CELEX: 62010CJ0344
Apelācijas
Kopienas preču zīmju, kurās atainota balta slīpēta stikla pudele, kā arī melna slīpēta matēta stikla pudele, reģistrācijas pieteikumi
Reģistrācijas atteikums
Atšķirtspējas neesamība

Savās apelācijas sūdzībās
Freixenet SA
(turpmāk tekstā – “
Freixenet
”) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedumu lietā T‑109/08
Freixenet
/ITSB (Balta slīpēta stikla pudele) (turpmāk tekstā – “spriedums lietā T‑109/08”) un spriedumu lietā T‑110/08
Freixenet
/ITSB (Melna slīpēta matēta stikla pudele) (turpmāk tekstā – “spriedums lietā T‑110/08”) (turpmāk tekstā kopā – “pārsūdzētie
spriedumi”), ar kuriem Vispārējā tiesa noraidīja tās prasību par Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi
un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes attiecīgi 2007. gada 30. oktobra lēmumu (lieta R 97/2001‑1) un 2007. gada 20. novembra
lēmumu (lieta R 104/2001‑1) attiecībā uz pieteikumiem reģistrēt kā Kopienas preču zīmes apzīmējumus, kuros atainota balta
slīpēta stikla pudele, kā arī melna slīpēta matēta stikla pudele (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”).

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1993. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (OV 1994, L 11, 1. lpp.) ir atcelta ar Padomes
2009. gada 26. februāra Regulu (EK) Nr. 207/2009 par Kopienas preču zīmi (OV L 78, 1. lpp.), kas stājās spēkā 2009. gada 13. aprīlī.
Tomēr, ņemot vērā faktu rašanās brīdi, šo strīdu reglamentē Regula Nr. 40/94.
Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktam nereģistrē preču zīmes, kam nav atšķirtspējas.
Saskaņā ar šīs regulas 7. panta 3. punktu minētās regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādītais absolūtais atteikuma
pamatojums nav pret preču zīmes reģistrāciju, ja tā attiecībā uz reģistrācijas pieteikumā norādītajām precēm atšķirtspēju
ir ieguvusi tās izmantošanas rezultātā.
Šīs pašas regulas 38. panta 3. punktā ir paredzēts, ka pieteikumu nenoraida, pirms tā iesniedzējam nav dota iespēja paņemt
iesniegumu atpakaļ vai to grozīt, vai iesniegt savus apsvērumus.
Regulas Nr. 40/94 73. pantā ir paredzēts:
“[ITSB] lēmumos norāda to pamatojumu. Lēmumi balstās tikai uz tādiem iemesliem vai pierādījumiem, par ko attiecīgajām pusēm
ir bijusi iespēja iesniegt savus apsvērumus.”

Prāvu rašanās fakti
1996. gada 1. aprīlī
Freixenet
ITSB par strīdus attēliem iesniedza divus pieteikumus reģistrēt tos kā Kopienas preču zīmes. Šajos pieteikumos
Freixenet
norādīja, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes ietilpst kategorijā “citas” un tās veidojot preces atveidojuma forma. Pieteikumā,
attiecībā uz kuru pasludināts spriedums lietā T‑109/08,
Freixenet
minēja “matētu zelta” krāsu un aprakstīja preču zīmi kā “baltu slīpēta stikla pudeli, kura, kad tā ir piepildīta ar vīnu,
kļūst zeltīti matēta, it kā tā būtu apsarmojusi”. Pieteikumā, attiecībā uz kuru pasludināts spriedums lietā T‑110/08,
Freixenet
minēja “matētu melno” krāsu un aprakstīja preču zīmi kā “melnu slīpēta matēta stikla pudeli”. Minētajiem pieteikumiem turklāt
tika pievienots paziņojums, kurā
Freixenet
apgalvoja, ka “preču zīmes [reģistrācijas] mērķis esot nevis panākt pudeles formas, bet gan tās virsmas specifiskā veidola
privātu un ekskluzīvu aizsardzību”.
Preces, attiecībā uz kurām tika pieteikta reģistrācija, ietilpst 33. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada
15. jūnija Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un atbilst
šādam aprakstam: “dzirkstošie vīni”.
Ar 2000. gada 29. novembra lēmumu ITSB pārbaudītājs preču zīmju reģistrācijas pieteikumus noraidīja, pamatojot noraidījumu
ar to, ka attiecīgajām preču zīmēm neesot atšķirtspējas un ka
Freixenet
iesniegtie pierādījumi neļaujot konstatēt minēto preču zīmju atšķirtspējas, kas iegūta izmantošanas rezultātā, esamību Regulas
Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē.
Ar 2004. gada 11. februāra lēmumiem, kas pieņemti lietās R 97/2001‑4 un R 104/2001‑4, ITSB Apelāciju ceturtā padome noraidīja
Freixenet
iesniegtās apelācijas sūdzības par pārbaudītāja lēmumu.
Ar 2006. gada 4. oktobra spriedumiem lietā T‑190/04
Freixenet
/ITSB (Balta slīpēta stikla pudeles forma) un lietā T‑188/04
Freixenet
/ITSB (Melna slīpēta matēta stikla pudeles forma) Vispārējā tiesa šos lēmumus atcēla, nospriežot, ka šī apelāciju padome ir
pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 73. panta normas un tiesību uz aizstāvību ievērošanas principu.
Ar 2006. gada 12. decembra lēmumiem ITSB Apelāciju padomju prezidijs nodeva šīs lietas jaunai izskatīšanai Apelāciju pirmajai
padomei.
Ar 2007. gada 18. jūnija vēstulēm, ņemot vērā faktu, ka Vispārējā tiesa ITSB Apelāciju ceturtajai padomei pārmeta, ka tā savus
lēmumus ir pamatojusi ar pierādījumiem, par kuriem netika iepriekš paziņots
Freixenet
, ITSB Apelāciju pirmā padome [
Freixenet
] nosūtīja to pudeļu aprakstu, kurš bija citēts Vispārējās tiesas atceltajos Apelāciju ceturtās padomes lēmumos, kā arī tīmekļa
saišu adreses, kas norādītas pārbaudītāja 2000. gada 29. novembra lēmumā.
Ar 2007. gada 9. augusta vēstulēm
Freixenet
iesniedza savus apsvērumus par iepriekš minēto informāciju.
Ar apstrīdētajiem lēmumiem ITSB Apelāciju pirmā padome noraidīja tai iesniegtās apelācijas sūdzības.

Tiesvedības Vispārējā tiesā un pārsūdzētie spriedumi
Ar prasības pieteikumiem, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegti 2008. gada 28. februārī,
Freixenet
cēla divas prasības, lūdzot Vispārējo tiesu atcelt apstrīdētos lēmumus un nospriest, ka Kopienas preču zīmju reģistrācijas
pieteikumi attiecībā uz strīdus attēliem atbilst nosacījumiem, kas paredzēti, lai varētu tikt publicēti atbilstoši Regulas
Nr. 40/94 40. pantam.
Savu prasību pamatojumam
Freixenet
izvirzīja trīs pamatus, kas balstīti attiecīgi uz Regulas Nr. 40/94 73. panta, šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta
un minētās regulas 7. panta 3. punkta normu pārkāpumu.
Ar pārsūdzētajiem spriedumiem Vispārējā tiesa šos trīs pamatus noraidīja un noraidīja arī minētās prasības kopumā.
It īpaši attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu, kas balstīts uz Regulas Nr. 40/94 73. panta pirmajā teikumā minētā pienākuma
norādīt pamatojumu pārkāpumu, pārsūdzēto spriedumu 20. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka Apelāciju padomei nav jāsniedz
precīzas norādes uz lietas materiāliem, ja tā skaidri atsaucas uz praktisko pieredzi, kas vispārīgi iegūta no plaša patēriņa
preču tirdzniecības, lai secinātu, ka reģistrācijai pieteiktajām preču zīmēm nav atšķirtspējas atbilstoši šīs regulas 7. panta
1. punkta b) apakšpunktam. Tādējādi Vispārējā tiesa šo spriedumu 21. punktā šo pirmo daļu noraidīja.
Minētās [pirmās] daļas ietvaros pārsūdzēto spriedumu 22. punktā Vispārējā tiesa norādīja arī, ka Apelāciju padome ir pamatojusi
savu apgalvojumu, atbilstoši kuram ikdienas pieredze apstiprinot domu, ka īsta dzirkstošo vīnu preču zīme tiek atspoguļota
etiķetē, norādot, ka “Apelāciju ceturtās padomes lēmumā minētie apraksti, kas nosūtīti [
Freixenet
], un tie, kurus, veicot izpēti, ir varējusi atrast pati [
Freixenet
], esot labākais pierādījums”. Vispārējā tiesa šo spriedumu 23. punktā nosprieda, ka visi šie apraksti apstiprinot domu, saskaņā
ar kuru īsta dzirkstošo vīnu preču zīme tiek atspoguļota etiķetē, nevis tā iepakojuma formā, kas esot Apelāciju padomes izvirzītais
pamatojums apstrīdētajiem lēmumiem.
Attiecībā uz pirmā pamata otro daļu, kas balstīts uz Regulas Nr. 40/94 73. panta otrajā teikumā minēto tiesību tikt uzklausītam
pārkāpumu, pārsūdzēto spriedumu 44. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka – atbilstoši ITSB Apelāciju pirmās padomes uzskatam
– būtisks elements, kurš attiecīgajam patērētājam ļauj identificēt preču izcelsmi, ir drīzāk uz dzirkstošā vīna pudeles izvietotā
etiķete, nevis pudeles forma vai tās ārējais izskats. Šo spriedumu 45. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka šis apsvērums
atspoguļo ITSB pieņemto galīgo nostāju un ka tas tātad principā nav jāiesniedz
Freixenet
apsvērumu sniegšanai. Atbilstoši Vispārējās tiesas uzskatam minētais apsvērums neesot balstīts uz faktiem, kurus Apelāciju
padome ir apkopojusi pēc savas ierosmes, bet tas esot ietverts pārbaudītāja 1998. gada 19. novembrī izvirzītās argumentācijas
turpinājumā, kurā
Freixenet
norādīts, ka reģistrācijai pieteiktā preču zīme atspoguļo ierasto dzirkstošā vīna pudeles veidolu un tādēļ tai nav nekādas
atšķirtspējas, piemērojot šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
Šī pirmā pamata otrās daļas ietvaros minēto spriedumu 46. punktā Vispārējā tiesa norādīja arī, ka no praktiskās pieredzes
izdarītos secinājumus, proti, uz dzirkstošā vīna izvietotās etiķetes kā elementa, kurš ļauj pierādīt attiecīgajam patērētājam
preces izcelsmi, nozīmīgumu un attēlu daudzveidību, var uzskatīt par visiem un it īpaši
Freixenet
zināmiem. Pēc Vispārējās tiesas domām, šie secinājumi ietilpst to vispārzināmo faktu kategorijā, kuru pareizība ITSB nebija
jāpierāda. Turklāt Vispārējā tiesa norādīja, ka šī Apelāciju padomes galvenā apstrīdētajos lēmumos izstrādātā argumentācija
ietilpst starp
Freixenet
un ITSB notikušo apspriežu attiecībā uz reģistrācijai pieteikto preču zīmju atšķirtspējas pierādīšanai vērā ņemamajiem faktiem
kontekstā.
Pārsūdzēto spriedumu 47. punktā Vispārējā tiesa norādīja, ka doma, saskaņā ar kuru dzirkstošā vīna patērētājam, kurš nebalstās
uz tādiem citiem elementiem kā pudeles stikla krāsa vai tās virsmas veidols, etiķete ir atskaites punkts, ir galvenais ITSB
apsvērumu elements un tikai secinājums, kurš izriet no praktiskās pieredzes. Uzskatot, ka
Freixenet
šo domu nevarēja nezināt, Vispārējā tiesa nosprieda, ka
Freixenet
tātad pilnībā varēja atspēkot [sākotnēji] pārbaudītāja un pēc tam ITSB Apelāciju pirmās padomes izvirzīto nostāju, lai pierādītu
reģistrācijai pieteikto preču zīmju atšķirtspējas neesamību, un tādējādi varēja norādīt, ka attiecīgais patērētājs, izvēloties
šo preci, parasti ņem vērā dzirkstošā vīna iepakojumu, nevis etiķeti.
Turklāt konstatējot, ka
Freixenet
tomēr bija iespēja izvirzīt savus apsvērumus par ITSB Apelāciju ceturtās padomes lēmumos minēto pudeļu aprakstu, šo spriedumu
48. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka
Freixenet
šajā ziņā nav pamata izvirzīt Regulas Nr. 40/94 73. panta otrā teikuma pārkāpumu.
Pārsūdzēto spriedumu 49. punktā Vispārējā tiesa secināja, ka
Freixenet
tika uzklausīta atbilstoši Regulas Nr. 40/94 73. panta otrajam teikumam tiktāl, ciktāl tai bija iespēja paust savu nostāju
par iemesliem, kuru dēļ ITSB paredzēja noraidīt preču zīmju reģistrācijas pieteikumus, jo tām nebija šim nolūkam vajadzīgās
atšķirtspējas. Turpinājumā šo spriedumu 50. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka
Freixenet
kļūdaini ir apgalvojusi, ka Apelāciju padome, neuzaicinot
Freixenet
iesniegt tās apsvērumus par vispārzināmiem faktiem, kurus tā nevarēja nezināt un kuri ietilpa ITSB galīgajā nostājā, un par
minēto pudeļu aprakstiem, ir pārkāpusi šo normu. Tādējādi Vispārējā tiesa noraidīja pirmā pamata otro daļu.
Attiecībā uz otro pamatu, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta normu pārkāpumu, spriedumu lietās
T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 75. un 74. punktā Vispārējā tiesa tostarp norādīja, ka attiecībā uz pašu reģistrācijai pieteikto
preču zīmju atšķirtspējas novērtējumu ITSB Apelāciju padome ir uzskatījusi, ka pudeles stikla krāsa un matējums nevarot “būt
preču zīme” saistībā ar dzirkstošo vīnu. Turklāt spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 76. un 75. punktā Vispārējā
tiesa norādīja, ka šajā kontekstā
Freixenet
uz tās preču zīmju oriģinālo raksturu ir norādījusi 1996. gada 1. aprīlī, ko minētā apelāciju padome apstrīdētajos lēmumos
pēc būtības nav apstrīdējusi. Pēc Vispārējās tiesas domām, šāda oriģinalitāte tomēr neesot pietiekama, lai pierādītu minēto
preču zīmju atšķirtspēju attiecībā uz konkrētajām precēm un konkrēto sabiedrības daļu.
Spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 79. un 78. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka abi ITSB Apelāciju padomes
faktu novērtējumi, kurus
Freixenet
pēc būtības nav apstrīdējusi un kuri, no vienas puses, attiecas uz faktu, ka neviena pudele netiekot tirgota bez etiķetes
vai bez līdzvērtīgas norādes, un, no otras puses, faktu, ka pati
Freixenet
izmantojot preču zīmi “FREIXENET” uz savām pudelēm, attiecībām uz kurām tā esot iesniegusi preču zīmju reģistrācijas pieteikumu,
ļaujot apstiprināt domu, kas saistīta ar praktisko pieredzi, saskaņā ar kuru pudeles stikla krāsa un matējums nevarot “būt
preču zīme” saistībā ar dzirkstošo vīnu attiecībā uz konkrēto sabiedrības daļu.
Otrā pamata ietvaros spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 81. un 80. punktā Vispārējā tiesa turklāt atgādināja,
ka reģistrācijai pieteikto preču zīmju oriģinālais veidols netiekot apstrīdēts. Apstrīdēts tiekot fakts, ka lielākā daļa patērētāju
pudeles veidolu neuztverot kā lietderīgu elementu attiecīgā dzirkstošā vīna izcelsmes noteikšanai, bet dodot priekšroku atsaukties
uz etiķeti.
Turklāt spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 82. un 81. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka attiecībā uz argumentu,
kas saistīts ar faktu, ka nevienā no apstrīdētajos lēmumos norādītajiem dzirkstošo vīnu pudeļu aprakstiem nebija atsauces
uz pudeli, kas tika tirgota brīdī, kad tika iesniegts preču zīmju reģistrācijas pieteikums, pietiekot norādīt, ka šis arguments
ir neefektīvs, jo ITSB Apelāciju padome savos lēmumos pamatoti esot uzsvērusi, ka “nav nekādas iepriekšējas pieredzes saistībā
ar vīna nozares uzņēmumiem, kas sabiedrībai vīnu būtu piedāvājuši pudelēs bez uzrakstiem, paļaujoties tikai vai galvenokārt
uz pudeles formas veidolu kā preces rūpnieciskās vai komerciālās izcelsmes norādi”. Vispārējā tiesa katrā ziņā secināja, ka
pat tad, ja
Freixenet
ir bijusi pirmā, kas izmantoja iepakojumu, attiecībā uz kuru iesniegts preču zīmju reģistrācijas pieteikums, šī iepakojuma
oriģinalitāte neesot pietiekama, jo patērētājs neatkarīgi no [attiecīgā] laikposma, lai pirkuma brīdī izdarītu izvēli, – it
īpaši ievērojot plašā veikalos piedāvātā klāsta daudzveidību – ņemot vērā citus elementus.
Līdz ar to spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 85. un 84. punktā Vispārējā tiesa nosprieda, ka Apelāciju padome
pamatoti ir uzskatījusi, ka reģistrācijai pieteiktajām preču zīmēm nav atšķirtspējas, un tādējādi [Vispārējā tiesa] otro pamatu
noraidīja.
Attiecībā uz trešo pamatu, kas saistīts ar Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta normu pārkāpumu, spriedumu lietās T‑109/08
un T‑110/08 attiecīgi 113. un 108. punktā Vispārējā tiesa tostarp norādīja, ka nevarot apstrīdēt, ka deviņas no piecpadsmit
dalībvalstīm, kuras veidoja Eiropas Kopienu reģistrācijas pieteikumu iesniegšanas brīdī,
Freixenet
iesniegtajos tirgus pētījumos nav ietvertas.
Turklāt spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 122. un 118. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka, tā kā reģistrācijai
pieteiktās preču zīmes veidojot preces attēls, neesot lingvistisku šķēršļu to reģistrācijai un principā, lai šīs preču zīmes
varētu reģistrēt Regulas Nr. 40/94 7. panta 3. punkta izpratnē, visā Kopienas daļā, kurā neesot raksturīgās atšķirtspējas,
esot jāpierāda atšķirtspējas iegūšana izmantošanas rezultātā.
Spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 123. un 119. punktā Vispārējā tiesa precizēja, ka, tā kā nav pietiekami apliecinošu
pierādījumu attiecībā uz četrpadsmit no piecpadsmit attiecīgajām dalībvalstīm, atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas rezultātā
Spānijā tātad nevarot uzskatīt par pietiekamu, lai panāktu tādas Kopienas preču zīmes reģistrāciju, kurai ir vienots raksturs
un kura ir spēkā visā Kopienā. Vispārējā tiesa arī uzskatīja, ka
Freixenet
nevarēja šajā sakarā un pēc analoģijas atsaukties uz 2009. gada 6. oktobra spriedumu lietā C‑301/07
PAGO International
(Krājums, I‑9429. lpp.), kurš attiecas uz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Regulas Nr. 40/94 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu
un jautājumu attiecībā uz aizsardzību, kas piešķirta saistībā ar jau reģistrētas Kopienas preču zīmes reputāciju. Līdz ar
to Vispārējā tiesa nosprieda, ka ITSB Apelāciju padome pamatoti ir uzskatījusi, ka
Freixenet
iesniegtie pierādījumi ir nepietiekami, lai pierādītu reģistrācijai pieteikto apzīmējumu atšķirtspējas iegūšanu izmantošanas
rezultātā, un tādējādi [Vispārējā tiesa] trešo pamatu noraidīja.

Lietas dalībnieku prasījumi un tiesvedība Tiesā

Freixenet
prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atcelt pārsūdzētos spriedumus;
–        apmierināt tās prasījumus Vispārējā tiesā, un
–        piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB prasījumi Tiesai ir šādi:
–        noraidīt apelācijas sūdzības, un
–        piespriest
Freixenet
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2010. gada 10. novembra rīkojumu lietas C‑344/10 P un C‑345/10 P tika apvienotas mutvārdu procesā
un sprieduma taisīšanai.

Par apelācijas sūdzībām
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam
Freixenet
izvirza trīs pamatus, kas saistīti attiecīgi ar, pirmkārt, Regulas Nr. 40/94 38. panta 3. punkta un 73. panta, kā arī LESD
296. panta un Romā 1950. gada 4. novembrī parakstītās Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 6. panta
normu pārkāpumu, otrkārt, ar šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta normu pārkāpumu un, treškārt, ar minētās regulas
7. panta 3. punkta normu pārkāpumu. Kā pirmais ir jāizskata otrais pamats.
Lietas dalībnieku argumenti
Ar otro pamatu
Freixenet
apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta normas, pārsūdzētajos spriedumos
nospriežot, ka ITSB Apelāciju padomei nebija pienākuma savā reģistrācijas atteikumu pamatojumā norādīt konkrētus faktus un
tai varēja pietikt vien ar fakta, kurš esot vispārzināms, apgalvojumu, lai noliegtu reģistrācijai pieteikto preču zīmju atšķirtspēju,
lai gan [
Freixenet
] esot sniegusi konkrētas un pamatotas norādes, kuras apliecina tās preču zīmju oriģinālo raksturu konkrētajā datumā, kas
līdz ar to tās būtiski atšķīra no attiecīgās nozares normām vai ieražām. Tā kā saskaņā ar judikatūru atšķirtspējas novērtējumam
ir jābūt konkrētam, ITSB esot pienākums sniegt konkrētu atbildi uz konkrētiem reģistrācijas pieteikuma iesniedzēja iesniegtajiem
faktiem un tas nevarot vienkārši paust neskaidrus un vispārējus noliegumus, kā tam kļūdaini pārsūdzētajos spriedumos esot
piekritusi arī Vispārējā tiesa.
Turklāt
Freixenet
uzsver, ka reģistrācijai pieteiktās preču zīmes 1996. gada 1. aprīlī būtiski novirzījās no nozares normām, un norāda, ka šajā
ziņā tās preču zīmju oriģinālo raksturu ir atzinusi gan ITSB Apelāciju padome, gan Vispārējā tiesa sprieduma lietā T‑109/08
76. un 81. punktā, kā arī sprieduma lietā T‑110/08 75. un 80. punktā. Tā norāda, ka tiktāl, ciktāl saskaņā ar judikatūru pietiek
ar spēju nošķirt preces izcelsmi, lai netiktu piemērots Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādītais atteikuma
pamatojums, un ņemot vērā faktu, ka tās preču zīmēm piemīt minimāla atšķirtspēja, kam esot piekritusi Vispārējā tiesa, kvalificējot
tās kā oriģinālas, Vispārējā tiesa, pārkāpjot šo normu, esot pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, noliedzot minēto preču zīmju
atšķirtspēju, lai gan aizsardzības kritērijs esot bijis izpildīts.

Freixenet
Vispārējai tiesai pārmet arī, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta normas tādējādi, ka tā
ir piešķīrusi nozīmi vajadzībai ar reģistrācijai pieteiktajām preču zīmēm kombinēt vārdisku elementu, spriedumu lietās T‑109/08
un T‑110/08 attiecīgi 82. un 81. punktā atbalstot ITSB Apelāciju padomes uzskatu, saskaņā ar kuru “nav nekādas iepriekšējas
pieredzes saistībā ar vīna nozares uzņēmumiem, kas sabiedrībai vīnu būtu piedāvājuši pudelēs bez uzrakstiem, paļaujoties tikai
vai galvenokārt uz pudeles formas veidolu kā preces rūpnieciskās vai komerciālās izcelsmes norādi”. Tādējādi Vispārējā tiesa
kļūdaini esot uzskatījusi, ka tādam apzīmējumam, kurš nav vārdisks, nav nekādas atšķirtspējas, ja vien tas netiek izmantots
kopā ar vārdisku elementu, lai gan ne šajā regulā, ne judikatūrā nav paredzēts, ka preču zīmes, kuru veido preces attēla forma
vai tās iepakojuma forma, reģistrācijai ir vajadzīgi uzraksti vai vārdiskie elementi.
ITSB apstrīd šos
Freixenet
argumentus un apgalvo, ka
Freixenet
izvirzītais otrais pamats ir noraidāms kā nepamatots.
Tiesas vērtējums
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka preču zīmes atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē
nozīmē, ka šī preču zīme ļauj identificēt preci, attiecībā uz kuru pieteikta reģistrācija, kā tādu, ko piedāvā konkrēts uzņēmums,
un tādējādi atšķirt šo preci no citu uzņēmumu precēm (skat. tostarp 2004. gada 29. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C‑456/01 P
un C‑457/01 P
Henkel
/ITSB,
Recueil
, I‑5089. lpp., 34. punkts; 2004. gada 7. oktobra spriedumu lietā C‑136/02 P
Mag Instrument
/ITSB, Krājums, I‑9165. lpp., 29. punkts, un 2007. gada 25. oktobra spriedumu lietā C‑238/06 P
Develey
/ITSB, Krājums, I‑9375. lpp., 79. punkts).
Šī atšķirtspēja ir jāvērtē, pirmkārt, saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem pieteikta reģistrācija, un,
otrkārt, saistībā ar to, kā tos uztver konkrētā sabiedrības daļa (skat. tostarp iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Henkel
/ITSB, 35. punkts; 2006. gada 22. jūnija spriedumu lietā C‑25/05 P
Storck
/ITSB, Krājums, I‑5719. lpp., 25. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Develey
/ITSB, 79. punkts).
Izskatāmajā lietā, kā Vispārējā tiesa to norādījusi spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 69. un 68. punktā, netiek
apstrīdēts, ka attiecīgās preces, proti, dzirkstošie vīni, ir plaša patēriņa preces un ka mērķa sabiedrības daļu veido plaša
piecpadsmit dalībvalstu, kas veidoja Kopienu reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas brīdī, sabiedrība.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru trīsdimensiju preču zīmju, ko veido pašas preces forma, atšķirtspējas vērtējuma kritēriji
nav atšķirīgi no tiem, ko piemēro citām preču zīmju kategorijām (skat. tostarp iepriekš minēto spriedumu lietā
Mag Instrument
/ITSB, 30. punkts; 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑173/04 P
Deutsche SiSi-Werke
/ITSB, Krājums, I‑551. lpp., 27. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā
Storck
/ITSB, 26. punkts, kā arī 2007. gada 4. oktobra spriedumu lietā C‑144/06 P
Henkel
/ITSB, Krājums, I‑8109. lpp., 36. punkts).
Tomēr, piemērojot šos kritērijus, ir jāņem vērā fakts, ka vidusmēra patērētāja uztvere, sastopoties ar trīsdimensiju preču
zīmi, ko veido pašas preces forma, ne vienmēr ir tāda pati kā sastopoties ar vārdisku vai grafisku preču zīmi, ko veido apzīmējums,
kas nav atkarīgs no apzīmēto preču formas. Vidusmēra patērētāji nav pieraduši izdarīt pieņēmumus par preču izcelsmi, balstoties
uz preču vai to iesaiņojuma formu bez jebkādiem grafiskiem vai teksta elementiem, un šādas trīsdimensiju preču zīmes atšķirtspēja
varētu būt grūtāk nosakāma nekā vārdiskas vai grafiskas preču zīmes atšķirtspēja (skat. tostarp iepriekš minētos spriedumus
lietā
Mag Instrument
/ITSB, 30. punkts; lietā
Deutsche SiSi-Werke
/ITSB, 28. punkts, un lietā
Storck
/ITSB, 27. punkts).
Pastāvot šiem apstākļiem, atšķirtspēja Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē ir tikai preču zīmei,
kas būtiski atšķiras no nozarē pastāvošas normas vai ieražas un kura tādēļ var pildīt būtisko izcelsmes norādes funkciju (skat.
tostarp iepriekš minētos spriedumus lietā
Mag Instrument
/ITSB, 31. punkts; lietā
Deutsche SiSi-Werke
/ITSB, 31. punkts, un lietā
Storck
/ITSB, 28. punkts).
Šī judikatūra, kas ir attīstīta attiecībā uz trīsdimensiju preču zīmēm, ko veido pašas preces forma vai tādu preču kā, piemēram,
šķidrumi, kuri tirdzniecībā tiek iepakoti ar pašu preci saistītu iemeslu dēļ, iepakojums (skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Deutsche SiSi-Werke
/ITSB, 29. punkts, un iepriekš minēto 2007. gada 4. oktobra spriedumu lietā
Henkel
/ITSB, 38. punkts), ir piemērojama arī gadījumā, ja, kā tas ir šajā lietā, reģistrācijai pieteiktā preču zīme ir “cita” preču
zīme, ko veido šķidras [konsistences] preces iepakojuma virsmas specifiskais veidols. Šādā gadījumā preču zīmi neveido arī
apzīmējums, kas nav atkarīgs no vajadzīgā apzīmējamo preču iepakojuma veidola (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Storck
/ITSB, 29. punkts).
Lai gan Vispārējā tiesa spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 63.–67. punktā, kā arī 62.–66. punktā pareizi ir identificējusi
judikatūrā noteiktos kritērijus, tomēr no šiem spriedumiem izriet, ka Vispārējā tiesa izskatāmās lietas novērtējumā šo judikatūru
nav ievērojusi.
Tā vietā, lai novērtētu, vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes būtiski atšķiras no nozares normām vai ieražām, Vispārējā
tiesa spriedumu lietās T‑109/08 un T‑110/08 attiecīgi 79. un 78. punktā tikai vispārēji ir konstatējusi, ka, tā kā neviena
pudele netiek tirgota bez etiķetes vai bez līdzvērtīgas norādes, tad tikai šis vārdiskais elements ļaujot noteikt attiecīgā
dzirkstošā vīna izcelsmi un tādējādi pudeles stikla krāsa un matējums nevarot “būt preču zīme” saistībā ar dzirkstošo vīnu
attiecībā uz konkrēto sabiedrības daļu, ja vien tie netiek izmantoti kopā ar vārdisko elementu.
Šāds vērtējums izraisa, ka sistemātiski tiktu izslēgta aizsardzība, kādu Regula Nr. 40/94 var piešķirt preču zīmēm, ko veido
pašas preces iepakojuma forma [un] kuras neietver uzrakstu vai vārdisku elementu.
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta normas (šajā ziņā skat.
2001. gada 20. septembra spriedumu lietā C‑383/99 P
Procter & Gamble
/ITSB,
Recueil
, I‑6251. lpp., 45. punkts).
Šādos apstākļos
Freixenet
otrais izvirzītais pamats ir apmierināms un pārsūdzētie spriedumi ir jāatceļ, turklāt nav vajadzības izskatīt pārējos apelācijas
sūdzību pamatus.

Par prasībām Vispārējā tiesā
Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas Statūtu 61. panta pirmās daļas otro teikumu, ja Vispārējās tiesas spriedums tiek atcelts,
Tiesa pati var pieņemt spriedumu lietā, ja to ļauj tiesvedības stadija. Ir jāatzīmē, ka šajā lietā tas tā ir.
Runājot par
Freixenet
Vispārējā tiesā iesniegtajiem pieteikumiem, lūdzot atcelt apstrīdētos lēmumus, kas pamatoti ar Regulas Nr. 40/94 7. panta
1. punkta b) apakšpunkta normu pārkāpumu, tie ir pieņemami šī sprieduma 45.–52. punktā izklāstīto iemeslu dēļ. ITSB Apelāciju
padome ir pieļāvusi to pašu kļūdu tiesību piemērošanā, ko Vispārējā tiesa, 2007. gada 30. oktobra un 20. novembra lēmumu attiecīgi
34. un 37., kā arī 31. un 34. punktā nolemjot, ka “formas veidols neveic[ot] preču zīmes funkciju, bet etiķetes to veic”,
un līdz ar to nepārbaudot, vai reģistrācijai pieteiktās preču zīmes no nozares normām un ieražām neatšķiras tik būtiski, ka
tām piemīt atšķirtspēja.
Šādos apstākļos apstrīdētie lēmumi ir atceļami, turklāt nav vajadzības izskatīt pārējos
Freixenet
prasību Vispārējā tiesā ietvaros izvirzītos pamatus.

Par tiesāšanās izdevumiem
Reglamenta 122. pantā ir paredzēts, ka tad, ja apelācija ir pamatota un Tiesa lietā taisa galīgo spriedumu, Tiesa lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši šī reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties
uz minētā reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums nav nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus,
ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā
Freixenet
ir prasījusi piespriest ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā ITSB spriedums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež atlīdzināt
tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā instancē, gan apelācijas instancē.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2010. gada 27. aprīļa spriedumus lietā T‑109/08
Freixenet
/ITSB (Balta slīpēta stikla pudele) un lietā T‑110/08
Freixenet
/ITSB (Melna slīpēta matēta stikla pudele);
2)
atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju pirmās padomes 2007. gada 30. oktobra
lēmumu lietā R 97/2001‑1 un 2007. gada 20. novembra lēmumu lietā R 104/2001‑1;
3)
Iekšējā tirgus saskaņošanas birojs (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) atlīdzina tiesāšanās izdevumus gan tiesvedībā pirmajā
instancē, gan apelācijas instancē.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – franču.