CELEX: 62014CJ0509
Predhodno odločanje
Direktiva 2001/23/ES
Člen 1(1)
Prenos podjetij
Ohranjanje pravic delavcev
Obveznost pridobitelja, da prevzame delavce
Javno podjetje, ki opravlja javno službo
Opravljanje službe s strani drugega podjetja na podlagi pogodbe o opravljanju javne službe
Odločitev, da se ta pogodba ob izteku ne podaljša
Ohranitev identitete gospodarske enote
Dejavnost, ki v glavnem temelji na opremi
Neprevzem osebja

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 1(1) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 98).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) na eni strani ter L. Airo Pascualom, Fondo de Garantía Salarial (jamstveni sklad za plače) in Algeposa Terminales Ferroviarios SL (v nadaljevanju: Algeposa) na drugi strani zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov večjemu številu delavcev, med drugim tudi L. Airi Pascualu.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 2001/23 kodificira Direktivo Sveta 77/187/EGS z dne 14. februarja 1977 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov (
UL L 61, str. 26
), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 98/50/ES z dne 29. junija 1998 (
UL L 201, str. 88
).
Člen 1(1) Direktive 2001/23 določa:
„(a)
Ta direktiva se uporablja za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve.
(b)
Ob upoštevanju pododstavka (a) in nadaljnjih določb tega člena se za prenos v smislu te direktive šteje prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo identiteto, se pravi organiziranega skupka virov, katerega cilj je opravljanje [nadaljevanje] gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali je ta dejavnost glavna ali stranska.
(c)
Ta direktiva se uporablja za javna in zasebna podjetja, ki opravljajo gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali so te pridobitne ali ne. Upravna reorganizacija organov oblasti ali prenos upravnih funkcij med organi oblasti niso prenos v smislu te direktive.“
Člen 2(1) navedene direktive določa:
„V tej direktivi:
(a)
je ‚odsvojitelj‘ vsaka fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa v smislu člena 1(1) preneha biti delodajalec v podjetju, obratu ali delu podjetja ali obrata;
(b)
je ‚pridobitelj‘ vsaka fizična ali pravna oseba, ki zaradi prenosa v smislu člena 1(1) postane delodajalec v podjetju, obratu ali delu podjetja ali obrata;
[…]“
Člen 3(1), prvi pododstavek, te direktive določa:
„Pravice in obveznosti odsvojitelja, ki izhajajo iz na dan prenosa obstoječe pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja, se na podlagi takega prenosa prenesejo na pridobitelja.“
Člen 4(1), prvi pododstavek, Direktive 2001/23 določa:
„Prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata sam po sebi odsvojitelju ali pridobitelju ne daje podlage za odpuščanje. Ta določba ne preprečuje morebitnega odpuščanja iz ekonomskih, tehničnih ali organizacijskih razlogov, zaradi katerih so potrebne kadrovske spremembe.“
Špansko pravo
Pravila, ki se uporabljajo za delavce v primeru prenosa gospodarskih enot, so določena v kraljevi zakonski uredbi 1/1995 o potrditvi spremenjenega besedila zakona o delovnih razmerjih (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores) z dne 24. marca 1995 (BOE št. 75 z dne 29. marca 1995, str. 9654) v različici, ki izhaja iz zakona 12/2001 z dne 9. julija 2001 (BOE št. 164 z dne 10. julija 2001, str. 24890, v nadaljevanju: zakon o delovnih razmerjih).
Člen 44(1) in (2) zakona o delovnih razmerjih določa:
„1.   Prenos podjetja, delovnega centra ali samostojne proizvodne enote tega podjetja sam po sebi ne pomeni prenehanja delovnega razmerja, saj novi delodajalec vstopi v pravice in obveznosti prejšnjega delodajalca glede pogodbe o zaposlitvi in socialne varnosti, vključno z obveznostmi glede pokojnin, pod pogoji, ki jih določa posebna veljavna zakonodaja, in na splošno z vsemi obveznostmi na področju dodatne socialne varnosti, ki jih je prevzel odsvojitelj.
2.   Za namene tega člena se za prenos podjetja šteje prenos gospodarske enote, ki ohrani svojo identiteto, se pravi organiziranega skupka virov, katerega cilj je opravljanje gospodarske dejavnosti, ki je glavna ali stranska.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
ADIF je javno podjetje, ki zagotavlja storitev upravljanja intermodalnih transportnih enot v terminalu v Bilbau (Španija). To storitev opravlja za Renfe Operadora.
Podjetje ADIF je na podlagi pogodbe o opravljanju javne službe, ki je začela veljati 1. marca 2008, opravljanje navedene službe oddalo v zunanje izvajanje družbi Algeposa. Družba Algeposa je to storitev opravljala v objektih ADIF in uporabljala njegove žerjave.
Navedena pogodba je bila sklenjena za obdobje 48 mesecev. Ob koncu tega obdobja je bila podaljšana do 30. junija 2013.
Podjetje ADIF je maja 2013 nekaj svojih zaposlenih napotilo na delo k družbi Algeposa, da bi se ti z vključitvijo izobraževali med osebjem te družbe.
Podjetje ADIF je junija 2013 družbo Algeposa obvestilo, da pogodbe po 30. juniju 2013 ne želi podaljšati, ker bo odtlej zadevno službo izvajalo samo z lastnim osebjem. Podjetje ADIF je družbo Algeposa tudi obvestilo, da ne bo vstopilo v pravice in obveznosti te družbe do njenega osebja.
Zato je družba Algeposa podala odpoved pogodbe o zaposlitvi iz poslovnih razlogov večjemu številu delavcev, med katerimi je tudi L. Aira Pascual, ki je bil pred tem zadolžen za izvajanje pogodbe o opravljanju javne službe, sklenjene s podjetjem ADIF.
L. Aira Pascual je 30. julija 2013 pri Juzgado de lo Social n
o
10 de Bilbao (delovno sodišče št. 10 v Bilbau) vložil tožbo proti ADIF, jamstvenemu skladu za plače in družbi Algeposa, ker naj bi moralo podjetje ADIF ob izteku pogodbe, sklenjene z družbo Algeposa, vstopiti v delovno razmerje z njenim osebjem namesto te družbe. L. Aira Pascual meni, da prevzem neposrednega upravljanja zadevne službe iz postopka v glavni stvari s strani ADIF pomeni prenos podjetja v smislu člena 44 zakona o delovnih razmerjih. Zato je L. Aira Pascual predlagal, naj se odpoved pogodbe o zaposlitvi razveljavi, ali podredno, razglasi za nezakonito, in naj se podjetju ADIF naloži, da mu mora omogočiti vrnitev na delo.
Navedeno sodišče je tožbi L. Aire Pascuala ugodilo in ugotovilo nezakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter ADIF naložilo, naj mu izplača odškodnino v višini 28.793,29 EUR. L. Aira Pascual pa je moral družbi Algeposa vrniti odpravnino v višini 9557,87 EUR, ki mu jo je ta izplačala ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi.
Navedeno sodišče je ugotovilo, da je ADIF s tem, da ni vstopilo v delovno razmerje, ki je obstajalo med družbo Algeposa in L. Airo Pascualom, kršilo obveznost, ki izhaja iz razlage člena 44 zakona o delovnih razmerjih v skladu z Direktivo 2001/23. Šlo naj bi namreč za prenos podjetja, saj se storitev iz postopka v glavni stvari še naprej opravlja z istimi materialnimi sredstvi, ki so zanjo bistvenega pomena, za isto stranko in na istih objektih.
ADIF je zoper to sodbo Juzgado de lo Social n
o
10 de Bilbao (delovno sodišče št. 10 v Bilbau) vložilo pritožbo pri Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (višje sodišče Baskovske avtonomne skupnosti).
Zadnjenavedeno sodišče meni, da Sodišče še ni odločilo o vprašanju, ali pojem prenos podjetja v smislu Direktive 2001/23 vključuje primer, ko podjetje, ki je odgovorno za izvajanje javne službe, to službo prevzame v neposredno upravljanje, če se, na eni strani, to podjetje odloči, da bo za to upravljanje uporabilo lastno osebje, ne da bi prevzelo osebje pogodbenega izvajalca, na katerega je predhodno preneslo navedeno upravljanje, in če so, na drugi strani, uporabljena materialna sredstva, ki so bistvenega pomena za izvajanje navedene službe, vedno bila last navedenega podjetja, ki je temu pogodbenemu izvajalcu naložilo njihovo uporabo.
V teh okoliščinah je Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (višje sodišče Baskovske avtonomne skupnosti) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
Vprašanje za predhodno odločanje
Uvodoma je treba opozoriti, da mora Sodišče glede na svojo ustaljeno sodno prakso v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem iz člena 267 PDEU nacionalnemu sodišču podati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Za to mora Sodišče po potrebi preoblikovati predložena vprašanja (sodbi Krüger,
C‑334/95
,
EU:C:1997:378
, točki
in
, in Byankov,
C‑249/11
,
EU:C:2012:608
, točka
).
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(1) Direktive 2001/23 razlagati tako, da na področje uporabe te direktive spada položaj, ko javno podjetje, ki opravlja gospodarsko dejavnost upravljanja intermodalnih transportnih enot, opravljanje te dejavnosti s pogodbo o opravljanju javne službe prenese na drugo podjetje, pri čemer mu da na voljo za to potrebno infrastrukturo in opremo, ki je njegova last, nato pa se odloči, da bo odpovedalo to pogodbo, ne da bi prevzelo osebje navedenega podjetja, ker bo odslej samo opravljalo navedeno dejavnost z lastnim osebjem.
Za odgovor na tako preoblikovano vprašanje je treba na prvem mestu ugotoviti, da se Direktiva 2001/23 v skladu z njenin členom 1(1)(c) uporablja za javna podjetja, ki opravljajo gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali so te pridobitne ali ne.
Sodišče je tako presodilo, da zaradi dejstva, da je pridobitelj pravna oseba javnega prava, ni mogoče izključiti obstoja prenosa, ki spada na področje uporabe Direktive 2001/23 (glej v tem smislu sodbo CLECE,
C‑463/09
,
EU:C:2011:24
, točka
in navedena sodna praksa).
To, da je pravna oseba iz postopka v glavni stvari javno podjetje, ki je odgovorno za javno službo, zato tega ne izključuje s področja uporabe Direktive 2001/23.
Na drugem mestu je treba ugotoviti, da se v skladu s členom 1(1)(a) Direktive 2001/23 ta direktiva uporablja za vsak prenos podjetja, obrata ali dela podjetja ali obrata na drugega delodajalca, ki je posledica pogodbenega prenosa ali združitve.
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da področje uporabe te direktive obsega vse zamenjave – v okviru pogodbenih razmerij – fizične ali pravne osebe, ki je odgovorna za obratovanje podjetja in ki zato prevzema obveznosti delodajalca do zaposlenih v podjetju, pri čemer ni pomembno, ali se lastninska pravica na opredmetenih sredstvih prenese (glej sodbi Abler in drugi,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, točka
, in CLECE,
C‑463/09
,
EU:C:2011:24
, točka
).
Sodišče je tako ugotovilo, da se Direktiva 2001/23 uporablja v položaju, ko podjetje, ki je drugo podjetje zadolžilo za dejansko opravljanje nalog, odloči, da bo odpovedalo pogodbo, ki jo je sklenilo z navedenim podjetjem, in odslej samo opravljalo te naloge (glej v tem smislu sodbo CLECE,
C‑463/09
,
EU:C:2011:24
, točka
).
Iz tega izhaja, da ni izključeno, da se Direktiva 2001/23 uporablja za položaj, ko javno podjetje, ki opravlja gospodarsko dejavnost upravljanja intermodalnih transportnih enot, opravljanje te dejavnosti s pogodbo o opravljanju javne službe prenese na drugo podjetje, nato pa se odloči, da bo odpovedalo pogodbo in samo opravljalo navedeno dejavnost z lastnim osebjem.
Na tretjem mestu je treba navesti, da se mora v skladu s členom 1(1)(b) Direktive 2001/23 – da se ta lahko uporabi – prenos nanašati na gospodarsko enoto, ki ohrani svojo identiteto, to je organiziran skupek virov, katerega cilj je nadaljevanje gospodarske dejavnosti, ne glede na to, ali je ta dejavnost glavna ali stranska.
Da bi bilo mogoče ugotoviti, ali je ta pogoj dejansko izpolnjen, je treba upoštevati vse dejanske okoliščine, ki opredeljujejo zadevni posel, med katerimi so zlasti vrsta zadevnega podjetja ali obrata, to, ali je bil opravljen prenos opredmetenih sredstev, kot so nepremičnine in premičnine, vrednost neopredmetenih sredstev ob prenosu, to, ali je novi delodajalec prevzel večino zaposlenih, to, ali je bil opravljen morebitni prenos strank, stopnja podobnosti dejavnosti, ki se opravljajo pred prenosom in po njem, in trajanje morebitne prekinitve teh dejavnosti. Vendar ti elementi pomenijo le delne vidike potrebne celostne presoje in jih tako ni mogoče presojati ločeno (glej sodbi Abler in drugi,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, točki
in
, in CLECE,
C‑463/09
,
EU:C:2011:24
, točka
in navedena sodna praksa).
Natančneje, Sodišče je menilo, da mora nacionalno sodišče pri presoji dejanskih okoliščin, ki opredeljujejo zadevni posel, med drugim upoštevati vrsto podjetja ali obrata, za katerega gre.
Iz tega izhaja, da je pomen, ki ga je treba priznati različnim merilom za obstoj prenosa v smislu Direktive 2001/23, nujno odvisen od dejavnosti, ki se opravlja, ali celo od metod proizvodnje ali obratovanja zadevnega podjetja, obrata ali dela obrata (glej v tem smislu sodbo Abler in drugi,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, točka
in navedena sodna praksa).
Resda je Sodišče v zvezi s tem razsodilo, da identiteta gospodarske enote v sektorju, ki v glavnem temelji na delovni sili, ne more biti ohranjena, če domnevni pridobitelj ne prevzame bistvenega dela njenih zaposlenih (glej v tem smislu sodbo CLECE,
C‑463/09
,
EU:C:2011:24
, točka
).
Vendar je treba v položaju, kakršen je v postopku v glavni stvari, najprej navesti, da zadevno gospodarsko dejavnost, in sicer upravljanje intermodalnih transportnih enot, ni mogoče šteti za dejavnost, ki v glavnem temelji na delovni sili, saj zahteva veliko opreme.
Kot je namreč razvidno iz predložitvene odločbe, je ADIF na podlagi pogodbe o opravljanju javne službe, sklenjene z družbo Algeposa, tej dal na voljo žerjave in prostore, ki so očitno nujno potrebni za opravljanje dejavnosti iz postopka v glavni stvari. Ta dejavnost torej v glavnem temelji na opremi.
Dalje, glede dejstva, da so bila opredmetena sredstva, nujno potrebna za opravljanje dejavnosti iz postopka v glavni stvari, vedno last ADIF, je treba spomniti, da v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 28 te sodbe, vprašanje, ali se lastninska pravica na opredmetenih sredstvih prenese, za uporabo Direktive 2001/23 ni upoštevno.
Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da dejstvo, da opredmetena sredstva, ki jih je prevzel novi podjetnik, niso bila last njegovega predhodnika, temveč mu jih je naročnik le dal na voljo, ne more privesti do izključitve obstoja prenosa podjetja v smislu navedene direktive (glej v tem smislu sodbo Abler in drugi,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, točka
).
Iz tega izhaja, da bi – kot je Evropska komisija navedla v pisnih stališčih – razlaga člena 1(1)(b) Direktive 2001/23, ki bi s področja uporabe te direktive izključevala položaj, ko opredmetena sredstva, ki so nujno potrebna za opravljanje zadevne dejavnosti, nikoli niso prenehala biti last pridobitelja, okrnila polni učinek navedene direktive.
Nazadnje, glede neprevzema osebja družbe Algeposa s strani podjetja ADIF je treba opozoriti, da je Sodišče že razsodilo, da to, da novi podjetnik ne prevzame bistvenega dela – tako po številu kot strokovnem znanju – zaposlenih, ki jih je njihov predhodnik določil za opravljanje iste dejavnosti, ne zadostuje za izključitev obstoja prenosa enote, ki ohrani svojo identiteto, v smislu Direktive 2001/23 v sektorju, kakršen je v postopku v glavni stvari, v katerem dejavnost v glavnem temelji na opremi. Drugačna razlaga bi bila v nasprotju z glavnim ciljem navedene direktive, ki je ohranitev pogodb o zaposlitvi delavcev, zaposlenih pri odsvojitelju, tudi proti volji pridobitelja (glej v tem smislu sodbo Abler in drugi,
C‑340/01
,
EU:C:2003:629
, točka
).
Zato neprevzem delavcev družbe Algeposa s strani podjetja ADIF ne more izključiti tega, da je gospodarska enota iz postopka v glavni stvari ohranila svojo identiteto, in torej obstoja prenosa podjetja v smislu te direktive.
Nazadnje bo moralo predložitveno sodišče ob upoštevanju zgornjih preudarkov in vseh dejanskih okoliščin, ki opredeljujejo zadevni posel, ugotoviti, ali je v postopku v glavni stvari podan prenos podjetja.
V teh okoliščinah je treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti, da je treba člen 1(1) Direktive 2001/23 razlagati tako, da na področje uporabe te direktive spada položaj, ko javno podjetje, ki opravlja gospodarsko dejavnost upravljanja intermodalnih transportnih enot, opravljanje te dejavnosti s pogodbo o opravljanju javne službe prenese na drugo podjetje, pri čemer mu da na voljo za to potrebno infrastrukturo in opremo, ki je njegova last, nato pa se odloči, da bo odpovedalo to pogodbo, ne da bi prevzelo osebje navedenega podjetja, ker bo odslej samo opravljalo navedeno dejavnost z lastnim osebjem.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (šesti senat) razsodilo:

Člen 1(1) Direktive Sveta 2001/23/ES z dne 12. marca 2001 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij, obratov ali delov podjetij ali obratov je treba razlagati tako, da na področje uporabe te direktive spada položaj, ko javno podjetje, ki opravlja gospodarsko dejavnost upravljanja intermodalnih transportnih enot, opravljanje te dejavnosti s pogodbo o opravljanju javne službe prenese na drugo podjetje, pri čemer mu da na voljo za to potrebno infrastrukturo in opremo, ki je njegova last, nato pa se odloči, da bo odpovedalo to pogodbo, ne da bi prevzelo osebje navedenega podjetja, ker bo odslej samo opravljalo navedeno dejavnost z lastnim osebjem.

Podpisi
(
*
)   Jezik postopka: španščina.