CELEX: 62009CJ0462
Teisės aktų derinimas
Autorių teisės ir gretutinės teisės
Direktyva 2001/29/EB
Atgaminimo teisė
Išimtys ir apribojimai
Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis
5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis
Teisinga kompensacija
Mokestį, skirtą šiai kompensacijai finansuoti, turintis mokėti asmuo
Nuotolinė prekyba tarp skirtingose valstybėse narėse gyvenančių asmenų

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB
dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230) 5 straipsnio 2 dalies b punkto ir 5 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Stichting de Thuiskopie
(toliau –
Stichting
) ir
Opus Supplies Deutschland GmbH
(toliau –
Opus
) bei dviejų šios bendrovės direktorių M. van der Lee ir H. van der Lee dėl šios bendrovės mokėtino mokesčio, skirto teisingai
kompensacijai, mokamai autorių teisių turėtojams pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį (toliau – mokestis už kopijavimą
asmeniniam naudojimui), finansuoti.

Teisinis pagrindas

Direktyva 2001/29
Direktyvos 2001/29 9, 10, 31, 32, 35 ir 38 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(9)      Kiekvienas autorių teisių ir gretutinių teisių derinimas turi būti grindžiamas aukšto lygio apsauga, nes tokios teisės yra
labai svarbios intelektinei kūrybai. Jų apsauga padeda užtikrinti kūrybingumo palaikymą ir plėtojimą autorių, atlikėjų, prodiuserių,
vartotojų, kultūros, pramonės ir apskritai visuomenės labui. Dėl to intelektinė nuosavybė yra pripažinta sudedamąja nuosavybės
dalimi.
(10)      Kad autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą;
jį turi gauti ir prodiuseriai, kad galėtų finansuoti šį darbą. <...>
<...>
(31)      Turi būti išlaikyta derama pusiausvyra tarp įvairių kategorijų teisių turėtojų teisių ir interesų, taip pat tarp įvairių kategorijų
teisių turėtojų ir saugomų objektų naudotojų. <...>
(32)      Ši direktyva nustato išsamų atgaminimo teisės ir viešo paskelbimo teisės išimčių ir apribojimų sąrašą. Kai kurios išimtys
arba apribojimai prireikus taikomi tik atgaminimo teisei. Šiame sąraše deramai atsižvelgiama į skirtingas valstybių narių
teisės tradicijas ir kartu siekiama užtikrinti veikiančią vidaus rinką. Valstybės narės turėtų laikytis nuoseklaus šių išimčių
ir apribojimų taikymo, kuris bus įvertintas ateityje apžvelgiant įstatymų įgyvendinimą.
<...>
(35)      Taikant tam tikras išimtis ar apribojimus teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą, kad jiems būtų deramai kompensuota
už naudojimąsi jų saugomais kūriniais ar kitais objektais. Nustatant tokio atlyginimo formą, išsamią tvarką ir galimą dydį
kiekvienu atveju turėtų būti atsižvelgiama į konkrečias aplinkybes. Įvertinant šias aplinkybes vertingas kriterijus būtų iš
to kylanti galima žala teisių turėtojams. Tais atvejais, kai teisių turėtojai kokia nors kita forma jau yra gavę atlyginimą,
pvz., licencinio mokesčio dalį, galima netaikyti jokio specialaus ar atskiro mokėjimo. Nustatant tinkamos kompensacijos dydį
turėtų būti atsižvelgiama į šioje direktyvoje nurodytų techninės apsaugos priemonių naudojimo laipsnį. Tam tikrose situacijose,
kai žala teisių turėtojui yra minimali, gali nebūti ir jokio įsipareigojimo dėl atlyginimo.
<...>
(38)      Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama nustatyti išimtį ar apribojimus atgaminimo teisei tam tikriems garso, vaizdo ir audiovizualinės
medžiagos atgaminimo asmeniniam naudojimui atvejams, kartu nustatant ir teisingą kompensaciją. Gali būti įdiegiamos arba toliau
taikomos teisių turėtojams žalą kompensuojančios atlyginimo sistemos. <...>.“
Direktyvos 2001/29 2 straipsnyje „Atgaminimo teisė“ nustatyta :
„Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu
ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
a)      autoriams – savo kūrinius;
b)      atlikėjams – savo atlikimų įrašus;
c)      fonogramų gamintojams – savo fonogramas;
d)      filmų pirmojo įrašo gamintojams – jų filmų originalus ir kopijas;
e)      transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu,
įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“
Direktyvos 2001/29 5 straipsnio „Išimtys ir apribojimai“ 2 dalies b punkte nustatyta:
„Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:
<...>
b)      kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių
komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių
apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui.“
Šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalyje numatyta:
„Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie
neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“

Nacionalinės teisės aktai
Autorių teisių įstatymo (
Auteurswet
,
Staatsblad
2008, Nr. 538) 16c straipsnio 1–3 dalyse numatyta :
„1.      Autoriaus teisė į literatūros, mokslo arba meno kūrinį nepažeidžiama jį ar jo dalį atgaminant laikmenoje, kuri skirta šiam
kūriniui atkurti, jeigu kopijuojama neturint tiesioginio arba netiesioginio komercinio tikslo ir tik fizinio asmens, kuris
pasigamina kopiją, studijoms arba asmeniniam naudojimui.
2.      Už 1 dalyje nurodytą atgaminimą kūrinio autoriui arba jo teisių perėmėjui mokamas teisingas atlyginimas. Jį privalo mokėti
1 dalyje nurodytų prekių gamintojas arba importuotojas.
3.      Gamintojo pareiga mokėti atsiranda tuo momentu, kai jo pagamintos prekės gali būti pateikiamos į rinką. Ši importuotojo pareiga
atsiranda importuojant.“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Kaip matyti iš Autorių teisių įstatymo 16c straipsnio 1 dalies, Nyderlandų Karalystė nacionalinėje teisėje numatė kopijavimo
asmeniniam naudojimui išimtį. Pagal to paties straipsnio 2 dalį mokėti mokestį turi atgaminimo laikmenos gamintojas arba importuotojas.

Stichting
yra Nyderlandų įstaiga, įgaliota rinkti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui.

Opus
yra Vokietijoje įsteigta bendrovė, internetu parduodanti tuščias, t. y. neįrašytas, atgaminimo laikmenas. Ji parduoda prekes,
be kita ko, skirtas Nyderlandams, per interneto svetaines olandų kalba, o tikslinė visuomenė yra Nyderlandų vartotojai.

Opus
parengtoje pirkimo–pardavimo sutartyje numatyta, kad Nyderlandų vartotojo internetu atliktas užsakymas vykdomas Vokietijoje
ir prekės kliento vardu ir sąskaita siunčiamos iš Vokietijos į Nyderlandus naudojantis pašto transportuotojo, kurį iš tikrųjų
samdo
Opus
, paslaugomis.

Opus
nemoka mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui už laikmenas, pristatomas savo klientams į Nyderlandus, nei šioje valstybėje
narėje, nei Vokietijoje. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad į kainą už atgaminimo laikmenas,
kuriomis prekiauja
Opus
, neįtrauktas mokestis už kopijavimą asmeniniam naudojimui.

Stichting
, tvirtindama, kad
Opus
turėtų būti laikoma „importuotoja“ pagal Autorių teisių įstatymą ir todėl ji turi mokėti mokestį už kopijavimą asmeniniam
naudojimui, kreipėsi į Nyderlandų teismus, reikalaudama, kad būtų sumokėtas šis mokestis.

Opus
, remdamasi pirkimo–pardavimo sutarties sąlygomis, ginčija, kad ji yra atgaminimo laikmenų, kuriomis prekiauja, importuotoja
į Nyderlandus. Ji tvirtina, kad importuotojais turi būti laikomi Nyderlandų pirkėjai, t. y. atskiri vartotojai.
Šiam
Opus
gynybos argumentui pritarė pirmąja instancija ir vėliau apeliacine instancija bylą nagrinėję teismai, kurie atmetė
Stichting
mokėjimo reikalavimą.
Stichting
padavė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar šių teismų sprendimas šioje byloje neprieštarauja
Direktyvai 2001/29. Teismo nuomone, jeigu pirkėjas, t. y. atskiras vartotojas, būtų laikomas importuotoju, taigi ir mokestį
už kopijavimą asmeniniam naudojimui turinčiu mokėti asmeniu, tai reikštų, kad jo faktiškai neįmanoma rinkti, nes praktiškai
sunku nustatyti individualų pirkėją. Todėl teismas siekia išsiaiškinti, ar sąvokos „importuotojas“ nederėtų aiškinti plačiau,
negu tai išplaukia vien iš lingvistinės šios sąvokos reikšmės, taip pat atsižvelgiant į galutinę duomenų laikmenų paskirtį,
kuri yra žinoma ir profesionaliam pardavėjui.
Šiomis aplinkybėmis
Hoge Raad der Nederlanden
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.      Ar direktyvoje [2001/29], ypač jos 5 straipsnio 2 dalies b punkte ir 5 dalyje, pateikiami kriterijai, leidžiantys atsakyti
į klausimą, kas pagal nacionalinę teisę turi mokėti „teisingą kompensaciją“ 5straipsnio 2 dalies b punkto prasme? Jei [atsakymas
būtų teigiamas], kokie tie kriterijai?
2.      Ar nuotolinės prekybos atveju, kai pirkėjas gyvena kitoje valstybėje narėje negu pardavėjas, pagal direktyvos [2001/29] 5 straipsnio
5 dalį reikalaujama taip plačiai aiškinti nacionalinę teisę, jog būtų suprantama, kad komercine veikla užsiimantis subjektas
turi mokėti „teisingą kompensaciją“ 5 straipsnio 2 dalies b punkto prasme bent vienoje nuotolinėje prekyboje dalyvaujančių
valstybių narių?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 nuostatos,
ypač jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinami taip, kad jose įtvirtinti kriterijai, leidžiantys
nustatyti, kas turi mokėti teisingą kompensaciją pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį.
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnį valstybės narės autoriams nustato išimtinę teisę leisti
arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą savo kūrinį
arba jo dalį.
Tačiau pagal šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktą valstybės narės gali nustatyti išimtinės autoriaus kūrinio atgaminimo
teisės išimtį, kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kokioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių
ar netiesioginių komercinių tikslų (vadinamoji „kopijavimo asmeniniam naudojimui“ išimtis).
Vis dėlto šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalyje nustatyta triguba kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties sąlyga – pirmiausia,
ši išimtis taikoma tik tam tikrais specialiais atvejais, antra, ji neturi prieštarauti įprastiniam kūrinio naudojimui ir galiausiai
ji neturi nepagrįstai pažeisti teisėtų teisių turėtojų interesų.
Todėl, atsižvelgiant į paskutinę sąlygą, pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą valstybės narės, nusprendusios
nacionalinėje teisėje įtvirtinti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, turi numatyti „teisingos kompensacijos“ mokėjimą
teisių turėtojų naudai (be kita ko, žr. 2010 m. spalio 21 d. Sprendimo
Padawan
, C‑467/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktą).
Atsakant į klausimą, kas turi mokėti teisingą kompensaciją, konstatuotina, jog Direktyvos 2001/29 nuostatose aiškiai nereglamentuojama,
kas turi tą daryti, todėl valstybės narės turi didelę diskreciją nustatyti asmenį, kuris turi sumokėti šią teisingą kompensaciją.
Tokiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog teisingos kompensacijos koncepcija ir
dydis susiję su žala, kylančia autoriui dėl saugomo jo kūrinio atgaminimo asmeniniam naudojimui be jo leidimo. Šiuo požiūriu
teisinga kompensacija laikytina atlygiu už autoriaus patirtą žalą (minėto Sprendimo
Padawan
40 punktas).
Be to, kaip matyti iš Direktyvos 2001/29 31 konstatuojamosios dalies ir minėto Sprendimo
Padawan
43 punkto, reikia išlaikyti „deramą pusiausvyrą“ tarp teisingą kompensaciją gaunančių autorių bei saugomų objektų naudotojų
teisių ir interesų.
Kadangi žalą išimtinės atgaminimo teisės turėtojui daro asmuo, kuris savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį, nepaprašęs
išankstinio šio teisių turėtojo leidimo, iš principo šis asmuo turi atlyginti su šiuo atgaminimu susijusią žalą, prisidėdamas
prie kompensacijos, kuri bus sumokėta šiam teisių turėtojui, finansavimo (minėto Sprendimo
Padawan
45 punktas).
Tačiau Teisingumo Teismas pripažino, kad atsižvelgiant į praktinius sunkumus, kylančius siekiant nustatyti privačius naudotojus
ir įpareigoti juos kompensuoti teisių turėtojams daromą žalą, valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti mokestį už kopijavimą
asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų ne suinteresuotieji privatūs asmenys, o subjektai, kurie disponuoja skaitmeninio atgaminimo
įranga, aparatais ar laikmenomis ir teisiškai ar faktiškai suteikia juos šiuo tikslu privatiems asmenims arba teikia jiems
atgaminimo paslaugą. Esant tokiai sistemai mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui turi mokėti šia įranga disponuojantys
asmenys (minėto Sprendimo
Padawan
46 punktas).
Teisingumo Teismas dar patikslino, jog turint omenyje, kad tokia sistema leidžia mokesčių mokėtojams atgauti mokestį už kopijavimą
asmeniniam naudojimui per aptariamos atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų suteikimo kainą arba per suteiktos atgaminimo
paslaugos kainą, galiausiai mokesčio našta tenka šią kainą mokančiam privačiam naudotojui, o tai atitinka „deramą pusiausvyrą“,
kuri turi būti užtikrinta tarp saugomų objektų autorių ir naudotojų interesų (minėto Sprendimo
Padawan
48 ir 49 punktai).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio
2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad galutinis naudotojas, kuris atgamina asmeniniam naudojimui saugomą
kūrinį, iš principo turi būti laikomas teisingą kompensaciją, numatytą minėtame 2 dalies b punkte, turinčiu sumokėti asmeniu.
Tačiau valstybės narės gali įtvirtinti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų subjektai, teikiantys atgaminimo
įrangą, aparatus ar laikmenas šiam galutiniam naudotojui, nes šie asmenys gali įskaičiuoti mokestį į taip suteiktos įrangos,
aparatų ar laikmenų kainą, kurią sumoka galutinis naudotojas.

Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar nuotolinės prekybos
tarp pirkėjo ir profesionalaus atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjo, kurie yra skirtingose valstybėse narėse,
atveju pagal Direktyvą 2001/29 reikalaujama nacionalinę teisę aiškinti taip, kad būtų galima gauti teisingą kompensaciją iš
komercine veikla užsiimančio mokėtojo.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalyje, kurioje įtvirtintos kumuliacinės, be kita ko,
kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymo sąlygos, nėra jokios konkrečios nuorodos, dėl kurios būtų galimas koks nors
ypatingas aiškinimas, kiek tai susiję su asmeniu, kuris laikytinas turinčiu mokėti teisingą kompensaciją autoriams pagal kopijavimo
asmeniniam naudojimui išimtį, sudarius tokią nuotolinės prekybos sutartį, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje.
Vis dėlto reikia priminti, kad iš Direktyvos 2001/29 9 konstatuojamosios dalies matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas
siekė, kad būtų užtikrinta aukšto lygio autorių teisių ir gretutinių teisių apsauga, nes tokios teisės yra labai svarbios
intelektinei kūrybai. Jų apsauga padeda užtikrinti kūrybingumo palaikymą ir plėtojimą autorių, atlikėjų, prodiuserių, vartotojų,
kultūros, pramonės ir apskritai visuomenės labui. Iš tos pačios direktyvos 10 konstatuojamosios dalies matyti, jog tam, kad
autoriai ar atlikėjai galėtų tęsti savo kūrybinį ir meninį darbą, už savo darbo naudojimą jie turi gauti teisingą atlyginimą.
Iš aptariamos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkto ir 35 konstatuojamosios dalies matyti, jog valstybėse narėse, kurios
numatė kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, teisių turėtojai turėtų gauti teisingą atlyginimą, kad jiems būtų deramai
kompensuota už naudojimąsi – be jų sutikimo – saugomais jų kūriniais ar kitais objektais. Be to, pagal minėto 5 straipsnio
5 dalį įvedus kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį negali būti nepagrįstai pažeisti teisėti autorių teisių turėtojų interesai.
Iš to darytina išvada, kad šiomis nuostatomis valstybei narei, kuri nacionalinėje teisėje numatė tokią kopijavimo asmeniniam
naudojimui išimtį, nustatyta pareiga pasiekti tam tikrą rezultatą, kadangi ši valstybė privalo, laikydamasi savo kompetencijos
ribų, užtikrinti, kad bus realiai gaunama teisinga kompensacija, skirta autoriams už patirtą žalą atlyginti, jei ši žala kilo
tos valstybės narės teritorijoje, nes kitaip šios tos nuostatos netektų praktinio veiksmingumo.
Kadangi, kaip minėta šio sprendimo 26 punkte, galutiniai vartotojai, kurie savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį,
nepaprašę išankstinio šio teisių turėtojo leidimo, todėl jam daro žalą, iš principo turi ją atlyginti, galima preziumuoti,
kad atlygintina žala kyla tos valstybės narės, kurioje gyvena šie galutiniai vartotojai, teritorijoje.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad jeigu valstybė narė nacionalinėje teisėje numatė kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį
ir jeigu galutiniai vartotojai, kurie savo asmeniniam naudojimui atgamina saugomą kūrinį, gyvena tos valstybės teritorijoje,
ši valstybė pagal savo teritorinę jurisdikciją turi užtikrinti, kad teisinga kompensacija žalai, kurią autoriai patyrė tos
valstybės teritorijoje, atlyginti iš tikrųjų bus surinkta.
Kalbant apie pagrindinę bylą, neginčytina, jog autorių patirta žala kilo Nyderlandų teritorijoje, nes ten gyvena pirkėjai,
galutiniai saugomų kūrinių naudotojai asmeniniais tikslais. Taip pat neginčytina, kad ši valstybė narė įvedė teisingos kompensacijos
pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį surinkimo iš saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojo ar importuotojo sistemą.
Vadovaujantis sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, tokių sutarčių kaip nagrinėjamoji
pagrindinėje byloje atveju praktiškai neįmanoma surinkti tokios kompensacijos iš galutinių vartotojų, šiuo atveju – šių laikmenų
importuotojų į Nyderlandus.
Susiklosčius tokiai situacijai ir atsižvelgiant į tai, kad surinkimo sistema, kurią įvedė ši valstybė narė, neatleidžia jos
nuo pareigos pasiekti rezultatą, reikalaujančios užtikrinti, kad autoriai, kurių teisės pažeistos, iš tikrųjų gautų teisingą
kompensaciją už žalą, kilusią jos teritorijoje, šios valstybės narės institucijos, įskaitant ir teismus, turi aiškinti nacionalinę
teisę taip, kad ji atitiktų šią pareigą pasiekti rezultatą, t. y. užtikrinti, jog ši kompensacija bus iš tikrųjų surinkta
iš pardavėjo, kuris prisidėjo prie šių laikmenų importo, kad jomis galėtų naudotis galutiniai vartotojai.
Šiuo klausimu pasakytina, kad tokiomis aplinkybėmis, kaip aprašytosios šio sprendimo 12 punkte, tokiai pareigai, kuri tenka
šiai valstybei narei, neturi įtakos tai, kad nuotolinės prekybos atveju, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, profesionalus
pardavėjas, kuris toje valstybėje narėje gyvenantiems pirkėjams, galutiniams vartotojams, teikia atgaminimo įrangą, aparatus
ar laikmenas, yra įsisteigęs kitoje valstybėje narėje.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio
2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė, kuri numatė mokesčio už kopijavimo asmeniniam
naudojimui, kurį turi mokėti saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojas ar importuotojas, sistemą ir kurios teritorijoje
daroma žala autoriams dėl to, kad joje gyvenantys pirkėjai naudoja jų kūrinius asmeniniam naudojimui, turi užtikrinti, kad
šie autoriai iš tikrųjų gautų teisingą kompensaciją, skirtą šiai žalai atlyginti. Šiuo požiūriu vien tai, kad profesionalus
atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjas įsisteigęs kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje gyvena pirkėjai, neturi
įtakos pareigai pasiekti rezultatą. Nesant galimybės užtikrinti, kad teisinga kompensacija bus surinkta iš pirkėjų, nacionalinis
teismas turi aiškinti nacionalinę teisę taip, kad šią kompensaciją būtų galima surinkti iš komercine veikla užsiimančio mokėtojo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje
visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo, visų pirma jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip,
kad galutinis naudotojas, kuris atgamina saugomą kūrinį asmeniniam naudojimui, iš principo turi būti laikomas teisingą kompensaciją,
numatytą minėtame 2 dalies b punkte, turinčiu sumokėti asmeniu. Tačiau valstybės narės gali įtvirtinti mokestį už kopijavimą
asmeniniam naudojimui, kurį mokėtų subjektai, teikiantys atgaminimo įrangą, aparatus ar laikmenas šiam galutiniam naudotojui,
nes šie asmenys gali įskaičiuoti mokestį į taip suteiktos įrangos, aparatų ar laikmenų kainą, kurią sumoka galutinis naudotojas.
2.
Direktyva 2001/29, visų pirma jos 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 dalis, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė,
kuri numatė mokesčio už kopijavimo asmeniniam naudojimui, kurį turi mokėti saugomų kūrinių atgaminimo laikmenų gamintojas
ar importuotojas, sistemą ir kurios teritorijoje daroma žala autoriams dėl to, kad joje gyvenantys pirkėjai naudoja jų kūrinius
asmeniniam naudojimui, turi užtikrinti, kad šie autoriai iš tikrųjų gautų teisingą kompensaciją, skirtą šiai žalai atlyginti.
Šiuo požiūriu vien tai, kad profesionalus atgaminimo įrangos, aparatų ar laikmenų pardavėjas įsisteigęs kitoje valstybėje
narėje nei ta, kurioje gyvena pirkėjai, neturi įtakos pareigai pasiekti rezultatą. Nesant galimybės užtikrinti, kad teisinga
kompensacija bus surinkta iš pirkėjų, nacionalinis teismas turi aiškinti nacionalinę teisę taip, kad šią kompensaciją būtų
galima surinkti iš komercine veikla užsiimančio mokėtojo.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.