CELEX: 62014CJ0352
Ennakkoratkaisupyyntö
SEUT 107 ja SEUT 108 artikla
Rahoituskriisi
Rahoitusalan tuet
Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille
Euroopan komission päätös
Rakenneuudistusprosessin kohteena oleva rahoitusyhteisö
Työntekijän irtisanominen
Kansallinen lainsäädäntö, joka koskee irtisanomiskorvausten määrää

Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat SEUT 107 ja SEUT 108 artiklan tulkintaa.
Nämä pyynnöt on esitetty kahdessa oikeusriidassa, jossa ovat vastakkain yhtäältä Juan Miguel Iglesias Gutiérrez ensimmäisessä oikeusriidassa ja Elisabet Rion Bea toisessa oikeusriidassa sekä toisaalta Bankia SA (jäljempänä Bankia), ammattiyhdistysten eri osastot ja Fondo de Garantía Salarial (palkkaturvarahasto) ja jotka koskevat Bankian suorittamaa Iglesias Gutiérrezin ja Rion Bean irtisanomista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Asetus (EY) N:o 659/1999
[SEUT 108] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (
EYVL L 83, s. 1
) 7 artiklan, joka kuuluu asetuksen II lukuun, jonka otsikko on ”Ilmoitettua tukea koskeva menettely”, 1–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Muodollinen tutkintamenettely päätetään päätöksellä tämän artiklan 2–5 kohdan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan soveltamista.
2.   Jos komissio toteaa, tarvittaessa asianomaisen jäsenvaltion tekemien muutosten jälkeen, että ilmoitettu toimenpide ei ole tukea, se tekee asiasta tämän seikan toteavan päätöksen.
3.   Jos komissio toteaa, tarvittaessa asianomaisen jäsenvaltion tekemien muutosten jälkeen, että enää ei ole epäilyjä ilmoitetun toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille, se päättää, että tuki soveltuu yhteismarkkinoille, jäljempänä 'myönteinen päätös'. Päätöksessä on mainittava, mitä [EUT‑]sopimuksen mukaista poikkeusta on sovellettu.
4.   Komissio voi asettaa myönteiselle päätökselle ehtoja, joiden täytyttyä se voi katsoa tuen soveltuvan yhteismarkkinoille, sekä velvoitteita, joiden avulla se voi valvoa päätöksen noudattamista, jäljempänä 'ehdollinen päätös'.
5.   Jos komissio toteaa, että ilmoitettu tuki ei sovellu yhteismarkkinoille, se päättää, että tukea ei saa myöntää, jäljempänä 'kielteinen päätös'.”
Mainitun asetuksen 25 artiklassa täsmennetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen II, III, IV, V ja VII luvun mukaisesti tehdyt päätökset osoitetaan asianomaiselle jäsenvaltiolle. – –”
BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskeva päätös
Vuonna 2008 puhjenneen rahoituskriisin yhteydessä Espanjan viranomaiset ilmoittivat komissiolle 9.11.2012 Banco Financiero y de Ahorro SA:ta ja tämän tytäryhtiö Bankiaa (jäljempänä yhdessä BFA‑konserni) koskevasta rakenneuudistussuunnitelmasta.
Komissio antoi 28.11.2012 päätöksen C(2012) 8764 final Espanjan viranomaisten myöntämästä tuesta BFA‑konsernin rakenneuudistamista ja pääomapohjan vahvistamista varten (jäljempänä BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskeva päätös). Komissio totesi kyseisen päätöksen 217 ja 218 kohdassa, että ilmoitettuja toimenpiteitä oli pidettävä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena mutta että Espanjan kuningaskunnan antamien sitoumusten perusteella niitä oli pidettävä sisämarkkinoille soveltuvina SEUT 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla.
Komissio viittaa ilmoitettujen toimenpiteiden sisämarkkinoille soveltuvuutta koskevan arviointinsa yhteydessä tiettyihin Espanjan kuningaskunnan antamiin sitoumuksiin. Se toteaa BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevan päätöksen 215 kohdassa muun muassa seuraavaa:
”Pitkän aikavälin rakennetoimien lisäksi Espanjan kuningaskunta sitoutui myös useisiin uusiin toimintaa koskeviin rajoitteisiin joulukuuhun 2017 saakka, jolloin rakenneuudistuskausi päättyy, – – ja tässä tilanteessa valvomaan, että BFA-konserni
(i)
– – noudattaa palkkojen ja korvausten alalla voimassa olevaa lainsäädäntöä, etenkin luottolaitoksiin sovellettavia palkkarajoituksia koskevia säännöksiä samoin kuin rajoituksia, joita voi seurata siitä, että yksikkö tai konserni on hallituksen määräysvallassa – –
Hallitus sitoutuu myös takaamaan julkisten varojen mahdollisimman tehokkaan käytön korvauksiin ja palkkoihin liittyvissä kysymyksissä kuninkaan asetuksen 24/2012 taustalla olevien periaatteiden mukaisesti. Hallituksen on siis valvottava, että rakenneuudistusprosessi on hyvin tiukka niin, että irtisanomiskorvaukset ovat lähellä lakisääteistä vähimmäismäärää, mutta että joustovaraa jää jonkin verran, jotta vältytään prosessin viivästymiseltä; hallituksen on myös harkittava tarvittaessa ehdottavansa yleisten kulujen ja henkilöstökulujen karsimista, jos tuloslaskelma ei kehity tyydyttävästi.
– –”
Espanjan kuningaskunnan ehdottamat sitoumukset lisättiin mainitun päätöksen liitteenä oleviin ehtoihin. Näiden sitoumusten joukossa mainitaan kyseisten ehtojen 84 ja 85 kohdassa toimintaan liittyvinä toimenpiteinä ja yrityksen hallinnointia koskevina sääntöinä saman päätöksen 215 kohdassa mainitut sitoumukset.
Espanjan oikeus
Työntekijöiden asemasta annetun lain, jonka uudistettu toisinto hyväksyttiin 24.3.1995 annetulla kuninkaan asetuksella 1/1995 (Real Decreto Legislativo 1/1995 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley del Estatuto de los Trabajadores; BOE nro 75, 29.3.1995, s. 9654), sellaisena kuin se on muutettuna kiireellisistä toimenpiteistä työmarkkinoiden uudistamiseksi 6.7.2012 annetulla lailla 3/2012 (Ley 3/2012 de medidas urgentes para la reforma del mercado laboral; BOE nro 162, 7.7.2012, s. 49113; jäljempänä työntekijöiden asemasta annettu laki), 51 §:n 1 momentin määritelmän mukaan joukkovähentämisen käsitteellä tarkoitetaan ”työsopimusten päättämistä taloudellisista tai tekniikkaan, organisaatioon taikka tuotantoon liittyvistä syistä”, kun työsopimukset päättyvät 90 päivän aikana työntekijöiltä, joiden vähimmäismäärä on laskettu asianomaisen yrityksen työntekijöiden kokonaismäärän perusteella. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että ”taloudellisten syiden katsotaan olevan olemassa silloin, kun yrityksen tulos osoittaa vaikeaa taloudellista tilannetta, kuten esimerkiksi aiheutuneita tai ennakoituja tappioita tai sen tavanomaisten tulojen tai myyntien määrän jatkuvaa heikkenemistä”.
Mainitun lain 52 §:ssä säädetään, että työsopimus voidaan päättää objektiivisin perustein, ”kun jokin tämän lain 51 §:n 1 momentissa säädetyistä perusteista täyttyy ja työsopimuksen päättäminen koskee kyseisessä momentissa säädettyä pienempää määrää työntekijöitä”.
Työntekijöiden asemasta annetun lain 53 §:n 1 momentissa säädetään objektiivisin perustein tapahtuvan työsopimuksen päättämisen muodosta ja vaikutuksista seuraavaa:
”Työsopimuksen päättymistä koskevan sopimuksen tekeminen edellisen pykälän nojalla edellyttää seuraavien vaatimusten noudattamista:
a)
Työntekijälle on ilmoitettava kirjallisesti irtisanomisen syistä.
b)
Kirjallisen ilmoituksen yhteydessä työntekijälle on maksettava korvausta 20 päivältä jokaista työssäolovuotta kohden, ja tämä korvaus lasketaan alle vuoden pituisten työskentelykausien osalta suhteutettuna kuukausien lukumäärään, kuitenkin niin, että korvaus on enintään 12 kuukausipalkkaa.
– –”
Mainitun lain 56 §:n 1 momentin sanamuoto on seuraava:
”Kun irtisanominen todetaan perusteettomaksi, työnantajan on viiden päivän kuluessa tuomion tiedoksiannosta joko otettava työntekijä takaisin palvelukseensa tai maksettava työntekijälle korvaus, jonka suuruus vastaa 33 päivän palkkaa kultakin työssäolovuodelta, jolloin alle vuoden pituiset työskentelykaudet suhteutetaan kuukausien lukumäärään, ja korvaus voi olla korkeintaan 24 kuukausipalkkaa. Jos työnantaja valitsee korvauksen maksamisen, työsopimuksen katsotaan päättyneen viimeisenä tosiasiallisena työpäivänä.”
Lain 3/2012 viidennessä siirtymäsäännöksessä säädetään seuraavaa:
”1.
[Työntekijöiden asemasta annetun lain] 56 §:n 1 momentissa tarkoitettua irtisanomiskorvausta sovelletaan 12.2.2012 tai sen jälkeen tehtyihin sopimuksiin.
2.
Kun sopimus on tehty ennen 12.2.2012, perusteettomasta irtisanomisesta maksettavan korvauksen määrä lasketaan kyseistä päivämäärää edeltävältä työssäoloajalta 45 päivän palkkana kultakin työssäolovuodelta, jolloin alle vuoden pituiset työskentelykaudet suhteutetaan kuukausien lukumäärään, ja kyseisen päivämäärän jälkeiseltä työssäoloajalta 33 päivän palkkana kultakin työssäolovuodelta, jolloin alle vuoden pituiset työskentelykaudet suhteutetaan samalla tavoin kuukausien lukumäärään. Näin laskettu korvaussumma voi vastata suuruudeltaan enintään 720 päivän palkkaa, paitsi jos 12.2.2012 edeltävältä työssäoloajalta lasketussa korvauksessa päivien lukumäärä on tätä suurempi, jolloin kyseinen määrä katsotaan enimmäiskorvaukseksi kuitenkin niin, että määrä on aina korkeintaan 42 kuukausipalkkaa.
– –”
Pääasiat ja ennakkoratkaisukysymykset
Iglesias Gutiérrez työskenteli Bankian palveluksessa 1.4.1991 lähtien ja Rion Bea 2.6.2008 lähtien.
Bankia teki toimintojensa vähentämisen yhteydessä rakenneuudistussuunnitelman toteuttamiseksi 8.2.2013 sopimuksen ammattiyhdistysten kanssa, jotka edustivat 97,86:ta prosenttia työntekijöistä. Sopimuksessa sovittiin 4500 työpaikan vähentämisestä ennen 31.12.2015 siinä vahvistettujen taloudellisten edellytysten mukaisesti. Mainitussa sopimuksessa määrättiin muun muassa sellaisen korvauksen maksamisesta irtisanomistilanteessa, joka vastasi keskimäärin 30 päivän palkkaa kultakin työssäolovuodelta.
Rion Bealle ilmoitettiin 25.10.2013 ja Iglesias Gutiérrezille vastaavasti 21.11.2013, että Rion Bean työsopimus irtisanottaisiin 12.11.2013 ja Iglesias Gutiérrezin vastaavasti 10.12.2013 ja että heille maksettaisiin korvaus, jonka määrä laskettaisiin 8.2.2013 tehdyssä sopimuksessa määriteltyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti.
Iglesias Gutiérrez ja Rion Bea nostivat kumpikin Juzgado de lo Social n
o
2 de Terrassassa kanteen, jossa he vaativat, että tuomioistuin toteaa heidät irtisanotun perusteettomasti ja että heille myönnettäisiin kyseiseen tilanteeseen sovellettavan mukainen lakisääteinen enimmäiskorvaus eli korvaus, joka vastaa 33–45 päivän palkkaa kultakin työssäolovuodelta.
Juzgado de lo Social n
o
2 de Terrassa on näin ollen päättänyt lykätä asioiden käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset, jotka ovat samat asioissa C‑352/14 ja C‑353/14:
”Asiassa, jossa Bankia[n] työntekijä on riitauttanut hänen sisällyttämisensä joukkovähentämiseen, jota koskevaan sopimukseen sovelletaan [BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevaa päätöstä]:
1)
Ovatko työntekijöiden asemasta annetun lain – – 56 §, – – lain 3/2012 viides siirtymäsäännös ja sosiaalioikeudellisista tuomioistuimista 10.10.2011 annetun lain 36/2011 (Ley reguladora de la Jurisdicción Social) 123 § ja 124 §:n 13 momentti (koska niissä viitataan implisiittisesti edellä mainittuihin säännöksiin) [SEUT] 107 ja [SEUT] 108 artiklan vastaisia siltä osin kuin niissä korotetaan aineellisesti niiden korvausten määrää, jotka on hyväksytty [BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevassa päätöksessä]?
2)
Onko vastoin mainittuja unionin oikeussääntöjä ja [BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevaa päätöstä] tulkita edellä mainittuja oikeussääntöjä siten, että tuomioistuin voi muuttaa korvausta tilanteessa, jossa irtisanominen katsotaan perustelluksi, kansallisessa oikeudessa säädetyn lakisääteisen vähimmäiskorvauksen suuruiseksi?
3)
Onko vastoin mainittuja unionin oikeussääntöjä ja [BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevaa päätöstä] tulkita edellä mainittuja oikeussääntöjä siten, että tuomioistuin voi muuttaa korvausta tilanteessa, jossa irtisanominen katsotaan perusteettomaksi, kuulemisaikana tehdyn sopimuksen mukaisten määrien mukaiseksi edellyttäen, että korvauksen määrä ylittää lakisääteisen vähimmäismäärän mutta jää lakisääteistä enimmäismäärää pienemmäksi?”
Unionin tuomioistuimen presidentin 9.9.2014 antamalla päätöksellä asiat C‑352/14 ja C‑353/14 yhdistettiin kirjallista ja suullista käsittelyä sekä tuomion antamista varten.
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää näillä kysymyksillä, sellaisina kuin ne on esitetty, unionin tuomioistuinta lausumaan, ovatko tietyt kansallisen oikeuden säännökset unionin oikeuden mukaisia.
Tältä osin on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa vahvistettu yhteistyöjärjestelmä perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon. Kyseiseen artiklaan perustuvassa menettelyssä kansallisten säännösten tulkinta kuuluu jäsenvaltioiden tuomioistuimille eikä unionin tuomioistuimelle, eikä tämän tehtävänä ole lausua kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden säännösten ja määräysten kanssa. Unionin tuomioistuimella on sen sijaan toimivalta esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla tämä voi arvioida kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa (ks. mm. määräys Debiasi,
C‑560/11
,
EU:C:2012:802
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Vaikka on totta, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien ennakkoratkaisukysymysten sanamuodon perusteella unionin tuomioistuinta pyydetään lausumaan kansallisen oikeussäännön yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden kanssa, mikään ei kuitenkaan estä unionin tuomioistuinta antamasta hyödyllistä vastausta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle siten, että se esittää tälle unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla tämä voi itse arvioida kansallisen oikeuden yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa (ks. mm. määräys Debiasi,
C‑560/11
,
EU:C:2012:802
,
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esitetyt kysymykset on näin ollen ymmärrettävä siten, että niillä halutaan lähinnä tietää, ovatko BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskeva päätös sekä SEUT 107 ja SEUT 108 artikla, joihin kyseinen päätös perustuu, esteenä sille, että kyseisen päätöksen soveltamisalaan kuuluvassa joukkovähentämistä koskevassa oikeusriidassa sovelletaan kansallista lainsäädäntöä, jossa työntekijälle maksettavien korvausten määrä vahvistetaan lakisääteistä vähimmäismäärää korkeammaksi, kun työntekijän irtisanominen todetaan perusteettomaksi.
Näitä kysymyksiä on tarkasteltava yhdessä.
Valtiontukien valvontajärjestelmän täytäntöönpano unionin oikeudessa perustuu tukisuunnitelmien ennakkovalvontaan, jonka tavoitteena on, että ainoastaan sisämarkkinoille soveltuvat tukisuunnitelmat toteutetaan.
Kyseisen valvontajärjestelmän toteuttaminen kuuluu yhtäältä komissiolle ja toisaalta kansallisille tuomioistuimille, ja niiden tehtävät ovat toisiaan täydentävät mutta erilliset. Sen arvioiminen, soveltuvatko tukitoimenpiteet sisämarkkinoille, kuuluu komission yksinomaiseen toimivaltaan, jonka käyttämistä unionin tuomioistuimet valvovat, kun taas kansalliset tuomioistuimet huolehtivat yksityisten oikeuksien suojaamisesta silloin, kun valtion viranomaiset ovat mahdollisesti rikkoneet SEUT 108 artiklan 3 kohdassa määrättyä kieltoa olla toteuttamatta tukisuunnitelmaa ennen kuin komissio on lausunut sen soveltuvuudesta sisämarkkinoille (ks. vastaavasti tuomio Deutsche Lufthansa,
C‑284/12
,
EU:C:2013:755
,
ja
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kun komissio tekee tutkintansa päätteeksi asetuksen N:o 659/1999 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun myönteisen päätöksen, on siis ilmeistä, että tämän tuomion 25 kohdassa tarkoitettua tavoitetta on suojattu ja että asianomainen tuki voidaan panna täytäntöön (ks. vastaavasti tuomio CELF ja ministre de la Culture et de la Communication,
C‑199/06
,
EU:C:2008:79
,
kohta).
Tämä täytäntöönpanoa koskeva lupa on voimassa kuitenkin vain silloin, kun kaikkia niitä seikkoja noudatetaan, jotka komissio otti huomioon arvioidessaan mainitun toimenpiteen soveltuvuutta sisämarkkinoille. Etenkin silloin, kun ilmoitettu toimenpide sisältää asianomaisen jäsenvaltion ehdotuksesta tämän jäsenvaltion hyväksymiä sitoumuksia, näiden sitoumusten on katsottava olevan olennainen osa hyväksyttyä toimenpidettä. Tilanne on tällainen pääasioissa, joissa komissio otti arvioinnissaan huomioon Espanjan kuningaskunnan ehdottamat sitoumukset, jotka sisällytettiin lupapäätöksen liitteenä oleviin ehtoihin.
Päätöksen adressaattina asetuksen N:o 659/1999 25 artiklan mukaisesti olevan asianomaisen jäsenvaltion on varmistettava, että se pystyy noudattamaan lupaan sisällytettyjä sitoumuksia. Sen tehtävänä on täten muun muassa varmistua siitä, että nämä sitoumukset ovat sen kansallisen lainsäädännön mukaisia, ja tarvittaessa arvioida, onko sen perustuslaissa säädettyjen menettelyjensä mukaisesti aloitettava menettely kansallisen lainsäädännön muuttamiseksi.
Pääasioissa BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskevan päätöksen liitteenä olevien ehtojen 84 ja 85 kohdassa esitetyissä sitoumuksissa mainitaan, että Espanjan kuningaskunta toteuttaa kaikki toimenpiteet taatakseen sen, että BFA‑konserni noudattaa ”palkkojen ja korvausten alalla voimassa olevaa lainsäädäntöä”, ja valvoo sitä, että tämän konsernin rakenneuudistusprosessi on ”hyvin tiukka”, mikä merkitsee sitä, että ”irtisanomiskorvaukset ovat lähellä lakisääteistä vähimmäismäärää” mutta että ”joustovaraa jää jonkin verran”.
Itse ilmaisut, joita näitä sitoumuksia esitettäessä on käytetty, merkitsevät yhtäältä sitä, että sitoumukset on toteutettava voimassa olevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ja toisaalta sitä, että niitä toteutettaessa on joustovaraa.
Viittaukset sovellettavaan lainsäädäntöön merkitsevät sitä, että irtisanotuille työntekijöille maksettavat määrät voidaan Espanjan työoikeuden säännösten mukaisesti laskea eri perustein sen mukaan, voidaanko irtisanominen luokitella kullekin yksittäistapaukselle ominaisten oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella perustelluksi vai onko sitä on pidettävä perusteettomana.
Nimenomaisesti hyväksytty joustovara merkitsee lisäksi sitä, että vaikka määrien, jotka BFA‑konsernin on maksettava työntekijöilleen rakenneuudistussuunnitelmansa yhteydessä, on oltava lähellä työoikeuden alalla sovellettavissa kansallisissa säännöissä säädettyjä vähimmäismääriä, niiden ei kuitenkaan välttämättä tarvitse tarkasti vastata näitä määriä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että BFA‑konsernin rakenneuudistusta koskeva päätös sekä SEUT 107 ja SEUT 108 artikla, joihin kyseinen päätös perustuu, eivät ole esteenä sille, että kyseisen päätöksen soveltamisalaan kuuluvassa joukkovähentämistä koskevassa oikeusriidassa sovelletaan kansallista lainsäädäntöä, jossa työntekijälle maksettavien korvausten määrä vahvistetaan lakisääteistä vähimmäismäärää korkeammaksi, kun työntekijän irtisanominen todetaan perusteettomaksi.
Oikeudenkäyntikulut
Pääasioiden asianosaisten osalta asioiden käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevien asioiden käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.

Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kuudes jaosto) on ratkaissut asiat seuraavasti:

Espanjan viranomaisten myöntämästä tuesta BFA‑konsernin rakenneuudistamista ja pääomapohjan vahvistamista varten 28.11.2012 annettu komission päätös C(2012) 8764 final sekä SEUT 107 ja SEUT 108 artikla, joihin kyseinen päätös perustuu, eivät ole esteenä sille, että kyseisen päätöksen soveltamisalaan kuuluvassa joukkovähentämistä koskevassa oikeusriidassa sovelletaan kansallista lainsäädäntöä, jossa työntekijälle maksettavien korvausten määrä vahvistetaan lakisääteistä vähimmäismäärää korkeammaksi, kun työntekijän irtisanominen todetaan perusteettomaksi.

Allekirjoitukset
(
*
)   Oikeudenkäyntikieli: espanja.