti Komisiji, točka 59).
Sodišče je poleg tega razsodilo, da lahko v posebnem primeru, ko je matična družba 100-odstotna lastnica kapitala hčerinske
družbe, ki je kršila konkurenčna pravila Unije, ta matična družba po eni strani lahko odločilno vpliva na ravnanje te hčerinske
družbe, po drugi strani pa obstaja ovrgljiva domneva, da ta matična družba dejansko odločilno vpliva na njeno ravnanje (glej
zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 60 in navedena sodna praksa).
Sodišče je torej pojasnilo, da v takih okoliščinah ob predpostavki, da ima matična družba odločilen vpliv na trgovinsko politiko
hčerinske družbe, zadostuje, da Komisija dokaže, da je celoten kapital hčerinske družbe v lasti matične družbe. Komisija bo
lahko tako matično družbo štela za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična
družba, ki mora to domnevo ovreči, ne predloži zadostnih dokazov, da njena hčerinska družba na trgu ravna samostojno (glej
zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, točka 61 in navedena sodna praksa).
Ob upoštevanju te sodne prakse Sodišča je treba ugotoviti, da je metoda iz točke 37 zgoraj, ki jo je v obravnavani zadevi
uporabila Komisija, ko je sporno kršitev pripisala matični družbi tožečih strank, zanesljiva.
Po eni strani v nasprotju s tem, kar je videti, da tožeče stranke predlagajo, ta očitek ne temelji izključno na strukturi
lastništva kapitala, ampak tudi na ugotovitvi, da domneva o odločilnem vplivu ni bila zavržena (glej zlasti točki obrazložitve 272
in 274 izpodbijane odločbe).
Po drugi strani iz te sodne prakse jasno izhaja (glej zlasti točki 45 in 46 zgoraj), da je struktura lastništva kapitala hčerinske
družbe zadostno merilo za oblikovanje domneve, ne da bi bila Komisija zavezana predložiti dodatne indice o dejanskem vplivu
matične družbe, kot to zahtevajo tožeče stranke.
Tožeče stranke tega predloga ne izpodbijajo z argumenti, v skladu s katerimi se dejstva, na podlagi katerih je bila izrečena
zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, in zlasti nadzor, ki ga je zadevna matična družba v tej
zadevi izvajala nad svojimi hčerinskimi družbami, razlikujejo od dejstev in nadzora v obravnavani zadevi. Konkretno, ne glede
na dejstvo, da je bilo take dodatne indice v tej zadevi mogoče navesti (sodba Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v
zadevi Akzo Nobel in drugi proti Komisiji, T-112/05, ZOdl., str. II-5049, točki 13 in 54), tako iz zgoraj navedene sodbe Akzo
Nobel in drugi proti Komisiji z dne 12. decembra 2007 (točki 61 in 62) kot tudi iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel
in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009 (točki 61 in 62) nedvomno izhaja, da uporaba te domneve ni pogojena z obstojem
takih dodatnih dokazov.
Poudariti je treba še, da zgoraj navedena sodna praksa posebej zadeva „[poseben primer], ko je matična družba stoodstotna
lastnica kapitala svoje hčerinske družbe“ (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009,
točka 60). Vendar v obravnavani zadevi družbi Total in Elf Aquitaine nimata v lasti celotnega kapitala svojih hčerinskih družb.
Vendar je treba poudariti, da tožeče stranke, čeprav so na obravnavi izpostavile to dejansko razliko (glej točko 35 zgoraj),
niso uveljavljale nobenega posebnega argumenta, da bi nasprotovale uporabi istih dokaznih pravil v obeh položajih, in to celo
kljub temu, da je o vprašanju uporabe domneve o odločilnem vplivu v drugih primerih kot v primeru, kadar je matična družba
lastnica celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, Splošno sodišče naslovilo na Komisijo pisno vprašanje ter je o tem naknadno
potekala še razprava na obravnavi.
Vsekakor je treba ugotoviti, da je matična družba, ki je lastnica skoraj celotnega kapitala svoje hčerinske družbe, načeloma
v podobnem položaju, kot je položaj izključnega lastnika v zvezi z njegovimi pooblastili za izvajanje odločilnega vpliva na
ravnanje hčerinske družbe, glede na gospodarske, organizacijske in pravne povezave med njo in omenjeno hčerinsko družbo. Zato
Komisija upravičeno za ta položaj uporabi ista dokazna pravila, in sicer uporabo domneve, da navedena matična družba dejansko
izkorišča svojo premoč in odločilno vpliva na ravnanje hčerinske družbe. Seveda ni izključeno, da lahko v nekaterih primerih
manjšinski družbeniki pri hčerinski družbi razpolagajo s pravicami, ki jim omogočajo izpodbijanje zgoraj navedene analogije.
Vendar poleg dejstva, da se take pravice na splošno ne navezujejo na povsem minimalne deleže, kot so v obravnavani zadevi,
tožeče stranke v obravnavani zadevi niso navajale nobenega takega dokaza. Komisija je torej upravičeno domnevala, da sta imeli
matični družbi tožečih strank odločilen vpliv.
Nazadnje, kar zadeva trditev, da bi bilo treba v bistvu ponovno preučiti sodno prakso, ki izhaja iz zgoraj v točki 35 navedene
sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, Splošno sodišče meni, da v okoliščinah obravnavane zadeve
ni pristojno za ponovno odpiranje pravnega vprašanja, o katerem je Sodišče jasno odločilo v nedavno izrečeni sodbi.
Zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela prepovedi diskriminacije
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija, medtem ko se je v njihovem primeru opirala izključno na domnevo o odločilnem vplivu
z namenom pripisovanja kršitve matični družbi, pri večini drugih hčerinskih družb, naslovnic izpodbijane odločbe, upoštevala
dodatne indice. V zvezi s tem se tožeče stranke sklicujejo na način, kako je Komisija v izpodbijani odločbi obravnavala družbe
Degussa, ICI plc in Lucite International Ltd.
Pri tem naj bi Komisija pri pridobivanju dokazov neupravičeno kršila prepoved diskriminacije. Tožeče stranke poudarjajo, da
bi Komisija, če bi za družbo Arkema uporabila isti standard dokazovanja, kot je bil standard, ki ga je uporabila v zvezi z
drugimi podjetji, nujno ugotovila, da je treba kršitev pripisati le Arkemi.
Poleg tega, v zvezi s trditvijo Komisije, da je v izpodbijani odločbi navedeno, da je člane upravnega odbora družbe Atofina
imenovala družba Elf Aquitaine, tožeče stranke poudarjajo, da gre le za logično sklepanje na podlagi večinskega lastništva
kapitala družbe Arkema, ter trdijo, da to ni dokaz istega merila, kot so dokazi, ki jih je Komisija izbrala v zadevi Degussa,
za katero naj bi Komisija upoštevala dejavno sodelovanje matične družbe pri kršitvi. Tožeče stranke v vsakem primeru ugotavljajo,
da ta indic velja le za družbo Elf Aquitaine, in ne za družbo Total.
Komisija to trditev izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da načelo enakega obravnavanja ali prepovedi diskriminacije zahteva, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo
različno in naj se različni položaji ne obravnavajo enako, razen če je taka obravnava objektivno utemeljena (glej sodbo Sodišča
z dne 11. septembra 2007 v zadevi Lindorfer proti Svetu, C‑227/04 P, ZOdl., str. I-6767, točka 63 in navedena sodna praksa).
Upoštevati je treba, da tožeče stranke niso dokazale, da je Komisija kršila to načelo s tem, da je sporno kršitev pripisala
naslovnikom izpodbijane odločbe.
Najprej je treba ugotoviti, da položaj družbe ICI Acrylics ni primerljiv s položajem tožečih strank. Iz izpodbijane odločbe
je namreč jasno razvidno, da je družba ICI Acrylics, to je subjekt, ki je bil v kršitvi neposredno udeležen, preprosta poslovna
enota družbe ICI, ki ni bila pravna oseba, ne pa njena hčerinska družba, ki bi bila v celoti ali skoraj v celoti v njeni lasti
(glej zlasti točke 280, 287 in 288 obrazložitve izpodbijane odločbe). Zato za družbo ICI Komisija ni uporabila domneve o odločilnem
vplivu (podprte z drugimi elementi ali ne), ampak je enostavno opredelila pravno osebo, katere sestavni del je bila v času
dejstev poslovna enota, ki je storila kršitev (točki obrazložitve 288 in 289 izpodbijane odločbe).
V zvezi z družbo Degussa je treba poudariti, da je Komisija v točki 255 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila:
„Röhm GmbH & Co. KG (hčerinska družba v 100-odstotni lasti družbe Degussa) in Para-Chemie GmbH (hčerinska družba v 100-odstotni
lasti družbe Röhm) sta neodvisna pravna subjekta. Ker sta bili ti družbi neposredno ali posredno v 100‑odstotni lasti družbe
Degussa […] in ker je nadzorni svet družbe Röhm delno sestavljen tudi iz članov uprave družbe Degussa […], Komisija pripisuje
družbi Degussa odgovornost za kršitvena ravnanja družb Röhm […] in Para-Chemie […]“
V zvezi z družbo Lucite International je Komisija v točki 294 obrazložitve izpodbijane odločbe potrdila:
„Lucite International UK Ltd je ena od hčerinskih družb v njeni 100-odstotni lasti. Poleg tega so bili člani upravnega odbora
družbe Lucite International […] v času trajanja kršitve hkrati člani upravnega odbora družbe Lucite International UK […]“
Tako je res, da je Komisija družbama Degussa in Lucite International pripisala kršitveno ravnanje njunih hčerinskih družb
na podlagi domneve o odločilnem vplivu, to je, da je matična družba 100-odstotna lastnica kapitala hčerinske družbe, in navedla
dodatno dejstvo, in sicer prisotnost članov uprave matične družbe v nadzornem svetu hčerinske družbe in identiteto članov
upravnega odbora obeh družb.
Vendar pa to ne pomeni, da sta bili družbi Degussa in Lucite International, tako kot tudi njuni hčerinski družbi, obravnavani
drugače kot tožeče stranke in njihove matične družbe, kar bi pomenilo kršitev načela enakega obravnavanja.
Poudariti je namreč treba, da sta bili družbi Degussa in Lucite International enako kot matični družbi tožečih strank šteti
za odgovorni za kršitveno ravnanje njunih hčerinskih družb (točki 258 in 296 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar na
podlagi izpodbijane odločbe ni mogoče sklepati, da bi ju Komisija oprostila te odgovornosti, če ne bi mogla navesti dodatnih,
zgoraj navedenih elementov.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Komisija v točkah 245 do 252 obrazložitve izpodbijane odločbe izpostavila načela,
ki so jo usmerjala pri opredelitvi naslovnikov izpodbijane odločbe. Če ima družba nadzor nad celotnim ali skoraj celotnim
kapitalom hčerinske družbe, iz tega jasno izhaja, da lahko Komisija upravičeno ugotovi nesamostojnost te hčerinske družbe
zgolj zaradi domneve o odločilnem vplivu, če ta ni bila ovržena v času trajanja upravnega postopka, in posledično pripiše
njeno kršitveno ravnanje matični družbi z utemeljitvijo, da je bila ta del iste družbe (glej zlasti točki 247 in 248 obrazložitve
izpodbijane odločbe).
Ugotoviti je torej treba, tako kot trdi Komisija, da bi bili drugi elementi poleg povezave v kapitalu zgolj kot dodaten razlog,
če so bili na voljo. Poleg tega je Komisija glede skupine Total prav tako poudarila dejstvo, da je člane upravnega odbora
družbe Arkema imenovala družba Elf Aquitaine. Vendar Komisija pripisovanja kršitvenega ravnanja hčerinske družbe, ki je v
celoti ali skoraj v celoti v lasti matične družbe, nikakor ni pogojevala z obstojem takšnih dodatnih elementov. To razlago
sicer potrjuje dejstvo, da v zvezi z nekaterimi matičnimi družbami izpodbijana odločba navaja izključno povezavo v kapitalu.
Tako je v primeru družbe Total (točka 266 obrazložitve) in družb skupine Barlo, in sicer Barlo Plastics Europe NV, Barlo Plastics
NV in Barlo Group plc (točka 301 obrazložitve).
Opozoriti je treba, da je metoda, ki jo upošteva Komisija pri pripisovanju sporne kršitve matičnim družbam tožečih strank,
zanesljiva, tako kot je to razvidno iz zgoraj navedenega (glej točko 47 zgoraj).
Zato je treba drugi del tega tožbenega razloga in posledično prvi tožbeni razlog zavrniti v celoti.

Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno ugotovitev dejanskega stanja s strani Komisije pri pripisovanju odgovornosti
za kršitev, ki jo je zagrešila družba Arkema, družbama Total in Elf Aquitaine
Tožeče stranke trdijo, da kljub domnevi, da je metoda za vložitev domneve o odločilnem vplivu zanje veljavna, Komisija dejansko
ni imela podlage, da bi kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine. Tožeče stranke naj bi namreč najprej dokazale nesodelovanje
vodstva družb Elf Aquitaine in Total v zadevnih ravnanjih in nato še samostojnost družbe Arkema pri določanju njene trgovinske
politike.
Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje nesodelovanja vodstva družb Total in Elf Aquitaine v zadevnih ravnanjih iz izpodbijane
odločbe
–       Trditve strank
Tožeče stranke poudarjajo, da Komisija v izpodbijani odločbi ne trdi, da je vodstvo družbe Elf Aquitaine ali Total na kakršen
koli način sodelovalo pri zadevnih ravnanjih ali da bi bilo seznanjeno s storjenimi kršitvami. Poleg tega navajajo, da Komisija
med preiskavo na te družbe ni naslovila nobene zahteve za informacije niti ni izvedla preiskav v njihovih prostorih.
Po mnenju tožečih strank iz prakse odločanja Komisije izhaja, da če matična družba pri kršitvi ne sodeluje aktivno ali pasivno,
se lahko izključi odgovornost matične družbe za kršitev, ki jo stori hčerinska družba, kljub temu da ima prva v lasti večino
kapitala ali celoten kapital omenjene hčerinske družbe.
Poleg tega tožeče stranke v zvezi s tem navajajo, da je skupina, kateri so v času dejstev pripadale, namenjala veliko pozornost
popolnemu spoštovanju pravil konkurence, zaradi česar je sicer družba Arkema vzpostavila program spoštovanja pravil konkurence
od januarja 2001 dalje, torej le nekaj mesecev po tem, ko je skupino Elf prevzela družba Total Fina, to je 17. aprila 2000.
Zato menijo, da bi družbi Total in/ali Elf Aquitaine, če bi bili seznanjeni s protikonkurenčnimi ravnanji, ki jih je izvajala
družba Arkema, takoj zahtevali njihovo prenehanje.
Po mnenju tožečih strank bi se lahko Komisija zato oprla na ta element, da bi štela, da te družbe, kljub temu da so imele
v zadevnem obdobju v lasti skoraj celoten kapital družbe Arkema, niso bile odgovorne za njeno kršitveno ravnanje na trgu PMMA.
Komisija to argumentacijo izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da iz točk od 245 do 252 in od 259 do 277 obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija sporno
kršitev pripisala družbama Total in Elf Aquitaine zato, ker sta v času dejstev tvorili en sam gospodarski subjekt in s tem
družbo v smislu konkurenčnega prava z družbo Arkema in njenima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax, ki sta bili v teh
kartelnih ravnanjih soudeleženi. Komisija se je za to ugotovitev oprla na domnevo o odločilnem vplivu in je ugotovila, da
ta v upravnem postopku ni bila zavrnjena. Kot je razvidno iz preučitve prvega tožbenega razloga, je bila torej ta metoda utemeljeno
uporabljena.
Kot pa izhaja iz sodne prakse, dejstvo, da matična družba in njena hčerinska družba tvorita eno samo podjetje v smislu člena 81 ES,
tako Komisiji omogoča, da odločbo, s katero nalaga plačilo glob, naslovi na matično družbo, ne da bi bilo treba dokazati njeno
osebno vpletenost ob tej kršitvi (zgoraj v točki 35 navedena sodba Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009,
točka 50). Zato ni bilo potrebno, da bi Komisija ugotovila neposredno vpletenost vodstva matične družbe ali celo njegovo seznanjenost
s spornimi kršitvami. Ravnanje Komisije med upravnim postopkom in predvsem dejstvo, da ni naslovila nobene zahteve za informacije
na matične družbe niti ni izvedla preiskav v njihovih prostorih, prav tako ne vpliva na vprašanje, ali te skupaj s hčerinsko
družbo tvorijo podjetje v smislu člena 81 ES.
Kar zadeva prakso odločanja Komisije, na katero se sklicujejo tožeče stranke, je treba ugotoviti, da kljub domnevi, da je
Komisija pogojevala pripis kršitve matični družbi z neposrednim vplivom njenega vodstva na kršitev, to nikakor ne bi vplivalo
na zakonitost izpodbijane odločbe v tej točki, ker je bila uporabljena metoda v obravnavani zadevi zanesljiva. Poleg tega
tožeče stranke v repliki pojasnjujejo, da ne trdijo, da je nesodelovanje matične družbe pri kršitvi, ki jo je zagrešila njena
hčerinska družba, samo po sebi dovolj, da se izključi odgovornost matične družbe, ampak je to samo en element, ki ga lahko
Komisija v ta namen upošteva.
Nazadnje, kot pravilno trdi Komisija, to, da vodstvo matične družbe ni neposredno sodelovalo ali ni vedelo za sporne kršitve,
niti ob predpostavki, da bi te lahko bile dokazane, ne zadostuje za ovrženje domneve o odločilnem vplivu.
Zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.
Drugi del se nanaša na neupoštevanje elementov, s katerimi se dokazuje, da se je družba Arkema dejansko samostojno odločala
o svoji trgovinski politiki
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je družba Arkema med upravnim postopkom dokazala, da njene trgovinske politike v obdobju iz izpodbijane
odločbe ni nikoli določala družba Elf Aquitaine ali družba Total. Tako dejstvi, da je bila zadevna družba pravno hčerinska
družba družbe Elf Aquitaine v času dejstev in da je ta imenovala člane njenega upravnega odbora, ne vplivata na njeno samostojnost
pri odločanju o svoji trgovinski politiki. Posledično naj bi Komisija s pripisovanjem kršitev, ki jih je storila družba Arkema,
njenim takratnim matičnim družbam napačno ugotovila dejansko stanje.
Prvič, tožeče stranke menijo, da dejstvo, da niti družba Total niti Elf Aquitaine ne določata trgovinske politike svojih hčerinskih
družb, izhaja iz same sestave skupine. Ta podjetja naj bi bila namreč holdinške družbe, delničarji večjih skupin družb, ki
delujejo samostojno vsaka v svojem poslovnem sektorju.
Drugič, tožeče stranke trdijo, da je družba Arkema dokazala, da je popolnoma samostojno odločala o svoji trgovinski politiki
v zvezi s PMMA ter predvsem o cenovni politiki in izbiri strank. Tožeče stranke navajajo, da je bila družba Arkema matična
družba kemijskega sektorja in da je dejansko usmerjala svoji hčerinski družbi, kot sta Altuglas in Altumax. Ob vzpostavitvi
družbe Arkema naj bi bila povezava izključno takšna, ki običajno obstaja med delničarjem, ki skrbi za ohranjanje lastnih finančnih
interesov, in neodvisnim vodstvom, ki je odgovorno za potek kemijske dejavnosti. Tako naj bi bila vloga družb Total in Elf
Aquitaine omejena na izdajanje dovoljenj za velika vlaganja in prejemanje računovodskih in finančnih informacij v zvezi rezultati
njune hčerinske družbe, kot to predpisuje veljavna zakonodaja. Glede tega se tožeče stranke sklicujejo na interno obvestilo,
naslovljeno „Notranje pristojnosti in stroškovne obveznosti“, ki je priloženo k tožbi.
V zvezi s tem tožeče stranke razlikujejo med dvema obdobjema: od leta 1992 do 2000 in od leta 2001 do 2004.
V zvezi z obdobjem od leta 1992 do 2000 tožeče stranke navajajo, da je trgovinsko politiko na področju dejavnosti, povezanih
s PMMA, samostojno določala družba Elf Atochem prek oddelka „Sintetični organski polizdelki“ (v nadaljevanju: DIOS). Poglavitne
usmeritve te trgovinske politike v obliki poslovnih načrtov za obdobje petih let naj bi predhodno vsako leto potrdil splošni
upravni odbor družbe Elf Atochen, ki je prav tako potrjeval proračun za DIOS.
V obdobju od leta 2001 do 2004 naj bi trgovinsko politiko na področju dejavnosti v zvezi s PMMA samostojno določala družba
Arkema prek družbe Atoglas (ki je postala Altuglas). Poglavitne usmeritve te trgovinske politike v obliki poslovnih načrtov
za obdobje petih let naj bi predhodno vsako leto potrdil upravni odbor za kemijo, ki je izvršilni organ kemijskega sektorja.
Proračun dejavnosti v zvezi s PMMA je bil predstavljen izvršilnemu odboru družbe Total v okviru predstavitve celotnega proračuna
družbe Atoglas. Ta izvršilni odbor je posredoval na področju naložb glede odločitev o zneskih nad 10 milijoni EUR ter ocenjeval
stopnje tveganja in donosnosti teh naložb.
Tožeče stranke zlasti poudarjajo, da niti družba Total niti Elf Aquitaine nista določali trgovinske politike družbe Arkema
na področju dejavnosti, kot so te v obravnavanem primeru, ki so predstavljale samo nepomemben delež njunega prometa. V zvezi
s tem opozarjajo, da je leta 2002 (v zadnjem letu kršitve) skupni promet družbe Arkema iz naslova prodaje PMMA znašal 416 milijonov EUR,
kar je predstavljalo 2,1 % celotnega prometa kemijskega sektorja in 0,4 % celotnega prometa skupine Elf Aquitaine/Total.
Poleg tega tožeče stranke poudarjajo, da tudi če bi bila domneva o odločilnem vplivu utemeljena, bi se moralo dokazno breme,
ki ga ima zadevno podjetje, nanašati na neobstoj dejanskega nadzora matične družbe nad trgovinsko politiko hčerinske družbe
na zadevnem trgu, torej v obravnavani zadevi na trg PMMA, da bi se podjetju omogočilo, da takšno domnevo ovrže. Po mnenju
tožečih strank bi drugačen pristop, ki bi zahteval dokaz popolne samostojnosti v razmerju do matične družbe in torej izpodbijanje
abstraktne možnosti, da bi matična družba imela odločilen vpliv na hčerinsko družbo v okoliščinah, v katerih je stoodstotna
lastnica kapitala, pomenil
probatio diabolica
in bi povzročil neovrgljivo domnevo.
Na tretjem mestu tožeče stranke navajajo, da se splošni nadzor, ki sta ga izvajali družbi Total in Elf Aquitaine nad družbo
Arkema, razlikuje od nadzora, ki ga je izvajala družba Arkema nad svojima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax, ki sta
bili združeni v okviru družbe Arkema tako na operativni kot na funkcionalni ravni. Tožeči stranki prav tako poudarjata, da
je družba Arkema skozi celoten postopek v lastnem imenu in v imenu hčerinskih družb neposredno sodelovala in med preiskavo
ni nikoli izpodbijala obstoja dejanskega nadzora nad svojima hčerinskima družbama.
Tako je na eni strani na operativni ravni družba Arkema drugače od družb Elf Aquitaine in Total, ki nista proizvajali metakrilatov,
proizvajala metakrilat metil, surovino, ki sta jo deloma uporabljali njeni hčerinski družbi Altuglas in Altumax za proizvodnjo
in distribucijo PMMA.
Po drugi strani naj bi bila dejavnost, čeprav sta jo izvajali hčerinski družbi družbe Arkema (Altuglas in Altumax), v zvezi
s PMMA na funkcionalni ravni vedno vključena v tržno upravljanje družbe Arkema, najprej v okviru DIOS do leta 2000, nato pa
od leta 2001 v tržni enoti, ki je bila posebej namenjene za PMMA. Poleg tega naj bi bila med zadevnim obdobjem večina članov
upravnega odbora družbe Altuglas predstavnikov pravno-sistemskega in finančnega sektorja družbe Arkema. Ti naj bi med drugim
opravljali odgovorne naloge ne le v okviru družbe Arkema, ampak tudi v okviru družbe Altuglas, ki ni imela lastnih pravnih
in finančnih služb. Nazadnje, vsi zaposleni v družbi Altuglas, ki so sodelovali v ravnanjih, ki so predmet izpodbijane odločbe,
so redno obveščali člana vodstva družbe Arkema, v obdobju kršitve je bil to M. G., ki je bil več let zaporedni direktor DIOS
vse do leta 2000 in član upravnega odbora za kemijo od leta 2001.
Tožeče stranke poleg tega navajajo, da je bila ta združitev na funkcionalni in operativni ravni med družbo Arkema in njunima
hčerinskima družbama potrjena leta 2004 med reorganizacijo kemijskega sektorja skupine Total in ustanovitve družbe Arkema
ter nato maja 2006, ko je bila družba Arkema uvrščena na borzo.
Na četrtem mestu tožeče stranke poudarjajo, da noben del dokumentacije, ki je bila zbrana med postopkom, ne kaže na to, da
bi družba Arkema neposredno ali posredno prejela kakršna koli navodila ali priporočila od družbe Elf Aquitaine ali družbe
Total v zvezi z vodenjem trgovinske politike na trgu metakrilatov, čeprav je Komisija na sedežu družbe Arkema zasegla več
sto dokumentov.
Petič, tožeče stranke navajajo, da je stališče Komisije v izpodbijani odločbi v nasprotju z njeno predhodno prakso. V Odločbi
Komisije C(2003) 4570 konč. z dne 10. decembra 2003 o postopku iz člena 81 [ES] in iz člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-2/37.857
– Organski peroksidi, v nadaljevanju: odločba o organskih peroksidih) naj Komisija ne bi pripisala odgovornosti za kršitve
družbe Arkema družbi Elf Aquitaine ne glede na povezavo v kapitalu med tema podjetjema. S tem naj bi Komisija priznala, da
je Arkema dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki. Ker obdobje, ki ga zajema odločba o organskih peroksidih,
delno sovpada z obdobjem, na katero se nanaša izpodbijana odločba, in ker so bile gospodarske in finančne povezave med družbama
Arkema in Elf Aquitaine popolnoma enake v obeh zadevah, se Komisija po mnenju tožečih strank ni upravičeno oddaljila od stališča
iz zadeve, v kateri je bila izrečena odločba o organskih peroksidih.
Poleg tega naj bi omejeni in splošni nadzor, ki sta ga izvajali družbi Total in Elf Aquitaine v svojih hčerinskih družbah,
pred kratkim potrdil francoski svet za konkurenco, ki naj bi z odločbo o trgu distribucije goriv na avtocestah ugotovil, da
sta bili družbi Total Raffinage Distribution SA in Elf Antar France SA dovolj samostojni pri določanju trgovinske politike.
Nazadnje, tožeče stranke navajajo, da je Komisija napačno uporabila pravo pri presojanju narave dokaznega bremena in pri njegovi
porazdelitvi. Ker domneva o odločilnem vplivu ni podprta z nobenim dodatnim elementom, ki bi kazal na dejanski nadzor matičnih
družb nad trgovinsko politiko družbe Arkema glede trga PMMA, tožeče stranke menijo, da preprosto dejstvo, da je družba Arkema
med upravnim postopkom predložila dejstva, ki dokazuejo njeno dejansko samostojnost na trgu, zadostuje za obrnitev dokaznega
bremena. Po mnenju tožečih strank mora zato Komisija dokazati, da sta imeli družbi Total in Elf Aquitaine kljub tem dejstvom
odločilen vpliv na svoje hčerinske družbe glede zadevnega trga.
Komisija trdi, da dejstva, ki so jih navedle tožeče stranke v upravnem postopku in ponovile v pritožbi, ne zadostujejo, tudi
če se obravnavajo v celoti, da bi se lahko dokazalo samostojno ravnanje družbe Arkema na trgu v razmerju do družbe Elf Aquitaine,
in torej ne zadostujejo za ovrženje domneve o odločilnem vplivu.
–       Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba ugotoviti, da v nasprotju s trditvijo tožečih strank (glej točki 90 in 98 zgoraj) Komisija v obravnavanem
primeru ni kršila pravil s področja dokaznega bremena.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je iz sodne prakse, ki izhaja iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi
proti Komisiji z dne 10. septembra 2009 (točka 61), razvidno, da je za ovrženje domneve o odločilnem vplivu potrebno, da zadevna
družba predloži „zadostne dokaze“, da hčerinska družba na trgu ravna samostojno. Komisija pa mora te dokaze preveriti in ne
sme navesti pozitivnih elementov za opredelitev tega vpliva. Če bi zadostovalo, da zadevna stranka omenjeno domnevo izpodbija
tako, da le navaja dejstva, a jih ne utemelji, bi ta domneva izgubila vsak smisel.
Vendar je treba poudariti, da so tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah navedle zelo malo
konkretnih elementov v podporo svojim trditvam v zvezi s samostojnostjo družbe Arkema na trgu. Zlasti del III.2 tega odgovora,
naslovljen: „Družba Arkema je v obdobju kršitve dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki“, ne napotuje na
noben dokument v podporo trditev, ki jih vsebuje. Zdi se, da je ugotovitev Komisije, ki je navedena v točki 272 obrazložitve
izpodbijane odločbe, v skladu s katero so navedeni elementi tožečih strank preproste trditve, ki niso podprte z zadostnimi
dokazi, pravilna. Kot je razvidno iz prejšnje točke, je na podlagi ugotovitve mogoče upravičeno meniti, da domneva o odločilnem
vplivu ni bila ovržena.
Poleg tega v nasprotju s trditvijo tožečih strank pristop, sprejet v izpodbijani odločbi, ne pomeni
probatio diabolica
. Za ugotovitev, ali hčerinska družba na trgu deluje samostojno, iz sodne prakse dejansko izhaja, da je treba upoštevati vse
zadevne elemente v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami, ki to hčerinsko družbo povezujejo z matično
družbo, ti pa so lahko različni glede na primer in jih torej ni mogoče taksativno našteti (glej v tem smislu zgoraj v točki 35
navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 10. septembra 2009, točki 73 in 74). Tožeče stranke morajo zato predložiti
vsak element v zvezi z gospodarskimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami te hčerinske družbe z matično družbo, s katerim
lahko dokažejo, da nista tvorili enotnega gospodarskega subjekta (glej v tem smislu zgoraj v točki 50 navedeno sodbo Splošnega
sodišča Akzo Nobel in drugi proti Komisiji z dne 12. decembra 2007, točka 65). Kljub predpostavki, da tožeče stranke niso
bile sposobne predložiti dokazov v obravnavani zadevi, to ne pomeni, da navedene domneve v nobenem primeru ni mogoče ovreči.
V okviru teh splošnih ugotovitev je treba preučiti posebne argumente, ki so jih predložile tožeče stranke.
Na prvem mestu se tožeče stranke opirajo na dejstvo, da sta družbi Total in Elf Aquitaine holdinški družbi, in trdijo, da
samostojnost njunih hčerinskih družb izhaja iz same strukture skupine.
Po eni strani je treba ugotoviti, da trditve, da sta družbi Total in Elf Aquitaine holdinški družbi, niso podprte z nobenim
dokazom.
Po drugi strani pa kljub predpostavki, da so te trditve pravilne, te ne zadostujejo za izključitev dejstva, da sta zadevni
matični družbi odločilno vplivali na svoje hčerinske družbe predvsem pri usklajevanju finančnih vlaganj v okviru skupine.
Razsojeno je namreč že bilo, da ima v skupini družb holdinška družba nalogo, da zbira kapitalske deleže v različnih družbah
in zagotavlja enotno upravljanje z njimi (sodba Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik
proti Komisiji, T-69/04, ZOdl., str. II‑2567, točka 63). V obravnavani zadevi tožeče stranke same trdijo, da so njihove matične
družbe posegale v najpomembnejše odločitve, ki bi lahko vplivale na celotno raven skupine. Te trditve še zdaleč ne razveljavljajo
teze o obstoju gospodarskega subjekta, sestavljenega iz tožečih strank in njihovih matičnih družb, potrjujejo pa, da je bila
funkcija slednjih zagotovitev enotnega upravljanja in usklajevanja z namenom vplivanja na ravnanje hčerinskih družb na trgu.
Na drugem mestu tožeče stranke trdijo, da so dokazale, da je družba Arkema popolnoma samostojno določala svojo trgovinsko
politiko v zvezi s PMMA. Družba Arkema naj bi bila dejansko matična družba kemijskega sektorja in naj bi usmerjala svoji lastni
hčerinski družbi, kot sta Altuglas in Altumax. Kar zadeva družbi Total in Elf Aquitaine, naj bi bila njuna vloga omejena na
odobritev največjih naložb in prejemanje računovodskih in finančnih informacij v zvezi z rezultati njune hčerinske družbe,
kot to predpisuje veljavna zakonodaja.
V zvezi s tem je na eni strani treba poudariti, da trditve tožečih strank niso podprte z nobenim dokazom. V zvezi s trditvami,
ki se navezujejo na organizacijo in strukturo skupine Total in pristojnosti posameznih družb skupine, bi se konkreten dokaz
načeloma lahko navedel.
Tožeče stranke so v prilogi k tožbi predložile interno obvestilo z naslovom „Notranje pristojnosti in stroškovne obveznosti“,
da bi podprle svojo trditev, da se je matična družba omejila na odobritve za najpomembnejša vlaganja, ki jih je izvedla družba
Arkema. Vendar kot potrjuje Komisija, ta dokument ni bil predložen v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah,
čemur tožeče stranke niso nasprotovale. Poleg tega so tožeče stranke, ki so bile v zvezi s tem zaslišane med obravnavo, potrdile,
da ta dokument med upravnim postopkom ni bil predložen. Iz zgoraj v točki 35 navedene sodbe Akzo Nobel in drugi proti Komisiji
z dne 10. septembra 2009 (točka 61) izhaja, da lahko Komisija ob uporabi domneve o odločilnem vplivu matično družbo šteje
za solidarno odgovorno za plačilo globe, naložene njeni hčerinski družbi, razen če matična družba, ki mora to domnevo ovreči,
ne predloži zadostnih dokazov, da je njena hčerinska družba na trgu ravnala samostojno. Komisija je lahko torej v točki 272
obrazložitve izpodbijane odločbe upravičeno sklepala, da zadevne trditve niso bile podprte z zadostnimi dokazi.
Po drugi strani pa te trditve v nobenem primeru, tudi če bi bile dokazane, ne bi bile zadostne za ovrženje domneve o odločilnem
vplivu, če se nanašajo izključno na določevanje trgovinske politike v zvezi s PMMA. V nasprotju s trditvami tožečih strank
za ugotovitev, ali hčerinska družba na trgu deluje samostojno, ni treba upoštevati le elementov v zvezi s trgovinsko politiko
na področju kartelnih izdelkov, ampak tudi vse zadevne elemente v zvezi s poslovnimi, organizacijskimi in pravnimi povezavami
med hčerinsko družbo in matično družbo (glej v tem smislu zgoraj v točki 35 navedeno sodbo Akzo Nobel in drugi proti Komisiji
z dne 10. septembra 2009, točke 67, 68, 73 in 74, in sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott k navedeni sodbi,
ZOdl., str. I-8241).
Poleg tega nekatere trditve tožečih strank vsebujejo indice, da so s svojimi matičnimi družbami tvorile en sam gospodarski
subjekt.
Tožeče stranke tako priznavajo, da sta družbi Total in Elf Aquitaine morali dovoliti večja vlaganja svoje hčerinske družbe.
Zato je izvrševanje takega pooblastila indic, da hčerinska družba na trgu deluje tako, da upošteva interese matične družbe
(glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 8. julija 2008 v zadevi Lafarge proti Komisiji, T-54/03, še neobjavljena v ZOdl., točka 547).
Tožeče stranke prav tako večkrat izpostavljajo obstoj kemijskega sektorja družbe Total. V odgovoru na pisno vprašanje Splošnega
sodišča so tožeče stranke potrdile, da od maja 2000 do konca obdobja kršitve kemijski sektor ni vključeval le družbe Arkema
in njenih hčerinskih družb, ampak tudi druge družbe iz skupine Total. Tožeče stranke so pojasnile, da so bile ob združitvi
družb Total Fina in Elf Aquitaine vse kemijske dejavnosti nekdanjih skupin s funkcionalnega vidika prenesene pod pokroviteljstvo
družbe Arkema (torej družbe Atofina). Vendar pa hkrati s tem funkcionalnim združevanjem ni sistematično potekalo združevanje
v kapitalu. Takšna razdelitev skupine na sektorje, ki poleg tega ne upošteva povezav v kapitalu med družbami skupine, pa je
močan indic, da dejavnosti teh sektorjev usklajuje krovna matična družba skupine. Takšno delovanje matične družbe izključuje
samostojno ravnanje hčerinske družbe na trgu (glej v tem smislu zgoraj v točki 113 navedeno sodbo Lafarge proti Komisiji,
točka 549, in zgoraj v točki 107 navedeno sodbo Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, točka 64).
S trditvami, da je dejanska dejavnost v zvezi s PMMA predstavljala zanemarljiv delež skupnega prometa družb Total in Elf Aquitaine,
ni mogoče dokazati, da je matična družba hčerinski družbi dopustila popolno samostojnost pri opredelitvi svojega ravnanja
na trgu. Kot je bilo navedeno zgoraj, se poleg tega ne sme presojati o samostojnosti hčerinske družbe v razmerju do matične
družbe izključno z vidika njene dejavnosti na področju kartelnih izdelkov. Kljub domnevi, da je takšen argument primeren,
je treba presoditi o tem, kako pomembna je celotna družba Arkema za njeni matični družbi (v tem smislu glej zgoraj v točki 107
navedeno sodbo Schunk in Schunk Kohlenstoff-Technik proti Komisiji, točka 66). Tožeče stranke niso predstavile argumentov
v tem smislu.
Na tretjem mestu je treba zavrniti trditev, da je bil splošen nadzor družb Total in Elf Aquitaine nad družbo Arkema drugačen
od nadzora, ki ga je izvajala družba Arkema nad svojima hčerinskima družbama Altuglas in Altumax. Po eni strani tudi ta trditev
ni podprta z zadostnimi dokazi v zvezi s povezavami med zadevnimi družbami. Po drugi strani, tudi če bi predpostavljali, da
sta bili družbi Total in Elf Aquitaine manj povezani z družbo Arkema, kot je bila ona s svojima hčerinskima družbama, to ne
zadostuje kot dokaz za samostojno ravnanje družbe Arkema na trgu.
Na četrtem mestu, kar zadeva argument, da reorganizacija kemijskega sektorja skupine Total in ustanovitev družbe Arkema leta 2004
ter nato njena uvrstitev na borzo leta 2006 potrjujejo samostojnost družbe Arkema, zadostuje ugotovitev, da so to elementi,
ki so se zgodili po obdobju kršitve in torej ne morejo potrditi samostojnosti omenjene družbe v tem obdobju. Poleg tega izraz
„reorganizacija kemijskega sektorja skupine Total“ vzbuja predstavo, da je družba Total prevzela usklajevanje v zvezi z zadevnim
kemijskim sektorjem.
Na petem mestu, argument, da noben del dokumentacije ne kaže na to, da je družba Arkema prejela navodila ali priporočilo družbe
Elf Aquitaine ali Total v zvezi s trgovinsko politiko na trgu metakrilatov, je sam po sebi brezpredmeten, ker se o samostojnosti
družbe Arkema ne more presojati izključno v zvezi s tem trgom. Kot je že bilo razsojeno, se poleg tega na podlagi dejstva,
da iz teh delov dokumentacije ne izhaja, da je matična družba dala navodila svoji hčerinski družbi, neobstoj takšnih navodil
ne more dokazati (glej v tem smislu zgoraj v točki 113 navedeno sodbo Lafarge proti Komisiji, točka 545).
Na šestem in zadnjem mestu je treba obravnavati argument, da je stališče iz izpodbijane odločbe v nasprotju s predhodno prakso
Komisije, ki izhaja iz odločbe o organskih peroksidih, v kateri odgovornosti za kršitev družbe Arkema ni pripisala družbi
Elf Aquitaine.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je iz odločbe o organskih peroksidih (točke obrazložitve od 373 do 391), na katero se
sklicujejo tožeče stranke, razvidno, da Komisija ni analizirala problematike odgovornosti matične družbe Arkema in da se zlasti
ni opredelila glede vprašanja njene samostojnosti v razmerju do matične družbe. Zato kljub domnevi, da so dejstva v tej zadevi
podobna dejstvom v obravnavani zadevi, ni mogoče trditi, da je ta odločitev kakršno koli zagotovilo v zvezi z načinom, kako
je Komisija razumela povezave med družbo Arkema in njenima matičnima družbama, niti v zvezi s kriteriji za pripisovanje krivde,
ki veljajo za to skupino družb.
Poleg tega izpodbijana odločba ni prva, s katero Komisija družbi Elf Aquitaine nalaga odgovornost za kršitev, ki jo je zagrešila
družba Arkema. Z Odločbo Komisije C(2004) 4876 z dne 19. januarja 2005 o postopku iz člena 81 [ES] in iz člena 53 Sporazuma
EGP (zadeva C 37.773 – MCAA) (v nadaljevanju: odločba o MCAA) je Komisija že naložila odgovornost družbi Elf Aquitaine, in
to prav tako na podlagi domneve o odločilnem vplivu na svojo hčerinsko družbo, ki ni bila ovržena.
Iz sodne prakse vsekakor izhaja, da Komisija ni dolžna sistematično preverjati, ali je mogoče kršitve hčerinskih družb pripisati
matični družbi (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 14. decembra 2006 v združenih zadevah Raiffeisen Zentralbank
Österreich in drugi proti Komisiji, od T-259/02 do T-264/02 in T‑271/02, ZOdl., str. II-5169, točki 330 in 331, ki jo potrjuje
tudi sodba Sodišča z dne 24. septembra 2009 v združenih zadevah Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, C-125/07 P, C-133/07 P,
C-135/07 P in C-137/07 P, ZOdl., str. I-8681, točka 82). Zato kljub predpostavki, da so tožeče stranke in družba Elf Aquitaine
tudi v času spornih kršitev iz odločbe o organskih peroksidih tvorile eno samo podjetje, samo dejstvo, da se Komisija ni odločila
sklicevati se na to odločbo in globo naložiti matični družbi tožečih strank, Komisiji ne preprečuje, da tega ne stori v obravnavanem
primeru skladno z načeli, ki se pri pripisovanju odgovornosti uporabljajo v sodni praksi.
V preostalem, čeprav bi Komisija skladno z odločbo o organskih peroksidih odgovornost za kršitev morala pripisati družbi Elf
Aquitaine, bi dejstvo, da tega ni storila, kazalo samo na to, da je bila v zadevi storjena napaka, zato se tožeče stranke
v obravnavanem primeru na to ne morejo sklicevati.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba ugotoviti, da dokazi, ki so jih predstavile tožeče stranke, niti kot celota ne zadostujejo
za ovrženje domneve, da sta imeli družbi Total in Elf Aquitaine odločilen vpliv na ravnanje svojih hčerinskih družb.
Zato je treba drugi del tega tožbenega razloga in s tem tudi drugi tožbeni razlog v celoti zavrniti.

Tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in načela dobre uprave pri uporabi pravil o odgovornosti
Ta tožbeni razlog se deli na dva dela.
Prvi del, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve, ker izpodbijana odločba ne vključuje odgovora na vse
trditve družbe Arkema, s katerimi želi ta dokazati samostojnost svoje trgovinske politike. Poleg tega naj navedena razlaga
Komisije v odgovoru na tožbo ne bi bila ustrezna.
Tožeče stranke navajajo, da Komisija ni odgovorila na vse trditve, ki jih je podala družba Arkema, ki so povzete v točki 269
obrazložitve izpodbijane odločbe. Komisija naj bi se zlasti izognila odgovoru na trditve, da imenovanje članov upravnega odbora
družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine samo po sebi ne dokazuje dejanskega izvajanja nadzora, Arkema pa je pri oblikovanju
svoje trgovinske politike popolnoma samostojna, pri čemer je obvezno poročanje omejeno na splošne informacije, ki se posredujejo
v okviru običajnega delovanja skupin družb in zadevajo predvsem računovodstvo, finance in revizijo.
Po drugi strani tožeče stranke menijo, da Komisija ni odgovorila na nekatere trditve, ki jih je v svojem odgovoru na obvestilo
o ugotovitvah o možnih kršitvah podala družba Arkema in v izpodbijani odločbi niso niti navedene. Gre za argumente, da vodstvi
matičnih družb Total in Elf Aquitaine nista bili nikoli vpleteni v sporne prakse in da je njun nadzor omejen le na odobritve
največjih naložb in tako preveč splošen, da bi lahko ogrozil samostojnost družbe Arkema, zlasti kar zadeva določanje cen.
Tožeče stranke menijo, da mora Komisija, tudi če ji ni treba razpravljati o vseh obravnavanih dejanskih in pravnih okoliščinah
med upravnim postopkom, vseeno preučiti utemeljenost vseh predstavljenih argumentov za izpodbijanje domneve o odločilnem vplivu,
in sicer vseh argumentov gledano v celoti. Vsak drugačen pristop bi pomenil uvedbo neovrgljive domneve.
Poleg tega naj bi bila pomanjkljiva obrazložitev v obravnavani zadevi toliko bolj škodljiva, saj naj bi bil pristop Komisije
domnevno nov, kar naj bi le-ta navedla tudi v točki 271 obrazložitve izpodbijane odločbe, hkrati pa naj bi Komisija v zvezi
z drugimi hčerinskimi družbami, ki jih zadeva izpodbijana odločba, poudarila prisotnost dodatnih indicev, ki podpirajo domnevo
o odločilnem vplivu matičnih družb. Tožeče stranke poudarjajo, da je glede na sodno prakso obveznost obrazložitve Komisije
še pomembnejša, ko ima sprejeta odločba veliko širše področje uporabe kot predhodne odločbe (sodba Sodišča z dne 8. novembra
2001 v zadevi Silos, C-228/99, Recueil, str. I-8401, točka 28; sklepa Splošnega sodišča z dne 21. januarja 2004 v zadevi FNSEA
in drugi proti Komisiji, T-245/03, Recueil, str. II-271, točka 52, in v zadevi FNCBV proti Komisiji, T-217/03, Recueil, str.
II-239, točka 66).
Komisija izpodbija trditev, da je kršila obveznost obrazložitve.
–       Presoja Splošnega sodišča
Kar zadeva obveznost obrazložitve, ki velja za Komisijo, je treba spomniti, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso
obveznost, ki je določena v členu 253 ES, prilagoditi vrsti spornega ravnanja, hkrati pa mora jasno in nedvoumno predstaviti
stališče institucije, ki ukrep izda, da lahko vsi zainteresirani dobijo vpogled v obrazložitev sprejetega ukrepa in da lahko
pristojno sodišče izvaja ustrezen nadzor. Obveznost obrazložitve je treba presoditi glede na okoliščine obravnavane zadeve,
zlasti vsebino akta, naravo omenjenih vzrokov in pravnega interesa za pojasnila, ki ga lahko imajo naslovniki ali druge neposredno
ali osebno vključene osebe. Če je treba vprašanje, ali obrazložitev odločbe ustreza zahtevam iz člena 253 ES, presoditi ne
le z vidika besedila obrazložitve, ampak tudi konteksta in vseh pravnih pravil, ki urejajo zadevno področje, ni potrebno,
da so v obrazložitvi navedene vse zadevne dejanske in pravne okoliščine (glej sodbo Sodišča z dne 2. aprila 1998 v zadevi
Komisija proti Sytraval in Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, str. I-719, točka 63 in navedena sodna praksa).
Razsojeno je bilo že, da mora biti odločba o uporabi člena 81 ES, kadar se kot v tem primeru nanaša na več naslovnikov in
zadeva problem odgovornosti za kršitev, glede vsakega naslovnika dovolj obrazložena, zlasti glede naslovnikov, ki morajo v
skladu s to odločbo odgovarjati za kršitev (sodbi Splošnega sodišča z dne 14. maja 1998 v zadevi SCA Holding proti Komisiji,
T-327/94, Recueil, str. II-1373, točka 78, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Akzo Nobel proti Komisiji, T-330/01, ZOdl.,
str. II-3389, točka 93). Da matične družbe tožečih strank izpodbijano odločbo sprejmejo kot zadovoljivo obrazloženo, mora
ta torej vsebovati podrobno utemeljitev razlogov, ki po svoji naravi upravičujejo pripis krivde za kršitev tem družbam (glej
v tem smislu zgoraj navedeno sodbo SCA Holding proti Komisiji, točka 80).
Tožeče stranke morajo tako kot njihove matične družbe imeti možnost seznanitve z utemeljitvijo stališča Komisije, če pripis
odgovornosti vpliva na njihov položaj, če v upravnem postopku izpodbijajo pripis odgovornosti ali če imajo pravni interes,
da v tej točki nasprotujejo izpodbijani odločbi.
Če torej Komisija tako kot v obravnavani zadevi odgovornost za kršitev utemeljuje na domnevnem odločilnem vplivu in so zadevne
družbe v upravnem postopku izpostavile elemente, ki izpodbijajo to domnevo, mora odločba vsebovati zadovoljivo obrazložitev,
ki utemeljuje stališče, po katerem omenjeni elementi onemogočajo izpodbijanje navedene domneve.
V obravnavani zadevi so tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah zatrdile, da se je družba Arkema
v času trajanja kršitve dejansko samostojno odločala o svoji trgovinski politiki. V podporo tej trditvi so tožeče stranke
v bistvu poudarile iste argumente, kot so bili analizirani v okviru drugega tožbenega razloga.
Vendar iz navedenega sledi, da je Komisija odgovorila na argumente v točki 272 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri
je zatrdila, da so „[bili] drugi argumenti zgolj preproste trditve, ki [niso] podprte z zadostnimi dokazi, da bi ovrgle domneve
odgovornosti družb Total in Elf Aquitaine za kršitve, ki jih je zagrešila njuna hčerinska družba Atofina.“ Tožeče stranke
torej napačno trdijo, da Komisija ni odgovorila na njihov argument, ki je povzet v točki 269(c)  obrazložitve izpodbijane
odločbe, in sicer da je bila družba Arkema popolnoma samostojna pri določanju svoje trgovinske politike in delovanju na trgu.
Poleg tega je treba razsoditi, da ta trditev iz točke obrazložitve 272 izpodbijane odločbe v okoliščinah obravnavane zadeve
izpolnjuje zahteve, ki jih določa sodna praksa.
Komisija je namreč navedla razlog, zakaj meni, da navedeni elementi tožečih strank in njihovih matičnih družb ne zadostujejo,
da se domneva o odločilnem vplivu ovrže. V izpodbijani odločbi so bile na voljo vse potrebne trditve, ki so jim omogočale,
da zaščitijo svoje pravice. Tožeče stranke bi lahko tako izpodbijale bodisi pravilnost te trditve, tako da bi izpostavile,
da so svoje trditve podkrepile z zadostnimi dokazi, bodisi samo upoštevnost trditve, tako da bi zatrdile, da zadevne trditve
kljub neutemeljenosti zadostujejo, da se omenjena domneva ovrže. Ta obrazložitev je še bolj smiselna, če se primerja z zadevnim
delom odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, s katerim so tožeče stranke seznanjene in v katerem se ne sklicujejo
na noben dokument v podporo navedenim trditvam (glej zgoraj navedeno točko 102 in naslednje).
Komisija tudi pravilno ugotavlja, da je iz sodne prakse razvidno, da mora skladno s členom 253 ES obrazložiti svoje odločbe
z navedbo dejanskih in pravnih okoliščin, od česar so odvisne pravna utemeljitev ukrepa in ugotovitve, zaradi katerih je sprejela
takšno odločbo, ne zahteva pa se, da podrobno obrazloži vse dejanske in pravne okoliščine, ki jih v upravnem postopku izpostavi
vsaka stranka (sodba Sodišča z dne 10. decembra 1985 v združenih zadevah Stichting Sigarettenindustrie in drugi proti Komisiji,
od 240/82 do 242/82, 261/82, 262/82, 268/82 in 269/82, Recueil, str. 3831, točka 88, in sklep Splošnega sodišča z dne 24. oktobra 1991
v zadevi Atochem proti Komisiji, T-3/89, Recueil, str. II-1177, točka 222). Čeprav mora Komisija v odločbi navesti, zakaj
meni, da izpostavljene trditve ne zadostujejo za ovrženje domneve o odločilnem vplivu, pa to ne pomeni, da mora v vsaki obravnavani
zadevi izpodbijati vsako trditev zadevnih družb posebej. Splošni odgovor, kakršen je bil predložen v obravnavani zadevi, je
lahko glede na okoliščine obravnavane zadeve zadosten, da lahko družba učinkovito brani svoje pravice in da lahko Splošno
sodišče izvaja ustrezen nadzor.
Točka 269 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki ne povzema vseh argumentov družbe Arkema, ni odločilnega pomena.
Po eni strani je argument, da je bil nadzor matičnih družb omejen le na odobritev največjih naložb in je bil preveč splošen,
da bi lahko omejil samostojnost družbe Arkema, zlasti kar zadeva določitev cen, v skladu z argumentom, da je bila „Atofina
popolnoma samostojna pri svoji trgovinski politiki in ravnanju na trgu“, ki je povzet točki 269(c) obrazložitve izpodbijane
odločbe, odgovor nanj pa je naveden v točki 272 obrazložitve navedene odločbe. Poleg tega je treba ugotoviti, da točki 115
in 117 odgovora tožečih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah, v katerih je bil podan ta argument, ne napotujeta
na noben dokument v njegovo podporo. Tožeče stranke bi torej lahko razumele, da je trditev Komisije, ki je navedena v točki 272
obrazložitve izpodbijane odločbe, hkrati tudi odgovor na ta argument.
Po drugi strani je v zvezi z argumentom, da vodstvi družb Total in Elf Aquitaine nista nikoli sodelovali v očitanih ravnanjih,
iz odgovora tožečih strank na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah (glej zlasti točke od 91 do 105) razvidno, da tega
argumenta v točkah od 99 do 101 navedenega odgovora niso navedle zato, da bi ovrgle domnevo o odločilnem vplivu, ampak da
bi pokazale, da „družbi Elf Aquitaine ali Total ni mogoče očitati nikakršnega neposrednega ali posrednega sodelovanja pri
očitanih ravnanjih“. Iz zgoraj navedenega pa izhaja, da se Komisija pri pripisovanju odgovornosti za sporno kršitev matičnim
družbam tožečih strank ni sklicevala na ta argument. Zato dejstvo, da tega argumenta ni navedla v izpodbijani odločbi, nikakor
ni kršitev obveznosti obrazložitve.
V zvezi s tem, da Komisija ni izrecno odgovorila na argument, naveden v točki 269 obrazložitve izpodbijane odločbe, da imenovanje
članov upravnega odbora družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine ne dokazuje izvajanja dejanskega nadzora, je treba poudariti,
da Komisija v izpodbijani odločbi ni trdila, da ta element zadostuje za to, da se odgovornost za sporno kršitev pripiše matičnim
družbam tožečih strank. Komisija je v točki 264 obrazložitve izpodbijane odločbe resda navedla, da je „člane upravnega odbora
družbe Arkema […] imenovala družba Elf Aquitaine“ ter da je zaradi tega in zaradi kapitalistične povezave med zadevnima družbama
mogoče domnevati, da je imela družba Elf Aquitaine odločilen vpliv in dejanski nadzor nad ravnanjem hčerinske družbe Arkema.
Kot je že bilo navedeno v točkah 68 in 69 zgoraj, pa iz sistematike izpodbijane odločbe izhaja, da je bil ta argument naveden
le kot dodatni razlog in ni vplival na pripis odgovornosti za sporno kršitev matičnim družbam tožečih strank. Čeprav izrecnega
odgovora na ta argument ni bilo, so tožeče stranke lahko izvedele, kako Komisija utemeljuje to odgovornost, in jo izpodbijale
pred Splošnim sodiščem.
V zvezi z argumentom, ki izhaja iz točke 271 obrazložitve izpodbijane odločbe, je treba poudariti, da je Komisija ugotovila
naslednje:
„Dejstvo, da je Komisija v eni od prehodnih zadev odločbo naslovila izključno na družbo Atofina, kot tako ne pomeni, da v
obravnavani zadevi odločbe ne sme nasloviti na družbo Atofina ter tudi na družbi Total in Elf Aquitaine. Komisija ima v okoliščinah,
kakršne so v obravnavani zadevi, možnost proste presoje pri pripisovanju odgovornosti matični družbi […] in dejstvo, da te
pristojnosti ni uporabila v predhodni zadevi, ne pomeni, da tega ne sme storiti v obravnavani zadevi.“
Ugotoviti je treba, da ta odlomek nikakor ne pomeni, da je Komisija v obravnavani zadevi sprejela novo stališče, kot trdijo
tožeče stranke. S to trditvijo želi Komisija zgolj zavrniti argument iz točke 268 obrazložitve izpodbijane odločbe, s katerim
se navaja, da v predhodni odločbi, naslovljeni na družbo Arkema, odgovornost za ravnanje slednje ni bila pripisana njeni matični
družbi (odločba o organskih peroksidih). Poleg tega je treba poudariti, da je Komisija pred izpodbijano odločbo že uporabila
domnevo o odločilnem vplivu samo na podlagi povezave v kapitalu, in sicer v odločbi o MCAA, v kateri je odgovornost za kršitev
družbe Arkema pripisala družbi Elf Aquitaine.
Sodna praksa, na katero se sklicujejo tožeče stranke, v vsakem primeru zahteva le to, da Komisija svoje utemeljitve izrecno
razloži, kadar v okviru prakse odločanja sprejme odločbo, ki ima širše področje uporabe kot predhodne odločbe. V tem primeru
torej ni dovolj, da se predloži skupna obrazložitev, na primer s sklicevanjem na ustaljeno prakso sprejemanja odločitev (glej
v tem smislu zgoraj v točki 131 navedeno sodbo Silos, točka 28). Toda kot je razvidno iz navedenega, je Komisija v izpodbijani
odločbi izrecno odgovorila na trditve družbe Arkema, s katerimi je ta dokazovala samostojnost svoje trgovinske politike.
Dejstvo, da je v zvezi z drugimi hčerinskimi družbami, ki jih zadeva izpodbijana odločba, Komisija ugotovila prisotnost dodatnih
indicev, ki potrjujejo domnevo o odločilnem vplivu njihovih matičnih družb, ne vpliva na obrazložitev, ki je za tožeče stranke
zadostna. Poleg tega je iz zgoraj navedenega (glej točki 68 in 69 zgoraj) razvidno, da so bili ti dodatni elementi navedeni
zgolj kot dodaten razlog.
Iz tega sledi, da je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela dobre uprave
–       Trditve strank
Tožeče stranke navajajo, da je Komisija skladno s sodno prakso in načelom dobre uprave dolžna skrbno in nepristransko preučiti
vse zadevne vidike posamezne zadeve. Ta obveznost je temeljnega pomena v upravnih postopkih, v katerih imajo institucije Unije
diskrecijsko pravico, da lahko opravljajo svoje naloge, kot na primer v zadevah na področju konkurence.
Ker je Komisija svoje stališče utemeljila zgolj z domnevo o nadzoru in, kot je navedeno zgoraj, ni odgovorila na trditve,
ki jih je družba Arkema podala, da bi to domnevo ovrgla (zlasti trditve, ki se nanašajo na nepomembnost vprašanja imenovanja
članov upravnega odbora s strani družbe Elf Aquitaine in trgovinsko samostojnost družbe Arkema), po mnenju tožečih strank
ni skrbno preučila vseh zadevnih vidikov v obravnavani zadevi in je tako kršila načelo dobre uprave.
Tožeče stranke tudi zavračajo trditve Komisije, da se ta očitek združuje z očitkom o pomanjkljivi obrazložitvi. Tožeče stranke
poudarjajo, da je načelo dobre uprave ločeno od obveznosti obrazložitve in ima tudi drugačen namen.
Komisija to trditev izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso spoštovanje jamstev, zagotovljenih s pravnim redom Unije, v upravnih
postopkih še pomembnejše, kadar imajo institucije Unije diskrecijsko pravico pri izpolnjevanju nalog. Med temi jamstvi je
tudi obveznost pristojne institucije, da skrbno in nepristransko preuči vse zadevne vidike posamezne zadeve (sodba Sodišča
z dne 21. novembra 1991 v zadevi Technische Universität München, C-269/90, Recueil, str. I-5469, točka 14, in sodba Splošnega
sodišča z dne 24. januarja 1992 v zadevi La Cinq proti Komisiji, T-44/90, Recueil, str. II-1, točka 86). Ta obveznost upošteva
načelo dobre uprave (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 6. julija 2000 v zadevi Volkswagen proti Komisiji, T-62/98,
Recueil, str. II-2707, točka 269).
V podporo temu očitku se tožeče stranke sklicujejo le na to, da je Komisija utemeljila svoje argumente zgolj na domnevi o
odločilnem vplivu, ki naj bi ga nad njimi izvajali matični družbi, in ni odgovorila na trditve, da je družba Arkema ovrgla
takšno domnevo, zlasti trditve o nepomembnosti vprašanja imenovanja članov upravnega odbora s strani družbe Elf Aquitaine
in trgovinske samostojnosti družbe Arkema.
Vendar iz zgoraj navedenega izhaja, da je sklepanje o takšni domnevi povsem legitimno. Kot je razvidno iz prvega dela tega
tožbenega razloga, je po preučitvi zadevnih odlomkov iz odgovora na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in izpodbijane
odločbe mogoče ugotoviti, da je Komisija odgovorila na zadevne argumente tožečih strank, zlasti glede trgovinske samostojnosti
družbe Arkema (argument je povzet v točki 269(c) obrazložitve izpodbijane odločbe, odgovor nanj pa v točki 272 obrazložitve).
V zvezi s tem je treba poudariti, da zaradi kratke obrazložitve, glede na katero so „drugi argumenti zgolj preproste trditve,
ki [niso] podprte z zadostnimi dokazi, da bi ovrgle domnevo“, ni mogoče trditi, da je Komisija kršila obveznost skrbne in
nepristranske preučitve zadevnih vidikov, ki izhajajo iz upravnega postopka. Iz zgoraj navedenega (glej točko 102 zgoraj in
naslednje) izhaja, da je trditev iz točke 272 obrazložitve izpodbijane odločbe pravilna, zaradi česar se šteje, da je Komisija
skrbno in nepristransko preučila zadeve.
Kar zadeva argument, da imenovanje članov upravnega odbora družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine samo po sebi ne dokazuje
izvajanja dejanskega nadzora, je dovolj poudariti, da Komisija v izpodbijani odločbi ni trdila nasprotno. Odločilni vpliv
matičnih družb na tožeče stranke je bil ugotovljen na podlagi domneve, ki v upravnem postopku ni bila ovržena. Kot je bilo
že navedeno, je bilo imenovanje članov upravnega odbora družbe Arkema s strani družbe Elf Aquitaine v tem kontekstu navedeno
podredno. Dejstvo, da Komisija ni izrecno odgovorila na ta argument, v teh okoliščinah ne predstavlja kršitve obveznosti dobre
uprave.
Poleg tega je treba poudariti, da tožeče stranke poleg samega besedila izpodbijane odločbe niso navedle nobenega drugega elementa
v podporo svojemu očitku.
Zato je treba zavrniti drugi del tega tožbenega razloga in tudi tretji tožbeni razlog v celoti.

Četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na neupoštevanje merila o konkretnem učinku na trg pri določitvi izhodiščnega zneska globe
na 65 milijonov EUR
Trditve strank
V okviru tega tožbenega razloga tožeče stranke izpostavljajo, da Komisija pri določitvi izhodiščnega zneska njihove globe
na 65 milijonov EUR ni upoštevala merila konkretnega učinka na trg, ki je naveden v prvem odstavku točke 1A Smernic.
Na prvem mestu tožeče stranke trdijo, da je izhodiščni znesek globe, in sicer 65 milijonov EUR, pretiran glede na to, da je
imela kršitev zelo omejen učinek na trg zadevnih izdelkov.
V zvezi s tem, nasprotno kot trdi Komisija v točki 329 obrazložitve izpodbijane odločbe, tožeče stranke menijo, prvič, da
je mogoče učinek kršitve na trg izmeriti. V skladu s sodno prakso in smernicami bi morali to upoštevati pri določanju teže
kršitve.
V skladu z ustaljeno sodno prakso bi se morala Komisija pri oceni konkretnega učinka kršitve na trg dejansko opirati na konkurenco,
ki bi sicer obstajala, če kršitve ne bi bilo. Za to bi morala poznati razvoj konkurenčnih razmer na zadevnem trgu v času povzročitve
kršitve in primerjati ta razvoj dogodkov s podatki o zunanjih trgih.
Tožeče stranke pa naj bi v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah Komisiji posredovale vse potrebne podatke
za ta izračun, in sicer podrobne informacije o spremembah cen treh zadevnih izdelkov PMMA od leta 1995 do 2003, vključno glede
na spremembe cen njihovih surovin. Poleg tega bi lahko učinek kršitve ocenili tudi na podlagi informacij o razvoju tržnih
deležev različnih proizvajalcev v času storitve kršitve, ki jih je Komisija imela, kot je razvidno iz besedila obvestila o
ugotovitvah o možnih kršitvah.
Drugič, tožeče stranke tudi poudarjajo, da bi Komisija, če bi se odločila izračunati učinek kršitve na trg, gotovo ugotovila,
da je bil učinek omejen, in bi tako izhodiščni znesek globe za družbo Arkema določila nižje od 65 milijonov EUR.
V zvezi s tem tožeče stranke poudarjajo, da je konkretni učinek kršitve gotovo zanemarljiv, saj je bilo spreminjanje cen zadevnih
izdelkov strogo povezano s spremembami cen surovin, ki se uporabljajo za njihovo proizvodnjo, za katere ni bila ugotovljena
nobena kršitev, kot je razvidno iz shem, ki jih je družba Arkema priložila k odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih
kršitvah.
Poleg tega naj bi Komisija tudi sama v izpodbijani odločbi priznala, da je imela kršitev zelo omejen učinek na zadevne trge.
Tako je v točki 104 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki podaja splošen opis izvajanja dogovorov, priznala, da ni vedno prišlo
do dogovorjenih povišanj cen. Iz več točk obrazložitve izpodbijane odločbe, ki se posebej nanašajo na vse tri zadevne izdelke,
je razvidno, da dvigov cen, dogovorjenih na različnih sestankih, ni bilo mogoče izvesti ali da so imeli le zelo omejen učinek.
Tožeče stranke v odgovor na argumente Komisije tudi pojasnjujejo, da ne izpodbijajo dejstva, da lahko tudi delno izvajanje
dogovora predstavlja indic za obstoj konkretnega učinka takšnega dogovora na trg, niti tega, da bi sporni dogovor lahko imel
določen učinek na trg PMMA. Vendar tožeče stranke trdijo, da je mogoče ta učinek izračunati in da bi Komisija, če bi ta učinek
računsko opredelila, zagotovo ugotovila, da je bil učinek omejen.
Na drugem mestu tožeče stranke podpirajo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve in načelo dobre uprave, ker je menila,
da se konkretnega učinka kršitve ne sme upoštevati pri določitvi izhodiščnega zneska globe.
Prvič, tožeče stranke poudarjajo, da se je Komisija zadovoljila s trditvijo, da kršitve ni mogoče izmeriti, ne da bi kakor
koli podprla to trditev in kljub številnim podatkom o spremembah cen, ki jih je v upravnem postopku predložila družba Arkema.
Po mnenju tožečih strank bi namreč prav Komisija morala dokazati, ali je mogoče učinek kršitve izmeriti, zlasti v primerih,
kot v obravnavani zadevi, kadar stranke v upravnem postopku posredujejo podatke v zvezi z učinki kršitve na zadevnih trgih.
Če Komisija teh informacij nima, po potrditvi, da učinka kršitve ni mogoče izmeriti, ni več odgovorna za upoštevanje tega
učinka pri določanju izhodiščnega zneska globe.
Drugič, tožeče stranke menijo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve in načelo dobre uprave tudi zato, ker ni odgovorila
na argumente, ki jih je družba Arkema predložila v odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah in so dokazovali,
da je bil učinek kršitve na zadevnih trgih omejen.
Tožeče stranke torej Splošnemu sodišču predlagajo, naj razglasi ničnost spornih določb izpodbijane odločbe in v okviru izvajanja
neomejene pristojnosti ob upoštevanju omejenega učinka kršitve na zadevnih trgih določi izhodiščni znesek globe na nižji ravni,
kot ga je določila Komisija.
Komisija to trditev izpodbija.
Presoja Splošnega sodišča
V skladu s prvim odstavkom točke 1 A smernic o določanju glob je treba „pri ocenjevanju teže kršitve […] upoštevati njeno
naravo, njen dejanski vpliv na trg, kjer se to lahko meri, in velikost upoštevnega geografskega trga.“
V okviru obravnavanega tožbenega razloga tožeče stranke v bistvu trdijo, da je, v nasprotju s trditvijo Komisije v izpodbijani
odločbi, učinek zadevnega dogovora na trg mogoče izmeriti. Po mnenju tožečih strank bi Komisija, če bi se odločila izračunati
učinek kršitve, gotovo ugotovila, da je bil učinek omejen, in bi tako izhodiščni znesek globe za družbo Arkema določila nižje
od 65 milijonov EUR. Tožeče stranke tudi poudarjajo, da je Komisija kršila obveznost obrazložitve in načelo dobre uprave,
ker ni utemeljila svoje trditve, da učinka ni mogoče izmeriti, in ni odgovorila na argumente, ki jih je družba Arkema podala
v odgovor na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu s sodno prakso Sodišča težo kršitev treba ugotoviti ob upoštevanju veliko
dejavnikov, kot so okoliščine posameznega primera, njegov kontekst in odvračalen učinek glob, in to ne da bi bil narejen zavezujoč
in dokončen seznam meril, ki jih je treba obvezno upoštevati. Med dejavniki, ki se lahko upoštevajo pri presoji teže kršitev,
so ravnanje vsakega izmed podjetij, vloga, ki jo ima vsako izmed podjetij pri izvajanju usklajenih ravnanj, korist, ki so
jo lahko podjetja imela od teh ravnanj, njihova velikost in vrednost zadevnega blaga ter nevarnost, ki jo ta vrsta kršitev
pomeni za cilje Skupnosti (glej sodbo Sodišča z dne 28. junija 2005 v združenih zadevah Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji,
C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P do C‑208/02 P in C-213/02 P, ZOdl., str. I-5425, točki 241 in 242 in navedena sodna praksa;
glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2009 v zadevi Prym in Prym Consumer proti Komisiji, C-534/07 P, ZOdl.,
str. I-7415, točka 96).
Iz tega izhaja, da učinek protikonkurenčnega ravnanja ni sam po sebi odločilno merilo pri presoji ustrezne globe. Natančneje,
dejavniki, ki se nanašajo na vidik namere, so lahko pomembnejši od dejavnikov v zvezi z navedenimi učinki, še zlasti kadar
so kršitve že same po sebi resne (glej zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 96 in
navedena sodna praksa).
Na tej točki je treba opozoriti, da se je redno razsojalo, da karteli zaradi svoje narave zaslužijo najstrožje globe. Njihov
morebitni dejanski vpliv na trg, zlasti vprašanje, koliko je omejevanje konkurence privedlo do tržne cene, višje od tiste,
ki bi se zaračunavala ob neobstoju kartela, ni odločilno merilo za določitev višine glob (sodba Splošnega sodišča z dne 6. maja 2009
v zadevi KME Germany in drugi proti Komisiji, T-127/04, ZOdl., str. II-1167, točka 64). Trije vidiki ocene teže kršitve namreč
nimajo enake teže v okviru celotne presoje. Narava kršitve ima odločilno vlogo zlasti pri opredeljevanju „zelo resnih“ kršitev
(sodba Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi Carbone‑Lorraine proti Komisiji, T-73/04, ZOdl., str. II‑2661, točka 91).
Kot je razsodilo Sodišče, iz smernic izhaja, da je horizontalne omejevalne sporazume glede cen ali razdelitev trgov mogoče
opredeliti kot zelo resne kršitve že na podlagi njihove narave, ne da bi bilo treba Komisiji dokazati dejanski vpliv kršitve
na trg. V tem primeru je dejanski vpliv kršitve le eden od dejavnikov, ki – če ga je mogoče izmeriti – lahko Komisiji omogoči,
da izhodiščno globo poveča nad predvidenih 20 milijonov EUR (glej zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer
proti Komisiji, točka 75, in zgoraj v točki 122 navedeno zadevo Erste Group Bank in drugi proti Komisiji, točka 103). Sodišče
je torej poudarilo, da je konkretni učinek kršitve na trg neobvezen element, ki ga Komisija lahko upošteva pri izračunu globe,
če se ji to zdi potrebno (glej v tem smislu zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Prym in Prym Consumer proti Komisiji, točka 82).
Poleg tega je bilo razsojeno, da dejstvo, da je Komisija v smernicah natančno opredelila svoj pristop pri oceni teže kršitve,
ne nasprotuje temu, da jo preuči celovito, skupaj z dejavniki, ki niso izrecno navedeni v Smernicah (zgoraj v točki 122 navedena
sodba Raiffeisen Zentralbank Österreich in drugi proti Komisiji, točka 237).
Glede na to sodno prakso argumenti tožečih strank ne morejo povzročiti dvoma o zakonitosti izpodbijane odločbe, kar zadeva
določitev izhodiščnega zneska globe.
Po eni strani iz tega izhaja, da bi opredelitev kršitve kot zelo resne – tudi ob predpostavki, da je bil učinek sporne kršitve
na spremembe cen omejen, kot menijo tožeče stranke – ostala ustrezna zaradi same narave kršitve in velikosti upoštevnega geografskega
trga (in sicer ozemlja EGS). Poudariti je treba tudi, da je Komisija v sklepni ugotovitvi o teži kršitve, ki je navedena v
točki 331 obrazložitve izpodbijane odločbe, kršitev opredelila kot zelo resno zaradi „[njene] narave in dejstva, da je zajemala
celotno ozemlje EGS“. Merilo konkretnega učinka na trg torej pri opredelitvi kršitve ni imelo nobene vloge.
Po drugi strani iz izpodbijane odločbe nikakor ni razvidno, da bi Komisija, če bi ugotovila, da je bil učinek zadevnega kartela
na trg omejen, določila izhodiščni znesek globe za družbo Arkema, ki bi bil nižji od 65 milijonov EUR.
V zvezi s tem je Komisija kljub potrditvi učinka zadevnega kartela na trg zaradi izvajanja dogovorov in ravnanj v zvezi z
določanjem cen (glej točki 321 in 329 obrazložitve izpodbijane odločbe) pojasnila tudi, da „v tem postopku ni bilo mogoče
izmeriti konkretnega učinka kršitve na trg [...], zato se ni opirala na konkreten učinek v skladu s smernicami, na podlagi
katerih je treba konkreten učinek upoštevati, kadar ga je mogoče izmeriti“ (točka 321 obrazložitve), ter da „učinkov zadevnega
kartela na trg ni bilo mogoče natančno izmeriti“. Kot je navedeno zgoraj, njena ugotovitev v zvezi s težo kršitve iz točke 331
obrazložitve izpodbijane odločbe ne omenja merila konkretnega učinka na trg.
Zato je treba ugotoviti, da ta element ni bil upoštevan pri izračunu zneska globe.
Poleg tega je treba poudariti, da tožeče stranke ne trdijo, da bi morala Komisija na podlagi podatkov, ki jih je imela, ugotoviti,
da zadevni kartel ni imel učinka na trg. Tožeče stranke priznavajo morebitni učinek kršitve na trg, vendar vztrajajo, da je
bil ta učinek omejen (glej točko 169 zgoraj). Tudi ob predpostavki, da je Komisija pri izračunu zneska globe upoštevala svojo
ugotovitev, da je kartel imel učinek na trg, nič ne ovže tega, da njegovi učinki niso bili tako veliki, kot je ocenila Komisija.
Prav tako ni mogoče trditi, da se je pri določitvi izhodiščnega zneska globe za tožeče stranke upošteval pomemben učinek zadevnega
kartela na trg, na podlagi tega, da je ta znesek globe bistveno višji od minimalnega zneska, ki je v smernicah določen za
zelo hude kršitve (to je 20 milijonov EUR). Kot namreč izhaja iz navedenega, je konkretni vpliv kršitve le en element, na
podlagi katerega lahko Komisija določi izhodiščni znesek globe, ki je višji od navedenega zneska.
Tako je v obravnavani zadevi izhodiščni znesek temeljil zlasti na naravi kršitve, določeni na podlagi glavnih značilnosti
kršitve, ki so opredeljene v oddelku 4.2 izpodbijane odločbe (glej točko 320 obrazložitve izpodbijane odločbe), geografski
velikosti zadevnega trga, to je ozemlje EGS (glej točko 330 obrazložitve izpodbijane odločbe), in različnem obravnavanju teh
podjetij, da se je upoštevala njihova dejanska ekonomska zmožnost za povzročanje bistvene škode konkurenci glede na promet
iz prodaje izdelkov PMMA, v zvezi s katerimi so sodelovala v zadevnem kartelu (glej točke od 332 do 334 obrazložitve izpodbijane
odločbe). V tem kontekstu je Komisija omenila tudi skupno velikost trga izdelkov PMMA v letih 2000 in 2002, izraženo v obsegu
in vrednosti (glej točko 333 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V okviru tega tožbenega razloga pa tožeče stranke navajajo, da je izhodiščni znesek globe previsok izključno glede na merilo
konkretnega učinka na trg. Kot izhaja iz navedenega, je ta argument sam po sebi brezpredmeten za izpodbijanje izhodiščnega
zneska globe, določenega za tožeče stranke.
Iz tega prav tako izhaja, da ni upoštevno dejstvo, da v besedilu izpodbijane odločbe niso dovolj podrobno pojasnjeni razlogi,
zaradi katerih je Komisija presodila, da na podlagi razpoložljivih informacij ni mogoče izmeriti konkretnega učinka zadevne
kršitve na trg. Dejansko to nikakor ne vpliva na opredelitev kršitve kot zelo hude niti na izhodiščni znesek globe, določen
za tožeče stranke.
Poleg tega iz navedenega izhaja, da z argumenti glede omejenosti učinka zadevnega kartela na trg ni mogoče utemeljiti znižanja
globe v okviru izvajanja neomejene pristojnosti Splošnega sodišča.
Zato je treba ta tožbeni razlog in zahtevo tožečih strank za znižanje globe na podlagi tega tožbenega razloga zavrniti.

Peti tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje pri povišanju izhodiščnega
zneska globe zaradi odvračalnega učinka
V okviru tega tožbenega razloga tožeče stranke izpodbijajo povišanje izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega učinka
in Splošnemu sodišču predlagajo, naj izpodbijano odločbo v tej točki razglasi za nično ali, podredno, bistveno zniža povišanje
zaradi odvračalnega učnika.
Ta tožbeni razlog je razdeljen na tri dele. Poleg tega so tožeče stranke na obravnavi navedle dodaten očitek, s katerim so
izpodbijale zadevno povišanje zneska globe.
Prvi del, ki se nanaša na trditev, da Komisija ne bi smela povišati izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega učinka na
podlagi prometa družbe Total, ker odgovornosti za kršitev ni bilo mogoče pripisati tej družbi
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija napačno uporabila pravo s tem, da je zaradi odvračalnega učinka na podlagi prometa družbe
Total uporabila faktor povišanja 3, čeprav odgovornosti za kršitev ni bilo mogoče pripisati tej družbi. Po njihovem mnenju
bi lahko povišanje globe zaradi odvračalnega učinka, ob predpostavki, da je bilo potrebno, temeljilo le na velikosti in sredstvih
družbe Arkema.
Komisija pa naj bi izrecno priznala, da bi bil v tem primeru faktor povišanja 3 previsok. Tožeče stranke namreč poudarjajo,
da je Komisija pri določitvi deleža globe samo za družbo Arkema zaradi ponovne kršitve navedla, da bi uporabila „faktor povišanja 1,25“,
če bi bila družba Arkema edini naslovnik izpodbijane odločbe (opomba št. 250 izpodbijane odločbe).
Komisija ta argument izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Dovolj je ugotoviti, da ta del tega tožbenega razloga v celoti temelji na predpostavki, da odgovornosti za sporno kršitev
ni bilo mogoče pripisati matičnima družbama družbe Arkema. Iz navedenega pa izhaja, da je ta predpostavka napačna.
Zato je treba prvi del tega tožbenega razloga zavrniti.
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načel sorazmernosti in enakega obravnavanja
–       Trditve strank
Tožeče stranke trdijo, da je Komisija, tudi ob predpostavki, da bi bilo mogoče odgovornost za kršitev pripisati družbi Total
(ali družbi Elf Aquitaine), kršila načeli sorazmernosti in enakega obravnavanja, ker je pri povišanju zneska globe za družbo
Arkema zaradi odvračalnega učinka upoštevala promet družbe Total.
Tudi če bi bilo mogoče le na podlagi domneve o odločilnem vplivu kršitev pripisati njihovima matičnima družbama, po mnenju
tožečih strank to ne bi zadoščalo za povišanje zaradi odvračalnega učinka na podlagi njunega prometa. Tožeče stranke menijo,
da je treba odvračalni učinek globe določiti glede na ustrezne okoliščine, ki vplivajo na ravnanje kršitelja na trgu, in zlasti
glede na sredstva, s katerimi razpolaga hčerinska družba, ki je storila kršitev na zadevnem trgu. Po njihovem mnenju se lahko
povišanje zaradi odvračalnega učinka izračuna na podlagi prometa na ravni skupine le, če poleg pripadnosti skupini družb obstajajo
dodatni elementi, ki dokazujejo, da je hčerinska družba pri kršitvi dejansko uporabljala sredstva skupine, ker je pri kršitvi
sodelovalo vodstvo matične družbe in/ali ker matična družba dejansko nadzoruje hčerinsko družbo. V nasprotnem primeru bi upoštevanje
prometa matične družbe pomenilo nesorazmerno in diskriminatorno uporabo pojma odvračalnega učinka.
Poleg tega tožeče stranke poudarjajo, da je tudi Komisija pri svojem odločanju menila, da sta sodelovanje matične družbe pri
kršitvi, ki jo stori njena hčerinska družba, in uporaba sredstev skupine pri storitvi kršitve ključni merili pri zagotavljanju
odvračalnega učinka (Odločba Komisije 1999/60/ES z dne 21. oktobra 1998 v zvezi s postopkom uporabe člena 85 Pogodbe ES (IV/35.691/E-4,
Predizolirane cevi) (v nadaljevanju: odločba o predizoliranih ceveh)).
Komisija ta argument izpodbija.
Zlasti navaja, da sta morebitna uporaba faktorja povišanja in določitev ustrezne višine tega povišanja po tem, ko je bila
pravno zadostno dokazana razsežnost podjetja, ki mu je treba pripisati odgovornost za kršitev, odvisni od skupnih sredstev
tega podjetja. Ta sredstva naj bi bila ustrezno izražena v skupnem prometu podjetja leta pred letom sprejetja odločbe o naložitvi
sankcije, pri čemer ni mogoče upoštevati nobene od pripomb tožečih strank.
–       Presoja Splošnega sodišča
Opozoriti je treba, da je Komisija v točki 337 obrazložitve izpodbijane odločbe navedla, da razpon glob, ki jih je mogoče
naložiti za zelo hude kršitve, omogoča tudi določitev takšnih zneskov, ki imajo zadosten odvračalni učinek, „ob upoštevanju
velikosti in ekonomske moči posameznega podjetja“. Komisija je pri oceni velikosti in ekonomske moči podjetja, ki mu pripadajo
tožeče stranke, upoštevala promet družbe Total na svetovni ravni leta 2005, to je v zadnjem poslovnem letu pred letom sprejetja
izpodbijane odločbe (143,168 milijarde EUR), in se odločila, da pri določitvi globe za družbo Arkema uporabi faktor 3 (glej
zlasti točki 338 in 349 obrazložitve izpodbijane odločbe).
V okviru tega dela petega tožbenega razloga tožeče stranke izpodbijajo ta pristop, pri čemer v bistvu trdijo, da se lahko
povišanje zaradi odvračalnega učinka izračuna na podlagi prometa na ravni skupine le, če poleg pripadnosti skupini družb obstajajo
dodatni elementi, ki dokazujejo, da je hčerinska družba dejansko uporabljala sredstva skupine. Zato v tem smislu matičnima
družbama odgovornosti za kršitev ni mogoče pripisati le na podlagi neizpodbijane domneve o odločilnem vplivu na hčerinsko
družbo.
Tega argumenta ni mogoče sprejeti.
V zvezi s pojmom odvračalnega učinka je najprej treba opozoriti, da je ta eden od elementov, ki jih je treba upoštevati pri
izračunu zneska globe. V skladu z ustaljeno sodno prakso je cilj glob, naloženih zaradi kršitev člena 81 ES in predvidenih
v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, kaznovati nezakonito ravnanje zadevnih podjetij ter odvrniti zadevna podjetja in druge gospodarske
subjekte od kršitev pravil prava Unije o konkurenci v prihodnosti. Tako lahko Komisija pri izračunu zneska globe med drugim
upošteva velikost in ekonomsko moč zadevnega podjetja (glej v tem smislu sodbo Sodišča z dne 29. junija 2006 v zadevi Showa
Denko proti Komisiji, C-289/04 P, ZOdl., str. I-5859, točka 16 in navedena sodna praksa).
Poleg tega Sodišče meni, da je skupni promet podjetja, čeprav približen ali nepopoln, kazalnik njegove velikosti in ekonomske
moči (glej zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 243 in navedena sodna praksa).
Tako je že bilo razsojeno, da lahko Komisija pri določanju zneska globe, ki bo imela dovolj odvračalen učinek, upošteva skupni
promet zadevnega podjetja (zgoraj v točki 210 navedena sodba Showa Denko proti Komisiji, točke od 15 do 18; sodba Sodišča
z dne 22. maja 2008 v zadevi Evonik Degussa proti Komisiji in Svetu, C-266/06 P, neobjavljena v ZOdl., točka 120, ter sodba
Splošnega sodišča z dne 9. julija 2003 v zadevi Cheil Jedang proti Komisiji, T‑220/00, Recueil, str. II-2473, točka 96).
V tem okviru je treba opozoriti, da v skladu z izpodbijano odločbo družbi Total in Elf Aquitaine skupaj s tožečimi strankami
tvorita eno družbo, ki je zagrešila sporno kršitev. V teh okoliščinah tožeče stranke trdijo, da bi bilo treba pri določitvi
dovolj odvračalne globe upoštevati samo del sredstev podjetja, in sicer tista, ki so „bila dana na razpolago hčerinski družbi,
ki je storila kršitev na zadevnem trgu“, ter ne velikosti in ekonomske moči tega podjetja, izražene v skupnem prometu. Kljub
temu je treba ugotoviti, da ta trditev ni združljiva s ciljem Komisije, in sicer odvračati od kršitev.
Kot je namreč Splošno sodišče že razsodilo, potreba po zagotovitvi zadostnega odvračalnega učinka globe, medtem ko z njo ni
mogoče utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvajanja politike konkurence, zahteva, da je globa določena ob upoštevanju
želenega vpliva na podjetje, ki mu je naložena, to pa zato, da globa ne bi bila zanemarljiva ali, nasprotno, prekomerna, zlasti
glede na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz potrebe po zagotavljanju učinkovitosti
globe in spoštovanja načela sorazmernosti (sodbi Splošnega sodišča z dne 5. aprila 2006 v zadevi Degussa proti Komisiji, T‑279/02,
ZOdl., str. II-897, točka 283, in z dne 18. junija 2008 v zadevi Hoechst proti Komisiji, T-410/03, ZOdl., str. II-881, točka 379).
Zato lahko zlasti možnost, da zadevno podjetje lažje zbere potrebna sredstva za plačilo globe, z vidika odvračalnega učinka
upraviči uporabo faktorja povišanja (glej v tem smislu zgoraj v točki 210 navedeno sodbo Showa Denko proti Komisiji, točka 18,
ter zgoraj navedeni sodbi Degussa proti Komisiji, točka 284, in Hoechst proti Komisiji, točka 379).
Iz tega sledi, da od Komisije ni mogoče zahtevati, naj ugotovi dodatno povezavo med uporabo sredstev podjetja in kršitvijo,
ki jo je podjetje zagrešilo, da bi bilo mogoče ta sredstva upoštevati pri določanju globe z dovolj odvračalnim učinkom, ker
sta v tem smislu kot taki pomembni velikost in ekonomska moč podjetja, ki je zagrešilo kršitev.
Nazadnje, v zvezi s sklicevanjem na odločbo o predizoliranih ceveh je dovolj opozoriti, da se predhodna praksa odločanja Komisije
ne uporablja kot pravni okvir za določanje globe na področju konkurence (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 6. maja 2009 v
zadevi Wieland-Werke proti Komisiji, T-116/04, ZOdl., str. II‑1087, točka 85 in navedena sodna praksa). Zato je argument,
ki se nanaša na vsebino te odločbe, sam po sebi brezpredmeten.
Zato je treba drugi del tega tožbenega razloga zavrniti.
Tretji del, ki se nanaša na nesmiselnost odvračalnega učinka globe v obravnavani zadevi
–       Trditve strank
Tožeče stranke poudarjajo, da mora biti v skladu s smernicami globa tako visoka, da ima zadosten odvračalni učinek, in da
lahko zato Komisija globo poviša, če ni dovolj visoka. Po mnenju tožečih strank je mogoče nujnost povišanja globe zaradi odvračalnega
učinka ugotoviti šele po izračunu končnega zneska globe, pri čemer se po potrebi upoštevajo globe, ki so bile nedavno naložene
podjetju. Menijo, da povišanje globe zaradi odvračalnega učinka
ab initio
ter
in abstracto
, ne da bi se upoštevala dejstva v zvezi z obtoženim podjetjem in zlasti globe, ki jih je zadevno podjetje že plačalo, ni
v skladu s smernicami.
V zvezi s tem tožeče stranke opozarjajo, da so bile družbi Arkema v obdobju manj kot treh let naložene visoke globe v skupnem
znesku približno 180 milijonov EUR zaradi sodelovanja v kartelih, ki so vsaj deloma potekali sočasno z ravnanji, kaznovanimi
v skladu z izpodbijano odločbo. Te globe je Komisija naložila v odločbah o organskih peroksidih in MCAA ter v Odločbi Komisije
C(2006) 1766 z dne 3. maja 2006 v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/C.38.620 – Vodikov
peroksid in perborat) (v nadaljevanju: odločba o vodikovem peroksidu in perboratu). V vseh treh odločbah je Komisija povišala
globo za družbo Arkema zaradi odvračalnega učinka, pri čemer je vsakič uporabila večji faktor povišanja.
Po mnenju tožečih strank bi torej morala Komisija upoštevati, da so imele prejšnje globe za takratna dejanja v okviru zadevnega
kartela zadosten odvračalni učinek, da družba Arkema ne bi storila novih kršitev v prihodnosti, in da je bilo zato dodatno
povišanje globe zaradi odvračalnega učinka nepotrebno.
Poleg tega opozarjajo, da je družba Arkema malo po prevzemu družbe Elf s strani družbe Total Fina sprejela program za uskladitev
ravnanja s pravom o konkurenci, kar dokazuje, da je bil odvračalni učinek že zadosten, da je bila odvrnjena od novih kršitev.
Komisija ta argument izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba opozoriti, da ima Komisija pri določanju višine glob diskrecijsko pravico, da bi ravnanje podjetij usmerila
k spoštovanju pravil o konkurenci (glej sodbo Splošnega sodišča z dne 8. oktobra 2008 v zadevi SGL Carbon proti Komisiji,
T-68/04, ZOdl., str. II-2511, točka 49 in navedena sodna praksa).
Na prvem mestu je treba zavrniti argument, da je Komisija v obravnavani zadevi povišala globo zaradi odvračalnega učinka
ab initio
, medtem ko je mogoče po mnenju tožečih strank o potrebi po povišanju globe zaradi odvračalnega učinka odločiti šele po izračunu
končnega zneska globe.
Kot je že bilo razsojeno, je zahteva po zagotovitvi odvračalnega učinka splošna zahteva, ki mora voditi Komisijo ves čas postopka
izračuna globe, in ne pomeni nujno, da mora biti poseben del tega izračuna tudi skupna ocena vseh upoštevnih okoliščin zaradi
doseganja tega namena (glej zgoraj v točki 180 navedeno sodbo Carbone-Lorraine proti Komisiji, točka 131 in navedena sodna
praksa). Tako tožeče stranke ne morejo trditi, da bi lahko Komisija določila odvračalen učinek šele po izračunu končnega zneska
globe.
Poleg tega je treba ugotoviti, da je Komisija v točkah od 337 do 350 obrazložitve izpodbijane odločbe na podlagi ocene teže
kršitve izhodiščni znesek globe povišala le zato, „da bi zagotovila zadosten odvračalni učinek ob upoštevanju velikosti in
ekonomske moči posameznega podjetja“ (točka 337 obrazložitve izpodbijane odločbe). V tej fazi izračuna globe je treba prilagoditi
izhodiščni znesek tako, da bo imela globa zadosten odvračalni učinek ob upoštevanju skupnih sredstev podjetja in njegove zmožnosti,
da zbere sredstva, potrebna za plačilo globe. Vendar v tej fazi ne gre za presojo odvračalne narave globe same po sebi
ab initio
, kot trdijo tožeče stranke. Kot izhaja iz prejšnje točke, mora to Komisijo voditi ves čas postopka izračuna globe.
Na drugem mestu je treba zavrniti tudi argument, da je Komisija povišala globo zaradi odvračalnega učinka
in abstracto
, ne da bi pri tem upoštevala dejstva v zvezi s podjetjem, ki je storilo kršitev.
Ta argument ni utemeljen. Upoštevanje velikosti podjetja, ki mu pripadajo tožeče stranke, v točkah od 337 do 350 obrazložitve
izpodbijane odločbe in povišanje izhodiščnega zneska, ki iz tega izhaja, namreč predstavljata vidik, namenjen prilagoditvi
globe glede na dejavnike, ki so značilne zanj (glej v tem smislu zgoraj v točki 213 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji,
točka 362).
Na tretjem mestu je treba obravnavati argument, da bi morala Komisija upoštevati globe, ki jih je družba Arkema že plačala,
in bi morala šteti, da so imele prejšnje tri globe, ki so ji bile naložene za takratna dejanja v okviru zadevnega kartela,
zadosten odvračalni učinek, da družba Arkema ne bi storila novih kršitev v prihodnosti in da je bilo zato dodatno povišanje
globe zaradi odvračalnega učinka nesmiselno.
Najprej je treba opozoriti, da je Komisija družbi Arkema upravičeno lahko naložila štiri ločene globe, ki vse upoštevajo omejitve,
določene v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, če je družba Arkema storila štiri ločene kršitve člena 81 ES (glej v tem smislu
zgoraj v točki 180 navedeno sodbo Carbone-Lorraine proti Komisiji, točka 56). Vsaka od teh glob je morala temeljiti na presoji
trajanja in teže kršitve, za katero je bila naložena.
Ugotoviti je treba, da naložitev globe družbi Arkema za različna protikonkurenčna dejanja glede drugih proizvodov ne vpliva
na dejansko storjeno kršitev v obravnavani zadevi (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 12. decembra 2007 v združenih
zadevah BASF in UCB proti Komisiji, T-101/05 in T-111/05, ZOdl., str. II-4949, točka 52). V zvezi s tem je treba poudariti,
da bi pristop, ki ga predlagajo tožeče stranke, Komisiji preprečeval določitev globe ob upoštevanju vseh elementov, ki omogočajo
presojo teže kršitve, in zlasti potrebe po določitvi globe, ki ima zadosten odvračalni učinek, ob upoštevanju velikosti in
ekonomske moči zadevnega podjetja.
Poleg tega je pristop, ki ga predlagajo tožeče stranke, v nasprotju s ciljem Komisije pri določanju glob, in sicer odvračati
podjetja od kršitev. Kot je Komisija pravilno ugotovila, bi tak pristop povzročil protislovni položaj, v katerem bi si podjetje,
ki bi sodelovalo v več kartelih, postopno zmanjševalo mejni znesek vsake kazni.
Poleg tega je treba opozoriti, da argument tožečih strank temelji na predpostavki, da bi morala Komisija znesek globe določiti
glede na verjetnost, da bo družba Arkema storila nove kršitve v prihodnosti, pri čemer bi morala pri določitvi verjetnosti
upoštevati skupni znesek naloženih glob tej družbi v določenem časovnem obdobju. Taka predpostavka pa je v nasprotju s pojmom
odvračalnega učinka v pravu o konkurenci.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu s sodno prakso pooblastilo Komisije, da podjetjem, ki so namerno ali iz malomarnosti
kršila določbe člena 81(1) ES ali člena 82 ES, naloži globe, eno od sredstev, s katerimi lahko Komisija opravlja nalogo nadzora,
ki ji jo je poverilo pravo Unije. Ta naloga zagotovo zajema preiskovanje in sankcioniranje posameznih kršitev, pa tudi dolžnost
upoštevanja splošne politike, katere namen je, da se na področju konkurence uporabljajo načela, ki jih določa Pogodba, in
da se v to usmeri delovanje podjetij (sodba Sodišča z dne 7. junija 1983 v združenih zadevah Musique Diffusion française in
drugi proti Komisiji, 100/80 do 103/80, Recueil, str. 1825, točka 105, in zgoraj v točki 222 navedena sodba SGL Carbon proti
Komisiji, točka 53).
Tako je namen glob, naloženih zaradi kršitev člena 81 ES in predvidenih v členu 23(2) Uredbe št. 1/2003, kaznovati nezakonito
ravnanje zadevnih podjetij in tudi odvrniti zadevna podjetja in druge gospodarske subjekte od kršitev pravil prava Unije o
konkurenci v prihodnosti (zgoraj v točki 210 navedena sodba Showa Denko proti Komisiji, točka 16). Tako se pri oceni faktorja
zaradi odvračalnega učinka upošteva veliko elementov, ne samo posebni položaj zadevnega podjetja (zgoraj v točki 210 navedena
sodba Showa Denko proti Komisiji, točka 23, in sodba Splošnega sodišča z dne 30. aprila 2009 v zadevi Nintendo in Nintendo
of Europe proti Komisiji, T-13/03, ZOdl., str. II-947, točka 71). Poleg tega Komisija pri presoji potrebe po povišanju zneska
glob zaradi zagotavljanja odvračalnega učinka nikakor ni dolžna oceniti verjetnosti, da bodo zadevna podjetja ponovila kršitev
(zgoraj navedena sodba v zadevi Nintendo in Nintendo of Europe proti Komisiji, točka 72).
Zato ta faza izračuna globe vključuje povišanje izhodiščnega zneska globe na podlagi objektivnih elementov, kot sta velikost
in ekonomska moč zadevnega podjetja, in ne subjektivnih elementov v zvezi z oceno verjetnosti storitve nove kršitve v prihodnosti.
Iz tega sledi, da je dejstvo, da je Komisija v okviru odločb, na katere se sklicujejo tožeče stranke, že uporabila povišanja
zaradi odvračalnega učinka in postopno povečevala uporabljene faktorje povišanja, brezpredmetno.
Nazadnje, zavrniti je treba tudi argument, ki se nanaša na dejstvo, da je družba Arkema sprejela program za uskladitev ravnanja
s pravom o konkurenci, kar naj bi dokazovalo, da je bil odvračalni učinek že zadosten, da je bila odvrnjena od novih kršitev,
ker ta element ni bistven pri določanju povišanja glede na velikost in ekonomsko moč zadevnega podjetja. Vsekakor je že bilo
razsojeno, da le uvedba programa za uskladitev ravnanja s predpisi o konkurenci s strani podjetja nedvomno ni tehtno ali gotovo
jamstvo, da bodo ta pravila v prihodnosti spoštovana, tako da tak program Komisije ne bi mogel siliti k zmanjšanju globe,
ker bi bil cilj prepreprečevanja, ki ga Komisija uresničuje, delno že izpolnjen (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa
proti Komisiji, točka 361; glej tudi zgoraj v točki 230 navedeno sodbo BASF in UCB proti Komisiji, točka 52).
Zato je treba tretji del tega tožbenega razloga zavrniti.
Očitek, predstavljen med obravnavo, ki se nanaša na dejstvo, da na dan sprejetja izpodbijane odločbe družbi Total in Elf Aquitaine
nista več nadzirali tožečih strank
–       Trditve strank
Na obravnavi so tožeče stranke trdile, da Komisija v nobenem primeru ne bi mogla povišati njihove globe zaradi odvračalnega
učinka, da bi upoštevala velikost skupine Total, saj ta skupina med sprejetjem izpodbijane odločbe ni več nadzorovala družbe
Arkema. Na podlagi novih elementov, ki jih je Komisija predložila po koncu pisnega postopka, naj bi bil obstoj takega nadzora
v času, ko je bila sprejeta izpodbijana odločba, nujen pogoj za povišanje globe zaradi odvračalnega učinka za družbo Arkema,
tako da se upošteva velikost skupine Total.
Ti novi elementi naj bi izhajali iz odgovora Komisije na vprašanja, ki jih je Splošno sodišče predložilo v okviru ukrepa procesnega
vodstva v zvezi z zadevo T-206/06, ki se nanašajo na zahtevo matičnih družb tožečih strank glede izpodbijane odločbe. Komisija
naj bi v odgovoru pojasnila, da v novejših odločbah v zvezi z družbo Arkema (Odločba Komisije C(2008) 2626 konč. z dne 11. junija 2008
v zvezi s postopkom na podlagi člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38.695 – Natrijev klorat) (v nadaljevanju:
odločba o natrijevem kloratu) ter Odločba Komisije C(2009) 8682 konč. z dne 11. novembra 2009 v zvezi s postopkom na podlagi
člena 81 [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38589 – Toplotni stabilizatorji) (v nadaljevanju: odločba o toplotnih
stabilizatorjih)) ni uporabila faktorjev povišanja zaradi odvračalnega učinka, ker družba Arkema na dan sprejetja teh odločb
ni bila več del skupine Total.
Tožeče stranke poudarjajo, da se je družba Arkema na borzo uvrstila 18. maja 2006 in da po tem datumu, to je približno dva
tedna pred sprejetjem izpodbijane odločbe 30. maja 2006, družba Arkema ni bila več pod nadzorom družbe Total.
Na argumente Komisije, da gre za nov tožbeni razlog, ki ni sprejemljiv v skladu s členom 48 Poslovnika Splošnega sodišča,
tožeče stranke odgovarjajo, da njihov argument temelji na elementih, ki so bili odkriti po koncu pisnega postopka, to je na
odgovoru Komisije na vprašanja Splošnega sodišča v zadevi T-206/06 ter odločbah o natrijevem kloratu in o toplotnih stabilizatorjih.
Tožeče stranke v vsakem primeru Splošno sodišče pozivajo, naj uradno preveri, ali v izpodbijani odločbi manjka obrazložitev,
ker naj Komisija ne bi navedla razlogov za potrebno povišanje njihove globe zaradi odvračalnega učinka ob upoštevanju velikosti
skupine Total, saj na dan sprejetja izpodbijane odločbe družba Arkema ni bila več del te skupine.
Nazadnje, tožeče stranke so v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča v zvezi s tem priznale, da v okviru te zadeve Komisije
niso posebej obvestile, da od 18. maja 2006 niso bile več pod nadzorom družb Total in Elf Aquitaine. Kljub temu so zatrjevale,
da je bila v upravnem postopku Komisija obveščena o postopku uvrstitve na borzo v skladu s predhodno določenim časovnim načrtom.
Poleg tega navajajo, da je Komisija v prilogi k odgovoru na tožbo predložila prospekt v zvezi s to uvrstitvijo na borzo in
zato ne more trditi, da o tem ni bila obveščena.
Komisija trdi, da je očitek, ki se nanaša na dejstvo, da družba Arkema v času sprejetja izpodbijane odločbe ni bila več del
skupine Total, nov tožbeni razlog in bi ga bilo treba zavrniti kot nedopustnega na podlagi člena 48 Poslovnika Splošnega sodišča.
Po njenem mnenju tožeče stranke ne morejo trditi, da ta očitek temelji na novem elementu, ker se je družba Arkema na borzo
uvrstila pred sprejetjem izpodbijane odločbe in bi torej ta tožbeni razlog lahko predstavila v tožbi.
Komisija v vsakem primeru meni, da je treba ta očitek zavrniti kot neutemeljen. Komisija priznava, da je treba skupna sredstva
podjetja, kadar se upoštevajo, oceniti na dan, ko se naloži globa, da se pravilno zagotovi odvračalni učinek (zgoraj v točki 213
navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 285). Kljub temu lahko v skladu s sodno prakso in smernicami pri določitvi zneska
globe upošteva tudi dejstvo, da imajo velika podjetja običajno pravno in gospodarsko znanje in infrastrukturo, ki jim omogoča,
da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev, in ugotovijo posledice svojega ravnanja z vidika prava o konkurenci.
Ta element pa naj bi se presojal v času, ko je bila kršitev storjena (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji,
točki 289 in 290). Zlasti v skupini podjetij, ki tvorijo gospodarsko enoto, naj bi hčerinskim družbam koristilo dejstvo, da
ima njihova matična družba na voljo takšne vire.
Čeprav Komisija priznava, da merilo pravne in gospodarske infrastrukture v izpodbijani odločbi ni izrecno omenjeno, pa vztraja,
da je omenjeno v smernicah. Zato je morala Komisija v izpodbijani odločbi to merilo nujno uporabiti. V vsakem primeru Komisija
meni, da gre tu največ za pomanjkljivo utemeljitev o tej točki, ki bi jo lahko Splošno sodišče uradno dopolnilo, pri čemer
bi bila odločitev o znesku globe enaka.
Nazadnje, Komisija v zvezi z odločbama o natrijevem kloratu in o toplotnih stabilizatorjih, na kateri se sklicujejo tožeče
stranke, poudarja, da je v teh odločbah uporabila Smernice o načinu določanja glob, naloženih v skladu s členom 23(2)(a) Uredbe
št. 1/2003 (UL 2006, C 210, str. 2, v nadaljevanju: nove smernice), ki se ne sklicujejo več na merilo pravne in gospodarske
infrastrukture. Zato je bil torej v teh poznejših odločbah uporabljen drugačen pristop.
–       Presoja Splošnega sodišča
Na prvem mestu je treba opozoriti, da so tožeče stranke v svoji tožbi navedle tožbeni razlog, razdeljen na tri dele, ki se
nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje pri povišanju izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega
učinka ter je obravnavan zgoraj. Poleg tega so navedle tudi dejstvo, da je družba Arkema od uvrstitve na borzo 18. maja 2006
popolnoma neodvisna od skupine Total, ki ne nadzira več njenega kapitala. Vendar argumenti, s katerimi bi se povišanje izhodiščnega
zneska globe zaradi odvračalnega učinka izpodbijalo na podlagi tega, da tožeče stranke v času sprejetja izpodbijane odločbe
niso bile več pod nadzorom skupine Total, v njihovih navedbah niso bili izrecno izpostavljeni. Kot pravilno trdi Komisija,
pa ti argumenti hipotetično temeljijo na dejstvu iz časa pred tožbo, torej bi lahko bili izpostavljeni že v tej fazi.
Vendar v obravnavani zadevi ni treba preučiti, ali ti argumenti pomenijo nov tožbeni razlog, nedopusten na podlagi člena 48
Poslovnika, ali le dopolnitev tožbenega razloga, ki je naveden v tožbeni vlogi in s katerim je tesno povezana, pri čemer bi
v tem primeru ta dopolnitev torej morala biti razglašena za dopustno v smislu te določbe (glej v tem smislu sklep predsednika
tretjega senata Sodišča z dne 13. novembra 2001 v zadevi Dürbeck proti Komisiji, C-430/00 P, Recueil, str. I-8547, točka 17;
sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2008 v združenih zadevah Kadi in Al Barakaat International Foundation proti Svetu in Komisiji,
C-402/05 P in C-415/05 P, ZOdl., str. I-6351, točka 278, in sodbo Splošnega sodišča z dne 21. marca 2002 v zadevi Joynson
proti Komisiji, T-231/99, Recueil, str. II-2085, točka 156).
Čeprav so tožeče stranke v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah namreč izrecno navedle, da bi bilo „povišanje
zneska globe [za družbo Arkema] zaradi ‚odvračalnega učinka‘, zato da se upoštevajo velikost in sredstva skupine Elf Aquitaine/Total,
toliko bolj neutemeljeno zaradi dejstva, da bo podjetje spomladi 2006, ko naj bi se uvrstilo na borzo, postalo gospodarski
subjekt, neodvisen od skupine Total“, kot so priznale na obravnavi, Komisije niso natančno obvestile o tem, da od 18. maja 2006
ne bodo več pod nadzorom skupine Total. Tako izpodbijana odločba v tej točki nikakor ni nezakonita, saj se je Komisija lahko
oprla na dejstva iz obvestila o ugotovitvah o možnih kršitvah, ki so dokazovala, da so tožeče stranke z matičnima družbama
tvorile eno samo podjetje, in ki jih zainteresirane stranke niso izrecno izpodbijale.
Zato je očitek, predstavljen med obravnavo, v vsakem primeru neutemeljen, ker se nanaša na zahtevo, da se izpodbijana odločba
razglasi za delno nično.
Kljub temu je treba opozoriti, da so tožeče stranke v obravnavani zadevi na podlagi člena 229 ES predlagale razveljavitev
ali zmanjšanje globe, ki jim je bila naložena z izpodbijano odločbo. Poleg tega so Splošnemu sodišču posebej predlagale, naj
„bistveno zniža povišanje globe, naložene družbi Arkema, zaradi odvračalnega učinka“. Tako so Splošnemu sodišču predlagale,
naj uporabi svojo neomejeno pristojnost, ki jo ima v skladu s členom 31 Uredbe št. 1/2003 na podlagi člena 229 ES, zlasti
v zvezi s povišanjem globe zaradi odvračalnega učinka.
Kot je že bilo razsojeno, navedena neomejena pristojnost sodišču omogoča, da izpodbijani akt spremeni, tudi če ga ne razglasi
za ničnega, pri čemer pa mora upoštevati vse dejanske okoliščine pri, na primer, spremembi zneska globe (sodbi Sodišča z dne
15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P,
C‑247/99 P, C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Recueil, str. I-8375, točka 692, in z dne 3. septembra 2009 v zadevi Prym
in Prym Consumer proti Komisiji, C-534/07 P, ZOdl., str. I-7415, točka 86, ter sodba Splošnega sodišča z dne 8. julija 2004
v združenih zadevah JFE Engineering in drugi proti Komisiji, T-67/00, T-68/00, T-71/00 in T-78/00, ZOdl., str. II-2501, točka 577).
Zato v okoliščinah v obravnavani zadevi določbe člena 48 Poslovnika ne nasprotujejo temu, da Splošno sodišče v okviru svoje
neomejene pristojnosti upošteva argumente, ki so jih tožeče stranke izpostavile med obravnavo, da bi preučilo, ali je povišanje
globe zaradi odvračalnega učinka utemeljeno glede na navajano dejstvo (v zvezi z ugotovitvami, predstavljenimi med obravnavo,
glej v tem smislu in po analogiji zgoraj v točki 252 navedeno sodbo JFE Engineering in drugi proti Komisiji, točki 575 in 578),
saj je poleg tega imela Komisija možnost predložiti svoje pripombe v tem vprašanju (glej v tem smislu in po analogiji sodbo
Sodišča z dne 17. decembra 2009 v zadevi Réexamen M proti EMEA, C‑197/09 RX-II, še neobjavljena v ZOdl., točke od 40 do 42, 57
in 58).
Na drugem mestu je treba poudariti, da Komisija ni izpodbijala pravilnosti trditev tožečih strank, da od 18. maja 2006 niso
bile več pod nadzorom družb Total in Elf Aquitaine. Kot je bilo navedeno zgoraj, je to dejstvo vključeno že v tožbo. Poleg
tega je treba poudariti, da je bila pravilnost te trditve potrjena z besedilom odločbe o toplotnih stabilizatorjih, o kateri
se je razpravljalo med obravnavo in ki so jo tožeče stranke naknadno predložile (glej točko 26 zgoraj). V skladu s to odločbo
„[o]d 18. maja 2006 družba Arkema France ni več del skupine Total/Elf Aquitaine“ (točka 27 obrazložitve) in „ne spada več
pod isto podjetje kot družba Elf Aquitaine […]“ (točka 740 obrazložitve).
Poleg tega so na zahtevo Splošnega sodišča (glej točko 26 zgoraj) tožeče stranke predložile dokaze, ki podpirajo njihove trditve.
Komisija teh dokazov ni izpodbijala in je v odgovoru na vprašanje Splošnega sodišča izrecno potrdila, da tožeče stranke od
18. maja 2006 niso del istega podjetja kot družbi Total in Elf Aquitaine.
Torej je treba ugotoviti, da na dan sprejetja izpodbijane odločbe tožeče stranke niso bile več del istega podjetja kot družbi
Total in Elf Aquitaine.
Na tretjem mestu je treba preučiti morebiten vpliv te ugotovitve na znesek globe, ki ga morajo v skladu z izpodbijano odločbo
plačati tožeče stranke.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da potreba po zagotovitvi zadostnega odvračalnega učinka globe, medtem ko z njo ni mogoče
utemeljiti splošnega zvišanja glob v okviru izvajanja politike konkurence, zahteva, da je globa določena ob upoštevanju želenega
vpliva na podjetje, ki mu je naložena, to pa zato, da globa ne bi bila zanemarljiva ali, nasprotno, prekomerna, zlasti glede
na finančne zmožnosti zadevnega podjetja, v skladu z zahtevami, ki izhajajo iz potrebe po zagotavljanju učinkovitosti globe
in spoštovanja načela sorazmernosti (zgoraj v točki 213 navedeni sodbi Degussa proti Komisiji, točka 283, in Hoechst proti
Komisiji, točka 379). Zato lahko zlasti možnost, da zadevno podjetje lažje zbere potrebna sredstva za plačilo globe, z vidika
odvračalnega učinka upraviči uporabo faktorja povišanja (glej v tem smislu zgoraj v točki 210 navedeno sodbo Showa Denko proti
Komisiji, točka 18; zgoraj v točki 258 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 284, in zgoraj v točki 213 navedeno sodbo
Hoechst proti Komisiji, točka 379; glej tudi točke od 210 do 213 zgoraj).
Tako upoštevanje velikosti in skupnih sredstev zadevnega podjetja, da bi se zagotovil zadosten odvračalni učinek globe, temelji
na želenem vplivu na navedeno podjetje, ker sankcija ne sme biti zanemarljiva zlasti glede na finančno zmogljivost tega podjetja
(sodba Sodišča z dne 17. junija 2010 v zadevi Lafarge proti Komisiji, C-413/08 P, še neobjavljena v ZOdl., točka 104).
Zato je bilo razsojeno, da se lahko cilj odvračanja, ki ga lahko Komisija upošteva pri določitvi zneska globe, doseže le ob
upoštevanju položaja podjetja na dan, ko je naložena globa (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 278).
Da bi se ob upoštevanju načela sorazmernosti pravilno zagotovil odvračalni učinek, je torej treba skupna sredstva podjetja,
ki se lahko v relativno kratkem času bistveno spremenijo tako, da se zmanjšajo ali povečajo, zlasti med prenehanjem kršitve
in sprejetjem odločbe, s katero se nalaga globa, oceniti na dan, ko se naloži globa (glej v tem smislu zgoraj v točki 213
navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točki 285 in 288).
Poleg tega teh ugotovitev Komisija ne izpodbija. Vendar trdi, da lahko pri določitvi zneska globe upošteva tudi dejstvo, da
imajo velika podjetja običajno na voljo pravno in gospodarsko znanje in infrastrukturo, ki jim omogoča, da lažje spoznajo,
da njihovo ravnanje pomeni kršitev, in ugotovijo posledice svojega ravnanja z vidika prava o konkurenci, ta element pa naj
bi se presojal v času, ko je bila kršitev storjena.
V zvezi s tem je treba spomniti, da je treba težo kršitev ugotoviti ob upoštevanju veliko dejavnikov, kot so okoliščine posameznega
primera, njegov kontekst in odvračalen učinek glob, in to ne da bi bil narejen zavezujoč in dokončen seznam meril, ki jih
je treba upoštevati (glej zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji, točka 241 in navedena
sodna praksa).
Čeprav lahko Komisija zaradi določanja zneska globe na ravni, ki zagotavlja zadostno odvračalen učinek, upošteva skupni promet
zadevnega podjetja, ki je, čeprav približen in nepopoln, kazalnik njegove velikosti in njegove ekonomske moči, se temu prometu
glede na druge elemente presoje ne sme pripisati nesorazmernega pomena, zato določitev ustreznega zneska globe ne more biti
zgolj rezultat izračuna na podlagi skupnega prometa (glej v tem smislu zgoraj v točki 233 navedeno sodbo Sodišča Musique Diffusion
française in drugi proti Komisiji, točka 121; zgoraj v točki 178 navedeno sodbo Dansk Rørindustri in drugi proti Komisiji,
točka 243, in zgoraj v točki 211 navedeno sodbo Evonik Degussa proti Komisiji in Svetu, točka 120).
Kot pravilno trdi Komisija, lahko pri določitvi zneska globe zlasti upošteva dejstvo, da imajo velika podjetja običajno pravno
in gospodarsko znanje ter infrastrukturo, ki jim omogoča, da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev, in se zavedajo
posledic tega z vidika prava o konkurenci (glej v tem smislu zgoraj v točki 211 navedeno sodbo Evonik Degussa proti Komisiji
in Svetu, točka 121), kot določa peti odstavek točke 1(A) Smernic.
Namen upoštevanja tega elementa je predvsem kaznovati velika podjetja, za katera se predvideva, da imajo na voljo znanje in
zadostna strukturna sredstva, da se lahko zavedajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev, ter ocenijo njegove morebitne koristi.
Tako se mora v tem primeru promet, na podlagi katerega Komisija presodi velikost zadevnih podjetij in njihovo sposobnost,
da opredelijo naravo in posledice svojega ravnanja, nanašati na položaj podjetij v času kršitve in ne v času sprejetja izpodbijane
odločbe (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točki 289 in 290).
Vendar v obravnavani zadevi iz izpodbijane odločbe ne izhaja, da so ugotovitve v zvezi s pravno in gospodarsko infrastrukturo
prispevale k določitvi faktorja povišanja 3, ki se je uporabil pri globi, naloženi tožečim strankam.
Poudariti je namreč treba, da se ta element ne omenja v točkah obrazložitve od 337 do 350 izpodbijane odločbe, v katerih Komisija
utemeljuje uporabo faktorja povišanja. Nasprotno, Komisija jasno navaja, da je treba znesek glob določiti „na ravni, ki zagotavlja
zadosten odvračalni učinek, ob upoštevanju velikosti in ekonomske moči posameznega podjetja“ (točka 337 obrazložitve izpodbijane
odločbe) ter da je treba uporabiti faktor povišanja „za določitev globe na ravni, ki zagotavlja zadosten odvračalni učinek“
(točka 349 obrazložitve izpodbijane odločbe). Komisija v točki 346 obrazložitve izpodbijane odločbe prav tako navaja, da „različna
obravnava temelji na prometu vsakega udeleženca na trgu, ki je del kartela, kar je primerna podlaga za opredelitev njegovega
pomena pri kršitvi, medtem ko faktor povišanja temelji na skupnem prometu podjetja, ki izraža potrebo po določitvi globe na
ravni, ki bo zagotovila odvračalni učinek“.
Zato je treba ugotoviti, da faktor povišanja jasno temelji na ugotovitvah iz točk od 258 do 260 zgoraj, in sicer na zaželenem
učinku glob na zadevna podjetja.
Poleg tega to ugotovitev potrjuje dejstvo, da faktorji povišanja, ki so se uporabili za zadevna podjetja, temeljijo na njihovem
skupnem prometu leta 2005, to je v zadnjem poslovnem letu pred sprejetjem izpodbijane odločbe, neodvisno od datuma konca trajanja
njihovih kršitev. Tako je na primer v primeru družbe ICI, za katero se je uporabil faktor povišanja 1,5, preteklo več kot
pet let med koncem kršitve (1. novembra 1999 v skladu z izpodbijano odločbo) in poslovnim letom 2005. Nasprotno, analizirani
del izpodbijane odločbe ne vsebuje navedb v zvezi z velikostjo teh podjetij med obdobji kršitev. Poleg tega se opozarja, da
je družba Total, katere promet se je upošteval pri uporabi faktorja povišanja, začela nadzirati skupino šele aprila 2000,
medtem ko je kršitev tožečih strank trajala od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002.
Obravnavana zadeva se torej jasno razlikuje od zadeve, v kateri je bila sprejeta navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 213
zgoraj, na katero se je Komisija sklicevala med obravnavo. V odločbi, ki se je izpodbijala v tej zadevi, je Komisija namreč
izrecno izpostavila element pravne in gospodarske infrastrukture (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji,
med drugim točka 275). Iz te sodbe tudi izhaja, da potreba po upoštevanju dejstva, da imajo velika podjetja pravno in gospodarsko
infrastrukturo, v okviru povišanja globe predstavlja drugačno utemeljitev kot potreba po zagotovitvi odvračalnega učinka globe
in ima drugačne cilje (v točki 213 zgoraj navedena sodba Degussa proti Komisiji, zlasti točke 277, 278 in 289). Tako ni mogoče
trditi, da nujno podpira obrazložitev Komisije v izpodbijani odločbi.
Prav tako je treba zavrniti argument Komisije, da je morala upoštevati element pravne in gospodarske infrastrukture, ker je
predviden v smernicah. V zvezi s tem zadostuje poudariti, da peti odstavek točke 1(A) smernic ne predvideva sistematičnega
upoštevanja tega elementa, ampak samo možnost, da ga Komisija upošteva („V splošnem se lahko upošteva tudi dejstvo […]“).
Ker se ta element ne obravnava kot obvezen, ga Komisiji ni treba upoštevati v vseh primerih (glej v tem smislu sodbo Splošnega
sodišča z dne 15. marca 2006 v zadevi Daiichi Pharmaceutical proti Komisiji, T-26/02, ZOdl., str. II-713, točka 49).
Iz tega sledi, da bi bilo treba za uporabo faktorja povišanja presoditi velikost in ekonomsko moč tožečih strank na dan sprejetja
izpodbijane odločbe, ob upoštevanju skupnega prometa družbe Arkema. Kot je bilo navedeno, v primeru, ko je razlog za upoštevanje
teh elementov v obravnavani zadevi želeni vpliv globe na zadevno podjetje ter je gospodarska enota, ki je povezovala družbo
Arkema z družbo Total, prenehala pred datumom sprejetja izpodbijanje odločbe, se sredstev zadnjega ne more upoštevati za določitev
faktorja povišanja, ki se uporablja za družbo Arkema (glej v tem smislu in po analogiji, kar zadeva zgornjo mejo 10 %, sodbo
Splošnega sodišča z dne 15. junija 2005 v združenih zadevah Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, T-71/03, T-74/03, T-87/03
in T-91/03, neobjavljena v ZOdl., točka 390).
Poleg tega ob upoštevanju utemeljitev iz točke 260 zgoraj ta ugotovitev zaradi dejstva, da je zadevni gospodarski subjekt
prenehal le nekaj dni pred sprejetjem izpodbijane odločbe, ni vprašljiva.
Prav tako tudi v primeru napake pri upoštevanju prometa družbe Total za določitev faktorja povišanja, ki se naloži tožečim
strankam (glej točko 249 zgoraj), ta okoliščina ne more utemeljevati ohranitve zneska naložene globe, če je bila ta določena
ob upoštevanju vsebinsko napačnega dejstva (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne 11. marca 1999 v zadevi Aristrain
proti Komisiji, T‑156/94, Recueil, str. II-645, točka 586, in z dne 27. septembra 2006 v zadevi Roquette Frères proti Komisiji,
T-322/01, ZOdl., str. II-3137, točka 293).
Tudi če Splošno sodišče ne more upoštevati odgovora Komisije na vprašanja iz zadeve T-206/06, ki ni del spisa v obravnavani
zadevi, je treba poudariti, da ta način presoje izhaja iz prakse odločanja Komisije, o kateri se je razpravljalo med obravnavo
(glej odločbi o natrijevem kloratu in toplotnih stabilizatorjih). Komisija je na primer v odločbi o toplotnih stabilizatorjih
navedla, da se „faktorja povišanja [, ki temelji na svetovnem prometu družbe Elf Aquitaine,] ne uporabi za družbi Arkema France
in CECA SA, ker ne pripadata več istemu podjetju kot družba Elf Aquitaine“ (glej točko obrazložitve 740 te odločbe). Argument,
da so se pri teh odločbah uporabljale nove smernice in da te ne predvidevajo izrecno merila v zvezi s pravnimi in gospodarskimi
infrastrukturami, je brezpredmeten, ker se to merilo tudi v obravnavani zadevi ne uporablja, kot je bilo ravnokar poudarjeno.
Poleg tega enak pristop izhaja tudi iz odločbe o vodikovem peroksidu in perboratu, ki je bila sprejeta v istem obdobju kot
izpodbijana odločba in uporablja enake smernice ter na katero se je Komisija sama sklicevala med obravnavo zaradi primerjave
z izpodbijano odločbo, kar zadeva višino glob (glede druge skupine družb glej točki 31 in 463 obrazložitve odločbe o vodikovem
peroksidu in perboratu).
Ugotovitev iz točke 272 zgoraj ni vprašljiva zaradi dejstva, da sta na podlagi izpodbijane odločbe nekdanji matični družbi
skupaj z družbo Arkema solidarno odgovorni za plačilo globe, ker ta temelji na uporabi faktorja povišanja 3 na podlagi prometa
skupine Total. Komisija namreč lahko na podlagi člena 2(b) izpodbijane odločbe prosto odloča, ali bo zneske globe, ki so ji
določeni, izterjala od ene ali druge vključene pravne osebe. Tako se lahko Komisija odloči za izterjavo celotne globe od tožečih
strank (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 13. septembra 2010 v zadevi Trioplast Industrier proti Komisiji, T‑40/06,
še neobjavljena v ZOdl., točka 165).
Vendar iz izpodbijane odločbe izhaja, da je Komisija sama menila, da faktor povišanja 3 ni bil ustrezen glede na promet družbe
Arkema same (približno 5,7 milijarde EUR leta 2005 na podlagi točke 14 obrazložitve izpodbijane odločbe). V opombi št. 233
k točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe Komisija namreč navaja, da se bo „[z]a družbe Arkema, Altuglas in Altumax […]
uporabil ločen faktor povišanja 1,25 za njihov izhodiščni znesek v višini 65 milijonov EUR, na podlagi katerega se lahko izračuna
55-odstotno povišanje za obdobje pred 50-odstotnim povišanjem zaradi ponovne kršitve […]“. V zvezi s tem se opozarja, da Komisija
za družbi Total in Elf Aquitaine ni štela, da sta ponovili kršitev (točka 369 obrazložitve izpodbijane odločbe), in je zato
uporabila hipotetični faktor povišanja 1,25, da bi zagotovila, da se bo povišanje zaradi ponovne kršitve uporabilo le za elemente
izračuna globe za družbo Arkema in njeni hčerinski družbi.
Poleg tega je treba poudariti, da se je za družbi ICI in Degussa s prometom več kot 8 milijard EUR in več kot 11 milijard EUR
leta 2005 uporabil faktor povišanja 1,5 in 1,75 (glej točko 349 obrazložitve izpodbijane odločbe). V teh okoliščinah je bil
faktor povišanja 3 za družbo Arkema utemeljen le z dejstvom, da je bila glede na informacije, na katerih je temeljila odločba
Komisije, družba Arkema del skupine Total, katere promet je bil bistveno večji kot promet drugih zadevnih podjetjih in na
katere sredstva je lahko računala na dan naložitve globe. Ker se je zdaj izkazalo, da ta pogoj ni izpolnjen, je faktor povišanja 3
previsok glede na faktorje povišanja, ki so se uporabili za druge naslovnike izpodbijane določbe.
Spomniti pa je treba, da mora Komisija pri določitvi glob na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 spoštovati splošna pravna
načela, zlasti načeli enakega obravnavanja in sorazmernosti, kot sta bili razviti v sodni praksi Sodišča in Splošnega sodišča
(zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji, točka 77).
Zato Splošno sodišče ob upoštevanju okoliščin v obravnavani zadevi meni, da faktor povišanja 3, kar zadeva tožeče stranke,
ni utemeljen. Posledice te analize za določitev zneska globe, ki ga morajo plačati tožeče stranke, so preučene v nadaljevanju.

Šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava s strani Komisije pri povišanju globe zaradi ponovne kršitve
Ta tožbeni razlog je razdeljen na dva dela.
Prvi del, ki se nanaša na kršitev načel zakonitosti kaznivih dejanj in kazni ter pravne varnosti
Tožeče stranke v tožbi s sklicevanjem na obsodbe iz leta 1984, 1986 in 1994, ki se nanašajo na dogodke, ki so se zgodili več
kot 20 let in celo skoraj 30 let pred sprejetjem izpodbijane odločbe, trdijo, da je Komisija kršila načeli zakonitosti kaznivih
dejanj in kazni ter pravne varnosti. Pristop Komisije naj bi namreč pomenil, da bi se za že obsojeno podjetje vedno lahko
uporabila pravila v zvezi s ponovno kršitvijo.
Vendar so tožeče stranke v svoji repliki navedle, da so bile seznanjene s sodbo Sodišča z dne 8. februarja 2007 v zadevi Groupe
Danone proti Komisiji (C‑3/06 P, ZOdl., str. I-1331), ki je bila izrečena po vložitvi tožbe, ter da po njihovem mnenju „ob
upoštevanju te sodbe ni treba ponavljati argumentov“, ki so že bili navedeni. Tožeče stranke so na vprašanja v zvezi s tem,
ki so jim bila postavljena v okviru ukrepa procesnega vodstva in med obravnavo, potrdile, da umikajo ta del šestega tožbenega
razloga, vendar ohranjajo argumente, predstavljene v okviru drugega dela navedenega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev
načela
ne bis in idem
in načela sorazmernosti.
Ob upoštevanju tega umika ni treba preučiti prvega dela šestega tožbenega razloga.
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela
ne bis in idem
in načela sorazmernosti
–       Trditve strank
Tožeče stranke opozarjajo, da je Komisija povišanje globe zaradi ponovne kršitve v izpodbijani odločbi utemeljila s predhodnimi
obsodbami, na podlagi katerih je že bilo uporabljeno povišanje globe za družbo Arkema zaradi ponovne kršitve v odločbah o
organskih peroksidih, MCAA ter vodikovem peroksidu in perboratu. S tem naj bi Komisija družbo Arkema štirikrat obsodila za
isto kršitev in tako kršila načelo
ne bis in idem
.
Tožeče stranke v zvezi s tem opozarjajo, da gre za ponovno kršitev, kadar oseba po pravnomočni obsodbi za prvo kršitev stori
novo pod pogoji, ki jih določa zakon, in najpogosteje v določenem obdobju. Ponovna kršitev naj bi bila torej pogojena s prvo
obsodbo. Vendar po mnenju tožečih strank ta pogojenost ne sme biti stalna in lahko traja le do druge obsodbe. Tožeče stranke
menijo, da lahko, če obsojeni kljub poostritvi sankcije zaradi ponovne kršitve stori tretjo kršitev, nova poostritev sankcije
zaradi ponovne kršitve temelji le na drugi kršitvi. Po njihovem mnenju bi kakršna koli drugačna razlaga pomenila dvakratno
poostritev sankcije zaradi iste kršitve.
Zato tožeče stranke menijo, da bi morala Komisija v obravnavani zadevi upoštevati, da so bile obsodbe iz leta 1984, 1986,
1988 in 1994 že upoštevane pri določitvi globe v odločbi o organskih peroksidih, tako da se v naslednjih zadevah ni več mogoče
sklicevati na ponovno kršitev družbe Arkema na podlagi teh obsodb. Nasprotno pa bi se po mnenju tožečih strank Komisija lahko
sklicevala na ponovno kršitev družbe Arkema na podlagi odločb o organskih peroksidih, MCAA ter vodikovem peroksidu in perboratu.
Vendar trdijo, da so bile obsodilne odločbe v teh treh zadevah sprejete šele po obdobju kršitve, na katero se nanaša izpodbijana
odločba, in da zato v obravnavani zadevi ni šlo za ponovno kršitev.
Poleg tega tožeče stranke na argument Komisije, da je uporaba obteževalne okoliščine ponovne kršitve utemeljena s potrebo
po zagotovitvi odvračalnega učinka glob, odgovarjajo, da je Komisija to že upoštevala pri povišanju izhodiščnega zneska globe
za družbo Arkema zaradi njene pripadnosti veliki skupini. Prav tako menijo, da je Komisija z dvakratnim povišanjem zneska
globe iz istega razloga ponovno kršila načelo
ne bis in idem
.
Dalje naj bi Komisija s povišanjem globe zaradi ponovne kršitve na podlagi istih obsodb v štirih različnih zadevah kršila
tudi načelo sorazmernosti. Po mnenju tožečih strank se je odvračalni učinek, ki je cilj povišanja globe, zadosti zagotovil
s 50-odstotnim povišanjem, ki se je uporabilo v odločbi o organskih peroksidih, in še toliko bolj z novim 50-odstotnim povišanjem,
ki se je uporabilo v odločbi o MCAA leta 2005 ter odločbi o vodikovem peroksidu in perboratu leta 2006. Tožeče stranke trdijo,
da zato dodatno podobno povišanje v izpodbijani odločbi ni potrebno, zlasti ker so dejanska stanja štirih odločb sočasna,
tako da Arkema ni mogla prilagoditi svojega ravnanja, da bi upoštevala tri predhodne obsodbe iz let 2003, 2005 in 2006.
Tožeče stranke v repliki poudarjajo, da je povišanje globe družbe Arkema zaradi ponovne kršitve očitno v nasprotju z načelom
sorazmernosti, če temelji na odločbah o organskih peroksidih, MCAA ter vodikovem peroksidu in perboratu, kot izhaja iz argumentov
Komisije. Takšno povišanje naj bi bilo namreč nepotrebno in nesorazmerno, saj so kršitve, na podlagi katerih je bilo sprejetih
več odločb, sočasne, tako da podjetje ne moglo prilagoditi svojega ravnanja, da bi upoštevalo predhodne obsodbe.
Komisija te argumente izpodbija.
–       Presoja Splošnega sodišča
Poudariti je treba, da načelo
ne bis in idem
, ki je temeljno načelo prava Unije in je tudi navedeno v členu 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, razglašene
7. decembra 2000 v Nici (UL C 364, str. 1), na področju konkurence prepoveduje, da bi bilo podjetje še enkrat obsojeno ali
preganjano zaradi protikonkurenčnega ravnanja, za katero je že bilo kaznovano ali za katero je bilo ugotovljeno, da zanj ni
odgovorno, v predhodni odločbi, ki je ni več mogoče izpodbijati (glej v tem smislu zgoraj v točki 252 navedeno sodbo Limburgse
Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji, točka 59). Za uporabo načela
ne bis in idem
morajo biti izpolnjeni trije pogoji, in sicer istovetnost dejstev, enotnost kršitelja in enotnost pravno varovanega interesa
(sodba Sodišča z dne 7. januarja 2004 v združenih zadevah Aalborg Portland in drugi proti Komisiji, C-204/00 P, C-205/00 P,
C-211/00 P, C‑213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Recueil, str. I-123, točka 338).
Ugotoviti je treba, da to načelo nikakor ni kršeno zaradi dejstva, da izpodbijana odločba temelji na predhodnih obsodbah,
ki so že upravičile uporabo povišanja globe za družbo Arkema zaradi ponovne kršitve v odločbah o organskih peroksidih, MCAA
ter vodikovem peroksidu in perboratu. Dejstvo, da je Komisija v štirih odločbah ugotovitev o ponovni kršitvi oprla na iste
predhodne obsodbe, v nobenem primeru ne pomeni, da je Komisija „družbo Arkema štirikrat obsodila za isto kršitev“, kot trdijo
tožeče stranke.
V zvezi s tem se opozarja, da je morebitna ponovna kršitev eden izmed dejavnikov, ki se upoštevajo pri analizi teže zadevne
kršitve (zgoraj v točki 283 navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 26). Namen upoštevanja ponovne kršitve je spodbuditi
podjetja, ki so izkazala težnjo kršiti pravila konkurence, da spremenijo svoje ravnanje. Komisija lahko zato v vsakem primeru
upošteva indice, ki lahko potrdijo tako težnjo, vključno s časom, ki je pretekel med zadevnimi kršitvami (zgoraj v točki 283
navedena sodba Groupe Danone proti Komisiji, točka 39).
Družba Arkema je torej na podlagi kršitev, ki jih navajajo tožeče stranke, ponovila kršitev, kar utemeljuje upoštevanje tega
elementa v okviru analize teže vsake od teh kršitev. Zlasti je vsaka od navedenih kršitev zase pomenila ponovno kršitev pravil
konkurence, kot je ugotovljeno v okviru odločb iz let 1984, 1986 in 1994, kar potrjuje verjetnost, da družbe Arkema posledice
teh obsodb niso izučile (glej v tem smislu zgoraj v točki 283 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji, točka 40).
Zato se je upoštevanje elementa, povezanega s ponovno kršitvijo v okviru zadev, ki jih navajajo tožeče stranke, obvezno nanašalo
na analizo teže vsake od zadevnih kršitev. Tako je Komisija v nasprotju s trditvami tožečih strank družbo Arkema obsodila
za štiri ločene kršitve, zato pogoj istovetnosti dejstev (glej točko 292 zgoraj) v obravnavani zadevi očitno ni izpolnjen.
Poleg tega bi rešitev, ki so jo predlagale tožeče stranke, pomenila, da Komisija v okviru sprejete odločbe ne bi smela upoštevati
ponovne kršitve samo zaradi tega, ker je zadevno podjetje hkrati storilo druge kršitve konkurenčnega prava. Takšna rešitev
bi bila v nasprotju s ciljem, ki ga ima upoštevanje ponovne kršitve pri določitvi globe.
Treba je tudi zavrniti argument, da je Komisija kršila načelo
ne bis in idem
, ker je uporabo obteževalne okoliščine ponovne kršitve utemeljila s potrebo, da se zagotovi odvračalni učinek glob, medtem
ko je bilo to že upoštevano. Komisija je namreč za izračun zneska globe upoštevala samo tiste dejanske okoliščine, za katere
je menila, da so pomembne za določanje zneska v višini, ki omogoča zadostni odvračalni učinek, in tožečih strank ni dvakrat
obsodila za isto kršitev (glej v tem smislu sodbo Splošnega sodišča z dne 25. oktobra 2005 v zadevi Groupe Danone proti Komisiji,
T-38/02, ZOdl., str. II-4407, točka 358). V zvezi s tem je treba opozoriti, da je zahteva po zagotovitvi odvračalnega učinka
splošna zahteva, ki mora voditi Komisijo ves čas postopka izračuna globe (zgoraj v točki 180 navedena sodba Carbone-Lorraine
proti Komisiji, točka 131).
Vsekakor je treba poudariti, da se vsako od teh meril ocenjevanja teže kršitve upošteva iz drugih razlogov. Tako se skupni
promet zadevnega podjetja upošteva zaradi potrebe po določitvi globe na ravni, ki bi bila dovolj odvračalna glede na velikost
in ekonomsko moč podjetja. Upoštevanje ponovne kršitve je utemeljeno na podlagi potrebe po dodatnem odvračalnem učinku, ki
jo dokazuje dejstvo, da tri predhodne ugotovitve kršitve niso zadostovale za preprečitev četrte ponovitve kršitve (glej v
tem smislu zgoraj v točki 298 navedeno sodbo Groupe Danone proti Komisiji z dne 25. oktobra 2005, točka 358).
Zdi se, da glede očitka, ki se nanaša na kršitev načela sorazmernosti s strani Komisije, tožeče stranke trdijo, da bi morala
Komisija upoštevati odvračalni učinek, ki so ga na tožečo stranko imela povišanja iz odločb o organskih peroksidih, MCAA ter
vodikovem peroksidu in perboratu. Spomniti pa je treba, da zaradi razlogov iz točk od 228 do 235 zgoraj Komisiji pri določanju
odvračalnega učinka globe ni treba upoštevati glob, ki jih je istemu podjetju naložila v okviru drugih zadev. Ta ugotovitev
prav tako velja za povišanja zaradi ponovne kršitve. Neupoštevanje dejstva, da je zadevno podjetje ponovilo kršitev, samo
zato ker je bilo poleg sporne kršitve soudeleženo pri drugih kršitvenih ravnanjih, ki jih je Komisija sankcionirala, bi bilo
v nasprotju s ciljem odvračanja.
Poleg tega v okoliščinah v obravnavani zadevi stopnja povišanja za 50 % glede na ta cilj ni nesorazmerna.
Nazadnje, v nasprotju s predlogi tožečih strank (glej točko 290 zgoraj) je iz točk 358 in 369 obrazložitve izpodbijane odločbe
jasno razvidno, da ugotovitev o ponovni kršitvi v obravnavani zadevi ni temeljila na odločbah o organskih peroksidih, MCAA
ter vodikovem peroksidu in perboratu.
Zato je treba drugi del šestega tožbenega razloga, ki je edini vključen v spor, zavrniti.

Sedmi tožbeni razlog, ki se nanaša na nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, ker naj Komisija tožečim strankam ne bi odobrila
znižanja globe, čeprav naj družba Arkema nekaterih praks, ki se ji očitajo, dejansko ne bi izvajala
Trditve strank
Tožeče stranke navajajo, da je družba Arkema med upravnim postopkom dokazala, da je nekatere sporne dogovore izvajala le deloma,
kot je Komisija tudi sama priznala v izpodbijani odločbi. Tožeče stranke zato menijo, da bi morala Komisija v skladu s smernicami
in sodno prakso to olajševalno okoliščino upoštevati pri določitvi zneska globe. Splošnemu sodišču torej predlagajo, naj bistveno
zniža znesek globe zaradi upoštevanja, da družba Arkema nekaterih praks, ki se ji očitajo, dejansko ni izvajala.
V zvezi s tem tožeče stranke navajajo, da se je družba Degussa večkrat pritožila zaradi neupoštevanja dogovorov s strani družbe
Arkema o dvigu cen, dogovorjenih med proizvajalci, kot dokazujejo opisi več sestankov v izpodbijani odločbi (točke 123, 128
in 133 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Tožeče stranke prav tako poudarjajo, da se glede na prakso odločanja Komisije znižanje globe lahko odobri na podlagi delnega
neizvajanja kršitvenih dogovorov. Tožeče stranke zato menijo, da v nasprotju s trditvijo Komisije v odgovoru na tožbo zgolj
dejstvo, da je podjetje izvajalo le nekatere prakse, ki se mu očitajo, samo po sebi ne izključuje možnosti uveljavljanja olajševalnih
okoliščin.
Komisija to trditev izpodbija.
Presoja Splošnega sodišča
Kot izhaja iz sodne prakse, je treba v zvezi z uveljavljanjem olajševalnih okoliščin zaradi dejanskega neizvajanja kršitvenih
dogovorov preveriti, ali je na podlagi navedenih okoliščin mogoče ugotoviti, da se je zadevno podjetje v obdobju, ko je sodelovalo
pri kršitvenih dogovorih, dejansko izognilo njihovemu izvajanju in je na trgu ravnalo konkurenčno ali vsaj da je očitno in
bistveno kršilo obveznosti v okviru kartela, tako da je motilo njegovo delovanje (zgoraj v točki 271 navedena sodba Daiichi
Pharmaceutical proti Komisiji, točka 113, in zgoraj v točki 180 navedena sodba Carbone-Lorraine proti Komisiji, točka 196).
V nasprotju s trditvami Komisije v obravnavani zadevi samo okoliščina, da tožeče stranke priznavajo delno izvajanje nekaterih
spornih dogovorov, ne zadošča za utemeljitev zavrnitve uveljavljanja olajševalne okoliščine, na katero se sklicujejo (glej
v tem smislu v točki 308 navedeno sodbo Daiichi Pharmaceutical proti Komisiji, točki 102 in 116, in zgoraj v točki 180 navedeno
sodbo Carbone-Lorraine proti Komisiji, točki 197 in 223). Treba je namreč tudi preveriti, ali so tožeče stranke dokazale,
da so očitno in bistveno kršile obveznosti v okviru zadevnega kartela v taki meri, da so povzročile motnje v njegovem delovanju.
Opozoriti je treba, da tožeče stranke v tožbi svoje predloge utemeljujejo na podlagi treh natančnih okoliščin, ki naj bi dokazovale,
da se je družba Degussa večkrat pritožila zaradi neupoštevanja dogovorov s strani družbe Arkema o dvigu cen, dogovorjenih
med proizvajalci.
Prvič, tožeče stranke navajajo, da je Komisija v točki 123 obrazložitve izpodbijane odločbe ugotovila, da je bil cilj sestanka
poleti 1999 „vrnitev zaupanja družbe Degussa v zanesljivost ravnanja družbe Arkema in družbe ICI na trgu, ki je v preteklosti
trpelo zaradi neuporabe ali le delne uporabe ciljnih cen“ s strani teh dveh družb.
Drugič, tožeče stranke se sklicujejo na točko 128 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri je Komisija ugotovila, da je
sestanek z dne 24. februarja 2000 v zvezi s komponentami za modeliranje sklicala družba Degussa v odziv na ravnanje družbe
Arkema glede nekaterih strank v avtomobilskem sektorju. Komisija poudarja, da je na tem sestanku „družba Degussa družbi Arkema
posredno očitala, da ni upoštevala dviga cen v avtomobilskem sektorju“.
Tretjič, tožeče stranke se opirajo na besedilo točke 129 obrazložitve izpodbijane odločbe, v kateri se je Komisija sklicevala
na sestanek z dne 27. junija 2000 v zvezi s komponentami za modeliranje po sklenitvi dolgoročne dobavne pogodbe družbe Arkema
z glavno stranko na trgu po ceni, ki je bila nižja od ciljne cene, dogovorjene med konkurenti na sestanku v Dublinu (Irska)
oktobra 1999. Komisija pri tem ugotavlja, da je „dejstvo, da družba Arkema namerno ni uporabljala ciljnih cen, družba Degussa
obravnavala kot hudo zlorabo zaupanja“. Komisija se je v točki 133 obrazložitve izpodbijane odločbe sklicevala tudi na „pomemben
spor“ med družbama Degussa in Arkema na tem sestanku.
Kljub temu je treba ugotoviti, da samo sklicevanje na te dele izpodbijane odločbe ne dokazuje, da so pogoji iz točke 308 zgoraj
izpolnjeni.
Najprej je treba poudariti, da navedeni deli zadevajo vse sestanke v zvezi s komponentami za modeliranje na osnovi PMMA, to
pomeni samo enega od treh izdelkov, ki so predmet enotne kršitve, ki jo Komisija obravnava v izpodbijani odločbi. Vendar tožeče
stranke niso predložile nobenega objektivnega elementa, ki bi Splošnemu sodišču omogočil presojo vpliva nespoštovanja dogovorov
o tem izdelku na delovanje celotnega zadevnega kartela. Kot izhaja iz točke 5 obrazložitve izpodbijane odločbe, predstavljajo
PMMA komponente za modeliranje le 36 % skupnega trga PMMA v smislu porazdelitve metakrilata metila med tri izdelke PMMA.
Poleg tega je treba zlasti v zvezi s trditvijo iz točke 123 obrazložitve izpodbijane odločbe, da družbi Arkema in ICI „v preteklosti
[...] ciljnih cen nista uporabljali ali sta jih uporabljali le delno“, ugotoviti, da tožeče stranke niso predložile nobenega
elementa, ki bi omogočil razumevanje dejanskega obsega tako v smislu vsebine kot v smislu trajanja.
Kot izhaja iz točke 123 obrazložitve izpodbijane odločbe, je treba po eni strani poudariti, da so se ciljne cene uporabljale
delno. Vendar tožeče stranke ne pojasnjujejo, kakšen je bil obseg te „delne neuporabe“. Tožeče stranke ne trdijo, da je neuporaba
dosegla takšno raven, da bi bilo moteno delovanje zadevnega kartela. Poleg tega je iz izpodbijane odločbe razvidno, da so
si udeleženci na zadevnem sestanku v okviru zadevnega kartela izmenjali poslovno kočljive informacije (glej zadnji stavek
točke 123 obrazložitve izpodbijane odločbe in točko 117 obrazložitve, na katero se sklicuje).
Po drugi strani pa tožeče stranke ne navajajo, za katero obdobje je šlo. Čeprav je zadevni sestanek potekal poleti leta 1999,
se je kršitev začela 23. januarja 1997 (glej točko 109 obrazložitve izpodbijane odločbe). Medtem je družba Arkema sodelovala
na več protikonkurenčnih sestankih, v opisu katerih v izpodbijani odločbi motnje, zlasti kar zadeva delovanje zadevnega kartela,
niso navedene (glej točke od 111 do 119 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Trditve tožečih strank, ki izhajajo iz točk 128, 129 in 133 obrazložitve izpodbijane odločbe, v bistvu temeljijo na dolgoročni
dobavni pogodbi, sklenjeni po ceni, ki je nižja od ciljne cene, dogovorjene med konkurenti na sestanku v Dublinu oktobra 1999.
Čeprav je Komisija to podjetje opredelila kot „veliko stranko“ (točka 129 obrazložitve izpodbijane odločbe) in navedla, da
gre za „5000 t/leto“ (opomba št. 131 v izpodbijani odločbi), tožeče stranke niso predložile nobenega konkretnega elementa,
ki bi omogočil presojo pomembnosti te pogodbe glede na sodelovanje med udeleženci v zadevnem kartelu na področju komponent
za modeliranje na osnovi PMMA niti,
a fortiori
, v okviru enotne kršitve v zvezi s tremi PMMA izdelki.
Poleg tega je treba poudariti, da gre za pogodbo, podpisano v prvi polovici leta 2000 (glej točki 128 in 129 obrazložitve
izpodbijane odločbe), ki ne upošteva dviga cen, določenih oktobra 1999, medtem ko je družba Arkema v kartelu sodelovala od
23. januarja 1997 do 12. septembra 2002. Prav tako je treba poudariti, da se kljub omenjanju „pomembnega spora“ (točka 133
obrazložitve) in „hude zlorabe zaupanja“ (točka 129 obrazložitve) v izpodbijani odločbi zdi jasno, da so družba Atofina in
drugi udeleženci kljub sporu še naprej sodelovali (glej zlasti točki 131 in 134 obrazložitve izpodbijane odločbe), kar je
vključevalo celo izmenjavo informacij o cenah v zvezi z isto stranko na sestanku z dne 9. februarja 2001 (glej točko 131 obrazložitve
izpodbijane odločbe v zvezi s sestankom z dne 9. februarja 2001).
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da so na podlagi okoliščin, ki so jih navedle tožeče stranke, dokazane največ nekatere
pomanjkljivosti v učinkovitosti zadevnega kartela, kar zadeva komponente za modeliranje na osnovi PMMA, in en primer, ko družba
Arkema za eno stranko ni uporabila ciljnih cen, dogovorjenih za te izdelke. Poleg tega je Komisija sama priznala, da so obstajala
obdobja, v katerih udeleženci zadevnega kartela niso upoštevali sklenjenih dogovorov (glej točko 329 obrazložitve izpodbijane
odločbe), in da nekatere odločitve niso bile izvedene v celoti (točka 379 obrazložitve izpodbijane odločbe). Vendar ob upoštevanju
dejstva, da zadevna kršitev glede na izpodbijano odločbo pomeni enotno kršitev v zvezi s tremi izdelkih, da je ta kršitev
trajala od 23. januarja 1997 do 12. septembra 2002 in je vključevala več delov, vključno z izmenjavo zaupnih podatkov o trgih
in podjetjih (glej točko 3 obrazložitve izpodbijane odločbe), te okoliščine ne zadostujejo za izpolnitev pogojev iz točke 308
zgoraj. Poleg tega tožeče stranke niti ne trdijo, da so kršile obveznosti za izvajanje zadevnega kartela v taki meri, da so
povzročile motnje v njegovem delovanju, kot zahteva sodna praksa.
Po eni strani je torej treba ugotoviti, da Komisija upravičeno ni upoštevala olajševalne okoliščine v zvezi z dejanskim neizvajanjem
kršitvenih dogovorov, po drugi strani pa znižanje zneska globe na tej podlagi ni upravičeno niti v okviru neomejene pristojnosti
Splošnega sodišča.
Tako je treba ta tožbeni razlog in zahtevo tožečih strank za znižanje globe na tej podlagi zavrniti.

Osmi tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje zaradi zavrnitve znižanja
globe tožečim strankam s strani Komisije na podlagi „drugih dejavnikov“
Trditve strank
Tožeče stranke navajajo, da je družba Arkema v odgovoru na obvestilo o ugotovitvah o možnih kršitvah zahtevala znižanje globe,
ki ji je bila naložena, zaradi „drugih dejavnikov“ v smislu smernic, da bi se upoštevale visoke globe, ki jih je družbi nedavno
naložila Komisija. Z zavrnitvijo tega znižanja, ker naj družba Arkema ne bi „navedla nobenega argumenta, ki bi kazal na to,
da je v težkem položaju“ (točka 396 obrazložitve izpodbijane odločbe), naj bi Komisija napačno uporabila pravo in napačno
ugotovila dejansko stanje.
Tožeče stranke navajajo, da je Komisija v dveh nedavnih odločbah znižala končni znesek globe na podlagi točke 5(b) smernic,
ker je bilo zadevno podjetje nekoliko prej že obsojeno na plačilo znatnih glob. Gre za Odločbo Komisije C(2002) 5083 konč.
z dne 17. decembra 2002 v zvezi s postopkom na podlagi člena [81 ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/E-2/37.667 – Posebni
grafiti) (v nadaljevanju: odločba o posebnih grafitih) ter Odločbo Komisije C(2003) 4457 z dne 3. decembra 2003 v zvezi s
postopkom na podlagi člena 81 Pogodbe [ES] in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/38.359 – Elektrotehnični in mehanski ogljikovi
in grafitni proizvodi) (v nadaljevanju: odločba o ogljikovih in grafitnih proizvodih). Čeprav se zdi, da je Komisija v obeh
odločbah navedla, da znižanje temelji na finančnem položaju zadevnega podjetja, lahko po mnenju tožečih strank znižanje dejansko
temelji le na upoštevanju nedavne obsodbe na visoke globe.
Iz navedenih odločb je namreč razvidno, da je Komisija menila, da bi znižanje zneska globe za podjetje na podlagi njegovega
finančnega položaja omogočilo neupravičeno konkurenčno prednost podjetjem, ki so najmanj prilagojena tržnim razmeram, in bi
lahko povzročilo diskriminacijo v razmerju do drugih podjetij v postopku. Zato tožeče stranke menijo, da Komisija ni imela
utemeljenega razloga za sklicevanje na finančni položaj zadevnega podjetja, vključno skupaj z drugimi dejavniki za odobritev
znižanja globe.
Tožeče stranke navajajo, da je Komisija družbi Arkema nedavno naložila visoke globe v skupnem znesku približno 180 milijonov EUR
zaradi sodelovanja v kartelnih dejavnostih, ki so vsaj deloma potekale sočasno s praksami, kaznovanimi v skladu z izpodbijano
odločbo. Gre za odločbe o organskih peroksidih, MCAA ter vodikovem peroksidu in perboratu.
Ob upoštevanju teh obsodb tožeče stranke menijo, da jim ne bi bilo treba izreči celotnega končnega zneska globe (in sicer
219,13125 milijona EUR) za zagotovitev učinkovitega odvračalnega učinka. Po njihovem mnenju bi morala Komisija torej upoštevati
„druge dejavnike“. Zato tožeče stranke Splošno sodišče pozivajo, naj zniža znesek njihove globe, pri čemer naj se upoštevajo
globe, ki jih je družba Arkema nedavno plačala.
Komisija to trditev izpodbija.
Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba opozoriti, da se praksa odločanja Komisije ne more uporabiti kot pravni okvir za globe na področju konkurence.
Komisija ima namreč na področju določitve zneskov glob široko diskrecijsko pravico in ni zavezana predhodnim presojam (glej
sodbo Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2006 v zadevi Archer Daniels Midland proti Komisiji, T-329/01, ZOdl., str. I-3255,
točke 108 do 110 in navedena sodna praksa). Tako je preprosto sklicevanje tožečih strank na odločbo o posebnih grafitih ter
odločbo o ogljikovih in grafitnih proizvodih samo po sebi brezpredmetno, ker Komisija te zadeve ni bila dolžna presojati enako
(glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Archer Daniels Midland proti Komisiji, točka 111).
Poleg tega je treba ugotoviti, da je Komisija v obeh odločbah znižala znesek globe, naložene zadevnemu podjetju v tej zadevi
zaradi resnih finančnih težav skupaj z eno in nato dvema nedavnima obsodbama na plačilo glob za hkrati storjene kršitve konkurenčnega
prava. Vendar tožeče stranke ne trdijo, da so bile v položaju, primerljivem s položajem zadevnega podjetja, zlasti kar zadeva
finančno trdnost (glej točke 556 do 559 obrazložitve odločbe o posebnih grafitih in točko 360 obrazložitve odločbe o ogljikovih
in grafitnih proizvodih).
Poudariti je treba, da je argument, na podlagi katerega znižanje zneska globe ne more temeljiti na nedavnih obsodbah tega
podjetja, ker Komisija glede na sodno prakso in besedilo teh odločb ni imela utemeljenega razloga za upoštevanje finančnega
položaja zadevnega podjetja samega ali skupaj z drugimi elementi, v nasprotju z besedilom teh odločb. Poleg tega se je pri
tej točki treba sklicevati na zgoraj v točki 180 navedeno sodbo Carbone-Lorraine proti Komisiji (točke od 311 do 317), v kateri
je bil isti argument, ki ga je predložil eden od naslovnikov odločbe o ogljikovih in grafitnih proizvodih, zavrnjen.
Zato Komisija ni storila nobene napake s tem, da je v točki 396 obrazložitve izpodbijane odločbe zavrnila argument tožečih
strank, na katerega so se sklicevale v oddelku „Drugi dejavniki“, ker družba Arkema ni navedla nobenega argumenta, ki bi kazal
na to, da je družba v zelo težkem finančnem položaju.
Poleg tega znižanje globe, ki ga zahtevajo tožeče stranke, v okviru izvajanja neomejene pristojnosti Splošnega sodišča ni
ustrezno.
Zgolj dejstvo, da so bile tožeče stranke nedavno obsojene na plačilo treh drugih glob zaradi deloma sočasnih kršitev, namreč
ne more upravičiti znižanja globe, naložene v obravnavani zadevi. Če bi se naknadno znižanje globe utemeljevalo s predhodno
kaznovanostjo, bi to povzročilo protislovni položaj, v katerem bi si podjetje, ki bi sodelovalo v več kartelih, postopno zmanjševalo
mejni znesek vsake kazni. Takšen položaj bi bil očitno v nasprotju s ciljem odvračalnega učinka glob.
Vendar tožeče stranke niso predložile nobenega dokaza, da bi bile zaradi naložitve globe v obravnavani zadevi skupaj z drugimi
nedavnimi globami postavljene v poseben položaj. Poleg tega je treba poudariti, da sta z izjemo globe, naložene v odločbi
o organskih peroksidih, družbi Elf Aquitaine in Total skupaj z družbo Arkema v velikem delu solidarno odgovorni za plačilo
teh glob. Znesek glob, naloženih družbi Arkema na podlagi štirih odločb, ostaja vsekakor pod pragom 10 % prometa družbe Arkema
leta 2005, navedenem v točki 14 obrazložitve izpodbijane odločbe, ki je določen v Uredbi št. 1/2003 za eno samo globo.
Zato je treba ta tožbeni razlog in zahtevo tožečih strank za znižanje globe na tej podlagi zavrniti.

Sklepne ugotovitve
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je treba tožbo v celoti zavrniti, pri čemer je izvzeta zahteva tožečih strank po znižanju
povišanja globe, ki se je zanje uporabila zaradi odvračalnega učinka.
Ob upoštevanju navedenih ugotovitev (glej točke od 247 do 280 zgoraj) Splošno sodišče meni, da mora v okviru svoje neomejene
pristojnosti znižati znesek globe, ki jo morajo plačati tožeče stranke, ob upoštevanju dejstva, da tožečih strank na dan naložitve
globe skupina Total ni več nadzirala.
Za ponovni izračun tega zneska se Splošnemu sodišču zdi ustrezno upoštevati metodologijo, ki se uporablja v izpodbijani odločbi,
pri čemer se faktor povišanja 3, ki se je za tožeče stranke uporabil v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe, nadomesti
s faktorjem povišanja 1,25. Glede na okoliščine v obravnavani zadevi in zlasti ob upoštevanju povišanj, uporabljenih za druge
naslovnike izpodbijane odločbe, Splošno sodišče namreč meni, da je tako povišanje ustrezno za zagotovitev zadostno odvračalnega
učinka globe, naložene tožečim strankam.
Zlasti se ne ugodi zahtevi Komisije, ki je bila predstavljena na obravnavi, katere cilj je v bistvu, da Splošno sodišče upošteva
element v zvezi s pravnimi in gospodarskimi strukturami zadevne družbe v trenutku kršitve z namenom ohranitve faktorja povišanja 3,
ki se je uporabil za tožeče stranke.
Opozoriti je treba, da izvajanje neomejene pristojnosti ob določitvi višine naloženih glob ne sme privesti do diskriminacije
med podjetji, ki so sodelovala pri dogovoru ali usklajenem ravnanju v nasprotju s členom 81(1) ES (sodbi Sodišča z dne 16. novembra 2000
v zadevi Sarrió proti Komisiji, C-291/98 P, Recueil, str. I‑9991, točka 97, in z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dalmine proti
Komisiji, C-407/04 P, ZOdl., str. I-829, točka 152). Ker se ta element ni upošteval pri drugih naslovnikih izpodbijane odločbe
(glej točke 266 do 271 zgoraj), povišanje zneska globe, naložene tožečim strankam, na tej podlagi ne bi bilo upravičeno.
Tudi če bi bilo treba pri določitvi zneska globe ta element upoštevati, uporaba faktorja povišanja 3 zaradi zadostnega odvračalnega
učinka globe za tožeče stranke v nobenem primeru ne bi bila utemeljena. To bi namreč pomenilo, da bi se za tožeče stranke
uporabljal isti faktor povišanja kot za njihove nekdanje matične družbe, čeprav so v očitno drugačnem položaju, kar zadeva
bistvene cilje uvedbe takega povišanja (v tem smislu glej tudi zgoraj v točki 213 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji, točka 340).
Poleg tega je bilo razsojeno, da se ne sme razlikovati med podjetjema, katerih promet v vsakem primeru upravičuje njuno uvrstitev
med velika podjetja z znanjem ter pravnimi in gospodarskimi infrastrukturami, kar jima omogoča, da lažje spoznata, da njuno
ravnanje pomeni kršitev, in ugotovita posledice svojega ravnanja (zgoraj v točki 213 navedena sodba Degussa proti Komisiji,
točka 340). Vendar bi se lahko v obravnavani zadevi vsa podjetja, navedena v točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe, kot
tudi družba Arkema glede na njen promet obravnavali kot velika podjetja s pravno in gospodarsko infrastrukturo, ki jim omogoča,
da lažje spoznajo, da njihovo ravnanje pomeni kršitev (v tem smislu glej zgoraj v točki 213 navedeno sodbo Degussa proti Komisiji,
točka 294). Zato je ob upoštevanju faktorjev povišanja, ki se uporabljajo za druga podjetja (1,75 za družbo Degussa; 1,5 za
družbo ICI in hipotetični faktor 1,25 za družbo Arkema), v obravnavani zadevi faktor povišanja 3 utemeljen le na podlagi zelo
velikega prometa družbe Total na dan naložitve globe.
Kar zadeva nov izračun zneska globe, za katero so odgovorne tožeče stranke, je treba opozoriti na besedilo člena 2 izpodbijane
odločbe, na podlagi katerega se za „kršitve iz člena 1 naložijo naslednje globe: […] b) Arkema […], Altuglas International
[...] in Altumax Europe [...], ki so skupaj in solidarno odgovorne za: [219.131.250] EUR, od česar je družba Total [...] skupno
in solidarno odgovorna za 140,4 milijona EUR, družba Elf Aquitaine [...] pa je skupno in solidarno odgovorna za 181,35 milijona EUR“.
Glede na to besedilo in tudi iz razlogov izpodbijane odločbe glede izračuna globe je treba razlikovati med dvema deloma globe.
Na prvem mestu so bile tožeče stranke solidarno odgovorne za plačilo zneska 37.781.250 EUR, pri čemer odgovornost družb Elf
Aquitaine in Total ni vključena v ta znesek.
Kot izhaja iz izpodbijane odločbe, gre za znesek na podlagi povišanja zaradi ponovne kršitve, za plačilo katerega družbi Elf
Aquitaine in Total nista bili odgovorni in pri katerem je Komisija nato uporabila 40-odstotno znižanje na podlagi obvestila
o ugodni obravnavi. Opozoriti pa je treba, da se je Komisija za določitev zneska povišanja zaradi ponovne kršitve oprla na
hipotetični faktor 1,25 zaradi zadostno odvračalnega učinka (glej opombo št. 233 k točki 349 obrazložitve izpodbijane odločbe).
Ugotovitve iz točk od 247 do 280 zgoraj ne vplivajo na ta znesek, zato se znesek 37. 781.250 EUR, ki ga morajo plačati tožeče
stranke, z izjemo njihovih nekdanjih matičnih družb, ne sme spremeniti.
Na drugem mestu so bile tožeče stranke skupaj z družbo Elf Aquitaine solidarno odgovorne za plačilo zneska 181,35 milijona EUR,
od katerega je bila družba Total solidarno odgovorna za 140,4 milijona EUR. Gre torej za znesek globe, ki ni posledica upoštevanja
ponovne kršitve.
Znesek 181,35 milijona EUR je zlasti posledica uporabe faktorja povišanja 3. Ker uporaba tega faktorja za tožeče stranke ni
bila utemeljena, je torej treba ta znesek zanje ponovno izračunati z uporabo faktorja povišanja 1,25 in ob upoštevanju metodologije,
ki jo je Komisija uporabila v izpodbijani odločbi.
Zato se solidarna odgovornost tožečih strank za plačilo tega dela globe zniža na 75.562.500 EUR.
Nazadnje je treba opozoriti, da na podlagi člena 23(2) Uredbe št. 1/2003 za vsako podjetje, udeleženo pri kršitvi, globa ne
presega 10 % njegovega skupnega prometa v predhodnem poslovnem letu. Le če se izkaže, da je več naslovnikov odločbe, s katero
je naložena globa, del podjetja v smislu gospodarskega subjekta, odgovornega za kršitev, ki se kaznuje, in to tudi na dan
sprejetja te odločbe, se lahko v skladu s sodno prakso zgornja meja izračuna na podlagi skupnega prometa tega podjetja, to
je vseh njegovih delov. Nasprotno, če je ta gospodarska enota medtem prenehala, ima vsak naslovnik odločbe pravico do individualne
uporabe zadevne zgornje meje (zgoraj v točki 272 navedena sodba Tokai Carbon in drugi proti Komisiji, točka 390).
Tako je treba še preveriti, ali znesek globe, ki ga morajo tožeče stranke plačati, presega 10 % skupnega prometa družbe Arkema
leta 2005. Tožeče stranke so odslej solidarno odgovorne za plačilo globe v višini 113.343.750 EUR (znesek 37.781.250 EUR iz
točke 348 zgoraj plus znesek 75.562.500 EUR iz točke 351 zgoraj). Ugotoviti je torej treba, da ta znesek ne presega 10 % prometa
družbe Arkema leta 2005, kot izhaja iz točke 14 obrazložitve izpodbijane odločbe. Poleg tega enako velja za vmesni znesek,
določen pred uporabo znižanja na podlagi obvestila o ugodni obravnavi.

Stroški
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. V skladu s členom 87(3)
navedenega poslovnika lahko Splošno sodišče odloči, da se stroški delijo ali da vsaka stranka nosi svoje stroške, če vsaka
stranka uspe samo deloma.
V obravnavani zadevi je bilo predlogom tožečih strank deloma ugodeno. Ker pa je bila utemeljitev, na podlagi katere se je
znižal znesek globe, predstavljena šele v postopku obravnave, čeprav bi lahko bila navedena v tožbi (glej točko 247 zgoraj),
se zaradi pravične presoje okoliščin zadevnega primera odloči, da tožeča stranka nosi svoje stroške in tudi stroške, ki jih
priglasila Komisija.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
razsodilo:
1.
Znesek globe, za katerega plačilo so solidarno odgovorne družbe Arkema SA (postala Arkema France), Altuglas International
SA in Altumax Europe SAS, na podlagi člena 2(b) Odločbe Komisije C(2006) 2098 konč. z dne 31. maja 2006 v zvezi s postopkom
na podlagi člena 81 ES in člena 53 Sporazuma EGP (zadeva COMP/F/38.645 – Metilakrilati), se zniža na 113.343.750 EUR.
2.
V preostalem se tožba zavrne.
3.
Družbam Arkema France, Altuglas International in Altumax Europe se naloži plačilo stroškov.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Razglašeno na javni obravnavi v Luksemburgu, 7. junija 2011.
Podpisi
Kazalo
Dejansko stanje
Uvod
Upravni postopek
Izpodbijana odločba
Naslovniki izpodbijane odločbe
Izračun globe
Postopek in predlogi strank
Pravo
Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe in načela
prepovedi diskriminacije
Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje pravil o odgovornosti matične družbe za ravnanja njene hčerinske družbe
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela prepovedi diskriminacije
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno ugotovitev dejanskega stanja s strani Komisije pri pripisovanju odgovornosti
za kršitev, ki jo je zagrešila družba Arkema, družbama Total in Elf Aquitaine
Prvi del, ki se nanaša na neupoštevanje nesodelovanja vodstva družb Total in Elf Aquitaine v zadevnih ravnanjih iz izpodbijane
odločbe
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Drugi del se nanaša na neupoštevanje elementov, s katerimi se dokazuje, da se je družba Arkema dejansko samostojno odločala
o svoji trgovinski politiki
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Tretji tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve in načela dobre uprave pri uporabi pravil o odgovornosti
Prvi del, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela dobre uprave
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na neupoštevanje merila o konkretnem učinku na trg pri določitvi izhodiščnega zneska globe
na 65 milijonov EUR
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
Peti tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje pri povišanju izhodiščnega
zneska globe zaradi odvračalnega učinka
Prvi del, ki se nanaša na trditev, da Komisija ne bi smela povišati izhodiščnega zneska globe zaradi odvračalnega učinka na
podlagi prometa družbe Total, ker odgovornosti za kršitev ni bilo mogoče pripisati tej družbi
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načel sorazmernosti in enakega obravnavanja
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Tretji del, ki se nanaša na nesmiselnost odvračalnega učinka globe v obravnavani zadevi
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Očitek, predstavljen med obravnavo, ki se nanaša na dejstvo, da na dan sprejetja izpodbijane odločbe družbi Total in Elf Aquitaine
nista več nadzirali tožečih strank
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava s strani Komisije pri povišanju globe zaradi ponovne kršitve
Prvi del, ki se nanaša na kršitev načel zakonitosti kaznivih dejanj in kazni ter pravne varnosti
Drugi del, ki se nanaša na kršitev načela ne bis in idem in načela sorazmernosti
– Trditve strank
– Presoja Splošnega sodišča
Sedmi tožbeni razlog, ki se nanaša na nepravilno ugotovljeno dejansko stanje, ker naj Komisija tožečim strankam ne bi odobrila
znižanja globe, čeprav naj družba Arkema nekaterih praks, ki se ji očitajo, dejansko ne bi izvajala
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
Osmi tožbeni razlog, ki se nanaša na napačno uporabo prava in napačno ugotovljeno dejansko stanje zaradi zavrnitve znižanja
globe tožečim strankam s strani Komisije na podlagi „drugih dejavnikov“
Trditve strank
Presoja Splošnega sodišča
Sklepne ugotovitve
Stroški
*
Jezik postopka: francoščina.