CELEX: 62014CJ0509
Præjudiciel forelæggelse
direktiv 2001/23/EF
artikel 1, stk. 1
overførsel af virksomheder
varetagelse af arbejdstagernes rettigheder
erhververens forpligtelse til at overtage arbejdstagerne
offentligretlig virksomhed med ansvar for en offentlig tjenesteydelse
en anden virksomheds levering af tjenesteydelsen i medfør af en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser
beslutning om ikke at forlænge denne kontrakt efter udløbet
bevarelse af identiteten som økonomisk enhed
aktivitet, hvor materiellet udgør den væsentligste del af aktiviteten
ingen overtagelse af personalet

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (
EFT L 82, s. 16
).
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Administrador de Infraestructuras Ferroviarias (ADIF) på den ene side og Luis Aira Pascual, Fondo de Garantía Salarial (løngarantifond) og Algeposa Terminales Ferroviarios SL (herefter »Algeposa«) på den anden side vedrørende den kollektive afskedigelse af økonomiske årsager, som Luis Aira Pascual har været genstand for.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2001/23 udgør kodificeringen af Rådets direktiv 77/187/EØF af 14. februar 1977 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (
EFT L 61, s. 26
), som ændret ved Rådets direktiv 98/50/EF af 29. juni 1998 (
EFT L 201, s. 88
).
Artikel 1, stk. 1, i direktiv 2001/23 fastsætter:
»a)
Dette direktiv finder anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift til en anden indehaver som følge af en overdragelse eller fusion.
b)
Som overførsel i henhold til dette direktiv anses overførsel af en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet, uanset om den er væsentlig eller accessorisk, jf. dog litra a) og de følgende bestemmelser i denne artikel.
c)
Dette direktiv finder anvendelse på offentligretlige og privatretlige virksomheder, der udøver en økonomisk aktivitet, uanset om de opererer med gevinst for øje. En administrativ omorganisering af offentlige administrative myndigheder eller en overførsel af administrative funktioner mellem offentlige administrative myndigheder er ikke en overførsel i dette direktivs forstand.«
Direktivets artikel 2, stk. 1, har følgende ordlyd:
»I dette direktiv forstås ved:
a)
»overdrager«: enhver fysisk eller juridisk person, der som følge af en overførsel efter artikel 1, stk. 1, ophører med at være indehaver af virksomheden eller bedriften eller af en del af virksomheden eller bedriften
b)
»erhverver«: enhver fysisk eller juridisk person, der som følge af en overførsel efter artikel 1, stk. 1, bliver indehaver af virksomheden eller bedriften eller af en del af virksomheden eller bedriften
[…]«
Direktivets artikel 3, stk. 1, første afsnit, er sålydende:
»Overdragerens rettigheder og forpligtelser i henhold til en arbejdskontrakt eller et arbejdsforhold, som bestod på tidspunktet for overførslen, overgår som følge af denne overførsel til erhververen.«
Artikel 4, stk. 1, første afsnit, i direktiv 2001/23 lyder:
»Overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift giver ikke i sig selv overdrageren eller erhververen nogen begrundelse for at foretage afskedigelser. Denne bestemmelse er ikke til hinder for, at der kan ske afskedigelser af økonomiske, tekniske eller organisatoriske årsager, der medfører beskæftigelsesmæssige ændringer.«
Spansk ret
De regler, der finder anvendelse på arbejdstagerne i tilfælde af overførsel af økonomiske enheder, er fastsat i kongeligt lovdekret nr. 1/1995 om godkendelse af lovbekendtgørelse af lov om arbejdstageres rettigheder (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores) af 24. marts 1995 (BOE nr. 75 af 29.3.1995, s. 9654), som affattet ved lov nr. 12/2001 af 9. juli 2001 (BOE nr. 164 af 10.7.2001, s. 24890, herefter »lov om arbejdstageres rettigheder«).
Artikel 44, stk. 1 og 2, i lov om arbejdstageres rettigheder fastsætter:
»1.   Overdragelse af en virksomhed, af et erhvervscenter eller af en selvstændig produktionsenhed medfører ikke i sig selv, at ansættelsesforholdet ophører, idet den nye arbejdsgiver indtræder i den tidligere arbejdsgivers rettigheder og forpligtelser i henhold til ansættelseskontrakten og på området for den sociale sikringsordning, herunder de aftaler, der er indgået med hensyn til pension, under de betingelser, der er fastsat i den særlige lovgivning, der finder anvendelse, og generelt i alle de forpligtelser vedrørende supplerende social sikring, som overdrageren har indgået.
2.   Med henblik på denne artikel anses det for en virksomhedsoverførsel, når overdragelsen vedrører en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet, uanset om den er væsentlig eller accessorisk.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
ADIF er en offentligretlig virksomhed med ansvar for håndteringen af enheder, der benyttes til intermodal transport, ved jernbaneterminalen i Bilbao (Spanien). Denne tjeneste udføres for Renfe Operadora.
I medfør af en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser med virkning fra den 1. marts 2008 udliciterede ADIF forvaltningen af den nævnte tjeneste til Algeposa. Algeposa leverede denne tjenesteydelse på ADIF’s anlæg ved hjælp af kraner tilhørende sidstnævnte.
Den nævnte kontrakt blev indgået for 48 måneder. Ved udløbet af denne periode blev kontrakten forlænget til den 30. juni 2013.
I maj 2013 afgav ADIF visse af sine ansatte til Algeposa med henblik på, at disse gennem immersion kunne gennemføre et oplæringsforløb med dette selskabs personale.
I juni 2013 meddelte ADIF Algeposa, at virksomheden ikke ønskede at forlænge kontrakten efter den 30. juni 2013 med den begrundelse, at den fra og med denne dato selv ville udføre den i hovedsagen omhandlede tjeneste med sit eget personale. ADIF oplyste ligeledes Algeposa om, at virksomheden nægtede at indtræde i sidstnævntes rettigheder og forpligtelser for så vidt angik selskabets personale.
Af økonomiske årsager foretog Algeposa følgelig en kollektiv afskedigelse af flere arbejdstagere, herunder Luis Aira Pascual, der tidligere var tilknyttet udførelsen af den kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser, der var blevet indgået med ADIF.
Den 30. juli 2013 anlagde Luis Aira Pascual sag mod ADIF, løngarantifonden og Algeposa ved Juzgado de lo Social n
o
10 de Bilbao (arbejdsret nr. 10 i Bilbao) med den begrundelse, at ADIF ved udløbet af den med Algeposa indgåede kontrakt var forpligtet til i selskabets sted at indtræde i arbejdsforholdet med personalet. Ifølge Luis Aira Pascual udgjorde den omstændighed, at ADIF genovertog den direkte forvaltning af leveringen af den i hovedsagen omhandlede tjenesteydelse, overdragelse af en virksomhed som omhandlet i artikel 44 i lov om arbejdstageres rettigheder. Følgelig har Luis Aira Pascual nedlagt påstand om, at afskedigelsen annulleres eller subsidiært erklæres uberettiget, og om, at ADIF tilpligtes at genansætte ham.
Den nævnte ret gav Luis Aira Pascual medhold, idet den fastslog, at afskedigelsen var uberettiget, og idet den tilpligtede ADIF at betale ham en godtgørelse på 28793,29 EUR. Luis Aira Pascual blev derimod tilpligtet at tilbagebetale den godtgørelse på 9557,87 EUR, som han havde modtaget fra Algeposa som følge af opsigelsen af sin arbejdskontrakt, til selskabet.
Den samme ret fastslog, at ADIF ved at nægte at træde i stedet for Algeposa i arbejdsforholdet mellem sidstnævnte og Luis Aira Pascual havde tilsidesat den forpligtelse, der følger af en med direktiv 2001/23 overensstemmende fortolkning af artikel 44 i lov om arbejdstageres rettigheder. Der var nemlig sket overførsel af en virksomhed, idet den i hovedsagen omhandlede tjenesteydelse fortsat blev leveret til den samme kunde og på de samme anlæg ved hjælp af de samme materielle aktiver, som er nødvendige til leveringen heraf.
ADIF har iværksat appel til prøvelse af denne afgørelse fra Juzgado de lo Social n
o
10 de Bilbao (arbejdsret nr. 10 i Bilbao) for Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (øverste domstol i den selvstyrende region Baskerlandet).
Den sidstnævnte ret er af den opfattelse, at Domstolen endnu ikke har afgjort spørgsmålet, om begrebet overførsel af en virksomhed som omhandlet i direktiv 2001/23 omfatter de tilfælde, hvor en virksomhed med ansvar for en offentlig tjenesteydelse genovertager den direkte forvaltning af denne tjenesteydelse, når virksomheden med henblik på forvaltningen for det første beslutter at anvende sit eget personale uden at overtage personalet hos den medkontrahent, som virksomheden tidligere havde betroet den nævnte forvaltning, og når de anvendte materielle midler, som er nødvendige for udførelsen af den nævnte tjenesteydelse, for det andet stedse har tilhørt den nævnte virksomhed, der pålagde denne medkontrahent at anvende disse.
På denne baggrund har Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (øverste domstol i den selvstyrende region Baskerlandet) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Om det præjudicielle spørgsmål
Indledningsvis bemærkes, at det fremgår af Domstolens faste praksis, at det som led i den samarbejdsprocedure mellem de nationale retter og Domstolen, som er indført ved artikel 267 TEUF, tilkommer Domstolen at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar, som sætter den i stand til at afgøre den tvist, der verserer for den. Ud fra dette synspunkt påhviler det Domstolen i givet fald at omformulere de spørgsmål, der forelægges den (domme Krüger,
C-334/95
,
EU:C:1997:378
, præmis
og
, og Byankov,
C-249/11
,
EU:C:2012:608
, præmis
).
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det foreliggende tilfælde nærmere bestemt oplyst, om artikel 1, stk. 1, i direktiv 2001/23 skal fortolkes således, at direktivets anvendelsesområde omfatter en situation, hvor en offentligretlig virksomhed, der har ansvaret for en økonomisk aktivitet bestående i håndtering af intermodale transportenheder, gennem en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser betror udøvelsen af denne aktivitet til en anden virksomhed ved samtidig at stille den nødvendige infrastruktur og det nødvendige materiel, som den ejer, til rådighed for denne anden virksomhed, og derefter med den begrundelse, at den fremover selv vil udøve aktiviteten med sit eget personale, beslutter at bringe denne kontrakt til ophør uden at overtage sidstnævnte virksomheds personale.
Det skal med henblik på besvarelsen af det således omformulerede spørgsmål for det første bemærkes, at direktiv 2001/23 i medfør af sin artikel 1, stk. 1, litra c), finder anvendelse på de offentligretlige virksomheder, der udøver en økonomisk aktivitet, uanset om disse virksomheder opererer med gevinst for øje.
Domstolen har således fastslået, at den omstændighed, at erhververen er en offentligretlig juridisk person, ikke udelukker, at der kan foreligge en overførsel, som er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2001/23 (jf. i denne retning dom CLECE,
C-463/09
,
EU:C:2011:24
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Den omstændighed, at den i hovedsagen omhandlede juridiske person er en offentligretlig virksomhed med ansvar for en offentlig tjenesteydelse, indebærer derfor ikke, at denne er udelukket fra anvendelsesområdet for direktiv 2001/23.
For det andet bemærkes, at det fremgår af artikel 1, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/23, at direktivet finder anvendelse på overførsel af en virksomhed eller bedrift eller af en del af en virksomhed eller bedrift til en anden indehaver som følge af en overdragelse eller fusion.
I denne henseende fremgår det af Domstolens faste praksis, at direktivets anvendelsesområde kan udvides til alle de tilfælde, hvor der som led i en aftale sker en udskiftning af den fysiske eller juridiske person, der er ansvarlig for virksomhedens drift, og som af den grund påtager sig en arbejdsgivers forpligtelser i forhold til arbejdstagerne i virksomheden, og det har ingen betydning, om der er sket en overførsel af ejendomsretten til materielle aktiver (jf. domme Abler m.fl.,
C-340/01
,
EU:C:2003:629
, præmis
, og CLECE,
C-463/09
,
EU:C:2011:24
, præmis
).
Domstolen har ligeledes fastslået, at direktiv 2001/23 finder anvendelse på en situation, hvor en virksomhed, der har betroet den faktiske udførelse af arbejdsopgaver til en anden virksomhed, beslutter at bringe kontrakten med denne virksomhed til ophør og selv varetage disse opgaver (jf. i denne retning dom CLECE,
C-463/09
,
EU:C:2011:24
, præmis
).
Det følger heraf, at det ikke kan udelukkes, at direktiv 2001/23 kan finde anvendelse på en situation, hvor en offentligretlig virksomhed, der har ansvaret for en økonomisk aktivitet bestående i håndtering af intermodale transportenheder, gennem en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser betror udøvelsen af denne aktivitet til en anden virksomhed og derefter beslutter at bringe denne kontrakt til ophør og selv udøve aktiviteten med sit eget personale.
For det tredje skal det bemærkes, at for at direktiv 2001/23 finder anvendelse, skal overførslen i overensstemmelse med direktivets artikel 1, stk. 1, litra b), vedrøre en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, forstået som en helhed af midler, der er organiseret med henblik på udøvelse af en økonomisk aktivitet, uanset om den er væsentlig eller accessorisk.
Med henblik på at fastlægge, om denne betingelse faktisk er opfyldt, skal der tages hensyn til alle de faktiske omstændigheder, som kendetegner den pågældende transaktion, herunder hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om, hvorvidt der er sket en overførsel af materielle aktiver som f.eks. bygninger og løsøre, værdien af de immaterielle aktiver på tidspunktet for overførslen, hvorvidt den nye indehaver har overtaget størstedelen af arbejdsstyrken, om kundekredsen overføres, samt i hvor høj grad aktiviteterne før og efter overførslen er de samme, og hvor længe disse eventuelt har været indstillet. Disse omstændigheder kan imidlertid kun indgå som enkelte elementer i den samlede bedømmelse, der skal foretages, og de kan derfor ikke vurderes isoleret (jf. domme Abler m.fl.,
C-340/01
,
EU:C:2003:629
, præmis
og
, og CLECE,
C-463/09
,
EU:C:2011:24
, præmis
og den deri nævne retspraksis).
Domstolen har navnlig fastslået, at den nationale domstol ved vurderingen af de faktiske omstændigheder, som kendetegner den pågældende transaktion, bl.a. skal tage hensyn til, hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om.
Heraf følger, at afvejningen af, hvilken vægt der skal tillægges de forskellige kriterier for, om der i henhold til direktiv 2001/23 er tale om en overførsel, nødvendigvis afhænger af, hvilken type aktivitet der udføres, og hvilke produktions- eller driftsmåder der anvendes i virksomheden, bedriften eller den pågældende del af bedriften (jf. i denne retning dom Abler m.fl.,
C-340/01
,
EU:C:2003:629
, præmis
og den deri nævnte retspraksis).
Domstolen har ganske vist i denne henseende fastslået, at i en branche, hvor arbejdskraften udgør den væsentligste del af aktiviteten, kan identiteten af en økonomisk enhed ikke opretholdes, hvis ikke størstedelen af denne enheds arbejdsstyrke overtages af den angivelige erhverver (jf. i denne retning dom CLECE,
C-463/09
,
EU:C:2011:24
, præmis
).
Indledningsvis skal det i en situation som den i hovedsagen omhandlede imidlertid bemærkes, at den pågældende økonomiske aktivitet, nemlig tjenesteydelsen bestående i håndtering af intermodale transportenheder, ikke kan anses for en aktivitet, hvor arbejdskraften udgør den væsentligste del af aktiviteten, for så vidt som den kræver betydeligt materiel.
Således som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, har ADIF nemlig inden for rammerne af den med Algeposa indgåede kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser stillet kraner og lokaler, der fremstår som værende nødvendige elementer for udøvelsen af den i hovedsagen omhandlede aktivitet, til rådighed for selskabet. Materiellet udgør derfor den væsentligste del af denne aktivitet.
Hvad dernæst angår den omstændighed, at de materielle aktiver, som er nødvendige for afviklingen af den i hovedsagen omhandlede aktivitet, stedse har tilhørt ADIF, bemærkes, at i overensstemmelse med den i denne doms præmis 28 anførte retspraksis er spørgsmålet, om der er sket en overførsel af ejendomsretten til de materielle aktiver, ikke relevant med henblik på anvendelsen af direktiv 2001/23.
I denne henseende har Domstolen fastslået, at den omstændighed, at de materielle aktiver, som overtages af den nye erhvervsdrivende, ikke tilhørte dennes forgænger, men blot blev stillet til rådighed af ordregiveren, ikke kan føre til den konklusion, at der ikke foreligger en overførsel af en virksomhed i det nævnte direktivs forstand (jf. i denne retning dom Abler m.fl.,
C-340/01
,
EU:C:2003:629
, præmis
).
Det følger heraf, således som Europa-Kommissionen har anført i sit skriftlige indlæg, at en fortolkning af artikel 1, stk. 1, litra b), i direktiv 2001/23, hvorefter direktivets anvendelsesområde ikke omfatter en situation, hvor de materielle aktiver, der er nødvendige til afviklingen af den pågældende aktivitet, aldrig er ophørt med at tilhøre erhververen, ville fratage det nævnte direktiv en del af dets effektive virkning.
Hvad endelig angår den omstændighed, at ADIF ikke overtog Algeposas personale, skal det bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at den omstændighed, at den nye erhvervsdrivende ikke overtager en efter antal og kvalifikationer betydelig del af den arbejdsstyrke, som hos forgængeren udførte de samme opgaver, ikke er tilstrækkelig til at udelukke, at der foreligger en overførsel af en enhed, der bevarer sin identitet som omhandlet i direktiv 2001/23, inden for en branche som den i hovedsagen omhandlede, hvor materiellet er af afgørende betydning for aktiviteten. En anderledes fortolkning ville være i strid med det nævnte direktivs hovedformål, nemlig at opretholde arbejdsaftalerne med overdragerens ansatte, selv mod erhververens vilje (jf. i denne retning dom Abler m.fl.,
C-340/01
,
EU:C:2003:629
, præmis
).
Følgelig medfører den omstændighed, at ADIF ikke har overtaget Algeposas ansatte, ikke, at det er udelukket, at den i hovedsagen omhandlede aktivitet har bevaret sin identitet, og indebærer derfor ikke, at det kan afvises, at der foreligger overførsel af en virksomhed i direktivets forstand.
I sidste ende tilkommer det den forelæggende ret at fastlægge, om der i lyset af de ovenstående betragtninger og under hensyntagen til samtlige de faktiske omstændigheder, som kendetegner den pågældende transaktion, foreligger overførsel af en virksomhed i hovedsagen.
På denne baggrund skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 1, stk. 1, i direktiv 2001/23 skal fortolkes således, at direktivets anvendelsesområde omfatter en situation, hvor en offentligretlig virksomhed, der har ansvaret for en økonomisk aktivitet bestående i håndtering af intermodale transportenheder, gennem en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser betror udøvelsen af denne aktivitet til en anden virksomhed ved samtidig at stille den nødvendige infrastruktur og det nødvendige materiel, som den ejer, til rådighed for denne anden virksomhed, og derefter med den begrundelse, at den fremover selv vil udøve aktiviteten med sit eget personale, beslutter at bringe denne kontrakt til ophør uden at overtage sidstnævnte virksomheds personale.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at direktivets anvendelsesområde omfatter en situation, hvor en offentligretlig virksomhed, der har ansvaret for en økonomisk aktivitet bestående i håndtering af intermodale transportenheder, gennem en kontrakt om forvaltning af offentlige tjenesteydelser betror udøvelsen af denne aktivitet til en anden virksomhed ved samtidig at stille den nødvendige infrastruktur og det nødvendige materiel, som den ejer, til rådighed for denne anden virksomhed, og derefter med den begrundelse, at den fremover selv vil udøve aktiviteten med sit eget personale, beslutter at bringe denne kontrakt til ophør uden at overtage sidstnævnte virksomheds personale.

Underskrifter
(
*
)   Processprog: spansk.