CELEX: 62012CJ0335
Neizpolnitev obveznosti države
Lastna sredstva
Naknadna izterjava uvoznih dajatev
Finančna odgovornost držav članic
Neizvožene presežne zaloge sladkorja

Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Portugalska republika s tem, da ji ni dala na razpolago zneska 785078,50 EUR iz naslova dajatev na neizvožene presežne zaloge sladkorja po pristopu Portugalske republike k Evropski skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 10 ES, člena 254 Akta o pogojih pristopa Kraljevine Španije in Portugalske republike in prilagoditvah pogodb (
UL 1985, L 302, str. 23
, v nadaljevanju: Akt o pristopu), člena 7 Sklepa Sveta 85/257/EGS, Euratom z dne 7. maja 1985 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (
UL L 128, str. 15
), členov 4, 7 in 8 Uredbe Komisije (EGS) št. 579/86 z dne 28. februarja 1986 o podrobnih pravilih za zaloge proizvodov v sektorju sladkorja, ki so 1. marca 1986 obstajale v Španiji in na Portugalskem (
UL L 57, str. 21
), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 3332/86 z dne 31. oktobra 1986 (
UL L 306, str. 37
, v nadaljevanju: Uredba št. 579/86), člena 2 Uredbe Sveta (EGS) št. 1697/79 z dne 24. julija 1979 o naknadni izterjavi uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se od dolžnika niso zahtevale za blago, prijavljeno za carinski postopek, iz katerega izhaja obveznost plačila takšne dajatve (
UL L 197, str. 1
) ter členov 2, 11 in 17 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom, o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (
UL L 155, str. 1
).
Pravni okvir
Člen 254 Akta o pristopu določa:
„Vsako zalogo proizvodov v prostem prometu na portugalskem ozemlju na dan 1. marca 1986, ki presega količino, ki jo je mogoče šteti za običajno količino zaloge za prenos, mora Portugalska republika odstraniti na lastne stroške po postopkih Skupnosti, ki jih je treba opredeliti, in v rokih, ki jih je treba določiti v skladu s pogoji iz člena 258. Pojem običajne količine zaloge za prenos se opredeli za vsak proizvod ob upoštevanju posebnih meril in ciljev vsake ureditve trgov.“
Člen 371 Akta o pristopu določa:
„1.   Sklep z dne 21. aprila 1970 o nadomeščanju finančnih prispevkov iz držav članic z lastnimi sredstvi Skupnosti […] se uporablja v skladu z določbami iz členov od 372 do 375.
2.   Vsako sklicevanje v členih iz tega poglavja na Sklep z dne 21. aprila 1970 je treba od začetka veljavnosti Sklepa Sveta z dne 7. maja 1985 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti šteti za sklicevanje na ta sklep.“
Člen 372, prvi odstavek, Akta o pristopu določa:
„Prihodki, označeni kot ‚kmetijski prelevmani‘, navedeni v členu 2, prvi odstavek, točka a, Sklepa z dne 21. aprila 1970, zajemajo tudi prihodke od vseh zneskov, ugotovljenih pri uvozu v trgovini med Portugalsko in drugimi državami članicami ter med Portugalsko in tretjimi državami na podlagi členov od 233 do 345, člena 210(3) in člena 213.“
Člen 2 Sklepa 85/257 določa:
„Prihodki od:
(a)
prelevmanov, premij, dopolnilnih ali kompenzacijskih zneskov, dodatnih zneskov ali faktorjev in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami v okviru skupne kmetijske politike, ter iz prispevkov in drugih dajatev, določenih v okviru skupne ureditve trgov za sladkor;
(b)
carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami;
sestavljajo lastna sredstva v proračunu Skupnosti.
[…]“
Člen 7(1) tega sklepa določa:
„Sredstva Skupnosti iz členov 2 in 3 zbirajo države članice v skladu z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi, ki se po potrebi v ta namen prilagodijo. Države članice dajo ta sredstva na razpolago Komisiji.“
Člen 2(1) Sklepa Sveta 88/376/EGS, Euratom, z dne 24. junija 1988 o sistemu lastnih sredstev Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1 zvezek 1, str. 176), določa:
„Lastna sredstva v proračunu Skupnosti sestavljajo prihodki iz naslednjih virov:
(a)
prelevmanov, premij, dodatnih ali kompenzacijskih zneskov, dodatnih zneskov ali faktorjev in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami v okviru skupne kmetijske politike, ter prispevki in druge dajatve, določene v okviru skupne ureditve trgov s sladkorjem;
(b)
carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami, ter carin na proizvode, ki spadajo v okvir Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo;
[…]“
Člen 8(1) tega sklepa določa:
„Lastna sredstva Skupnosti iz člena 2(1)(a) in (b) zbirajo države članice v skladu z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi, ki se po potrebi prilagodijo zahtevam pravil Skupnosti. […] Države članice dajo sredstva iz člena 2(1)(a) do (d) na razpolago Komisiji.“
Člen 1 Uredbe št. 1697/79 določa:
„1.   Ta uredba določa pogoje, pod katerimi pristojni organi držav članic opravijo naknadno izterjavo uvozne ali izvozne dajatve, ki iz kateregakoli razloga niso bile zahtevane od dolžnika za blago, prijavljeno za carinski postopek, iz katerega izhaja obveznostjo plačila takšne dajatve.
2.   V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve:
(a)
uvozne dajatve pomenijo carino in dajatve z enakim učinkom ter kmetijske prelevmane in druge uvozne dajatve, določene na podlagi skupne kmetijske politike ali drugih posebnih režimov, ki se v skladu s členom 235 Pogodbe uporabljajo za nekatere vrste blaga, pridobljenega s predelavo kmetijskih proizvodov;
[…]
(c)
vknjižba pomeni upravni akt s katerim se ustrezno določi znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki jih poberejo pristojni organi;
(d)
carinski dolg pomeni obveznost fizične ali pravne osebe da plača uvozne ali izvozne dajatve, ki se v skladu z veljavnimi določbami uporabijo za blago, ki je predmet teh dajatev.“
Člen 2 Uredbe št. 1697/79 določa:
„1.   Če pristojni organi ugotovijo, da del zneska ali celoten znesek zakonsko dolgovane uvozne ali izvozne dajatve za blago, prijavljeno za carinski postopek, iz katerega izhaja obveznost plačila dajatve, od dolžnika ni bil zahtevan, začnejo izterjevati neplačane dajatve.
Vendar z izterjavo ni mogoče začeti po poteku roka treh let, šteto od dneva, ko je bil prvotni znesek, ki je zahtevan od dolžnika, vknjižen, oziroma če vknjižbe ni bilo, šteto od dneva nastanka carinskega dolga za zadevno blago.
2.   V smislu odstavka 1 se izterjava začne z uradnim obvestilom zadevni osebi o znesku uvoznih ali izvoznih dajatev, ki jih dolguje.“
Člen 1 Uredbe Sveta (EGS) št. 3771/85 z dne 20. decembra 1985 o zalogah kmetijskih proizvodov na Portugalskem (
UL L 362, str. 21
) določa:
„Ta uredba določa splošna pravila za izvajanje člena 254 Akta o pristopu.“
Člen 8 Uredbe št. 3771/85 določa:
„1.   Podrobna pravila za izvajanje te uredbe se določijo v skladu s postopkom, določenim v členu 38 Uredbe Sveta št. 136/66/EGS z dne 22. septembra 1966 o vzpostavitvi skupne ureditve trga za olja in masti [(UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 1, str. 77)] ali glede na okoliščine primera v ustreznih členih drugih uredb o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov.
2.   Podrobna pravila za izvajanje iz odstavka 1 med drugim zajemajo:
(a)
določitev zaloge iz člena 254 Akta o pristopu za proizvode, katere količina presega običajno količino zaloge za prenos;
[…]
(d)
podrobna pravila za odstranitev presežnih proizvodov.
3.   Podrobna pravila za izvajanje iz odstavka 1 lahko določijo:
[…]
(c)
pobiranje dajatev ko zadevna oseba ne spoštuje podrobnih pravil glede odstranitve presežnih proizvodov.“
V skladu z drugo uvodno izjavo Uredbe št. 579/86 velja:
„[…] Glede na nevarnost špekulacij, ki obstaja v novih državah članicah v zvezi s sladkorjem in izoglukozo, proizvodoma, ki ju je mogoče shranjevati in za katera so določena izvozna nadomestila, je treba določiti pravila glede zalog […] na Portugalskem 1. marca 1986.“
V šesti uvodni izjavi te uredbe je navedeno:
„[…] Za količine, ki presegajo […] količino zaloge za prenos, ki niso bile izvožene pred določenim datumom in zato niso bile odstranjene s trga, je treba šteti, da so odstranjene na notranjem trgu Skupnosti in da so se uvozile iz tretjih držav. V teh okoliščinah je upravičeno določiti, da je dajatev, ki se pobere, enaka uvoznemu prelevmanu za zadevni proizvod, ki velja na zadnji dan roka, ki je bil določen za izvoz. Za pretvorbo tega zneska v nacionalno valuto je treba uporabiti kmetijski menjalni tečaj, ki je veljal na ta dan.“
Člen 3 navedene uredbe določa:
„1.   Novi državi članici […] popišeta zaloge sladkorja in izoglukoze, ki se nahajajo v prostem prometu na njunih ozemljih 1. marca 1986 ob 0.00 uri.
2.   Zaradi izvajanja odstavka 1 mora vsakdo, ki […] razpolaga z najmanj 3000 kilogramov sladkorja ali izoglukoze […] ki je v prostem prometu 1. marca 1986 ob 0.00 uri, to količino prijaviti pristojnim organom pred 13. marcem 1986.
[…]“
Člen 4 Uredbe št. 579/86 določa:
„1.   Kadar količina zaloge sladkorja ali izoglukoze, ugotovljena s popisom iz člena 3, v novi državi članici presega količino, ki je bila zanjo določena v členu 2(1), ta država članica zagotovi, da se pred […] kar zadeva Portugalsko, 1. julijem 1987, iz Skupnosti izvozi količina, ki ustreza razliki med popisano količino in zadevno določeno količino […]
[…]
2.   Za količine, ki se bodo izvozile na podlagi odstavka 1
[…]
(c)
mora biti zadevni proizvod […] kar zadeva Portugalsko, pred 1. julijem 1987 izvožen iz ozemlja nove države članice, kjer je podan položaj iz odstavka 1, proizvod pa mora zapustiti ozemlje Skupnosti pred zadevnim datumom.“
Člen 5 Uredbe št. 579/86 določa:
„1.   Dokaz izvoza iz člena 4(1) je treba, razen v primeru višje sile, predložiti […] pred 1. septembrom 1987 za izvoze iz Portugalske s predložitvijo:
(a)
izvoznih potrdil, ki jih je v skladu s členom 6 izdal pristojni organ zadevne nove države članice;
(b)
dokumentov iz členov 30 in 31 Uredbe [Komisije] (EGS) št. 3183/80 [z dne 3. decembra 1980 o določitvi skupnih podrobnih pravilih za uporabo sistema uvoznih in izvoznih dovoljenj in potrdil o vnaprejšnji določitvi za kmetijske proizvode (
UL L 338, str. 1
)], ki so potrebni za sprostitev varščine.
2.   Če dokaz iz odstavka 1 ni predložen pred določenim dnem, se za zadevno količino šteje, da je bila odstranjena na notranji trg Skupnosti.
[…]“
Člen 7(1) Uredbe št. 579/86 določa:
„Za količine, ki se štejejo za odstranjene na notranji trg v smislu člena 5(2), se:
(a)
za sladkor za vsakih 100 kg pobere dajatev, ki je enaka uvoznemu prelevmanu, ki velja na Portugalskem 30. junija 1987 za bel sladkor, zvišana ali znižana glede na posamezni primer za izravnalni znesek zaradi pristopa, ki velja za zadevno novo državo članico na isti dan za beli sladkor;
[…]“
Člen 8(1) te uredbe določa:
„Novi državi članici sprejmeta vse potrebne ukrepe za izvedbo te uredbe in zlasti predpišeta postopke nadzora, ki se izkažejo za potrebne za izvedbo popisa iz člena 3 in za izpolnitev obveznosti izvoza iz člena 4(1).“
Člen 2(1) Uredbe št. 1552/89 določa:
„Za uporabo te uredbe pravica Skupnosti do lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) in (b) Sklepa št. [88/376] nastane takoj, ko pristojna služba države članice dolžnika obvesti o dolgovanem znesku. To obvestilo se izvrši takoj, ko je dolžnik znan in ko lahko pristojni upravni organi ob upoštevanju vseh določb Skupnosti s tega področja izračunajo znesek dajatve.“
Člen 11 Uredbe št. 1552/89 določa:
„Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) zadevna država članica plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice za operacije kratkoročnega financiranja na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana stopnja velja za celotno obdobje zamude.“
Člen 17 te uredbe določa:
„1.   Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da so v skladu s to uredbo Komisiji dani na razpolago zneski v višini dajatev, določenih v členu 2.
2.   Države članice Komisiji niso dolžne dati na razpolago zneskov v višini ugotovljenih dajatev samo v primeru, da jih zaradi razlogov višje sile niso mogle zbrati. Poleg tega države članice obveznosti dati ta sredstva na razpolago Komisiji niso dolžne izpolniti samo v posebnih primerih, če se po celoviti oceni vseh okoliščin posameznega primera ugotovi, da jih je brez njihove krivde popolnoma nemogoče izterjati. Te primere je treba navesti v poročilu iz odstavka 3, če zneski presegajo 10.000 [EUR], preračunano v nacionalno valuto po tečaju, ki je veljal prvi delovni dan oktobra v preteklem koledarskem letu; v poročilu je treba navesti razloge, zakaj država članica teh zneskov ni mogla dati na razpolago. Komisija mora svoje pripombe zadevni državi članici poslati v šestih mesecih.
[…]“
Predhodni postopek
Portugalska republika je 26. junija 2003 Komisijo v skladu s členom 17(2) Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 169) zaprosila, naj jo oprosti obveznosti, da tej instituciji da na razpolago znesek 785078,50 EUR iz naslova tradicionalnih sredstev.
Po navedbah Portugalske republike teh prelevmanov po sodbi Supremo Tribunal Administrativo (vrhovno upravno sodišče) z dne 8. maja 2002, s katero je bila odmerna odločba, ki je bila dolžniku sprva poslana 25. oktobra 1990, razveljavljena, ni več bilo mogoče pobrati. Odločba se je nanašala na lastna sredstva iz naslova presežnih količin sladkorja, za katere do 1. septembra 1987, torej do roka, ki ga določa Uredbe št. 579/86, ni bil predložen dokaz o izvozu.
Komisija je v odgovor na to prošnjo z dopisoma z dne 17. decembra 2003 in 20. februarja 2004 od portugalskih organov zahtevala dodatne informacije zlasti v zvezi z razlogi, prvič, za to, da je navedeni dolžnik zadevno obvestilo o carinskem dolgu dobil več kot tri leta po nastanku tega dolga, in drugič, za to, da je Supremo Tribunal Administrativo „razglasilo akt o vknjižbi [navedenega] dolga za ničen“.
Portugalski organi so z dopisom z dne 22. marca 2004 posredovali zahtevane dodatne informacije ter kopijo sodbe Supremo Tribunal Administrativo z dne 8. maja 2002 in sodbe Tributário de Segunda Instância (davčno sodišče druge stopnje) z dne 26. marca 1996. Iz teh informacij je razvidno, da zadevno podjetje ni predložilo dokazov o izvozu presežnih količin sladkorja, ki jih je posedovalo, in da je v skladu z obvestilom carinskega urada v Funchalu (Portugalska) z dne 16. oktobra 198730. oktobra 1987 plačalo znesek 522511,20 EUR. Po dodatnem preverjanju so portugalski organi to podjetje obvestili, da mora plačati še dodatnih 785078,50 EUR. Navedeno podjetje je vložilo tožbo zoper odločbo, s katero ji je bilo naloženo plačilo tega zneska. Zadeva je bila predložena Supremo Tribunal Administrativo, ki je pred odločitvijo Sodišču v predhodno odločanje predložilo več vprašanj, to sodišče pa je 11. oktobra 2001 izdalo Sklep William Hinton & Sons (C‑30/00,
EU:C:2001:536
). Supremo Tribunal Administrativo je nato 8. maja 2002 pravnomočno razglasila terjatev portugalskih davčnih organov za nično, ker je bila zadevna obvestitev o dodatnem znesku opravljena takrat, ko je ta terjatev že zastarala.
Komisija je z dopisom z dne 19. julija 2004 portugalske organe obvestila, da je bila njihova prošnja z dne 26. junija 2003, s katero so zaprosili za oprostitev od obveznosti dati tej instituciji na razpolago zadevna lastna sredstva, zavrnjena. Komisija je tem organom pojasnila tudi, da meni, da Portugalska republika ni dokazala, da ji ni mogoče pripisati razlogov za neizterjavo zadevnih lastnih sredstev. Zato je od teh organov zahtevala, naj ji pred 20. septembrom 2004 dajo na razpolago znesek 785078,50 EUR.
Portugalski organi so z dopisom z dne 29. novembra 2004 prosili službe Komisije, naj ponovno presodijo njihovo stališče.
Komisija je z dopisom z dne 28. julija 2006 prošnjo Portugalske republike zavrnila. Zato je od portugalskih organov vnovič zahtevala, naj ji dajo zadevni znesek nemudoma na razpolago. Komisija je v tem dopisu svojo zahtevo utemeljila z opredelitvijo zadevnega zneska kot „prihodke, ki izhajajo iz […] prispevkov in drugih dajatev, določenih v okviru skupne ureditve trgov za sladkor“. Portugalski organi tudi nadaljnji zahtevi, naj dajo na razpolago dolgovani znesek, vsebovani v dopisu z dne 31. januarja 2007, niso ugodili.
Komisija je 23. oktobra 2007 Portugalski republiki poslala uradni opomin, v katerem je pojasnila razloge za nestrinjanje s stališčem, ki ga je izrazila ta država članica, „ki zavrača priznanje tega, da so zadevne dajatve lastna sredstva Skupnosti“, in v istem opominu predstavila tudi razloge, zaradi katerih „so te pravice dejansko lastna sredstva Skupnosti“.
Komisija je v navedenem uradnem opominu poudarila, da „ni sporno, da pravnomočne sodne odločbe Supremo Tribunal Administrativo ne morejo prezreti niti portugalski organi niti Komisija“, in da se ta odločba sicer „nanaša neposredno na razmerje med gospodarskim subjektom in nacionalnimi organi […], vendar ne vpliva na obveznosti države članice v zvezi z lastnimi sredstvi Skupnosti“.
Komisija je v istem uradnem opominu opozorila, da „člen 254 Akta o pristopu zahteva, da [Portugalska republika] na lastne stroške odstrani vse presežne količine sladkorja“, in poudarila, „da bi morali portugalski organi zagotoviti izvoz presežnih količin (v skladu s členom 4 Uredbe št. 579/86)“. Komisija je dodala, da „bi morali za količine, ki bi jih bilo treba izvoziti, v skladu s členom 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85 […] in členom 7(1)(a) Uredbe št. 579/86 pobrati ugotovljene dajatve in (v skladu s členom 8 zadnjenavedene uredbe) sprejeti vse potrebne ukrepe za izvedbo navedenih predpisov“.
Komisija je Portugalski republiki prav tako naložila, naj ji brez odlašanja da na razpolago znesek 785078,50 EUR, da se izogne večjemu kopičenju zamudnih obresti v skladu s členom 11 Uredbe št. 1150/2000, in jo na podlagi člena 226 ES tudi pozvala, naj v dveh mesecih od prejema zgoraj navedenega uradnega opomina predloži svoje pripombe o tej zadevi.
Portugalski organi so z dopisom z dne 8. februarja 2008 odgovorili na uradni opomin, pri čemer so zatrjevali, da so „ob tem, ko so 26. junija 2003 Komisiji posredovali prošnjo za oprostitev od obveznosti dati na razpolago lastna sredstva […], opredelili zadevni znesek kot prelevman“ ter da „je bila opredelitev portugalskih organov po razglasitvi sodbe Sodišča prve stopnje [Evropskih skupnosti] z dne 7. decembra 2004 v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija [(T‑240/02
EU:T:2004:354
)] postavljena pod vprašaj […] in da je Sodišče razlago iz te sodbe pozneje potrdilo v sodbi z dne 26. oktobra 2006 v zadevi Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija [(C‑68/05 P,
EU:C:2006:674
)]“. Ti organi so poudarili, da „iz teh dveh sodb namreč izhaja (čeprav se nanašata na znesek, ki se pobira iz naslova neizvoženega sladkorja), da zneska, dolgovanega v skladu s členom 7(1)(a) Uredbe št. 579/86, ni mogoče opredeliti kot ‚prelevman‘, saj se s tem zneskom dosegajo drugačni cilji od tistih, ki so povezani z uporabo uvoznih prelevmanov, [in] se zanj uporablja prelevman le kot osnova za izračun“.
Portugalski organi so v navedenem dopisu pojasnili, da „je Komisija šele v dopisu z dne 28. julija 2006 zadevni znesek prvič opredelila kot ‚druge dajatve, določene v okviru skupne ureditve trgov za sladkor‘ v smislu člena 2 Sklepa Sveta z dne 29. septembra 2000 o sistemu virov lastnih sredstev Evropskih skupnosti (2000/597/ES, Euratom) (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 3, str. 200) […]“, ter izrazili svoje nestrinjanje s to opredelitvijo in pojasnili razloge za tako stališče.
Komisija je 2. februarja 2009 Portugalski republiki poslala obrazloženo mnenje, v katerem je zavrnila trditve navedenih organov.
Komisija je v zvezi s tem, prvič, opozorila, da to, da so zadevni zneski lastna sredstva Skupnosti, izhaja iz zakonodaje Skupnosti, in ne iz pristojnosti držav članic, kar pomeni, da je opredelitev teh zneskov, ki jo opravijo države članice, brezpredmetna, in drugič, potrdila svoje stališče, da „je treba zadevni znesek v obravnavanem primeru opredeliti kot ‚druge dajatve, določene v okviru skupne ureditve trgov za sladkor‘ v smislu člena 2(a) Sklepa [85/257]“.
Komisija je med drugim Portugalsko republiko pozvala, naj v dveh mesecih od prejema tega mnenja sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem.
Komisija je 28. oktobra 2011 Portugalski republiki poslala dodatno obrazloženo mnenje, v katerem je potrdila vsebino obrazloženega mnenja, poslanega tej državi članici 2. februarja 2009, in portugalske organe obvestila, da „sta bili v obrazloženem mnenju odkriti očitni vsebinski napaki […] in da ju je treba zaradi jasnosti in pravne varnosti popraviti s tem dodatnim obrazloženim mnenjem“.
Komisija je v točkah 11 in 12 dodatnega obrazloženega mnenja navedeni vsebinski napaki popravila tako: „Portugalska republika s tem, da portugalski organi niso dali na razpolago zneska 785078,50 EUR lastnih sredstev iz naslova dajatev na neizvožene presežne zaloge sladkorja po pristopu [Portugalske republike] k [Skupnosti], ni izpolnila obveznosti iz člena 10 ES, člena 254 Akta o pristopu, člena 7 Sklepa 85/257, členov 4, 7 in 8 Uredbe št. 579/86, člena 2 Uredbe št. 1697/79 in členov 2, 11 in 17 Uredbe št. 1552/89“.
Komisija je v navedenem dodatnem obrazloženem mnenju od Portugalske republike ponovno zahtevala, naj v dveh mesecih od prejema tega mnenja izpolni svoje obveznosti.
Portugalski organi so 6. februarja 2012 odgovorili na to dodatno obrazloženo mnenje. Vztrajali so pri svojih trditvah in navedli, da „izražajo svoje nasprotovanje trditvam, s katerimi je utemeljeno obrazloženo mnenje in pri katerih Komisija vztraja v dodatnem obrazloženem mnenju“.
Ker Komisija z odgovorom te države članice ni bila zadovoljna, se je odločila, da na podlagi člena 258 PDEU vloži to tožbo.
Predlog za ponovno odprtje ustnega postopka
Portugalska republika je z dopisom z dne 18. marca 2014 predlagala ponovno odprtje ustnega postopka, pri čemer je v bistvenem zatrjevala, prvič, da generalni pravobranilec ni upošteval vseh njenih trditev v zvezi z vprašanjem opredelitve zadevnega zneska kot lastnih sredstev Evropske unije, in drugič, da se je glede presoje skrbnosti portugalskih organov oprl na dejanske okoliščine, o katerih Sodišče Portugalske republike ni zaslišalo.
V zvezi s tem Statut Sodišča in njegov poslovnik strankam ne dajeta možnosti, da bi vložile stališča v odgovor na sklepne predloge generalnega pravobranilca (glej sodbo Stichting Natuur en Milieu in drugi, C‑266/09,
EU:C:2010:779
, točka 28).
Opozoriti je treba, da iz člena 83 Poslovnika Sodišča izhaja, da lahko Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odredi začetek ali ponovno odprtje ustnega dela postopka, zlasti če meni, da zadeva ni dovolj razjasnjena, ali če stranka po koncu ustnega dela postopka navede novo dejstvo, ki je odločilno za odločitev Sodišča, ali če je v zadevi treba odločiti na podlagi trditve, o kateri stranke niso razpravljale.
Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca ugotavlja, da ima v obravnavanem primeru na voljo vse potrebne podatke, da lahko v tem sporu odloči in da zadeve glede trditve, o kateri se pred tem sodiščem ni razpravljalo, ni treba preizkusiti.
Predlog za ponovno odprtje ustnega postopka je treba zato zavrniti.
Tožba
Ni sporno, da znesek 785078,50 EUR do roka, navedenega v obrazloženem mnenju, torej 2. aprila 2009, Komisiji ni bil dan na razpolago.
Ne izpodbija se, da je bil ta znesek izračunan na podlagi določb iz členov 4, 7 in 8 Uredbe št. 579/86.
Komisija in Portugalska republika si nasprotujeta glede opredelitve obremenitve, določene v členu 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85, ki se pobira v primerih nespoštovanja podrobnih pravil o odstranitvi presežnih proizvodov. Člen 7(1) Uredbe št. 579/86 označuje to obremenitev samo s pojmom „znesek“. Tak pojem sam zase ne zagotavlja podatkov o tem, ali ta obremenitev spada med lastna sredstva Skupnosti.
Komisija trdi, da je ta obremenitev druga dajatev, določena v okviru skupne ureditve trgov za sladkor, v smislu člena 2(a) Sklepa 85/257 in člena 2(1)(a) Sklepa 88/376 in da je tako lastno sredstvo Skupnosti.
Komisija je prišla do te opredelitve s sklepanjem na podlagi sodbe Splošnega sodišča Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija (
EU:T:2004:354
) in sodbe Sodišča Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija (
EU:C:2006:674
). Sodišči Unije sta v teh sodbah zavrnili opredelitev navedene obremenitve kot uvozni prelevman.
Opredelitev kot lastno sredstvo, ki jo je navedla Komisija, je treba sprejeti.
Člen 1 Uredbe št. 3771/85 namreč določa, da ta uredba določa splošna pravila za izvajanje člena 254 Akta o pristopu. Ta člen ne določa samo, da mora Portugalska republika vsako zalogo proizvodov v prostem prometu na portugalskem ozemlju na dan 1. marca 1986, ki presega količino, ki jo je mogoče šteti za običajno količino zaloge za prenos, odstraniti na lastne stroške, temveč tudi, da se pojem običajne količine zalog za prenos opredeli za vsak proizvod ob upoštevanju posebnih meril in ciljev vsake ureditve trgov.
Kot je Sodišče ugotovilo v točki 54 sklepa William Hinton & Sons (
EU:C:2001:536
), je namen člena 254 Akta o pristopu zagotovitev, da Portugalska republika preide iz prejšnjega sistema na sistem skupne kmetijske politike. Zato določa meje, do katerih je lahko odstranitev nekaterih proizvodov, ki so 1. marca 1986 na portugalskem ozemlju v prosti prodaji, na ta dan predmet finančne pomoči Skupnosti.
Člen 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85 glede splošnih pravil za izvajanje člena 254 določa, da podrobna pravila za izvajanje te uredbe, ki se določijo v skladu s postopki, določenimi z uredbami o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov, med drugim zajemajo pobiranje dajatev, če zadevna oseba ne spoštuje podrobnih pravil odstranitve presežnih proizvodov. Tako Uredba št. 579/86 za izvedbo odstranitve presežnih zalog sladkorja, za katere je bilo ugotovljeno, da obstajajo na Portugalskem, primarno določa, da je treba te zaloge izvoziti v določenem roku in da je treba v nasprotnem primeru v skladu s členom 7(1) te uredbe plačati znesek, ki ustreza uvoznemu prelevmanu za beli sladkor, ki je veljal 30. junija 1987 (glej v tem smislu sklep William Hinton & Sons,
EU:C:2001:536
, točka 56).
Poleg tega in neodvisno od tega zakonodajnega okvira ni sporno, da je odstranitev presežnih zalog nekaterih proizvodov s trga ali ohranitev običajnih zalog teh proizvodov na trgu navadno cilj skupne kmetijske politike in da se ukrepi za doseganje tega cilja umeščajo v to politiko. Zato je treba za take ukrepe – in obremenitev, določena v členu 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85, spada med te ukrepe – če pravo Unije ne določa drugače, šteti, da spadajo v okvir vzpostavitve skupne ureditve kmetijskih trgov, v obravnavanem primeru trga sladkorja.
Poleg tega pravna podlaga Uredbe št. 579/86, ki določa podrobna pravila za zaloge proizvodov v sektorju sladkorja, ki so 1. marca 1986 obstajale v Španiji in na Portugalskem, nista samo Akt o pristopu in Uredba št. 3771/85, temveč tudi Uredba Sveta (EGS) št. 1785/81 z dne 30. junija 1981 o skupni ureditvi trgov za sladkor (
UL L 177, str. 4
).
Portugalska republika to opredelitev izpodbija, vendar trditev, navedenih v zvezi s tem, ni mogoče sprejeti.
Najprej, ta država članica zatrjuje, da so dohodki, ki jih je treba opredeliti kot „lastna sredstva“, natančno navedeni v Aktu o pristopu in da zadevne obremenitve med njimi ni. Sklicuje se posebej na člena 371 in 372 tega akta.
V zvezi s tem je treba poudariti, da sklicevanje Portugalske republike na ta člena ni upoštevno. Člen 371 Akta o pristopu namreč določa, da se Sklep 85/257 uporablja v skladu z določbami iz členov od 372 do 375. Člen 372, prvi odstavek, Akta o pristopu pojasnjuje, da prihodki, označeni kot „kmetijski prelevmani“, navedeni v Sklepu 85/257, „zajemajo tudi dohodek od vseh zneskov, ugotovljenih pri uvozu v trgovini“ med Portugalsko republiko in drugimi državami članicami ali tretjimi državami, ne da bi pri tem lastne prihodke Skupnosti omejil samo na te „kmetijske prelevmane“. Iz besedila člena 372, prvi odstavek, Akta o pristopu izhaja, da ta člen ne izključuje pobiranja lastnih prihodkov, ki niso „kmetijski prelevmani“.
Portugalska republika meni, da je bila obremenitev, določena v členu 7(1) Uredbe št. 579/86, uvedena izključno na podlagi člena 254 Akta o pristopu in Uredbe št. 3771/85, saj naj bi napotitev v Uredbi št. 579/86 na Uredbo št. 1785/81 zajemala le nekatere določbe zadnjenavedene uredbe, kot sta člena 2(2) in 4(2)(b) te uredbe. Ta država članica se sklicuje na točko 54 sklepa William Hinton & Sons (
EU:C:2001:536
) kot dokaz za to, da gre za izvajanje Akta o pristopu.
V odgovor na to trditev je treba poudariti, da Portugalska republika ne navaja razlogov za to, da je po njenem mnenju vpliv Uredbe št. 1785/81 kot pravne podlage omejen na nekatere določbe Uredbe št. 579/86. Poleg tega navaja določbe, navedene v prejšnji točki te sodbe, kot primer. V zvezi s sklicevanjem v točki 54 sklepa William Hinton & Sons (
EU:C:2001:536
) je treba ugotoviti, da ta točka prej utemeljuje trditev Komisije. Pogodba o pristopu in Akt o pristopu namreč ne služita le izvedbi pravnega in političnega akta, s katerim država kandidatka postane članica Unije, temveč tudi določitvi pogojev, v skladu s katerimi bo prehodno delovala nova država članica. Prehod na skupno kmetijsko politiko lahko pomeni, da bo nova država članica zavezana, naj takoj ali v določenem roku uporabi zadevno ureditev Unije ali nekatere dele te ureditve.
Portugalska republika se opira na Finančno uredbo z dne 21. decembra 1977, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (
UL L 356, str. 1
), v skladu s katero se lahko prihodek pobere, le če je vključen v enega od členov proračuna, in navaja, da za proračunska leta 1987–1989 in v poznejših proračunih zadevna obremenitev ni bila vključena v noben člen teh proračunov.
Ugotoviti je treba, da je predmet tožbe to, da Portugalska republika tej instituciji ni dala na razpolago zneska, za katerega se šteje, da je del lastnih sredstev. V zvezi s tem je treba ločiti med Sklepom 85/257, katerega namen je, da kot proračunskopravni ukrep opredeli lastna sredstva v proračunu Unije, in davki ali dajatvami, ki jih določi zakonodajalec Skupnosti z izvrševanjem pristojnosti, ki temelji na določbah Pogodbe ES glede skupne kmetijske politike (glej v tem smislu sodbi Amylum/Svet, 108/81,
EU:C:1982:322
, točka 32, in Zuckerfabrik Süderdithmarschen in Zuckerfabrik Soest, C‑143/88 in C‑92/89,
EU:C:1991:65
, točka 40, ter sklep Isera & Scaldis Sugar in drugi, C‑154/12,
EU:C:2013:101
, točka 31). Kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 79 sklepnih predlogov, pobiranje dolgovanega zneska na podlagi člena 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85 in člena 7(2) Uredbe št. 579/86 ne more biti odvisno od njegove vključitve v postavko proračuna Skupnosti.
Nazadnje, Portugalska republika zatrjuje, da se v skladu s členom 6 Uredbe Komisije (ES) št. 60/2004 z dne 14. januarja 2004 o prehodnih ukrepih v sektorju sladkorja zaradi pristopa Češke, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Malte, Poljske, Slovenije in Slovaške (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 42, str. 125) in členom 12(3) Uredbe Komisije (ES) št. 1832/2006 z dne 13. decembra 2006 o prehodnih ukrepih v sektorju sladkorja zaradi pristopa Bolgarije in Romunije (
UL L 354, str. 8
) zneski, ki so enake vrste, kot je zadevni, pripišejo nacionalnemu proračunu teh držav članic in se zato ne štejejo za lastna sredstva.
Kot je poudarila Komisija, teh uredb
ratione temporis
ni mogoče upoštevati. Sprejeti sta bili po času dejanskega stanja, ki je predmet tožbe Komisije, in v okoliščinah, ki niso enake tistim v obravnavanem primeru. Ta institucija tudi pravilno zatrjuje, da ima zakonodajalec svobodo določiti in opredeliti ukrepe, ki jih sprejme.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega je obremenitev, določena v členu 8(3)(c) Uredbe št. 3771/85 in členu 7(1) Uredbe št. 579/86, druga dajatev, določena v okviru skupne ureditve trgov za sladkor, v smislu člena 2(a) Sklepa 85/257 in člena 2(a) Sklepa 88/376. Iz tega izhaja, da bi morala Portugalska republika Komisiji dati na razpolago zadevni znesek.
Komisija v tožbi Sodišču predlaga tudi, naj ugotovi, da Portugalska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 2 Uredbe št. 1697/79.
V zvezi s tem je treba poudariti, da ta uredba v skladu s členom 1 določa pogoje, pod katerimi pristojni organi držav članic opravijo naknadno izterjavo uvozne ali izvozne dajatve. V skladu s členom 2(1), prvi pododstavek, navedene uredbe pristojni organi, če ugotovijo, da del zneska ali celoten znesek zakonsko dolgovane uvozne ali izvozne dajatve za blago, prijavljeno za carinski postopek, iz katerega izhaja obveznost plačila dajatve, od dolžnika ni bil zahtevan, začnejo izterjevati neplačane dajatve.
Iz besedila teh določb je razvidno, da je pogoj za uporabo te uredbe med drugim ta, da je znesek, ki ga je treba pobrati, uvozna ali izvozna dajatev.
Zadevni znesek pa ni uvozna ali izvozna dajatev. V skladu s členom 7(1)(a) Uredbe št. 579/86 ta znesek namreč ni uvozni ali izvozni prelevman, temveč zgolj dajatev, enaka uvoznemu prelevmanu za sladkor. Poleg tega iz te določbe v povezavi s členom 5(2) te uredbe izhaja, da dogodek, s katerim nastane dolžnost plačila navedenega zneska, ni uvoz ali izvoz, temveč neobstoj dokaza o izvozu presežnih količin pred 1. septembrom 1987.
Treba je opozoriti, da sta sodišči Unije v zadevah, v katerih sta bili razglašeni sodbi Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija (
EU:T:2004:354
, točka 38) in Koninklijke Coöperatie Cosun/Komisija, (
EU:C:2006:674
, točke od 38 do 43), ugotovili, da zneska, dolgovanega zaradi neizvoza sladkorja C v smislu Uredbe št. 1785/81 in Uredbe Komisije (EGS) št. 2670/81 z dne 14. septembra 1981 o podrobnih izvedbenih pravilih glede proizvodnje sladkorja, ki presega kvoto (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 5, str. 85), ni mogoče šteti niti za uvozno ali izvozno carino ali dajatev z enakim učinkom niti za uvozno ali izvozno kmetijsko dajatev, torej prelevman.
Komisija pa v svoji tožbi priznava, da je dogodek, s katerim nastane dolžnost plačila tega zneska, v bistvu enak dogodku, s katerim nastane dolžnost plačila zneska, določenega v členu 7(1)(a) Uredbe št. 579/86.
Komisija zato poleg tega zatrjuje, da je zadevna obremenitev, ker je ob upoštevanju sodne prakse, navedene v točki 74 te sodbe, ni mogoče opredeliti kot uvozno ali izvozno dajatev, druga dajatev, določena v okviru skupne ureditve trgov za sladkor.
V teh okoliščinah se Uredba št. 1697/79 ne uporabi, s tem pa tudi ne zastaralni rok treh let za izterjavo, določen v členu 2(1), drugi pododstavek, te uredbe.
Trditve, ki jih je v obrambo navedla Portugalska republika, se opirajo zlasti na to, da izterjava zadevnega zneska ni bila več mogoča, ker je dolg zavezane družbe zastaral, in to, da ta država članica ni storila napake pri prekoračenju zastaralnega roka treh let.
V zvezi s tem je treba poudariti, da države članice v skladu s členom 17(2) Uredbe št. 1552/89, na katerega se sklicuje Komisija, Komisiji niso dolžne dati na razpolago zneskov v višini ugotovljenih dajatev samo v primeru, če jih zaradi razlogov višje sile niso mogle zbrati ali če se ugotovi, da brez njihove krivde dolgoročno sredstev ni mogoče zbrati (sodba Komisija/Danska, C‑392/02,
EU:C:2005:683
, točka 66).
Ni sporno, da so pristojni portugalski organi 25. oktobra 1990 zavezani družbi poslali dopis, s katerim so od nje zahtevali, naj plača dolgovani znesek. Tudi ne da bi bilo treba preučiti, ali je Portugalska republika do tega dne ravnala z vso skrbnostjo, ki je potrebna za ugotovitev in izterjavo zadevnega dolga, je očitno, da ta država članica pozneje in do izteka roka, določenega v dodatnem obrazloženem mnenju – z izjemo pravnih trditev, ki so se izkazale za neutemeljene – ni predložila dokaza niti za višjo silo niti za to, da ji zadevnega zneska Komisiji ne bi bilo mogoče dati na razpolago. Zadevnega zneska ni niti poskusila izterjati s pravno podlago, v skladu s katero še ni prišlo do zastaranja.
Zato je treba šteti, da je tožba Komisije, razen v delu, v katerem se nanaša na to, da naj Portugalska republika ne bi izpolnila obveznosti iz člena 2 Uredbe št. 1697/79, utemeljena.
Glede na zgoraj navedeno je treba:
—
ugotoviti, da Portugalska republika s tem, da Komisiji ni dala na razpolago zneska 785078,50 EUR iz naslova dajatev na neizvožene presežne zaloge sladkorja po pristopu k Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 10 ES, člena 254 Akta o pristopu, člena 7 Sklepa 85/257, členov 4, 7 in 8 Uredbe št. 579/86 ter členov 2, 11 in 17 Uredbe št. 1552/89, in
—
tožbo v preostalem delu zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 138(1) Poslovnika se neuspeli stranki na predlog naloži plačilo stroškov. Ker je Komisija predlagala, naj se Portugalski republiki naloži plačilo stroškov, in ker ta z bistvenim delom predlogov ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

1.
Portugalska republika s tem, da Komisiji ni dala na razpolago zneska 785078,50 EUR za dajatve na neizvožene presežne zaloge sladkorja po pristopu k Skupnosti, ni izpolnila obveznosti iz člena 10 ES, člena 254 Akta o pogojih pristopa Kraljevine Španije in Portugalske republike in prilagoditvah pogodb, člena 7 Sklepa Sveta 85/257/EGS, Euratom, z dne 7. maja 1985 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti, členov 4, 7 in 8 Uredbe Komisije (EGS) št. 579/86 z dne 28. februarja 1986 o podrobnih pravilih za zaloge proizvodov v sektorju sladkorja, ki so 1. marca 1986 obstajale v Španiji in na Portugalskem, kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 3332/86 z dne 31. oktobra 1986 ter členov 2, 11 in 17 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa 88/376/EGS, Euratom, o sistemu lastnih sredstev Skupnosti.

2.
V preostalem delu se tožba zavrne.

3.
Portugalski republiki se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: portugalščina.