CELEX: 62011CJ0533
Неизпълнение на задължения от държава членка
Директива 91/271/ЕИО
Пречистване на градските отпадъчни води
Решение на Съда, с което се установява неизпълнение на задължения от държава членка
Неизпълнение
Член 260 ДФЕС
Имуществени санкции
Налагане на санкция еднократно платима сума и на периодична имуществена санкция

С иска си Европейската комисия първоначално иска от Съда:
—
да установи, че като не е взело мерките, необходими за изпълнението на Решение на Съда от 8 юли 2004 г. по дело Комисия/Белгия (C-27/03), Кралство Белгия не е изпълнило задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС,
—
да осъди Кралство Белгия да заплати на Комисията периодична имуществена санкция в размер на 55836 EUR за всеки ден забава при изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, считано от деня на постановяване на решението по настоящото дело до деня, в който бъде изпълнено посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия,
—
да осъди Кралство Белгия да заплаща на Комисията еднократно платима сума в размер на 6204 EUR на ден, считано от деня на постановяването на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия до деня на постановяване на решението по настоящото дело или до деня, в който бъде изпълнено Решение по Комисия/Белгия, посочено по-горе, ако то бъде изпълнено по-рано.
В съдебното заседание, като взема предвид информацията, с която се е запознала след 4 май 2012 г. —дата на писмената реплика по настоящото дело, Комисията променя искането си. Тя иска Съдът да осъди Кралство Белгия да ѝ заплати:
—
периодична имуществена санкция в размер на 4722 eur за всеки ден забава на изпълнението на Решение по дело Комисия/Белгия, посочено по-горе, считано от деня на постановяване на решението по настоящото дело, като размерът на тази сума трябва да се изчислява за периоди от по шест месеца и общата сума за такъв период се намалява с процент, съответстващ на съотношението между броя еквивалент жители (наричани по-нататък „EЖ“), приведени в съответствие с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия до края на всеки такъв период, и броя на ЕЖ, които към деня на постановяването на настоящото решение не са приведени в съответствие,
—
еднократно платима сума в размер на 6168 eur на ден, считано от деня на постановяване на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, до деня на постановяване на решението по настоящото дело или до деня, в който посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, бъде изпълнено изцяло, ако това стане преди постановяване на решението по настоящото дело.
Правна уредба
По смисъла на член 1 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води (
OВ L 135, стр. 40
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43), изменена с Директива 98/15/ЕО на Комисията от 27 февруари 1998 година (
OВ L 67, стр. 29
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 201, наричана по-нататък „Директива 91/271“), тя се отнася за събирането, пречистването и заустването на градски отпадъчни води, както и пречистването и заустването на отпадъчни води, произхождащи от някои промишлени отрасли. Тя има за цел опазване на околната среда от вредните последици, причинени от заустването на отпадъчни води.
Определението за „градски отпадъчни води“ по смисъла на член 2 от посочената директива са „битовите отпадъчни води или смес от битови отпадъчни води и промишлени отпадъчни води и/или дъждовни води“.
В същия член е дадено определение на ЕЖ, като „биоразградими органични вещества, за които биохимичната потребност от кислород за пет дни (БПК5) е 60 грама дневно“.
Според член 3, параграф 1 от Директива 91/271:
„Държавите членки следят за това, всички агломерации да бъдат съоръжени с канализационни системи за градски отпадъчни води:
—
най-късно до 31 декември 2000 г. за тези, чийто еквивалент жители (ЕЖ) е над 15000
и
—
най-късно до 31 декември 2005 г. за тези, чийто ЕЖ е между 2000 и 15 000.
За заустването на градски отпадъчни води в приемници, считани като „чувствителни зони“ по смисъла на член 5, държавите членки следят за това, канализационните системи да бъдат инсталирани най-късно до 31 декември 1998 г. за агломерациите, чийто ЕЖ е над 10000.
[…]“.
Член 4, параграф 1 от Директива 91/271 гласи:
„Държавите членки следят за това градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им да бъдат подложени на вторично пречистване или на друга равностойна обработка при следните условия и ред:
—
най-късно до 31 декември 2000 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ над 15000,
—
най-късно до 31 декември 2005 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ между 10000 и 15000,
—
най-късно до 31 декември 2005 г. за зауствания в сладки води и устия, произлизащи от агломерации с ЕЖ между 2000 и 10000“.
Член 5 от Директива 91/271 уточнява:
„1.   За целите на параграф 2 държавите членки установяват до 31 декември 1993 г. чувствителните зони въз основа на определените в приложение II критерии.
2.   Държавите членки следят за това, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им в чувствителни зони да бъдат подлагани на по-строго пречистване от предвиденото в член 4, най-късно до 31 декември 1998 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ над 10000.
[…]
4.   Въпреки това условията, предявявани към пречиствателна станция съгласно параграфи 2 и 3, не се прилагат по необходимост за чувствителните зони, ако може да се докаже, че минималният процент на снижение на общия приток органични вещества, навлизащи във всички пречиствателни станции за градски отпадъчни води от тази зона, достига най-малко 75 % от общото количество фосфор и най-малко 75 % от общото количество азот.
5   За заустванията от пречиствателните станции за градски отпадъчни води, разположени в съответните водосборни басейни на чувствителните зони и които допринасят за замърсяването на тези зони, се прилагат параграфи 2, 3 и 4
[…]“.
Член 17 от Директива 91/271 предвижда в параграфи 1 и 2, че държавите членки изготвят най-късно до 31 декември 1993 г. програма за изпълнение на директивата и предоставят на Комисията най-късно до 30 юни 1994 г. информациите във връзка с програмата.
В съответствие с член 17, параграф 4 от Директива 91/271 методите и моделите за представяне, подлежащи на утвърждаване, на докладите за националните програми се определят съгласно процедурата, предвидена в член 18.
За тази цел Комисията приема Решение 93/481/ЕИО от 28 юли 1993 година относно форматите за представяне на националните програми, предвидени в член 17 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета (
OВ L 226, стр. 23
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 3), в което се определят форматите за представяне, които държавите членки трябва да използват за изготвяне на заключителните си доклади във връзка с тяхната национална програма за изпълнение на Директива 91/271.
Решението по дело Комисия/Белгия
В диспозитива на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия Съдът постановява, че като не приело законовите, подзаконови и административни разпоредби, необходими за да се съобрази изцяло с членове 3 и 5 от Директива 91/271и с член 17 от същата директива, във връзка с членове 3 и 4 от нея, и с Решение 93/481, Кралство Белгия не изпълнило задълженията, които има по силата на член 226 ЕО, както и на посочените директива и решение.
Съдът приема, че Кралство Белгия е нарушило посочените разпоредби, тъй като 114 агломерации в Région flamande (Фламандски регион), 60 агломерации в Région wallonne (Валонски регион) и регион Bruxelles-Capitale (регион Брюксел-столица) не са спазили изискванията на Директива 91/271.
Досъдебно производство
В рамките на контрола за изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия Комисията иска от Кралство Белгия да опише мерките, които смята да предприеме, за да изпълни това решение. Като взема предвид отговорите относно трите белгийски региона на основание член 228 EО (понастоящем член 260 ДФЕС), Комисията, първо, изпраща на тази държава членка официално уведомително писмо от 30 януари 2006 г., тъй като много голям брой агломерации от Région wallonne и Région flamande, както и регион Bruxelles-Capitale все още нямали канализационни системи и пречиствателни станции за градските отпадъчни води. Комисията смята освен това, че не е възможно да се провери дали пречиствателните станции, намиращи се в Région flamande работят в съответствие с изискванията по Директива 91/271.
На второ място, тя изпраща на посочената държава членка допълнително официално уведомително писмо от 23 октомври 2007 г., тъй като в голям брой агломерации в Région wallonne и Région flamande, както и в регион Bruxelles-Capitale, все още не били изпълнени предписанията на Директива 91/271.
На трето място, след като получава отговорите относно трите региона, на основание член 228 EО Комисията изпраща на Кралство Белгия мотивирано становище от 26 юни 2009 г., поради това че в 20 фламандски агломерации не били изпълнени изискванията на член 5 от Директива 91/271, в 50 валонски агломерации, както и в регион Bruxelles-Capitale, все още не било изпълнено посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия както във връзка със задължението да разполагат с цялостна канализационна система, така и във връзка със задължението да предвидят пречистването на тези води след тяхното отвеждане в канализацията, задължения, въведени съответно с членове 3 и 5 от Директива 91/271. В мотивираното си становище Комисията иска от Кралство Белгия да приеме необходимите мерки, за да се съобрази с това мотивирано становище в срок от два месеца, считано от получаването му.
Според Комисията от анализа на отговорите, дадени от белгийските власти на мотивираното становище от 26 юни 2009 г., както и от техните последващи съобщения, се установявало, че до предявяването на настоящия иск за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка тази държава членка не изпълнила изцяло посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия. Наистина в една фламандска агломерация не били спазени предписанията на член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 91/271 и в 21 валонски агломерации, както и в регион Bruxelles-Capitale, все още не били спазени предписанията по членове 3 и/или 5, параграфи 2 и 3 от Директива 91/271.
При тези условия Комисията решава да предяви настоящия иск.
С Определение на председателя на Съда от 18 април 2012 г. Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия е допуснато да встъпи в производството в подкрепа на исканията на Кралство Белгия.
Промени, настъпили по време на настоящото производство
Следва първо да се отбележи, че в репликата си Комисията описва по-точно предмета на спора и иска да се установи неизпълнение на задължения само по отношение на тринадесет валонски агломерации и на регион Bruxelles-Capitale.
С писмо от 4 март 2013 г. Съдът иска от белгийското правителство и от Комисията до 8 април 2013 г. включително да представят сведения относно точното състояние на изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия към 1 април 2013 г., в което да бъдат посочени агломерациите, включително съответните стойности на ЕЖ, в които събирането, пречистването и заустването на градски отпадъчни води все още не отговарят на разпоредбите на Директива 91/271. В тези сведения трябвало също да се посочи съотношението между общия брой агломерации и общата стойност в ЕЖ, от една страна, и общия брой на съществуващите към деня на постановяване на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия агломерации и стойността в ЕЖ, които не отговаряли на изискванията.
В съдебното заседание Комисията приема, че от информацията, получена след 4 май 2012 г., дата на писмената реплика по настоящото дело, само в пет агломерации мерките, които позволяват да се изпълнят произтичащите от посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, все още не са били приети.
В две от тези пет агломерации, а именно Amay и Malmеdy, не били спазени изискванията на член 3, параграф 1 и член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 91/271. Що се отнася до другите три, а именно Herve, Bastogne-Rhin и Liège-Sclessin, в тях не били спазени изискванията на член 5, параграфи 2 и 3 от Директива 91/271. Всички тези агломерации представлявали общо 225710 ЕЖ, които не отговаряли на изискванията.
Комисията смята, че Кралство Белгия не е представило данни за качеството на изхвърляните води по смисъла на таблици 1 и 2 от приложение I към Директива 91/271 за агломерациите Amay и Herve. За другите три агломерации, а именно Bastogne-Rhin, Liège-Sclessin и Malmеdy, тази държава членка не е представила данни за достатъчно дълъг период относно количествата на изхвърляните води по смисъла на таблици 1 и 2 от приложение I към Директива 91/271.
С оглед на тези обстоятелства Комисията изменя исканията си, както това е посочено в точка 2 от настоящото решение.
По неизпълнението на задълженията
Доводи на страните
По отношение на твърдяното неизпълнение Комисията припомня, че съгласно член 260, параграф 1 ДФЕС, когато Съдът установи, че държава членка не е изпълнила някое от задълженията, които има по силата на Договора за функционирането на ЕС, тази държава е длъжна да предприеме необходимите мерки с оглед изпълнението на решението на Съда. Що се отнася до срока, в който трябва да се изпълни такова решение, Комисията уточнява, че от постоянната съдебна практика следва, че интересът, свързан с незабавното и еднакво прилагане на правото на Съюза, налага това изпълнение да започне незабавно и да приключи във възможно най-кратък срок (Решение от 9 декември 2008 г. по дело Комисия/Франция,
C-121/07, Сборник, стр. I-9159
, точка 21 и цитираната съдебна практика.)
Кралство Белгия смята, че след постановяване на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия Région flamande, Région wallonne и регион Bruxelles-Capitale започнали работа по много големи инвестиционни проекти, за да изпълнят това решение.
Така към деня на съдебното заседание всички тези агломерации разполагали с пречиствателни системи и затова отговаряли на посоченото решение. Спорът бил единствено във връзка с доказването на това съответствие по отношение само на пет агломерации, намиращи се в Région wallonne.
Обединеното кралство смята, че при мащабни инфраструктурни проекти като разглежданите в настоящия случай, Комисията трябва да предвижда разумен срок за изпълнение с оглед на съвкупност от параметри като изработването на проекта, неговата техническа реализация или естеството на нормативните предписания, които трябва да бъдат спазени. Комисията трябвало също да вземе предвид събития, ако има такива, за които съответната държава членка не носи отговорност, като природните бедствия. Сред елементите, които щели да дадат възможност да се прецени дали даден срок е разумен или не, били предвидените в правото на Съюза и в националното право административни и съдебни производства. Накрая, Обединеното кралство изтъква, че Комисията трябва да докаже, че срокът, в който е изпълнено дадено решение, с което се установява неизпълнение на задължения, е неразумен.
Според Обединеното кралство Комисията трябвало да бъде готова да определи на съответната държава членка разумен срок не само за осъществяването на минимума необходими дейности, но също и за по-амбициозен и ползотворен за околната среда проект, който държава членка може да иска да осъществи, за да се съобрази с решение, постановено на основание на член 258 ДФЕС.
Съображения на Съда
Съгласно член 260, параграф 2 ДФЕС, ако Комисията реши, че съответната държава членка не е предприела всички мерки за изпълнение на решение на Съда, след като даде възможност на тази държава да изложи възраженията си, тя може да сезира Съда на Европейския съюз, като посочи размера на еднократно платимата сума или периодичната имуществена санкция, която тази държава членка трябва да заплати и която според нея е съобразена с обстоятелствата.
В това отношение датата, към която се преценява наличието на неизпълнение на задължения по член 260, параграф 1 ДФЕС, е датата, на която изтича срокът, определен в изпратеното въз основа на тази разпоредба официално уведомително писмо (Решение от 11 декември 2012 г. по дело Комисия/Испания, C-610/10, все още непубликувано в Сборника, точка 67, както и Решение от 25 юни 2013 г. по дело Комисия/Чешка република, C-241/11, все още непубликувано в Сборника, точка 23). Когато обаче производството за установяване на неизпълнение на задължения е образувано на основание член 228, параграф 2 ЕО, датата, към която се преценява дали е налице неизпълнение на задължения, е датата, на която изтича срокът, определен в мотивираното становище, издадено преди влизането в сила на Договора от Лисабон, а именно 1 декември 2009 г. (вж. в този смисъл Решение от 17 ноември 2011 г., по дело Комисия/Италия, C-496/09, все още непубликувано в Сборника, точка 27).
Безспорно е, че когато определеният в мотивираното становище срок е изтекъл, Кралство Белгия не е приело всички необходими мерки, за да се съобрази изцяло с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия.
При това положение следва да се приеме, че Кралство Белгия не е изпълнило задълженията, които има по силата на член 260, параграф 1 ДФЕС, тъй като не е приело всички необходими мерки, за да се съобрази с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия.
По имуществените санкции
Доводи на страните
Комисията изтъква, че размерът на поисканата еднократно платимата сума, а именно 6168 eur за всеки ден нарушение, и размерът на парична имуществена санкция от 4722 eur на ден са определени в съответствие с критериите, предвидени в съобщението от 13 декември 2005 г. относно прилагането на член 228 ЕО (SEC(2005) 1658), актуализирано със съобщение на Комисията относно прилагането на член 260 ДФЕС и актуализиране на данните, използвани при изчисляването на еднократно платимите суми и периодичните имуществени санкции, предлагани от Комисията на Съда в производствата за установяване на нарушения (SEC(2010) 923), приложимо по отношение на производствата по член 260, параграф 2 ДФЕС по силата на съобщение на Комисията за прилагане на член 260, параграф 3 ДФЕС (
OВ C 12, 2011 г., стр. 1
), както и на съобщение на Комисията от 31 август 2012 г. относно актуализиране на данните, използвани при изчисляването на еднократно платимите суми и периодичните имуществени санкции, предлагани от Комисията на Съда в производствата за установяване на нарушения (C(2012) 6106 окончателен).
Според Комисията размерът на дневната периодична имуществена санкция трябвало да се изчисли като се умножи определената основна сума на периодичната имуществена санкция, т.е. 600 eur на ден по определения коефициент за тежестта на нарушението 6 (по скала от 1 до 20), по коефициент за продължителност, който в настоящия случай е 3, и по фактор „n“, който отразява платежоспособността на Кралство Белгия, а именно 5,14. Получената въз основа на този метод сума е в размер на 55512 eur на ден и отговаряла на периодична имуществена санкция равняваща се на 2653000 EЖ изхвърлено количество, неотговарящо на изискванията към датата на подаване на исковата молба. Както отбелязва в съдебното заседание Комисията, това изхвърлено неотговарящо на изискванията количество обаче било само 225710 EЖ., т.е. като се умножи 225710 по 55512, а получената сума се раздели на 2653000 се получава сумата от 4722 eur за всеки ден нарушение.
Размерът на дневната еднократно платима сума се получавал при умножаването на основния размер от 200 eur на ден по коефициент за тежест на нарушението 6, в настоящия случай, и по този фактор „n“, който отразява платежоспособността на Кралство Белгия, който възлиза на 5,14.
Комисията смята, че възприетият в настоящия случай коефициент за тежест на нарушението е подходящ, тъй като нарушените по настоящото дело норми имат много голямо значение за околната среда и са от основно значение за благосъстоянието на гражданите, за качеството на живота им, за здравето им, но също и за опазване на природните ресурси и екосистемите.
Комисията смята, че последиците от нарушението за общите и индивидуални интереси са особено тежки, тъй като непълното изпълнение на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия засяга качеството на повърхностните водни маси и на свързаните с тях водни и земни екосистеми. Последиците от това непълно изпълнение са още по-важни, тъй като Кралство Белгия е посочило цялата си територия като „чувствителна зона“ и това може да се отрази на прилагането на други норми за опазване на околната среда.
Що се отнася до факторите, които трябва да се вземат предвид при определяне на тежестта на нарушението на правото на Съюза обаче, Комисията изтъква, че Кралство Белгия е сътрудничило лоялно. Комисията подчертава освен това, че тази държава членка е направила значителни финансови и материални инвестиции за осъществяването на тези комплексни инфраструктури за събиране и пречистване на градските отпадъчни води.
Комисията смята обаче, че прилагането на мерките, предназначени да гарантират изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, е започнало едва няколко години след постановяването на това решение, което не е оправдано дори от гледна точка на мащабите на осъществяването на самите обекти.
Що се отнася до критерия, свързан с продължителността на нарушението, който според искането на Комисията има значение единствено за изчисляването на периодичната имуществена санкция, Комисията отбелязва, че от споменатото съдебно решение и решението на Комисията да започне производство за нарушение срещу Кралство Белгия са изтекли повече от 71 месеца и това обстоятелство обосновавало максимален коефициент за продължителност 3,0.
В писмените и устно изложените си становища Кралство Белгия изтъква, че нито тежестта, нито продължителността на нарушението, нито старанието и волята за сътрудничество, характеризиращи поведението на тази държава членка по време на административното производство, обосновават осъждането ѝ да заплати по настоящото дело еднократно платима сума или периодична имуществена санкция. При условията на евентуалност, тази държава членка оспорва метода на изчисляване на посочените суми.
Що се отнася до определянето на тежестта на нарушението, Кралство Белгия смята, че макар преследваните с предписанията на Директива 91/271 цели да са от основно значение, последиците за околната среда от неизпълнението на наложените с тази директива задължения не са оценени in concreto. В Région wallonne и в регион Bruxelles-Capitale изследванията и свързаните с тях коментари били пресилени и/или неправилни, що се отнася до намаляването на емисиите на фосфор, качеството на повърхностните води, човешкото здраве, екологичното качество на водните пътища, несъбрания и/или непречистен общ замърсителен товар и отражението върху туризма и стопанската дейност. За Région flamande било установено, че всички агломерации с повече от 10000 EЖ разполагат с подходяща инфраструктура за пречистване.
Във всеки случай, ако Съдът бил на обратното становище и приложел възприетия от Комисията метод за определяне на размера на еднократно платимата сума, възприетият коефициент за тежест на нарушението би трябвало непременно да бъде много по-малък от 4. Този коефициент за тежест на нарушението трябвало задължително да е съобразен с практическите трудности при изпълнението и тълкуването на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, както и тези, произтичащи от изменението на тълкуването на приложното поле на Директива 91/271.
Колкото до включването на фактора продължителност в коефициента за тежест на нарушението, Кралство Белгия оспорва възприетите от Комисията фактори за определянето на този коефициент. Според практиката на Съда, по конкретно според Решение от 31 март 2011 г. по дело Комисия/Гърция (C-407/09, Сборник. стр. I-2467), както и според актуализираното Съобщение на Комисията SEC(2005) 1658, критериите за тежест на нарушението и за продължителност на неизпълнението трябва да се определят съвсем отделно.
Що се отнася до продължителността на нарушението, Кралство Белгия смята, че веднага след постановяване на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия трите белгийски региона са пристъпили към приемането на мерки с оглед на изпълнението на това решение и неправилно Комисията твърдяла, че някои обекти били започнати едва няколко години след постановяване на това решение. С оглед на значителните трудности, свързани с пълното изпълнение на посоченото решение, в никакъв случай не може да се счита, че продължителността на периода, в който изобщо не са изпълнени предписанията на Директива 91/271, е прекомерна, и коефициентът за тежест на нарушението би трябвало да се намали на 1 с оглед на продължителността на този период.
Денят на постановяване на съдебното решение, с което се установявало първото неизпълнение, в никакъв случай не могъл да се приеме за начален момент за изчисляване на еднократно платимата сума, тъй като при всички положения на тази дата решението не могло да бъде вече изпълнено, такъв начален момент могло да бъде началото на разумен срок за изпълнението на това решение.
Съображения на Съда
По еднократно платимата сума
Що се отнася до еднократно платимата сума, следва да се припомни, че съгласно член 260, параграф 2, първа алинея ДФЕС Комисията посочва в предложението си размер, който тя смята, че е съобразен с обстоятелствата. При упражняването на това свое право Комисията се ръководи и от необходимостта да бъдат взети предвид всички обстоятелства по делото, които са ѝ представени.
Според съдебната практика вероятността за такова осъждане и определянето на евентуалния размер на еднократно платимата сума във всеки конкретен случай трябва да бъдат функция на всички релевантни фактори, свързани както с характерните особености на установеното неизпълнение на задължения, така и с действията на самата държава членка, срещу която е образувано производството по член 260 ДФЕС. (вж. Решение по дело Комисия/Чешка Република, посочено по-горе, точка 41 и цитираната съдебна практика).
Тази разпоредба предоставя на Съда широко право на преценка, за да реши дали да бъде наложена такава санкция и евентуално да определи нейния размер. В частност осъждането на държава членка да заплати еднократно платима сума не трябва да бъде автоматично (вж. Решение по дело Комисия/Чешка република, посочено по-горе, точка 42 и цитираната съдебна практика).
Поради това предложенията на Комисията не могат да обвържат Съда и представляват само указания. По същия начин насоки относно осъждането да се платят еднократно платими суми като насоките, съдържащи се в актуализираното Съобщение на Комисията SEC(2005) 1658, на което се позовава тази институция по настоящото дело, не обвързват Съда, но могат да допринесат за гарантиране на прозрачността, на предвидимостта и на правната сигурност в извършваната от Комисията дейност (вж. Решение по дело Комисия/Чешка република, посочено по-горе, точка 43 и цитираната съдебна практика).
При това положение именно Съдът, като упражни своето право на преценка, трябва да определи размера на еднократно платимата сума, така че тя да бъде, от една страна, съобразена с обстоятелствата, и от друга страна, пропорционална на установеното неизпълнение, както и на платежоспособността на съответната държава членка. Сред релевантните фактори в това отношение са именно елементи като продължителността на неизпълнението след постановяване на съдебното решение, с което то е установено, и тежестта на нарушението (вж. Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точки 143 и 144, както и цитираната съдебна практика).
Що се отнася до продължителността на нарушението, налага се изводът, че установеното с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия неизпълнение на задължения е продължило повече от девет години, което е прекомерно, дори да трябва да се признае, че задачите, които трябва да се изпълнят, изискват значителен период от няколко години, и дори да трябва да се приеме, че изпълнението на посоченото по-горе на Решение по дело Комисия/Белгия е напреднало, даже почти приключило.
Колкото до тежестта на нарушението, следва да се отбележи, че целта на Директива 91/271 е опазването на околната среда. Като определя цялата си територия като „чувствителна зона“ в съответствие с член 5, параграф 1 от посочената директива и приложение II към нея, Кралство Белгия признава необходимостта от по-строго опазване на околната среда на територията му. Липсата на пречистване на градските отпадъчни води обаче вреди на околната среда.
Освен това, когато липсата на изпълнение на решение на Съда може да нанесе вреди на околната среда, чието опазване е част от самите цели на политиката на Съюза съгласно член 191 ДФЕС, подобно неизпълнение на задължения е особено тежко (Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Ирландия, C-279/11, точка 72 цитираната съдебна практика).
Важно е все пак да се припомни, че агломерациите, за които до датата на съдебното заседание държавата членка ответник не е представила доказателства за спазването на Директива 91/271, представляват относително малък дял от общия брой агломерации, предмет на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия.
Що се отнася до становищата на Кралство Белгия и на Обединеното кралство, които смятат, че при инфраструктурни проекти с големи мащаби като разглежданите в настоящия случай, Комисията трябва да предвижда разумен срок за изпълнение с оглед на мащабите и трудностите за реализиране на тези проекти, като оценяването на продължителността на нарушението трябва да започне едва след като този срок изтече, следва да се отбележи, че със сигурност датата 26 август 2009 г., отразена в мотивираното становище, не следва да се счита като преждевременна или неразумна.
От представената на Съда преписка се установява, че Кралство Белгия се е съгласило да направи големи инвестиции, за да изпълни посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия и е постигнало значителен напредък. Още към момента на изтичане на определения в мотивираното становище срок напредъкът на Кралство Белгия вече е съществен.
Следва освен това да се подчертае, че в хода на производството Кралство Белгия оказва пълно съдействие.
Ето защо Съдът счита, че съвкупността от правните и фактически елементи, свързани с установеното неизпълнение на задължения, е показател, че поради естеството си ефективното предотвратяване на бъдещо повторение на аналогични нарушения на правото на Съюза изисква приемането на възпиращи мерки, каквото е налагането на еднократно платима сума (вж. в този смисъл Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Ирландия, C-374/11, точка 48 и цитираната съдебна практика).
С оглед на изложените по-горе обстоятелства и съображения Съдът счита, че с определянето на еднократно платимата от Кралство Белгия сума в размер на 10 милиона евро се дава справедлива преценка на обстоятелствата в конкретния случай.
Ето защо следва Кралство Белгия да бъде осъдено да заплати на Комисията по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ еднократно сумата от 10 милиона евро.
По периодичната имуществена санкция
Според постоянната съдебна практика налагането на периодична имуществена санкция е обосновано по принцип само доколкото продължава да е налице неизпълнението на задължения на държава членка, произтичащо от неизпълнение на предходно съдебно решение, до разглеждането на фактите от Съда (Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Ирландия, C-374/11, посочено по-горе, точка 33 и цитираната съдебна практика).
Следва да се отбележи, че в настоящия случай към деня на съдебното заседание не са приети изцяло всички мерки, необходими за изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Кралство Белгия.
При тези условия Съдът счита, че осъждането на Кралство Белгия да заплати периодична имуществена санкция, е подходящо финансово средство, което да гарантира цялостното изпълнение на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Кралство Белгия (вж. Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Ирландия, C-374/11, посочено по-горе, точка 35 и цитираната съдебна практика).
С оглед на непрекъснатото развитие на положението и доближаване към пълното изпълнение на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Кралство Белгия, което се признава и от Комисията, не е изключено в деня на постановяване на решението по настоящото дело посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Кралство Белгия да бъде изпълнено изцяло. Затова периодичната имуществена санкция се налага единствено в случай че неизпълнението продължава към дена на постановяване на решението по настоящото дело.
Следва да се напомни, че при упражняване на своето право на преценка в тази област Съдът трябва да определи периодичната имуществена санкция по такъв начин, че тя да бъде, от една страна, съобразена с обстоятелствата, и от друга страна, пропорционална на установеното неизпълнение, както и на платежоспособността на съответната държава членка (вж. Решение от 19 декември 2012 г. по дело Комисия/Ирландия, C-374/11, посочено по-горе, точка 36 и цитираната съдебна практика).
Критериите, които трябва да се вземат предвид при преценката на Съда, за да се осигури принудителният характер на периодичната имуществена санкция с оглед на еднаквото и ефективно прилагане на правото на Съюза, по принцип са продължителността на нарушението, степента на тежест на нарушението и платежоспособността на съответната държава членка. За прилагането на тези критерии Съдът трябва да отчете по-конкретно последиците от неизпълнението за съответните частни и обществени интереси, както и необходимостта да се постигне спешно изпълнение на задълженията от страна на съответната държава членка (вж. Решение по дело Комисия/Испания, посочено по-горе, точка 119 и цитираната съдебна практика).
В настоящия случай следва да се отбележи, че Комисията предлага при изчисляването на периодичната имуществена санкция да се вземе предвид постепенното намаляване на бройката ЕЖ, които не отговарят на изискванията на Директива 91/271, което би позволило да се отчете постигнатият от Кралство Белгия напредък при изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Кралство Белгия и да се спази принципът на пропорционалност.
Следва да се отбележи, че в съдебното заседание Комисията изтъкна, че броят ЕЖ, които към датата на исковата молба, т.е. 19 октомври 2011 г., не отговарят на изискванията, е 2653000 ЕЖ, а към деня на съдебното заседание, т.е. 18 април 2013 г., те били 225710.
С оглед на всички обстоятелства по настоящото дело, включително обстоятелствата и съображенията, изложени в частта от настоящото решение, озаглавена „По еднократно платимата сума“, Съдът счита, че е подходящо да наложи периодична имуществена санкция в размер на 4722 eur на ден.
Колкото до периодичността на периодичната имуществена санкция, в съответствие с предложението на Комисията, като се вземе предвид, че представянето на доказателства за съответствието с разпоредбите на Директива 91/271 може да изисква известно време, и за да се отчете постигнатият евентуално от държавата членка ответник напредък, Съдът смята, че е подходящо периодичната имуществена санкция да се изчисли за периоди от шест месеца, като се намалява частта от общата сума, която се отнася до такива периоди, с процент, отговарящ на съотношението, представляващо бройката ЕЖ, които са приведени в съответствие с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия.
Ето защо следва Кралство Белгия да бъде осъдено да заплати на Комисията по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ периодична имуществена санкция в размер на 859404 EUR за всяко шестмесечие закъснение на прилагането на мерките, необходими за изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, считано от датата на постановяване на настоящото решение и до пълното изпълнение на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, като действителният размер на тази санкция трябва да се изчислява в края на всеки шестмесечен период, а общата стойност за тези периоди се намалява с процент, отговарящ на съотношението между броя ЕЖ, които са били приведени в съответствие с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия до края на всеки такъв период, и броя ЕЖ, които не са приведени в съответствие с настоящото решение в деня на неговото постановяване.
По съдебните разноски
По смисъла на член 138, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на Кралство Белгия и неизпълнението на задълженията е установено, последното следва да се осъди да заплати съдебните разноски. Съгласно член 140, параграф 1 от същия правилник, съгласно който държавите членки, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски, Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия следва да понесе направените от него съдебни разноски.

По изложените съображения Съдът (пети състав) реши:

1)
Като не е взела всички мерки, които са необходими за изпълнението на Решение на Съда от 8 юли 2004 г. по дело Комисия/Белгия (C-27/03), с което се установява неизпълнение от страна на Кралство Белгия на задълженията, произтичащи от членове 3 и 5 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води, изменена с Директива 98/15/ЕО на Комисията от 27 февруари 1998 година, тази държава членка не е изпълнила задълженията си по член 260, параграф 1 ДФЕС.

2)
Осъжда Кралство Белгия да заплати на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ еднократно платима сума в размер на 10 милиона евро.

3)
В случай че установеното в точка 1 неизпълнение продължава към деня на постановяване на настоящото решение, осъжда Кралство Белгия да заплаща на Европейската комисия по сметка „Собствени ресурси на Европейския съюз“ периодична имуществена санкция в размер на 859404 EUR за всяко шестмесечие закъснение на прилагането на мерките, необходими за изпълнението на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, считано от датата на постановяване на настоящото решение до пълното изпълнение на посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия, като действителният размер на тази санкция трябва да се изчислява в края на всеки шестмесечен период, а общата стойност за тези периоди се намалява с процент, отговарящ на съотношението между броя еквивалент жители, които са били приведени в съответствие с посоченото по-горе Решение по дело Комисия/Белгия до края на всеки такъв период, и броя еквивалент жители, които не са приведени в съответствие с настоящото решение в деня на неговото постановяване.

4)
Осъжда Кралство Белгия да заплати съдебните разноски.

5)
Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася собствените си разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.