CELEX: 62014TJ0847
Aplinka
Ozono sluoksnio apsauga
Fluorintos šiltnamio efektą sukeliančios dujos
Reglamentas (ES) Nr. 517/2014
Hidrofluorangliavandenilių pateikimas rinkai
Pamatinės vertės nustatymas
Kvotų paskirstymas
Pareiga motyvuoti
Apskaičiavimo metodas

Ginčo aplinkybės
Hidrofluorangliavandeniliai (toliau – HFC) yra fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų, pirmiausia naudojamų šaldymo ir ventiliacijos sistemose, aerozoliuose ir izoliacinių putų gamyboje, kategorija.
Ieškovė
GHC Gerling, Holz & Co Handels GmbH
yra Vokietijos bendrovė, veikianti specializuotų dujų srityje. Ji negamina HFC, bet juos importuoja iš trečiųjų šalių ir valstybių narių, o tada parduoda daugiausia Europos Sąjungoje įsteigtoms įmonėms.
Kovodami su šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimu, Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba priėmė 2014 m. balandžio 16 d. Reglamentą (ES) Nr. 517/2014 dėl fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 842/2006 (
OL L 150, p. 195
).
Laipsniškas hidrofluorangliavandenilių kiekio, kuris gali būti pateikiamas Sąjungos rinkai, mažinimas yra veiksmingiausias ir ekonomiškai efektyviausias ilgalaikio išmetamo tų cheminių medžiagų kiekio mažinimo būdas.
Siekiant įgyvendinti šį laipsnišką mažinimą, Reglamente Nr. 517/2014 numatyta, kad Europos Komisija nustato didžiausią HFC kiekį, kuris kiekvienais metais gali būti pateikiamas Sąjungos rinkai, pamatinę vertę kiekvienam gamintojui ir importuotojui, grindžiamą gamintojo ar importuotojo ataskaitoje nurodytų 2009–2012 m. rinkai pateiktų HFC kiekių metiniu vidurkiu (toliau – pamatinė vertė), ir HFC kvotą (toliau – kvota), kurią bus leidžiama pateikti rinkai nuo 2015 m. kasmet.
2014 m. spalio 31 d. Komisija priėmė Įgyvendinimo sprendimą 2014/774/ES, kuriuo pagal Reglamentą Nr. 517/2014 nustatomos kiekvienam gamintojui ar importuotojui, pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 842/2006 pranešusiam apie HFC pateikimą rinkai, 2015 m. sausio 1 d.–2017 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu taikomos pamatinės vertės (
OL L 318, p. 28
, toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodyta:
„1 straipsnis
Pamatinių verčių nustatymas
Paskirstant kvotas kiekvienam importuotojui ir gamintojui taikomos šio sprendimo priede nustatytos pamatinės vertės, apskaičiuotos remiantis pagal Reglamentą (EB) Nr. 842/2006 pateiktais duomenimis, iš 2009–2012 m. Sąjungos rinkai pateiktų [HFC] (ne talpyklose pateiktų dujų) vidutinių metinių kiekių atėmus bendrus [HFC] (ne talpyklose pateiktų dujų) kiekius, kuriems tuo laikotarpiu taikomos Reglamento (ES) Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalies a–e punktuose nustatytos išimtys (jei apie juos turima duomenų).
Šiame straipsnyje nurodytas Sąjungos rinkai ne talpyklose pateiktų dujų vidutinis metinis kiekis apskaičiuotas iš bendro metinio Sąjungos rinkoje pagaminto ir į ją importuoto [HFC] (ne talpyklose pateiktų dujų) kiekio atėmus iš Sąjungos rinkos eksportuotą bendrą [HFC] (ne talpyklose pateiktų dujų) kiekį, atsižvelgiant į metų pabaigoje saugyklose likusį dujų kiekį.“
Pagal ginčijamo sprendimo priedą ieškovei suteikiama [
konfidencialu
] tonų anglies dioksido (CO
) ekvivalento pamatinė vertė (
) ir 2015 m. jai paskirta [
konfidencialu
] tonų CO
ekvivalento kvota.
Minėtame priede taip pat pateikta formulė, naudojama pamatinei vertei nustatyti, kuri, be kita ko, apima kintamąjį dydį, siejamą su metiniu HFC atsargų pokyčiu.
2014 m. lapkričio 5 d. elektroniniu laišku ieškovė Komisijos paprašė paaiškinti, kodėl apskaičiuojant pamatinę vertę buvo atsižvelgta į metinį HFC atsargų pokytį.
Tą pačią dieną išsiųstu elektroniniu laišku Komisija atsakė, be kita ko, nurodydama, jog pamatinė vertė buvo nustatyta remiantis duomenimis, pateiktais pagal 2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 842/2006 dėl tam tikrų fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (
OL L 161, p. 1
).
Ieškovė atsakė taip pat tos pačios dienos elektroniniu laišku, kuriame nurodė, jog vis dar nesuprato, kodėl apskaičiuojant pamatinę vertę buvo atsižvelgta į metinį HFC atsargų pokytį, ir pabrėžė mananti, kad šis pokytis jai buvo nepalankus apskaičiuojant minėtą vertę.
2014 m. lapkričio 6 d. elektroniniu laišku Komisija ieškovei atsakė primindama, kad rinkai pateikiamų HFC kiekius ji privalėjo apskaičiuoti, remdamasi turimais duomenimis, kurie nesiskyrė pagal skirtingą atsargų tipą ir jų kilmę, ir dėl to naudojo atsargoms taikomą formulę, neatsižvelgdama į jų statusą. Apie šią formulę buvo pranešta atitinkamoms įmonėms ir dėl jos nė viena įmonė nepateikė prieštaravimų, įskaitant ir ieškovę.
2014 m. gruodžio 12 d. ieškovės atstovas paprašė Komisijos iš dalies pakeisti ginčijamą sprendimą.
2014 m. gruodžio 16 d. Komisija ieškovės atstovui nurodė, jog pateiks atsakymą kaip galėdama greičiau, tačiau prieš tai turi gauti teisinę konsultaciją.
Procesas ir šalių reikalavimai
Ieškovė pareiškė šį ieškinį; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. gruodžio 30 d.
Tą pačią dieną pateiktu atskiru dokumentu ji paprašė, kad ieškinys būtų nagrinėjamas taikant pagreitintą procedūrą vadovaujantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76a straipsniu.
2015 m. sausio 23 d. sprendimu Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) patenkino šį prašymą.
Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Procedūros reglamento 64 straipsnyje, šalims raštu pateikė klausimų. Šalys atsakė į šiuos klausimus per nustatytą terminą.
2015 m. balandžio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo dokumentą, kuriuo ieškovė pateikė prašymą taikyti proceso organizavimo priemones, ragindama Bendrąjį Teismą, be kita ko, nurodyti pateikti dokumentus. Komisija per nustatytą terminą pateikė pastabas dėl šio prašymo taikyti proceso organizavimo priemones.
2015 m. gegužės 8 d. posėdyje buvo išklausyti šalių pasisakymai ir jų atsakymai į žodžiu pateiktus Bendrojo Teismo klausimus.
Po posėdžio ieškovė pateikė dokumentą, dėl kurio Komisija per nustatytą terminą pateikė pastabų.
Žodinė proceso dalis buvo baigta 2015 m. gegužės 12 d.
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą ir jai 2015 m. rinkai pateikti paskirtą HFC kvotą tiek, kiek nustatyta pamatinė vertė ir paskirta kvota yra per mažos,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi trimis pagrindais, kurių pirmasis susijęs su Reglamento (ES) Nr. 517/2014 pažeidimu, antrasis – su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nustatyto vienodo požiūrio principo pažeidimu, o trečiasis – su pareigos motyvuoti pažeidimu.
Pirmiausia reikia nagrinėti trečiąjį pagrindą.
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu
Ieškovė teigia, kad ginčijamas sprendimas neatitinka SESV 296 straipsnio reikalavimų. Viena vertus, ginčijamame sprendime nenurodytas joks motyvas, kuris pateisintų atsižvelgimą į metinį atsargų pokytį. Kita vertus, neįmanoma suprasti, kaip ieškovei suteikta pamatinė vertė buvo apskaičiuota, atsižvelgiant ir į metinį atsargų pokytį, nes šis apskaičiavimas nebuvo motyvuotas. Be to, atlikus apskaičiavimus, kurie pridėti prie ieškinio kaip priedas, buvo nustatyta kita nei Komisijos nustatytoji pamatinė vertė.
Komisija mano, kad ginčijamas sprendimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus. Pirma, ji neigia, kad ginčijamame sprendime nenurodyti motyvai, paaiškinantys, kodėl buvo atsižvelgta į metinį atsargų pokytį. Iš tiesų, šią aplinkybę lėmė Reglamento Nr. 517/2014 16 straipsnio 1 dalis, o atsižvelgimo ribos apibrėžtos ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamojoje dalyje. Antra, Komisija atmeta argumentą, kad pamatinės vertės apskaičiavimas yra nesuprantamas. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio antroje pastraipoje buvo paaiškintas naudotas metodas, ir minėta vertė buvo nustatyta teisingai. Atvirkščiai, neteisingi yra prie ieškinio pridėti ieškovės apskaičiavimai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką SESV 296 straipsniu reikalaujamas sprendimo motyvavimas turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir pateikti aiškią ir vienareikšmę aktą priėmusios institucijos argumentaciją, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti, kuo pagrįsta priimta priemonė, o jurisdikciją turintis teismas – vykdyti kontrolę (žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo
Italija / Komisija
, C‑138/03, C‑324/03 ir C‑431/03, Rink.,
EU:C:2005:714
, 54 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šis reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, visų pirma akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems skirtas aktas, bei kitų asmenų, su kuriais aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, galimą interesą gauti paaiškinimų. Nereikalaujama, kad motyvai apimtų visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar akto motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir aplinkybes ir atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. 30 punkte minėto Sprendimo
Italija / Komisija
,
EU:C:2005:714
, 55 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Be to, iš Teisingumo Teismas praktikos taip pat matyti, kad pareiga motyvuoti yra įvykdyta, jeigu įgyvendinimo akte aiškiai nurodomos reglamento nuostatos, kuriomis pagrįstas šis aktas, ir taip leidžiama sužinoti kriterijus, kuriais remiantis jis buvo priimtas (žr. 2012 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Lenkija / Komisija
, T‑333/09,
EU:T:2012:449
, 88 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Šioje byloje pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamas sprendimas yra Reglamentu Nr. 517/2014 grindžiamas įgyvendinimo sprendimas, kuriame, kaip matyti, be kita ko, iš jo antros nurodomosios dalies, daroma nuoroda į minėto reglamento 16 straipsnio 1 dalį, kurioje numatyta, jog Komisija iki 2014 m. spalio 31 d. priima įgyvendinimo aktus, kuriais kiekvienam gamintojui ar kiekvienam importuotojui, pateikusiam duomenų ataskaitą pagal Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnį, nustato pamatinę vertę, grindžiamą gamintojo ar importuotojo ataskaitoje nurodytų 2009–2012 m. rinkai pateiktų HFC kiekių metiniu vidurkiu (toliau – ataskaitinis laikotarpis).
Antra, reikia pabrėžti, jog ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad pamatinės vertės apskaičiuojamos remiantis ataskaitiniu laikotarpiu rinkai pateiktų HFC kiekių, apie kuriuos pranešė gamintojai ar importuotojai, vidutiniu metiniu kiekiu, atėmus turimais duomenimis grindžiamą HFC kiekį, skirtą tuo pačiu laikotarpiu naudoti Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje nurodytais tikslais.
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio pirmoje pastraipoje taip pat pažymėta, kad paskirstant kvotas kiekvienam importuotojui ir kiekvienam gamintojui taikomos šio sprendimo priede nustatytos pamatinės vertės, apskaičiuotos remiantis pagal Reglamentą Nr. 842/2006 pateiktais duomenimis, iš ataskaitiniu laikotarpiu Sąjungos rinkai ne talpyklose pateiktų HFC vidutinių metinių kiekių atėmus bendrus ne talpyklose pateiktų HFC kiekius, kuriems ataskaitiniu laikotarpiu taikomos Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalies a–e punktuose nustatytos išimtys (jei apie juos turima duomenų).
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio antroje pastraipoje patikslinta, kad Sąjungos rinkai ne talpyklose pateiktų dujų vidutinis metinis kiekis apskaičiuotas iš bendro metinio Sąjungos rinkoje pagaminto ir į ją importuoto ne talpyklose pateikto HFC kiekio atėmus iš Sąjungos rinkos eksportuotą bendrą ne talpyklose pateiktą HFC kiekį, atsižvelgiant į metų pabaigoje saugyklose likusį dujų kiekį.
Ginčijamo sprendimo priede nurodyta, kad pamatinė vertė (angl. RV) apskaičiuojama pagal šią formulę: RV = vidurkis [2009–2012] (POM–EX), (POM–EX) nustatomas kiekvienais metais, o tuomet išvedamas ketverių metų vidurkis. Patikslinta, kad POM vertė – tai rinkai ne talpyklose pateiktos dujos (apskaičiuojamos pagal šią formulę: Ρ + I – E + Δs, kur: P – gamyba, I – importas, E – tiesioginis eksportas, Δs – atsargų skirtumas metų pabaigoje, t. y. atsargos 20xx m. sausio 1 d. – atsargos 20xx m. gruodžio 31 d.), o EX vertė – turimais duomenimis grindžiamas ne talpyklose pateikiamų dujų, kurioms pagal Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalies a–e punktus taikomos išimtys, kiekis.
Todėl reikia konstatuoti, pirma, kad, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas teisiniu požiūriu, kiek tai susiję su pamatinės vertės apibrėžtimi ir Komisijos sukurta metodika šiai vertei nustatyti. Iš tiesų tai labai aiškiai ir nedviprasmiškai matyti iš minėto sprendimo. Todėl neteisingas ieškovės teiginys, kad pamatinė vertė, kuri jai buvo suteikta, nėra motyvuota.
Antra, dėl atsižvelgimo į metinį atsargų pokytį, nustatant pamatinę vertę, reikia konstatuoti, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog Sąjungos rinkai ne talpyklose pateiktą vidutinį metinį HFC kiekį Komisija apskaičiavo iš bendro metinio Sąjungos rinkoje pagaminto ir į ją importuoto ne talpyklose pateikto HFC kiekio atėmusi iš Sąjungos rinkos eksportuotą bendrą ne talpyklose pateiktą HFC kiekį, atsižvelgdama į metinį atsargų pokytį. Tačiau nei ginčijamame sprendime, nei Reglamente Nr. 517/2014, į kurį daroma nuoroda tame sprendime, nėra motyvų, susijusių su specialiu atsižvelgimu į minėtą pokytį. Šiuo klausimu negalima teigti, jog ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje pateikta nuoroda į „pagal Reglamentą Nr. 842/2006 pateiktus duomenis“ yra atsižvelgimo į nagrinėjamą pokytį motyvas. Iš tiesų, nors ši nuoroda leidžia nustatyti naudojamų duomenų šaltinį apskaičiuojant pamatinę vertę, pagal ją negalima nustatyti konkrečių priežasčių, dėl kurių metinis atsargų pokytis numatytas minėtame apskaičiavime. Tačiau kadangi pamatinės vertės apibrėžtis ir Komisijos nustatyta šios vertės nustatymo metodika išplaukia iš teisiniu požiūriu pakankamai motyvuoto ginčijamo sprendimo, negalima iš Komisijos reikalauti nurodyti konkrečius motyvus, dėl kurių ši metodika apima tam tikrą pokytį, vis dėlto nepažeidžiant Sąjungos teismo vykdomos kontrolės dėl to, ar buvo pagrįsta atsižvelgti į šį pokytį nustatant pamatinę vertę. Be to, Komisijos ir ieškovės susirašinėjimas priėmus ginčijamą sprendimą, bet prieš pateikiant šį ieškinį buvo susijęs būtent su šiuo klausimu; Komisija išdėstė savo nuomonę visų pirma dėl klausimo, susijusio su atsižvelgimu į metinį atsargų pokytį, todėl ieškovė galėjo suprasti šio atsižvelgimo motyvus ir minėtame ieškinyje iš esmės ginčyti pagrįstumą, kaip matyti iš pirmojo ieškinio pagrindo nagrinėjimo.
Galiausiai dėl argumento, kad iš esmės, net atsižvelgiant į metinį atsargų pokytį, apskaičiavimo rezultatas naudojant ginčijamame sprendime nurodytą formulę yra kitoks, reikia konstatuoti, jog tai susiję ne su ginčijamo sprendimo motyvais, bet su jo pagrįstumu, todėl pagal šį ieškinio pagrindą šis argumentas turi būti atmestas kaip netinkamas.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad trečiasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 517/2014 pažeidimu
Ieškovė tvirtina, kad Komisija pažeidė Reglamentą Nr. 517/2014, nes siekdama apskaičiuoti ieškovei suteiktą pamatinę vertę neteisingai atsižvelgė į metinį HFC atsargų pokytį, nors turėjo atsižvelgti tik į faktiškai rinkai pateiktus HFC kiekius, atitinkančius šiuo atveju importuotų ir eksportuotų HFC kiekių skirtumą. Grįsdama savo teiginį, kad nėra jokio argumento, pateisinančio atsižvelgimą į nurodytą pokytį, ji remiasi minėto reglamento tekstu ir istoriniu, sisteminiu ir teleologiniu jo aiškinimu. Ieškovės teigimu, atsižvelgimas į šį pokytį importuotojams ir eksportuotojams, kurie, kaip ji, nėra nei gamintojai, nei vartotojai, neturi sąsajos su faktiškai rinkai pateiktais kiekiais, kaip matyti iš jos pateiktų situacijų pavyzdžių. Dėl šio atsižvelgimo į pokytį šiuo atveju sumažėja ieškovei nustatyta pamatinė vertė, kuri turi būti bent [
konfidencialu
] tonų CO
ekvivalento, o ne [
konfidencialu
] tonų CO
ekvivalento, kaip nurodo Komisija.
Komisija teigia, kad ginčijamame sprendime nustatytas ir taikytas pamatinės vertės apskaičiavimo metodas atitinka Reglamentą Nr. 517/2014. Iš tiesų, ši vertė turi būti pagrįsta, pirma, ataskaitiniu laikotarpiu rinkai pateiktais kiekiais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą, ir, antra, kiekiais, apie kurių pateikimą rinkai pranešė gamintojas ar importuotojas pagal Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnį. Tačiau pagal pastarąjį reglamentą pateikti duomenys tiksliai neatspindi rinkai pateiktų kiekių, nes turimi tik duomenys, susiję su gamybos, importo, eksporto ir atsargų likučiu. Tokiomis aplinkybėmis teisės aktų leidėjas paliko Komisijai diskreciją apskaičiuoti pamatinę vertę, numatydamas, kad ši pamatinė vertė grindžiama pateikta informacija. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio antroje pastraipoje nustatytas metodas atitinka šiuos reikalavimus ir Reglamento Nr. 517/2014 16 straipsnio 1 dalies formuluotę, kontekstą, prasmę ir tikslą. Galiausiai, ieškovės pateikti situacijų pavyzdžiai grindžiami klaidingais apskaičiavimais.
Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad Reglamentu Nr. 517/2014 siekiama, kaip matyti iš jo 13 ir 14 konstatuojamųjų dalių, laipsniškai mažinti HFC kiekį, kuris gali būti pateikiamas Sąjungos rinkai, siekiant ilgainiui sumažinti išmetamą šių medžiagų kiekį.
Šiuo klausimu Reglamente Nr. 517/2014 numatyta, kad Komisija kiekvienam gamintojui ar kiekvienam importuotojui paskiria HFC pateikimo rinkai kvotas, prieš tai nustačiusi pamatinę vertę.
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 517/2014 16 straipsnio 1 dalies, ši pamatinė vertė grindžiama HFC kiekių, kuriuos gamintojas ar importuotojas, pateikdamas duomenų ataskaitą pagal Reglamento (EB) Nr. 842/2006 6 straipsnį, nurodė pateikęs rinkai ataskaitiniu laikotarpiu, metiniu vidurkiu, neįtraukiant tam tikrų HFC kiekių, kurie skirti naudoti Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje nurodytais tikslais.
Reglamento Nr. 517/2014 V priede patvirtinta, kad pamatinė vertė apskaičiuojama pagal HFC kiekius, kuriuos gamintojas ir importuotojas pateikė Sąjungos rinkai per ataskaitinį laikotarpį, tačiau neįtraukiant HFC kiekių, kurie, remiantis turimais duomenimis, per tą patį laikotarpį buvo skirti naudoti šio reglamento 15 straipsnio 2 dalyje nurodytais tikslais.
Tai reiškia, jog Reglamente Nr. 517/2014 numatyta, kad gamintojui ar importuotojui nustatyta pamatinė vertė susijusi, viena vertus, su ataskaitiniu laikotarpiu rinkai pateiktais HFC kiekiais ir, kita vertus, su kiekiais, kuriems taikomos minėto reglamento 15 straipsnio 2 dalyje nustatytos išimtys.
Kadangi reglamento 1 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, jog kiekvienam importuotojui ir kiekvienam gamintojui nustatytos pamatinės vertės apskaičiuojamos remiantis pagal Reglamentą Nr. 842/2006 pateiktais duomenimis, iš ataskaitiniu laikotarpiu Sąjungos rinkai pateiktų HFC vidutinių metinių kiekių atėmus bendrus HFC kiekius, kuriems tuo laikotarpiu taikomos Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalies a–e punktuose nustatytos išimtys, jei turima duomenų, ginčijamame sprendime iš esmės remiamasi tais pačiais kriterijais, kurie nurodyti Reglamente Nr. 517/2014, siekiant apskaičiuoti referencinę vertę.
Šioje byloje ieškovė kaltina tuo, kad, apskaičiuodama jai suteiktą pamatinę vertę ir pirmiausia HFC kiekių, kuriuos ji pateikė rinkai per ataskaitinį laikotarpį, vertę, Komisija atsižvelgė į metinį HFC atsargų pokytį, t. y. į vertę Δs formulėje, pateiktoje ginčijamo sprendimo priede.
Šiuo klausimu reikia iš tiesų pažymėti, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio antros pastraipos ir priedo, HFC kiekiai, kuriuos gamintojai ar importuotojai pateikė rinkai per ataskaitinį laikotarpį, buvo apskaičiuojami pridedant pagamintus, importuotus kiekius ir metinio atsargų pokyčio likutį ir atimant eksportuotus kiekius.
Viena vertus, kaip pažymi ieškovė, jokioje Reglamento Nr. 517/2014 nuostatoje nėra aiškiai numatyta, jog metinio atsargų pokyčio likutis yra veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti siekiant nustatyti pamatinę vertę.
Kita vertus, nenustatyta, kad metinio atsargų pokyčio likutis yra reikšmingas kriterijus siekiant nustatyti „pateiktus rinkai“ HFC kiekius, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą, pirmiausia kalbant apie įmones, kaip ieškovė, kurios nei gamina HFC, nei naudoja, o tik importuoja, siekdamos perparduoti, arba vėliau eksportuoja iš Sąjungos teritorijos.
Šiuo klausimu, pirma, reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 dalyje „pateikimas rinkai“ apibrėžiamas kaip tiekimas arba galimybės gauti sudarymas kitam subjektui Sąjungoje pirmą kartą už užmokestį arba nemokamai arba, kalbant apie gamintoją, naudojimas savo reikmėms, įskaitant muitinį išleidimą į laisvą apyvartą Sąjungoje. Pagal 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 450/2008, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (Modernizuotas muitinės kodeksas) (
OL L 145, p. 1
), 129 straipsnį prekių išleidimas į laisvą apyvartą reiškia, kad turi būti surinkti visi privalomi importo muitai, atitinkamais atvejais surinkti kiti privalomieji mokėjimai, kaip numatyta atitinkamose galiojančiose nuostatose, susijusiose su tokių mokėjimų rinkimu, taikomos prekybos politikos priemonės, draudimai ir apribojimai, jeigu jie neturėjo būti taikomi ankstesniame etape, atlikti kiti nustatyti prekių importo formalumai. Išleidimas į laisvą apyvartą suteikia ne Bendrijos prekėms Bendrijos prekių muitinį statusą. Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad, atsakydamos į per posėdį pateiktą Bendrojo Teismo klausimą, šalys sutartinai pripažino, kad Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punkte išleidimo į laisvą apyvartą sąvoka buvo identiška sąvokai, įtvirtintai Reglamento Nr. 450/2008 129 straipsnyje. Todėl ieškovės importuoti HFC kiekiai, kurie atitinka Reglamento Nr. 450/2008 129 straipsnyje nustatytas sąlygas, turi būti laikomi išleistais į laisvą apyvartą, taigi „pateiktais rinkai“ pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą.
Antra, svarbu patikslinti, kad iš Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punkto nematyti ir negali būti daroma išvada, jog išleisti į laisvą apyvartą HFC kiekiai tam, kad juos būtų galima laikyti „pateiktais rinkai“, taip pat turi būti faktiškai parduoti, dėl ko išleisti į laisvą apyvartą kiekiai, kurie yra saugykloje ir dar nėra parduoti, būtų neįtraukiami. Pagal jokią kitą Reglamento Nr. 517/2014 nuostatą taip pat negalima patvirtinti tokio šio straipsnio aiškinimo. Be to, Komisija to taip pat netvirtina.
Trečia, reikia pažymėti, kad, kaip pabrėžia Komisija, Reglamente Nr. 842/2006 ir Reglamente Nr. 517/2014 įtvirtinta ne tokia pati sąvokos „pateikimas rinkai“ apibrėžtis. Iš tiesų, nors minėta apibrėžtis iš esmės yra vienoda, šie du reglamentai vis dėlto skiriasi tuo, jog pirmasis susijęs su „importu į Bendrijos muitų teritoriją“, o antrasis – su „išleidimu į laisvą apyvartą Sąjungoje“. Taigi, nors visi importuoti HFC kiekiai laikomi pateiktais rinkai vadovaujantis Reglamentu Nr. 842/2006, pagal Reglamentą Nr. 517/2014 tai taikoma tik importuotiems ir išleistiems į laisvą apyvartą HFC kiekiams.
Be to, reikia pripažinti, kad Reglamento Nr. 517/2014 V priede, kuriame paaiškinamas pamatinės vertės apskaičiavimas, nurodyta, jog pamatinė vertė grindžiama HFC kiekiais, kuriuos gamintojai ir importuotojai pateikė Sąjungos rinkai per ataskaitinį ar paskirstymo laikotarpį, „remdamiesi turimais duomenimis“. Šie turimi duomenys, kaip matyti iš kartu skaitomų Reglamento Nr. 517/2014 nuostatų, yra tie duomenys, kurie buvo pateikti remiantis Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsniu ir pagal ataskaitų formas, nustatytas 2007 m. gruodžio 17 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1493/2007, nustatančiu pagal Reglamentą Nr. 842/2006 tam tikrų fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų gamintojų, importuotojų ir eksportuotojų teikiamų ataskaitų formą (
OL L 332, p. 7
).
Importuoti ir į laisvą apyvartą išleisti HFC kiekiai, laikytini pateiktais rinkai pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą, nepriskiriami prie šių duomenų, nes tik pagaminti, importuoti, eksportuoti ir saugyklose esantys kiekiai buvo pateikti remiantis šiuo reglamentu.
Tačiau tai, jog Reglamento Nr. 517/2014 V priede numatyta, kad pamatinė vertė turėjo būti apskaičiuota „remiantis turimais duomenimis“ ir kad minėto reglamento 16 straipsnio 1 dalyje nurodyta, jog ši vertė „grindžiama gamintojo ar importuotojo ataskaitoje nurodytų rinkai pateiktų HFC kiekių metiniu vidurkiu“, negali reikšti, kad pamatinė vertė būtinai turėjo būti apskaičiuota remiantis tik pagal Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnį pateiktais duomenimis.
Iš tiesų, pirmiausia nė vienoje Reglamento Nr. 517/2014 nuostatoje aiškiai nenurodyta, jog pamatinė vertė turėjo būti apskaičiuota tik remiantis pagal Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnį pateiktais duomenimis, ir, be to, nenustatyta, jog visi šie duomenys būtinai turėjo būti naudojami apskaičiavimo tikslais.
Galiausiai nė vienoje Reglamento Nr. 517/2014 nuostatoje nenumatyta, jog Komisija negali, jei būtina, iš atitinkamų įmonių reikalauti papildomos informacijos. Teismo posėdyje Komisija taip pat nurodė, kad Reglamente Nr. 517/2014 nėra jokio aiškaus draudimo šiuo klausimu. Be to, prielaida, kaip teigia Komisija, kad teisės aktų leidėjas atsisakė
ex post
rinkti duomenis apie ataskaitinį laikotarpį, nereiškia, jog Komisijai draudžiama rinkti tokią informaciją, jeigu ji buvo būtina pateiktiems rinkai HFC kiekiams nustatyti. Taip pat nėra nustatyta, kad, atsižvelgiant į mažą atitinkamų įmonių skaičių, tam būtų reikėję didelių administracinių išlaidų, būtų atidėtas mechanizmo paleidimas ar kiltų tam tikra manipuliavimo rizika, kaip atkreipia dėmesį Komisija. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš 2014 m. gegužės 19 d. elektroninio laiško, kurį Komisija išsiuntė atsakydama į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą, priedo, Komisija paragino atitinkamas įmones pateikti jai tam tikrus duomenis, siekdama nustatyti pamatinę vertę, o pirmiausia Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje išvardytais tikslais pagamintų ir importuotų HFC kiekius, kurie nebuvo pateikti anksčiau, taigi jų neturėta. Posėdyje šiuo klausimu pateikti Komisijos paaiškinimai neleidžia daryti prielaidos, kad nebūtų buvę įmanoma taip pat prašyti tų įmonių pateikti duomenų, susijusių su importuotais ir į laisvą apyvartą išleistais HFC kiekiais, kurie, kaip ir Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje išvardytais tikslais pagaminti ir importuoti HFC kiekiai, nebuvo pateikti vadovaujantis Reglamentu Nr. 842/2006. Taigi tai patvirtina ne tik aplinkybė, kad Komisijai nebuvo nei uždrausta, nei neįmanoma prireikus
ex post
rinkti neturimus duomenis, bet ir aplinkybė, jog iš tikrųjų taip ir buvo. Be to, reikia pažymėti, kad bet kokiu atveju negali būti priekaištaujama minėtoms įmonėms, kad jos pačios per ataskaitinį laikotarpį nepateikė duomenų, kurių Komisija neprašė pagal Reglamento Nr. 842/2006 ir kurių svarba išaiškėjo tik vėliau.
Galiausiai Reglamentą Nr. 517/2014 reikia aiškinti taip, kad Komisija turi apskaičiuoti pamatinę vertę remdamasi ataskaitoje pateiktais duomenimis (16 straipsnio 1 dalis) ar turimais duomenimis (V priedas), tik jeigu jie yra svarbūs nustatant tą vertę. Iš tiesų, minėto reglamento tikslas – laipsniškai mažinti Sąjungos rinkai pateiktus HFC kiekius. Tačiau jeigu nagrinėjamas apskaičiavimas būtų grindžiamas duomenimis, neturinčiais jokio objektyvaus ryšio su ataskaitiniu laikotarpiu Sąjungos „rinkai pateiktais“ HFC kiekiais, kuriais turi būti grindžiamos, kaip matyti iš Reglamento Nr. 517/2014, pamatinės vertės ir galiausiai nustatytos pateikimo rinkai kvotos, tai prieštarautų šiam tikslui.
Todėl, viena vertus, tai būtų nesuderinama su Reglamentu Nr. 517/2014 siekiamu tikslu apskaičiuojant pamatinę vertę naudoti duomenis, kurie nėra svarbūs siekiant nustatyti rinkai pateiktus HFC kiekius, pirmiausia remiantis vieninteliu motyvu, jog tai yra „turimi duomenys“. Taigi aplinkybė, kad atsargų kiekiai buvo pateikti deklaracijoje, nebūtinai reiškia, jog į juos buvo atsižvelgta, jei jie nebuvo svarbūs siekiant nustatyti rinkai pateiktus HFC kiekius. Todėl dėl tų pačių motyvų nesvarbi Komisijos nurodyta aplinkybė, kad pagal ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamąją dalį nustatant pamatinę vertę taikomi Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnyje įtvirtinti pateiktų duomenų apribojimai. Kita vertus, tai rodo, jog negali būti pripažinta, kad pamatinei vertei apskaičiuoti svarbių duomenų neturėjimas reiškia, jog ši pamatinė vertė neatitinka rinkai pateiktų HFC kiekių, kaip reikalaujama pagal Reglamento Nr. 517/2014 16 straipsnio 1 dalį ir V priedą. Tačiau Komisija pripažįsta, jog teisės aktų leidėjas žinojo, kad buvo neįmanoma, remiantis pagal Reglamentą Nr. 842/2006 pateiktais duomenis, tiksliai nustatyti rinkai pateiktų kiekių, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 517/2014. Taigi Komisija turėjo pareigą kreiptis į atitinkamas įmones, siekdama gauti svarbius trūkstamus duomenis.
Komisijos nurodyta diskrecija, kurią teisės aktų leidėjas jai numatė pamatinėms vertėms apskaičiuoti, bet kokiu atveju negali leisti šiai institucijai taikyti apskaičiavimo metodo, nulemiančio tai, kad pamatinės vertės nėra grindžiamos pagal Reglamentą Nr. 517/2014 rinkai pateiktais HFC kiekiais.
Bet kuriuo atveju Komisija neįrodė, kad tokiu atveju, koks nagrinėjamas šioje byloje, atsižvelgimas į metinį atsargų pokytį leidžia nustatyti (bent jau tiksliau nei neatsižvelgiant į šį pokytį) rinkai pateiktus HFC kiekius, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą, remiantis pagal Reglamento Nr. 842/2006 6 straipsnį surinktais duomenimis.
Iš tiesų, Komisija nepateikė jokios informacijos, leidžiančios manyti, kad HFC neimportuojančios, bet juos gaminančios įmonės atveju atsižvelgimas į metinį atsargų pokytį leidžia kartu su importuotais ir eksportuotais kiekiais nustatyti kiekius, kurie buvo pateikti rinkai pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą. Taigi nėra jokios informacijos, kad HFC importo atveju atsargų pokytis būtų kaip nors susijęs su HFC kiekiais, kurie buvo išleisti į laisvą apyvartą ir dėl to pateikti rinkai, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 2 straipsnio 10 punktą. Todėl niekas nesuteikia galimybės manyti, jog atsižvelgimu į minėtą pokytį prisidedama prie tikslesnio nei neatsižvelgimo atveju importuotojo pateiktų rinkai HFC kiekių nustatymo.
Šių samprotavimų nepaneigia nei Komisijos argumentas, kad atsižvelgus į importą, kai netaikomas koregavimas pagal palygintas atsargas, būtų įtraukti visi importuoti, o ne vien į laisvą apyvartą išleisti kiekiai, nei argumentas, kad siekiant Reglamente Nr. 517/2014 nustatyto tikslo būtina atsižvelgti į atsargų kiekio kaitą. Žinoma, tiesa, kad importuoti kiekiai savaime neleidžia nustatyti kiekių, kuriuos importuotojas pateikia rinkai, nes tai yra importuoti HFC kiekiai, kurie buvo išleisti į laisvą apyvartą ir gali būti laikomi rinkai pateiktais kiekiais, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą. Vis dėlto Komisija teisiniu požiūriu pakankamai neįrodė, jog atsižvelgus į metinį atsargų pokytį būtų galima nustatyti, kaip to reikalaujama pagal minėtu reglamentu siekiamą tikslą, HFC kiekį, kurį rinkai pateikė įmonė, kaip ieškovė, tik importuojanti ir eksportuojanti HFC.
Be to, reikia pažymėti, kad šioje byloje, atsakydama į raštu pateiktą Bendrojo Teismo klausimą, ieškovė teigė, jog visi per ataskaitinį laikotarpį importuoti HFC kiekiai buvo išleisti į laisvą apyvartą. Posėdyje Komisija nurodė, kad šio teiginio neginčija. Taigi HFC kiekiai, kuriuos ieškovė (neginčijamai negaminanti tokių dujų) pateikė rinkai pagal Reglamento Nr. 517/2014 2 straipsnio 10 punktą, tiksliai atitinka importuotų, taigi išleistų į laisvą apyvartą, HFC kiekių ir eksportuotų HFC kiekių skirtumą. Tačiau, atsižvelgdama į informaciją, susijusią su metiniu atsargų pokyčiu, Komisija nustatė pamatinę vertę, tiksliai neatitinkančią rinkai pateiktų ieškovės kiekių.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad, atsižvelgiant į metinį atsargų kiekį siekiant apskaičiuoti ieškovei skirtą pamatinę vertę, ginčijamas sprendimas pažeidžia Reglamentą Nr. 517/2014 ir kad Komisija neteisingai manė, jog jos pasirinktas metodas atitinka minėto reglamento reikalavimus.
Taigi pirmajam apeliacinio skundo pagrindui turi būti pritarta, o ginčijamas sprendimas panaikintas tiek, kiek jis susijęs su ieškove, nesant reikalo nagrinėti antrojo pagrindo ir patenkinti ieškovės prašymo taikyti proceso organizavimo priemones.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2014 m. spalio 31 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą 2014/774/ES, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 517/2014 dėl fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų nustatomos kiekvienam gamintojui ar importuotojui, pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 842/2006 pranešusiam apie hidrofluorangliavandenilių pateikimą rinkai, 2015 m. sausio 1 d.–2017 m. gruodžio 31 d. laikotarpiu taikomos pamatinės vertės, tiek, kiek jis susijęs su
GHC Gerling, Holz & Co. Handels GmbH.

2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Papasavvas
Forwood
Bieliūnas
Paskelbta 2015 m. birželio 24 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.
(
)	Konfidencialūs duomenys neskelbiami.