CELEX: 62012CJ0516
Predhodno odločanje
Uredba (ES) št. 1191/69
Javne storitve potniškega prevoza
Člen 4
Prošnja za prenehanje obveznosti javne službe
Člen 6
Pravica do nadomestila stroškov, ki nastanejo zaradi obveznosti javne službe

Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago Uredbe Sveta (EGS) št. 1191/69 z dne 26. junija 1969 o ukrepanju držav članic glede obveznosti javne službe v železniškem in cestnem prometu ter prometu po celinskih plovnih poteh (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 19), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 1893/91 z dne 20. junija 1991 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 7, zvezek 1, str. 314, v nadaljevanju: Uredba št. 1191/69).
Ti predlogi so bili vloženi v okviru sporov med družbo CTP – Compagnia Trasporti Pubblici SpA (v nadaljevanju: CTP) na eni strani ter Regione Campania (dežela Kampanja) (zadeve od C‑516/12 do C‑518/12) in Provincia di Napoli (pokrajina Neapelj) (zadevi C‑516/12 in C‑518/12) na drugi strani, ker sta zadnji družbi CTP zavrnili odobritev nadomestila za stroške, ki so nastali zaradi opravljanja storitev lokalnega javnega prevoza.
Pravni okvir
Pravo Unije
Člen 1, od (1) do (5), Uredbe št. 1191/69 iz oddelka I, naslovljenega „Splošne določbe“, določa:
„1.   Ta uredba se uporablja za prevozna podjetja, ki opravljajo storitve v železniškem in cestnem prometu ter prometu po celinskih plovnih poteh.
Države članice lahko iz področja uporabe te uredbe izključijo vsa podjetja, katerih dejavnosti so omejene samo na izvajanje mestnih, primestnih ali regionalnih prevozov.
2.   Za namene te uredbe:
—
‚mestni in primestni prevozi‘ pomenijo prevozne storitve za zadovoljevanje potreb mestnega središča ali mestnega območja ter potrebe po teh storitvah med mestom ali mestnim območjem in okoliškimi območji,
—
‚regionalni prevozi‘ pomenijo prevozne storitve za zadovoljevanje potreb regije po prevoznih storitvah.
3.   Pristojni organi držav članic prenehajo z vsemi obveznostmi javne službe, določenimi v tej uredbi, ki veljajo za železniški in cestni promet ter promet po celinskih plovnih poteh.
4.   Da bi zagotovili ustrezne prevozne storitve, ki zlasti upoštevajo socialne in okoljske dejavnike ter načrtovanje mest in podeželja, ali da bi določenim skupinam potnikov ponudili posebne voznine, lahko pristojni organi držav članic s prevozniškim podjetjem sklenejo pogodbe o izvajanju javne službe. Pogoji in podrobnosti glede uresničevanja takih pogodb so določeni v Oddelku V.
5.   Vendar lahko pristojni organi držav članic ohranijo ali uvedejo obveznosti javne službe iz člena 2 za prevoze potnikov v mestnem, primestnem in regionalnem prometu. Pogoji in podrobnosti glede izvajanja, skupaj z načini nadomestila, so določeni v Oddelkih II, III in IV.
[…]“
V prvotni različici Uredbe št. 1191/69, in sicer pred spremembami, ki jih je prinesla Uredba št. 1893/91, je člen 1 določal:
„1.   Države članice ukinejo vse obveznosti javnih služb v železniškem in cestnem prometu ter v prometu po celinskih plovnih poteh, kot jih opredeljuje ta uredba.
2.   Vendar se lahko te obveznosti ohranijo, če so bistvene za zagotavljanje ustreznega opravljanja prevoznih storitev.
3.   Odstavek 1 se ne uporablja za prevoz potnikov ter za prevozne tarife in pogoje, ki jih je uvedla država članica v interesu ene ali več posameznih skupin oseb.
4.   Finančne obremenitve, ki se prenesejo na prevozna podjetja zaradi ohranitve obveznosti iz odstavka 2 ali zaradi uporabe prevoznih tarif in pogojev iz odstavka 3, se poravnajo skladno z enotnimi postopki, ki jih določa ta uredba.“
Člen 2(1) Uredbe št. 1191/69 določa:
„‚Obveznosti javnih služb‘ pomenijo obveznosti, ki jih zadevno prevozno podjetje, če bi upoštevalo lastne poslovne interese, ne bi prevzelo ali jih ne bi prevzelo v enakem obsegu ali pod enakimi pogoji.“
Oddelek II navedene uredbe, naslovljen „Skupna načela za prenehanje ali ohranitev obveznosti javnih služb“, zajema člene od 3 do 8.
Člen 4 navedene uredbe določa:
„1.   Prevozna podjetja zaprosijo pristojne organe držav članic za prenehanje obveznosti vsake javne službe v celoti ali delno, kadar jim taka obveznost povzroča gospodarsko izgubo.
2.   V svojih vlogah prevozna podjetja lahko predlagajo nadomestitev uporabljenih oblik prevoza z drugo obliko. Podjetja uporabljajo določbe člena 5 za izračun prihrankov, s katerimi bi lahko izboljšala svoj finančni položaj.“
Člen 6 Uredbe št. 1191/69 določa:
„1.   Prevozna podjetja v enem letu od dne začetka veljavnosti te uredbe pri pristojnih organih držav članic vložijo vloge iz člena 4.
Prevozna podjetja lahko vložijo vloge po poteku omenjenega obdobja, če ugotovijo, da so določbe iz člena 4(1) izpolnjene.
2.   Odločitve za ohranitev obveznosti javnih služb ali njenega dela ali za prenehanje obveznosti ob koncu določenega obdobja predvidevajo odobritev nadomestila za finančne obremenitve, ki iz tega izhajajo. Znesek takega nadomestila se določi v skladu s enotnimi postopki iz členov od 10 do 13.
3.   Pristojni organi držav članic sprejmejo odločitve v enem letu od dneva, ko se je vložila vloga v zvezi z obveznostmi za upravljanje ali izvajanje prevozov, za tarifne obveznosti pa v šestih mesecih.
Pravica do nadomestila se pridobi na dan odločitve pristojnih organov, v nobenem primeru pa ne pred 1. januarjem 1971.
4.   Kadar pristojni organi držav članic menijo, da je to potrebno zaradi števila in pomembnosti vlog, ki jih je vložilo vsako podjetje, lahko podaljšajo obdobje, predpisano v prvem pododstavku odstavka 3 najdlje do 1. januarja 1972. V takem primeru se pravico do nadomestila pridobi na ta datum.
Če želijo izkoristiti to možnost, pristojni organi držav članic o tem obvestijo zadevna podjetja v šestih mesecih po vložitvi vloge.
Če bi se država članica soočila s posebnimi težavami, lahko Svet na prošnjo te države in na predlog Komisije dovoli zadevni državi, da do 1. januarja 1973 podaljša rok, naveden v prvem pododstavku tega odstavka.
5.   Če pristojni organi niso sprejeli odločitve v roku, ki je bil določen, se šteje, da je obveznost, za katero je bila vložena vloga za prenehanje po členu 4(1), prenehala.
6.   Svet na podlagi poročila, ki ga predloži Komisija pred 31. decembrom 1972, v vsaki državi preuči položaj v zvezi z izvajanjem te uredbe.“
Oddelek V Uredbe št. 1191/69, naslovljen „Pogodbe o izvajanju javne službe“, ki zajema le en člen, in sicer člen 14, določa:
„1.   ‚Pogodba o izvajanju javne službe‘ pomeni pogodbo med pristojnimi organi države članice in prevoznim podjetjem, da se javnosti zagotovijo ustrezne prevozne storitve.
Pogodba o izvajanju javne službe lahko obsega predvsem:
—
prevozne storitve, ki zadovoljujejo določene standarde o stalnosti, rednosti, zmogljivosti in kakovosti,
—
dodatne prevozne storitve,
—
prevozne storitve po določenih tarifah in ob upoštevanju določenih pogojev, zlasti za določene skupine potnikov ali na določenih progah,
—
prilagajanje storitev dejanskim potrebam.
2.   Pogodba o izvajanju javne službe med drugim obsega naslednje:
(a)
vrsto storitve, ki jo je treba zagotoviti, predvsem standarde o stalnosti, rednosti, zmogljivosti in kakovosti;
(b)
ceno storitev, ki jih obsega pogodba in ki se bodisi prišteje k prihodku od tarif ali vključuje prihodek, ter podrobne finančne odnose med obema pogodbenicama;
(c)
pravila o spreminjanju in dopolnjevanju pogodbe, zlasti ob upoštevanju nepredvidenih sprememb;
(d)
čas veljavnosti pogodbe;
(e)
pogodbene kazni v primeru kršitve določil pogodbe.
3.   Sredstva v zvezi z zagotavljanjem prevoznih storitev, ki jih ureja pogodba o izvajanju javne službe, so lahko last podjetja ali so podjetju dana na voljo.
4.   Vsako podjetje, ki namerava ustaviti ali bistveno dopolniti prevozno storitev, ki jo izvaja za javnost neprekinjeno in redno ter ni vključena v pogodbeni sistem ali v obveznost javne službe, o tem obvesti pristojne organe države članice vsaj tri mesece vnaprej.
Pristojni organi se lahko odpovejo takemu uradnemu obveščanju.
Ta določba ne vpliva na druge nacionalne postopke, ki veljajo za ukinjanje ali spreminjanje prevoznih storitev.
5.   Po prejemu podatkov iz odstavka 4 lahko pristojni organi vztrajajo pri ohranitvi zadevne prevozne storitve še eno leto od datuma uradnega obvestila, podjetje pa o tem obvestijo vsaj en mesec pred potekom uradnega obvestila.
Prav tako lahko dajo pobudo za pogajanja o uvedbi ali spremembi take prevozne storitve.
6.   Izdatki prevoznih podjetij, ki izhajajo iz obveznosti iz odstavka 5 se poravnajo v skladu z enotnimi postopki, določenimi v Oddelkih II, III in IV.“
V prvotni različici Uredbe št. 1191/69, in sicer pred spremembami, uvedenimi z Uredbo št. 1893/91, je člen 14 določal:
„1.   Razen v primerih iz člena 3(1) lahko države članice po dnevu začetka veljavnosti te uredbe prevoznim podjetjem naložijo obveznosti javnih služb le, v kolikor so take obveznosti bistvenega pomena za zagotovitev izvajanja ustreznih prevoznih storitev.
2.   Kadar tako naložene obveznosti prevoznim podjetjem povzročijo gospodarsko izgubo v smislu člena 5(1) ali finančne obremenitve v smislu člena 9, pristojni organi držav članic, ko se odločajo o naložitvi takih obveznosti, poskrbijo za odobritev nadomestila za finančne obremenitve, ki iz tega izhajajo. Uporabljajo se določbe členov od 10 do 13.“
Italijansko pravo
Člen 17 decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (zakonska uredba št. 422 o prenosu funkcij in nalog s področja lokalnega javnega prevoza na dežele in lokalne organe v skladu s členom 4(4) zakona št. 59 z dne 15. marca 1997) z dne 19. novembra 1997 (GURI št. 287 z dne 10. decembra 1997, str. 4) določa:
„Dežele, pokrajine in občine za zagotovitev mobilnosti uporabnikov v skladu s členom 2 [Uredbe št. 1191/69] opredelijo obveznosti javne službe in v pogodbah o izvajanju storitev iz člena 19 predvidijo ustrezna finančna nadomestila za podjetja, ki opravljajo te storitve, pri čemer je treba v skladu z navedenim predpisom Skupnosti upoštevati dohodek od prevoznine in dohodek od morebitnega upravljanja dodatnih storitev poleg mobilnosti.“
Spori o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Družba CTP opravlja storitve lokalnega javnega prevoza v pokrajini Neapelj. V zvezi s tem je pri deželi Kampanji in pokrajini Neapelj vložila več vlog za nadomestilo zaradi gospodarske izgube, ki naj bi ji nastala zaradi opravljanja navedenih storitev, ki pa so bile zavrnjene.
Družba CTP je pri Tribunale amministrativo regionale per la Campania (deželno upravno sodišče Kampanje) predlagala odpravo teh upravnih odločb. To sodišče je menilo, da se v skladu s členom 4 Uredbe št. 1191/69 pravica do nadomestila za tako gospodarsko izgubo lahko pridobi le, če je prevozno podjetje predhodno vložilo prošnjo za prenehanje svoje obveznosti javne službe in če so pristojni organi to prošnjo zavrnili. Tribunale amministrativo regionale per la Campania je ob ugotovitvi, da družba CTP ni vložila take prošnje za prenehanje, izdalo tri sodbe, s katerimi je zavrnilo tožbe, ki jih je vložila družba CTP.
Družba CTP je pri predložitvenem sodišču vložila pritožbe zoper tri sodbe, ki jih je izdalo Tribunale amministrativo regionale per la Campania. Predložitveno sodišče meni, da členi 1, 4 in 6 Uredbe št. 1191/69 omogočajo dve različni razlagi glede pridobitve pravice do nadomestila v korist prevoznega podjetja, ki je zavezano obveznosti javne službe.
V skladu z razlago Tribunale amministrativo regionale per la Campania, ki je opredeljena kot „teleološka“, se lahko pravica do nadomestila pridobi šele po prošnji za prenehanje obveznosti javne službe, ki jo zadevno prevozno podjetje vloži pri pristojnih organih. V teh okoliščinah predložitveno sodišče citira člen 17 navedene zakonske uredbe št. 422 z dne 19. novembra 1997, ki določa sklenitev pogodb o izvajanju storitev in v zvezi s tem natančneje določa, da se sedanji sistem koncesij, drugače kot prejšnji, približuje pogodbi o opravljanju storitev, saj je znesek, ki ga plača uprava, mogoče izenačiti s sinalagmatskim protiplačilom za prostovoljno prevzeto obveznost. Vendar dodaja, da se ta pravica do nadomestila, čeprav je določena pogodbeno, lahko pridobi šele po prošnji za prenehanje obveznosti javne službe.
V skladu z razlago, ki je opredeljena kot „sistematična“, naj bi se pravica do nadomestila pridobila po samem zakonu, ne da bi prevozno podjetje moralo vložiti prošnjo za prenehanje, ker se ta pravica nanaša na obveznost javne službe, katere ohranitev je dovoljena na podlagi člena 1(5) Uredbe št. 1191/69, ki se nanaša na mestne, primestne ali regionalne prevoze.
Consiglio di Stato je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje, katerega besedilo je v zadevah od C‑516/12 do C‑518/12 enako:
„Ali se v skladu s členom 4 [Uredbe št. 1191/69] pravica do nadomestila pridobi le, če po vložitvi ustrezne prošnje pristojni organi ne odločijo, da obveznost službe, ki za prevozno podjetje pomeni gospodarsko izgubo, preneha, ali pa se ta predpis uporablja le za tiste obveznosti službe, za katere je v tej uredbi določeno prenehanje in ni dovoljena ohranitev?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 29. novembra 2012 so bile zadeve od C‑516/12 do C‑518/12 združene za pisni in ustni postopek ter izdajo sodbe.
Vprašanje za predhodno odločanje
Najprej je treba določiti okvir, v katerega so umeščeni predlogi za sprejetje predhodne odločbe.
Po eni strani iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, ni razvidno, da bi Italijanska republika izrabila možnost, ki je določena v členu 1(1), drugi pododstavek, Uredbe št. 1191/69, da iz področja uporabe te uredbe izključi podjetja, katerih dejavnost je omejena samo na izvajanje mestnih, primestnih ali regionalnih prevozov. Zato se določbe te uredbe lahko v celoti uporabijo v postopkih v glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje je treba preučiti ob upoštevanju teh določb (glej po analogiji sodbo Antrop in drugi, C‑504/07,
EU:C:2009:290
, točka 17).
Po drugi strani je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso izključno predložitveno sodišče tisto, ki opredeli predmet vprašanj, ki jih bo predložilo Sodišču. Le nacionalna sodišča, ki odločajo o sporu in ki morajo prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki jo bodo izdala, so namreč tista, ki glede na posebnosti vsake zadeve presodijo o potrebi predloga za sprejetje predhodne odločbe, da bi lahko izdala sodbo, in o ustreznosti vprašanj, ki jih predložijo Sodišču (sodba Kersbergen-Lap in Dams-Schipper, C‑154/05,
EU:C:2006:449
, točka 21 in navedena sodna praksa).
Po navedbah, ki so jih podale stranke na obravnavi, bil bila podlaga za zadevne storitve lokalnega javnega prevoza v sporih o glavni stvari, ki jih opravlja družba CTP, lahko ali obveznost javne službe v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1191/69 ali pogodba o izvajanju javne službe v smislu člena 14(1) te uredbe.
Kot je navedel generalni pravobranilec v točkah 34 in 35 sklepnih predlogov, se člen 4 Uredbe št. 1191/69, ki je predmet postavljenega vprašanja, in člen 6 te uredbe lahko uporabita le, če je podlaga za storitve lokalnega javnega prevoza, ki jih zagotavlja družba CTP, obveznost javne službe v smislu člena 2(1) navedene uredbe. Ta člena pa se ne uporabita, če je podlaga za storitve krajevnega javnega prevoza, ki jih zagotavlja družba CTP, pogodba o izvajanju javne službe v smislu člena 14(1) Uredbe št. 1191/69, kar mora ugotoviti predložitveno sodišče.
V obravnavanem primeru se vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, nanaša na razlago člena 4 Uredbe št. 1191/69, to sodišče pa ni navedlo dejanskega stanja, ki spada pod člen 14(1) te uredbe. Ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 21 te sodbe, je zato treba vprašanje, predloženo Sodišču, preučiti ob upoštevanju primera, v katerem je podlaga za storitve lokalnega javnega prevoza, ki jih zagotavlja družba CTP, obveznost javne službe v smislu člena 2(1) Uredbe št. 1191/69.
Predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu želi izvedeti, ali je treba člena 4 in 6 Uredbe št. 1191/69 razlagati tako, da je pridobitev pravice do nadomestila za stroške, ki izhajajo iz izvajanja obveznosti javne službe v smislu člena 2(1) te uredbe, odvisna od tega, ali zadevno podjetje vloži prošnjo za prenehanje te obveznosti, in od tega, ali pristojni organi sprejmejo odločitev o ohranitvi ali prenehanju navedene obveznosti po določenem obdobju.
V zvezi s tem je treba navesti, da se v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 1191/69 v povezavi z njenim členom 6(2) nadomestilo za stroške, ki izhajajo iz obveznosti javne službe, zadevnim prevoznim podjetjem odobri le, če zaprosijo za prenehanje te obveznosti v celoti ali delno in če pristojni organi v nasprotju s to prošnjo odločijo, da se ta obveznost javne službe ohrani ali da po določenem obdobju preneha v celoti ali delno. S tem ti določbi Uredbe št. 1191/69 zahtevata izpolnitev obeh pogojev, določenih v točki 25 te sodbe.
Opozoriti pa je treba, da je člen 14 Uredbe št. 1191/69 v prvotni različici in pred spremembami, uvedenimi z Uredbo št. 1893/91, državam članicam dopuščal, da uvedejo nove obveznosti javne službe, vendar je pristojnim organom nalagal obveznost, da v odločbi o uvedbi določijo odobritev nadomestila za stroške, ki izhajajo iz njihovega izvajanja.
Tako se je v prvotni različici Uredbe št. 1191/69 obveznost zaprositi za prenehanje obveznosti javne službe, da bi se na podlagi določb člena 4 v povezavi s členom 6 te uredbe pridobila pravica do nadomestila, uporabljala le za obveznosti, ki so nastale pred začetkom veljavnosti te uredbe, medtem ko je ta pravica do nadomestila za obveznosti javne službe, ki so nastale naknadno na podlagi člena 14 navedene uredbe, nastala po samem zakonu.
Uredba št. 1893/91 je sicer nadomestila to določbo s sedanjo različico člena 14 Uredbe št. 1191/69, ki določa sklenitev pogodb o izvajanju javne službe. Poleg tega je Uredba št. 1893/91 uvedla nov člen 1(5), v skladu s katerim se obveznosti javne službe ohranijo in uvedejo v skladu s pogoji in podrobnimi pravili iz oddelkov od II do IV Uredbe št. 1191/69.
Po mnenju italijanske vlade je bil z Uredbo št. 1893/91 zato spremenjen sistem, ki velja za uvedbo obveznosti javne službe, tako da je bila pravica do nadomestila stroškov, ki izhajajo iz takih obveznosti, odslej odvisna od vložitve prošnje za njihovo prenehanje na podlagi členov 4 in 6 te uredbe. Italijanska vlada v utemeljitev te razlage navaja dejstvo, da novi člen 1(5) Uredbe št. 1191/69, ki države članice pooblašča za uvedbo novih obveznosti javne službe, po začetku veljavnosti Uredbe št. 1893/91 napotuje izrecno na oddelek II te uredbe, ki zajema navedena člena 4 in 6.
Vendar kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 53 sklepnih predlogov, nič ne omogoča sklepa, da je bil z Uredbo št. 1893/91 spremenjen sistem, ki se uporablja za obveznosti javne službe, ki so nastale po začetku veljavnosti Uredbe št. 1191/69, kakor je opisano v točki 28 te sodbe. Nasprotno, iz uvodnih izjav Uredbe št. 1893/91 je razvidno, da ne le, da države članice lahko v okviru pogodbe, sklenjene med pristojnimi nacionalnimi organi in prevoznim podjetjem, uredijo podrobnosti izvajanja javnih služb na področju prevoza, ampak tudi obdržijo možnost ohraniti ali uvesti nekatere obveznosti javne službe. S tem je bil prvotni sistem dopolnjen z drugim sistemom, ki temelji na novem pravnem instrumentu, in sicer na pogodbi o izvajanju javne službe v smislu člena 14 Uredbe št. 1191/69.
Poleg tega je treba ugotoviti, da z Uredbo št. 1893/91 ni bila uvedena nobena sprememba členov 4 in 6 Uredbe št. 1191/69. Tako člen 6(1) zadnje uredbe določa, da je treba prošnje iz člena 4 vložiti v enem letu od dne začetka veljavnosti te uredbe, to je od 1. januarja 1969. Poleg tega roki, določeni v odstavkih od 3 do 6 tega člena, temeljijo zlasti na datumih 1. januar 1971, 1. januar 1972, 1. januar 1973 ali 31. januar 1972. Iz navedenega je razvidno, da je člen 6 Uredbe št. 1191/69 mogoče uporabiti le za obveznosti javne službe, ki so nastale pred začetkom veljavnosti te uredbe, to je pred 1. januarjem 1969.
Poleg tega, kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 55 sklepnih predlogov, iz besedila člena 1(5) Uredbe št. 1191/69 ni mogoče sklepati, da se vsaka od določb iz njenih oddelkov od II do IV uporablja za ohranitev in za uvedbo obveznosti javne službe. Nekatere od teh določb, kot sta člen 3 ali 7(1), se tako uporabljajo izključno za ohranitev takih obveznosti. Enako velja za člena 4 in 6 te uredbe, iz besedila katerih je razvidno, da se uporabljata le za obveznosti javne službe, ki so nastale pred 1. januarjem 1969. Zato trditve italijanske vlade, da bi bilo treba člen 1(5) navedene uredbe razlagati tako, da se njena člena 4 in 6 uporabljata za uvedbo novih obveznosti javne službe, ni mogoče sprejeti.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člena 4 in 6 Uredbe št. 1191/69 razlagati tako, da je za obveznosti javne službe, ki so nastale pred začetkom veljavnosti te uredbe, pridobitev pravice do nadomestila stroškov, ki izhajajo iz izvajanja takih obveznosti, odvisna od tega, ali zadevno podjetje vloži prošnjo za prenehanje teh obveznosti, in od tega, ali pristojni organi sprejmejo odločitev o ohranitvi ali prenehanju navedenih obveznosti po določenem obdobju. Kar pa zadeva obveznosti javne službe, ki so nastale po tem datumu, pridobitev take pravice do nadomestila ni odvisna od teh pogojev.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopkih pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Člena 4 in 6 Uredbe Sveta (EGS) št. 1191/69 z dne 26. junija 1969 o ukrepanju držav članic glede obveznosti javne službe v železniškem in cestnem prometu ter prometu po celinskih plovnih poteh, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 1893/91 z dne 20. junija 1991, je treba razlagati tako, da je za obveznosti javne službe, ki so nastale pred začetkom veljavnosti te uredbe, pridobitev pravice do nadomestila stroškov, ki izhajajo iz izvajanja takih obveznosti, odvisna od tega, ali zadevno podjetje vloži prošnjo za prenehanje teh obveznosti, in od tega, ali pristojni organi sprejmejo odločitev o ohranitvi ali prenehanju navedenih obveznosti po določenem obdobju. Kar pa zadeva obveznosti javne službe, ki so nastale po tem datumu, pridobitev take pravice do nadomestila ni odvisna od teh pogojev.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.