CELEX: 62012CJ0182
Bendrijos muitinės kodeksas
137 straipsnis
Muitinės kodekso įgyvendinimo reglamentas
561 straipsnio 2 dalis
Visiško atleidimo nuo importo muitų sąlygos
Automobilio, kurio savininkas įsikūręs trečiojoje šalyje, importas į valstybę narę
Automobilio naudojimas asmeniniais tikslais pagal jo savininko įgaliojimą, numatytą ne su naudotoju sudarytoje darbo sutartyje
Neatleidimas nuo muito

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (
OL L 253, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3), iš dalies pakeisto 2001 m. gegužės 4 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 993/2001 (
OL L 141, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 11 t., p. 286, toliau – Įgyvendinimo reglamentas), 561 straipsnio 2 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp G. Fekete ir
Nemzeti Adó- és Vámhivatal Közép-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága
(Nacionalinės mokesčių ir muitų administracijos Vidurio Uždunojės regiono muitų ir mokesčių inspekcijos direkcija) dėl Bisau Gvinėjos Respublikoje įregistruoto lengvojo automobilio, kurį G. Fekete įvežė į Europos Sąjungos teritoriją ir kuriuo asmeniniams tikslams naudojosi Vengrijoje, muitinio statuso nustatymo.
Teisinis pagrindas
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (
OL L 302, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307, toliau – Muitinės kodeksas), 137 straipsnyje nustatyta:
„Įforminus laikinojo įvežimo procedūrą Bendrijos muitų teritorijoje leidžiama, netaikant prekybos politikos priemonių, naudoti visai ar iš dalies importo muitais neapmokestintas ne Bendrijos prekes, kurias numatyta reeksportuoti niekaip jų nepakeitus, išskyrus normalų prekių nusidėvėjimą dėl įprastinio jų naudojimo.“
Įgyvendinimo reglamento 232 straipsnyje, susijusiame su laikino įvežimo tvarka, nustatyta:
„1.   Toliau išvardytos prekės vadovaujantis 579 straipsniu laikomos deklaruotomis laikinajam įvežimui 233 straipsnyje nurodytu veiksmu, nors jos ir nebūtų deklaruotos muitinei raštu arba žodžiu:
<...>
b)
transporto priemonės, išvardytos 556–561 straipsniuose;
<...>“
Šio reglamento 234 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„Jeigu patikrinimas [patikrinus] išaiškėja, kad 233 straipsnyje nurodytas veiksmas buvo atliktas, tačiau įvežtos arba išvežtos prekės neatitiko reikalavimų, nustatytų 230–232 straipsniuose, tokios prekės laikomos neteisėtai importuotomis arba eksportuotomis.“
Pagal to paties reglamento 560 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą „Bendrijos muitų teritorijoje įsikūrę <...> asmenys naudojasi atleidimu nuo importo muitų, jeigu jie patys nereguliariai naudoja transporto priemones, remdamiesi registracijos turėtojo, kuris naudojimo metu yra muitų teritorijoje, instrukcijomis“.
Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalyje nustatyta:
„Visiškas atleidimas nuo importo muitų suteikiamas tais atvejais, kai transporto priemones komerciniams arba asmeniniams tikslams naudoja fizinis asmuo, įsikūręs Bendrijos muitų teritorijoje ir įdarbintas ar kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko, įsikūrusio už tos teritorijos ribų.
Asmeninis naudojimas privalo būti numatytas darbo sutartyje.
Muitinės gali transporto priemonių laikinąjį įvežimą apriboti pagal šią nuostatą, kai jos naudojamos sistemingai.“
Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudicinis klausimas
Dvigubą Vengrijos ir Bisau Gvinėjos pilietybę turintis ir Vengrijoje gyvenantis G. Fekete nurodo, kad jis yra Bisau Gvinėjoje įsteigto
Együtt Afrikáért Alapítvány
(Susivieniję už Afriką) fondo steigėjas ir valdybos pirmininkas. Šiam fondui nuosavybės teise priklauso automobilis
Cadillac Escalade
, kurį jis į Sąjungos teritoriją įvežė nepateikęs muitinės deklaracijos pagal laikinojo įvežimo procedūrą; ją taikant visiškai nemokami importo muitai.
Sąjungos muitų teritorijoje G. Fekete naudojo šį automobilį asmeniniams tikslams.
Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Vengrijos vyriausybės pateiktą informaciją 2011 m. balandžio 13 d.
Székesfehérvár
(Vengrija) policija vykdė patikrinimą, per kurį G. Fekete buvo sustabdytas prie minėto automobilio vairo. Apklausiamas policijos G. Fekete nurodė, kad neturi įgaliojimo naudoti šį automobilį, nes yra minėto fondo steigėjas ir valdybos pirmininkas. Kadangi G. Fekete negalėjo pagrįsti automobilio muitinio statuso, 2011 m. balandžio 14 d. muitinės institucija savo iniciatyva pradėjo šiuo tikslu procedūrą.
Taip pat iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir Vengrijos vyriausybės pastabų matyti, kad per šią procedūrą 2011 m. gegužės 13 d. G. Fekete pateikė vengrų kalba atspausdintą dokumentą, kuriame nurodyta 2008 m. rugsėjo 1 d. data ir kurį, kaip teigiama, Senegale sudarė Toure Mourdje,
Együtt Afrikáért Alapítvány
fondo valdybos pirmininkas. Pagal šį dokumentą G. Fekete įgaliojamas naudoti ir vairuoti aptariamą automobilį. Šiuo požiūriu ši vyriausybė pažymi, kad nors aptariamas įgaliojimas pasirašytas 2008 m. ir nepatvirtintas dviejų liudytojų parašais, kaip to reikalaujama pagal Vengrijos teisę, šio automobilio registracijos pažymėjimo data yra 2011 m. kovo 30 d., t. y. vienas mėnuo iki Vengrijoje įvykusio policijos patikrinimo. Be to, šiame pažymėjime pateikiami netikslūs ar ne visi duomenys, kurie, atsižvelgiant į tam tikrus portugalų kalba vartojamus terminus, kelia abejonių, ar šį dokumentą galima laikyti registracijos pažymėjimu.
2011 m. gegužės 18 d. sprendimu pirmosios instancijos muitinės institucija konstatavo, kad dėl laikinojo minėto automobilio įvežimo buvo pažeistas Sąjungos teisės taisyklės, nes G. Fekete neturėjo darbo sutarties, kurioje būtų numatytas automobilio naudojimas asmeniniams tikslams, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį. Todėl ši institucija nusprendė, kad pagal Muitinės kodekso 202 straipsnį už šį automobilį susidarė skola muitinei ir nurodė sumokėti 729355 Vengrijos forintų (apie 2500 eurų) muitą ir 2005727 Venrgijos forintų (apie 7000 eurų) pridėtinės vertės mokestį.
Tada G. Fekete dėl šio sprendimo antrosios instancijos muitinės institucijai pateikė skundą, kuriame nurodė, kad aptariamas automobilis priklauso fondui ir į Sąjungos teritoriją netaikant muitinės formalumų pateko vadovaujantis vadinamosios Stambulo konvencijos, patvirtintos 1993 m. kovo 15 d. Tarybos sprendimu 93/329/EEB dėl Laikinojo įvežimo konvencijos sudarymo ir jos priedų priėmimo (
OL L 130, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 5 t., p. 3), nuostatomis. Be to, jis tvirtino, kad muitinės institucija neteisingai rėmėsi aplinkybe, kad nebuvo darbo sutarties, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį, ir netaikė visiško atleidimo nuo muitų mokesčių. Kadangi jis tokios sutarties neturėjo, ši institucija turėjo tik patikrinti, ar naudotis šiuo automobiliu asmeniniais tikslais jis buvo „kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Šiuo atžvilgiu G. Fekete pateikė
Együtt Afrikáért Alapítvány
fondo valdybos pirmininko įgaliojimą naudoti ir vairuoti šiam fondui priklausantį automobilį. Bet kuriuo atveju G. Fekete manė, kad jis turėjo būti laikomas šio fondo darbuotoju, atsižvelgiant į jo atliekamą veiklą, nors pagal nacionalinę teisę negalėjo būti juo laikomas.
Po to, kai G. Fekete skundas buvo atmestas, jis kreipėsi administracinės teisenos tvarka į teismą, kuris vėliau pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą, su skundu, kuriuo siekė, kad šis antrosios instancijos muitinės institucijos sprendimas būtų pakeistas. Iš esmės jis nurodė, kad siekiant taikyti visišką atleidimą nuo muito pagal Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį nereikalaujama, kad būtų darbo sutartis, jei minėtas automobilis naudojamas asmeniniais tikslais, o tai daryti jis buvo įgaliotas pagal 2008 m. rugsėjo 1 d. įgaliojimą. Remdamosi 2010 m. liepos 6 d, Muitų kodekso komiteto susitikimo protokolu (TAXUD/A3/0039/2010-EN), Vengrijos muitinės institucijos nurodė priešingai, kad siekiant taikyti šioje nuostatoje numatytą neapmokestinimą automobilio naudojimas asmeniniams tikslams turi būti numatytas ne Sąjungoje įsikūrusio šio automobilio savininko ir Sąjungoje įsikūrusio privataus asmens sudarytoje darbo sutartyje. Tačiau šioje byloje tokios sutarties nebuvo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalyje iš tiesų nurodoma, kad jeigu transporto priemonės savininkas įdarbino automobilį naudojantį privatų asmenį, galimybė naudoti minėtą automobilį asmeniniais tikslais turi būti numatyta darbo sutartyje, pagal šios nuostatos formuluotę taip pat galima suprasti, kad visiškai atleidžiama nuo importo muitų ir tuo atveju, kai privatus asmuo automobilį naudoja ir „kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko“.
Tokiomis aplinkybėmis
Székesfehérvári Törvényszék
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar pagal [Įgyvendinimo] reglamento 561 straipsnio 2 dalį transporto priemonės savininko, įsikūrusio už (muitų) teritorijos ribų, suteikto įgaliojimo pakanka norint nustatyti šių priemonių naudojimą asmeniniams tikslams, ar vis dėlto transporto priemonių naudojimas asmeniniams tikslams galimas tik esant darbo santykiams, konkrečiai – kai tokia galimybė (savininko) numatyta darbo sutartyje?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad nuo importo muitų už Sąjungos muitų teritorijoje įsikūrusio asmens asmeniniais tikslais naudojamą transporto priemonę gali būti visiškai atleidžiama tik jeigu šis naudojimas asmeniniais tikslais buvo numatytas šio asmens ir ne šioje teritorijoje įsikūrusio automobilio savininko sudarytoje darbo sutartyje, ar, atvirkščiai, kad nuo importo muitų taip pat gali būti atleidžiama, jeigu asmuo, nepaisant to, ar susijęs darbo santykiais, kitaip įgaliotas automobilio savininko jį naudoti asmeniniais tikslais.
G. Fekete tvirtina, kad automobilį asmeniniais tikslais naudojantis asmuo gali pasinaudoti visišku atleidimu nuo importo muitų, net jeigu jis nėra formaliai pagal darbo sutartį susijęs su automobilio savininku arba jeigu toks naudojimas nenumatytas tarp šalių sudarytoje darbo sutartyje. G. Fekete nuomone, pakanka, kad toks asmuo būtų tik „kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko“, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį, kad galėtų pasinaudoti visišku atleidimu nuo importo muitų.
Atvirkščiai, Vengrijos vyriausybė ir Europos Komisija mano, kad nors siekiant pasinaudoti Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalyje numatytu visišku atleidimu nuo importo muitų asmuo, aišku, gali būti kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko naudotis automobiliu komerciniais tikslais, šio automobilio naudojimas asmeniniais tikslais būtinai turi būti numatytas automobilio naudotojo ir automobilio savininko sudarytoje darbo sutartyje.
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, jog Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad visiškas atleidimas nuo importo muitų suteikiamas tais atvejais, kai transporto priemones komerciniams arba asmeniniams tikslams naudoja fizinis asmuo, įsikūręs Sąjungos muitų teritorijoje.
Pagrindinėje byloje aišku, kad aptariamas automobilis naudojamas vien asmeniniais tikslais.
Iš Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos formuluotės matyti, kad pagal šią nuostatą visiškas atleidimas nuo importo muitų siejamas su sąlyga, kad šis fizinis asmuo būtų įdarbintas ne Sąjungos teritorijoje įsikūrusio transporto priemonės savininko arba kad jis būtų „kitaip įgaliotas“ minėtos transporto priemonės savininko. Tačiau tuo atveju, kai automobilis naudojamas asmeniniais tikslais, šio straipsnio antroje pastraipoje pažymėta, kad asmeninis naudojimas privalo būti numatytas darbo sutartyje.
Tad šias dvi pastraipas aiškinant kartu matyti, kad nors siekdamas gauti visišką atleidimą nuo importo muitų pagal Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį asmuo, aišku, gali būti „kitaip įgaliotas transporto priemonės savininko“ naudotis automobiliu komerciniais tikslais, tai netaikytina naudojimosi asmeniniais tikslais atveju, kuris įmanomas tik esant darbo santykiams ir turi būti būtinai numatytas darbo sutartyje.
Taip pat pažymėtina, kad, kaip teisingai pabrėžė Vengrijos vyriausybė, šiuo metu galiojančio Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalies tekstas nustatytas Reglamentu Nr. 993/2001, kuris, kaip matyti iš pastarojo 9 konstatuojamosios dalies, supaprastinta ir racionaliau išdėsto Reglamento Nr. 2454/93 III antraštinės dalies II skyriaus, kuriame, be kita ko, reglamentuojamas laikinas įvežimas, nuostatas. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 993/2001 1 straipsnio 28 punkte Reglamento Nr. 2454/93 III antraštinė dalis „Ekonominio poveikio turinčio muitinės procedūros“, apimanti 496–787 straipsnius, pakeista nauja III antraštine dalimi „Ekonominio poveikio turinčio muitinės procedūros“, kuri nuo Reglamento Nr. 993/2001 įsigaliojimo apima Įgyvendinimo reglamento 496–592 straipsnius.
Tačiau šiuo atžvilgiu Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalį iki įsigaliojant Reglamentui Nr. 993/2001 atitikusiuose straipsniuose, t. y. 718 straipsnio 1 dalyje, 3 dalies a ir b punktuose, 6 dalyje ir 7 dalies b punkto antroje įtraukoje bei 719 straipsnio 4 dalies b punkte, įvežto automobilio visiškam atleidimui nuo importo muitų tuo atveju, kai Sąjungoje įsikūręs asmuo, kuris nėra jo savininkas, jį naudojo asmeniniais tikslais, taip pat buvo nustatyta sąlyga, kad šis asmuo būtų darbo sutartimi susijęs su savininku, o naudojimas asmeniniais tikslais būtų numatytas šioje darbo sutartyje.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Įgyvendinimo reglamento 561 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad nuo importo muitų už Sąjungos muitų teritorijoje įsikūrusio asmens asmeniniais tikslais naudojamą transporto priemonę gali būti visiškai atleidžiama tik jeigu šis naudojimas asmeniniais tikslais buvo numatytas šio asmens ir ne šioje teritorijoje įsikūrusio automobilio savininko sudarytoje darbo sutartyje ar, atvirkščiai, kad nuo importo muitų taip pat gali būti atleidžiama, jeigu asmuo, nepaisant to, ar susijęs darbo santykiais, kitaip įgaliotas automobilio savininko jį naudoti asmeniniais tikslais.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendžia:

1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, iš dalies pakeisto 2001 m. gegužės 4 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 993/2001, 561 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad nuo importo muitų už Sąjungos muitų teritorijoje įsikūrusio asmens asmeniniais tikslais naudojamą transporto priemonę gali būti visiškai atleidžiama tik jeigu šis naudojimas asmeniniais tikslais buvo numatytas šio asmens ir ne šioje teritorijoje įsikūrusio automobilio savininko sudarytoje darbo sutartyje, ar, atvirkščiai, kad nuo importo muitų taip pat gali būti atleidžiama, jeigu asmuo, nepaisant to, ar susijęs darbo santykiais, kitaip įgaliotas automobilio savininko jį naudoti asmeniniais tikslais.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vengrų.