CELEX: 62012CJ0553
Apeliacinis skundas
Konkurencija
EB 82 straipsnis ir EB 86 straipsnio 1 dalis
Sprendimas palikti galioti valstybės įmonei Graikijos Respublikos suteiktas privilegijas tirti ir eksploatuoti lignito telkinius
Naudojimasis šiomis teisėmis
Konkurencinis pranašumas lignito ir didmeninėje elektros energijos tiekimo rinkose
Dominuojančios padėties išsaugojimas, išplėtimas arba sustiprinimas

Šiuo apeliaciniu skundu Europos Komisija prašo panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
DEI / Komisija
(T‑169/08,
EU:T:2012:448
, toliau – skundžiamas sprendimas); juo šis teismas panaikino 2008 m. kovo 5 d. Komisijos sprendimą C (2008) 824 galutinis dėl Graikijos Respublikos
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE
(DEI) suteiktų lignito gavybos teisių arba tolesnio jų galiojimo (toliau – ginčijamas sprendimas).
Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
DEI buvo įsteigta 1950 m. kaip Graikijos Respublikai priklausanti valstybės įmonė. Ji turėjo išimtinę teisę gaminti, perduoti ir tiekti elektros energiją Graikijoje. Remiantis Graikijos įstatymu Nr. 2414/1996 dėl valstybės įmonių modernizavimo (FEK A’ 135) 1996 m. įmonė ieškovė buvo pertvarkyta į akcinę bendrovę [
société par actions
], tačiau vienintelė jos akcininkė išliko valstybė.
2001 m. sausio 1 d. DEI buvo pertvarkyta į kitos formos akcinę bendrovę [
société anonime
], konkrečiai kalbant, remiantis Graikijos įstatymu Nr. 2773/1999 dėl elektros energijos rinkos liberalizavimo (FEK A’ 286), kuriuo, be kita ko, buvo perkelta 1996 m. gruodžio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/92/EB dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (
OL L 27, p. 20
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 12 sk., 2 t., p. 3). Pagal šio įstatymo 43 straipsnio 3 dalį valstybė jokiu atveju negali turėti mažiau nei 51 % akcijų su balso teise, net padidinus kapitalą. Priimant ginčijamą sprendimą Graikijos Respublikai priklausė 51,12 % šios įmonės akcijų. Nuo 2001 m. gruodžio 12 d. DEI akcijos kotiruojamos Atėnų (Graikija) ir Londono (Jungtinė Karalystė) biržose.
Visos lignitu kūrenamos Graikijos elektros energijos jėgainės priklauso DEI. Graikijos geologinių ir kasyklų tyrimų instituto teigimu, 2005 m. sausio 1 d. visuose lignito telkiniuose Graikijoje buvo 4415 milijonų tonų atsargų. Komisijos teigimu, Graikijoje vis dar yra 4590 milijonų tonų lignito atsargų.
Graikijos Respublika suteikė DEI teises tirti ir eksploatuoti lignitą kasyklose, kuriose yra maždaug 2200 milijonų tonų atsargų. 85 milijonai tonų atsargų priklauso privatiems asmenims. Maždaug 220 milijonų tonų atsargų yra kituose valstybiniuose telkiniuose, kuriuos teisės tirti ir eksploatuoti suteiktos kitiems privatiems asmenims; šie telkiniai iš dalies aprūpina DEI elektros energijos jėgaines. Kol kas nebuvo suteiktos jokios teisės eksploatuoti maždaug 2000 milijonų tonų lignito atsargų Graikijoje.
Įsigaliojus Direktyvai 96/92 Graikijos elektros energijos rinka buvo atverta konkurencijai. 2005 m. gegužės mėn. buvo sukurta privalomoji vienos dienos rinka visiems elektros energijos pirkėjams ir pardavėjams Graikijos jungtinėje sistemoje, apimančioje žemyninę Graikiją ir kai kurias Graikijos salas. Šioje rinkoje elektros energijos gamintojai ir importuotojai tiekia bei parduoda jų pagamintą ir importuotą produkciją remdamiesi atitinkamos dienos duomenimis.
2003 m. Komisija gavo privataus asmens, paprašiusio, kad jo tapatybė nebūtų atskleista, skundą. Skundą pateikusio asmens teigimu, Graikijos Respublikos sprendimas, priimtas vadovaujantis 1959 m. lapkričio 12 ir 13 d. Graikijos įstatyminiu dekretu Nr. 4029/1959 (FEK A’ 250) ir 1975 m. rugpjūčio 23 ir 29 d. Įstatymu Nr. 134/1975 (FEK A’ 180), suteikti DEI išimtinę licenciją tirti ir eksploatuoti lignitą Graikijoje prieštarauja EB 86 straipsnio 1 daliai, taikomai kartu su EB 82 straipsniu. Po 2003–2008 metais vykusio susirašinėjimo su Graikijos Respublika Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.
Šiame sprendime Komisija, be kita ko, padarė išvadą, kad šių teisių suteikimas ir palikimas galioti prieštarauja EB 86 straipsnio 1 daliai, siejamai su EB 82 straipsniu, nes taip sudaromos nelygios galimybės ūkio subjektams naudoti pirminį kurą gaminant elektros energiją ir leidžiama DEI išsaugoti ar sustiprinti savo dominuojančią padėtį Graikijos didmeninėje elektros energijos rinkoje, visiškai užkertant kelią naujiems dalyviams patekti į rinką arba sudarant tam kliūtis.
Šiame sprendime Komisija pažymėjo, kad priėmus Direktyvą 96/92, kuri turėjo būti perkelta vėliausiai iki 2001 m. vasario 19 d., Graikijos Respublika žinojo, jog elektros energijos rinka turėjo būti liberalizuota. Ji pridūrė, kad Graikijos Respublika patvirtino valstybės priemones, susijusias su dviem atskiromis produktų rinkomis: pirmoji – lignito tiekimo, o antroji – didmeninė elektros energijos rinka, apimanti elektros energijos gamybą ir tiekimą jėgainėse bei elektros energijos importą jungtiniais perdavimo tinklais.
Komisijos teigimu, DEI abiejose šiose rinkose užima dominuojančią padėtį ir jos dalis jose viršija atitinkamai 97 % ir 85 %. Be to, nenumatoma, kad atsiras naujų dalyvių, kurie galėtų iš DEI atimti reikšmingą didmeninės elektros energijos rinkos dalį, o importas, atitinkantis 7 % viso vartojimo, nėra realus konkurencijos suvaržymas šioje rinkoje.
Kalbėdama apie nagrinėjamas valstybės priemones Komisija pabrėžė, kad DEI pagal Įstatyminį dekretą Nr. 4029/1959 ir Įstatymą Nr. 134/1975 buvo suteiktos teisės eksploatuoti 91 % visų valstybinių lignito telkinių, dėl kurių buvo suteiktos teisės. Ji patikslino, jog šių priemonių taikymo laikotarpiu ir, nepaisant nacionalinės teisės aktuose numatytų galimybių, nebuvo suteikta jokia kita teisė, susijusi su dideliu telkiniu. Be to, ji nurodė, kad DEI gavo teises tirti tam tikrus eksploatuojamus telkinius, kuriuos eksploatuoti teisės dar nebuvo suteiktos, nepaskelbus viešųjų pirkimų konkurso. Komisija pridūrė, jog lignitu kūrenamos jėgainės, kurios Graikijoje pigiausios, yra labiausiai naudojamos, nes pagamina 60 % elektros energijos, o tai leidžia aprūpinti jungtinę sistemą.
Suteikusi DEI beveik monopolines teises eksploatuoti lignitą, kurios užtikrino jai privilegijuotas sąlygas naudoti elektros energijos gamybai patraukliausią kurą Graikijoje, ir palikusi jas galioti, Graikijos Respublika sudarė nelygias galimybes ūkio subjektams didmeninėje elektros energijos rinkoje, todėl iškraipė konkurenciją, taip išsaugojusi arba sustiprinusi DEI dominuojančią padėtį ir visiškai užkirtusi kelią naujiems dalyviams patekti į rinką arba sudariusi tam kliūčių, nepaisant didmeninės elektros energijos rinkos liberalizavimo.
Be to, ginčijamu sprendimu Komisija paprašė Graikijos Respublikos per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą informuoti ją apie priemones, kurių ketina imtis tam, kad pašalintų nagrinėjamų valstybės priemonių antikonkurencinį poveikį, ir nurodė, kad šios priemonės turi būti priimtos ir įgyvendintos per aštuonis mėnesius nuo šio sprendimo priėmimo datos.
Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
2008 m. gegužės 13 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu DEI siekė, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas. Vykstant procesui Graikijos Respublika įstojo į bylą DEI pusėje, o elektros energijos gamybos srityje Graikijoje veikiančios akcinės bendrovės
Elliniki Energeia kai Anaptyxi AE
(HE & DSA) ir
Energeiaki Thessalonikis AE
įstojo į bylą palaikyti Komisijos reikalavimo.
Grįsdama savo ieškinį DEI rėmėsi keturiais pagrindais, susijusiais su, pirma, teisės klaidomis, padarytomis taikant EB 86 straipsnio 1 dalies nuostatas kartu su EB 82 straipsnio nuostatomis, ir akivaizdžia vertinimo klaida; antra, EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti pažeidimu; trečia, viena vertus, teisinio saugumo, teisėtų lūkesčių apsaugos ir privačios nuosavybės apsaugos principų pažeidimu bei, kita vertus, piktnaudžiavimu įgaliojimais ir, ketvirta, proporcingumo principo pažeidimu.
Pirmąjį ieškinio pagrindą sudarė penkios dalys, kurių antroje ir ketvirtoje buvo ginčijama Komisijos išvada, kad DEI, pasinaudojusi suteiktomis lignito eksploatavimo teisėmis, išplėtė savo dominuojančią padėtį lignito tiekimo rinkoje į didmeninę elektros energijos rinką ir taip pažeidė EB 86 straipsnio 1 dalį, taikomą kartu su EB 82 straipsniu. Iš esmės, Bendrojo Teismo nuomone, dėl šios Komisijos išvados DEI buvo pateikusi du argumentus. Kaip pirmąjį argumentą DEI nurodė, kad norint nustatyti šių kartu taikomų nuostatų pažeidimą reikia, kad atitinkama įmonė turėtų išimtinę ar specialią teisę pagal EB 86 straipsnio 1 dalį, tačiau nagrinėjamu atveju taip nėra.
Antruoju iš šių kaltinimų, kurį Bendrasis Teismas nagrinėjo pirmiausia, DEI kaltino, kad Komisija nenustatė realaus ar potencialaus DEI piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi atitinkamose rinkose, nors šis įrodymas yra išankstinė sąlyga taikyti EB 86 straipsnio 1 dalį, siejamą su EB 82 straipsniu.
Skundžiamo sprendimo 85 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad nagrinėjamoje byloje ginčas daugiausia susijęs su klausimu, ar Komisija turėjo nustatyti realų arba potencialų DEI piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, ar jai būtų pakakę įrodyti, kad nagrinėjamomis valstybės priemonėmis buvo iškraipyta konkurencija DEI naudai ir taip ūkio subjektams sudarytos nelygios galimybės.
Dėl lignito tiekimo rinkos skundžiamo sprendimo 87–89 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nagrinėjamomis valstybės priemonėmis Graikijos Respublika DEI suteikė teises eksploatuoti lignito kasyklas, kuriose yra maždaug 2200 milijonų tonų atsargų, kad šios valstybės priemonės, priimtos iki elektros energijos rinkos liberalizavimo, buvo paliktos galioti ir toliau daro poveikį šiai rinkai ir kad, nepaisant DEI konkurentų išreikšto suinteresuotumo, nė vienas ūkio subjektas Graikijos Respublikoje negalėjo gauti teisių eksploatuoti kitus lignito telkinius, nors Graikijoje yra maždaug 2000 milijonų tonų dar neeksploatuojamo lignito atsargų.
Tačiau jis nurodė, kad DEI negali būti kaltinama tuo, jog kiti ūkio subjektai negali naudotis dar nenaudojamais lignito telkiniais, nes tik Graikijos Respublika sprendžia, ar suteikti licencijas eksploatuoti lignitą. Bendrasis Teismas pridūrė, kad minėtoje rinkoje DEI vaidmuo apėmė tik telkinių, kurių atžvilgiu ji turi teisių, eksploataciją, o Komisija neteigė, kad, kiek tai susiję su galimybe naudotis lignitu, DEI piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi šios žaliavos tiekimo rinkoje.
Toliau skundžiamo sprendimo 90–93 punktuose Bendrasis Teismas nagrinėjo Komisijos išvadą, pagal kurią aplinkybė, kad DEI konkurentai negali patekti į lignito tiekimo rinką, turėjo padarinių didmeninei elektros energijos rinkai. Šiuo klausimu Komisija nurodė: kadangi lignitas yra patraukliausias kuras Graikijoje, jį eksploatuojant galima gaminti elektros energiją mažomis kintamomis sąnaudomis ir tiekti jį į privalomos vienos dienos rinką nustačius didesnę pelno maržą nei iš kito kuro pagamintos elektros energijos atveju. Komisijos teigimu, dėl to DEI galėjo išsaugoti arba sustiprinti dominuojančią padėtį didmeninėje elektros energijos rinkoje ir visiškai užkirsti kelią naujiems dalyviams patekti į šią rinką arba sudaryti tam kliūčių.
Skundžiamo sprendimo 91 punkte priminęs, kad liberalizavus didmeninę elektros energijos rinką Graikijoje buvo sukurta privalomoji vienos dienos rinka, kurios veikimo taisyklės ginčijamame sprendime nėra ginčijamos ir jų turi laikytis DEI bei jos konkurentai, ir kad, be to, DEI šioje rinkoje veikė iki jos liberalizavimo, Bendrasis Teismas nusprendė:
„92
Tačiau Komisija nenustatė, kad dėl privilegijuotos prieigos prie lignito galėjo būti sudaryta situacija, kai vien įgyvendindama savo eksploatavimo teises [DEI] galėjo piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi didmeninėje elektros energijos rinkoje arba buvo priversta piktnaudžiauti savo padėtimi šioje rinkoje. Be to, Komisija nekaltina [DEI] tuo, kad ši be objektyvios priežasties išplėtė savo dominuojančią padėtį lignito tiekimo rinkoje į didmeninę elektros energijos rinką.
Paprasčiausiai konstatavusi, kad [DEI], kuri anksčiau buvo monopolinė įmonė, ir toliau išlaiko dominuojančią padėtį didmeninėje elektros energijos rinkoje dėl pranašumo, kurį turi dėl privilegijuotos prieigos prie lignito, ir kad esant tokiai situacijai [DEI] ir kitoms įmonėms sudarytos nelygios galimybės šioje rinkoje, Komisija teisiškai neidentifikavo ir nenustatė, kokį [DEI] piktnaudžiavimą pagal EB 82 straipsnį lėmė ar galėjo lemti nagrinėjama valstybės priemonė.“
Skundžiamo sprendimo 94–103 punktuose Bendrasis Teismas nagrinėjo ginčijamame sprendime cituojamą nusistovėjusią teismo praktiką, pagal kurią valstybė narė pažeidžia EB 86 straipsnio 1 dalyje ir EB 82 straipsnyje nustatytus draudimus tuo atveju, kai atitinkama įmonė vien dėl to, kad naudojasi jai suteiktomis specialiomis ar išimtinėmis teisėmis, yra priversta piktnaudžiauti savo dominuojančia padėtimi arba kai dėl šių teisių gali susidaryti situacija, kuriai esant ši įmonė bus priversta taip piktnaudžiauti. Įvertinęs Teisingumo Teismo sprendimus
Raso ir kt
. (C‑163/96,
EU:C:1998:54
),
Höfner ir Elser
(C‑41/90,
EU:C:1991:161
),
Merci convenzionali Porto di Genova
(C‑179/90,
EU:C:1991:464
),
Job Centre
(C‑55/96,
EU:C:1997:603
) ir
MOTOE
(C‑49/07,
EU:C:2008:376
), Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 103 punkte padarė tokią išvadą:
„Iš šių sprendimų <...> matyti, kad išimtines ar specialias teises turinti įmonė gali piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi arba turi galimybes naudotis šia teise piktnaudžiaujant, arba tai gali būti tiesioginė šios teisės pasekmė. Tačiau iš šios teismo praktikos neišplaukia, kad vien tai, jog atitinkama įmonė yra palankesnėje nei jos konkurentai padėtyje dėl valstybės priemonės, jau yra piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi.“
Galiausiai skundžiamo sprendimo 104–118 punktuose Bendrasis Teismas atsakė į paskutinį Komisijos argumentą; ši manė, kad ginčijamas sprendimas atitinka teismo praktiką, pagal kurią neiškraipytos konkurencijos sistema gali būti garantuota tik jeigu ūkio subjektams užtikrinamos lygios galimybės. Šiuo klausimu Komisija nurodė, kad jei dėl valstybės priemonės ūkio subjektų galimybės yra nelygios, todėl iškraipoma konkurencija, tokia priemone pažeidžiama EB 86 straipsnio 1 dalis, siejama su EB 82 straipsniu.
Šio sprendimo 105 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad iš sprendimų, kuriais rėmėsi Komisija, t. y. sprendimų
Prancūzija / Komisija
(C‑202/88,
EU:C:1991:120
),
GB-Inno-BM
(C‑18/88,
EU:C:1991:474
) ir
Connect Austria
(C‑462/99,
EU:C:2003:297
), nematyti, jog norint konstatuoti EB 86 straipsnio 1 dalies, taikomos kartu su EB 82 straipsniu, pažeidimą pakanka įrodyti, kad valstybės priemone buvo iškraipyta konkurencija, nes ūkio subjektams sukurtos nelygios galimybės, ir nereikia nustatyti įmonės piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi.
Įvertinęs šiuos sprendimus Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 113 punkte nusprendė, kad nors Teisingumo Teismas savo sprendimuose iš tikrųjų vartojo formuluotes, kuriomis rėmėsi Komisija, ši negali remtis šiomis formuluotėmis neatsižvelgdama į jų kontekstą. Be to, 114–117 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisijos teiginiui taip pat nebuvo pritarta Sprendimu
Dusseldorp ir kt
. (C‑203/96,
EU:C:1998:316
), kuriuo ji rėmėsi teismo posėdyje.
Remdamasis tuo, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 118 punkte padarė išvadą, jog iš šios teismo praktikos neatrodo, kad Komisija „neturėjo nustatyti ir įrodyti <...> piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, kurį lėmė ar galėjo lemti nagrinėjama valstybės priemonė“.
Skundžiamo sprendimo 87–97 konstatuojamosiose dalyse Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija ginčijamame sprendime neįrodė tokio piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, todėl 119 punkte jis pripažino pagrįstu antrąjį kaltinimą, kurį DEI pateikė pirmojo pagrindo antroje ir ketvirtoje dalyse, ir panaikino ginčijamą sprendimą, „nesant poreikio nagrinėti kitų pateiktų kaltinimų, dalių ir pagrindų“.
Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
panaikinti skundžiamą sprendimą,
—
priimti byloje galutinį sprendimą,
—
priteisti iš DEI bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
DEI ir Graikijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti apeliacinį skundą,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, išnagrinėti kitus byloje T‑169/08 nurodytus panaikinimo pagrindus ir panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
2013 m. kovo 25 d.
Mytilinaios AE, Protergia AE ir Alouminion AE
Teisingumo Teismo kanceliarijoje pateikė prašymą leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.
2013 m. liepos 11 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas patenkino šį prašymą.
Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama apeliacinį skundą Komisija nurodo du pagrindus, iš kurių pirmasis susijęs teisės klaida aiškinant ir taikant susijusias EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatas, o antrasis – su neišsamiais, netiksliais ir nepakankamais motyvais.
Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su teisės klaida aiškinant ir taikant susijusias EB 86 straipsnio 1 dalies ir 82 straipsnio nuostatas
Šalių argumentai
Kaip pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą, pateiktą dėl skundžiamo sprendimo 94–118 punktų, Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas ir taikydamas susijusias EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatas, nes nusprendė, kad ji turėjo nustatyti ir įrodyti DEI piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, kurį lėmė ar galėjo lemti nagrinėjama valstybės priemonė.
Kaip teigia Komisija, kai EB 82 straipsnis kartu su EB 86 straipsnio 1 dalimi taikomas tais atvejais, kai ūkio subjektams sudarytos nevienodos galimybės, o konkurencija yra iškreipta dėl valstybės priemonės, atitinkama valstybės priemonė jau yra EB 86 straipsnio 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio pažeidimas. Todėl pakanka įrodyti, kad šia valstybės priemone iš tikrųjų buvo sukurtos nelygios galimybės, dėl kurių privilegijuotą valstybės įmonė atsidūrė palankesnėje padėtyje, ir dėl to ši valstybės priemonė padarė poveikį rinkos struktūrai, nes leido šiai įmonei išsaugoti, sustiprinti ar išplėsti savo dominuojančią padėtį į kitą, gretimą ar produkcijos pardavimo rinką, pavyzdžiui, užkirsdama kelią į ją patekti naujiems dalyviams.
Todėl Komisija kaltina Bendrąjį Teismą, kad bylos faktinėmis aplinkybėmis neteisingai pritaikė Teisingumo Teismo praktiką ir iškraipė ginčijamo sprendimo pagrindą. Šiuo klausimu ji nurodo, jog, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, šis sprendimas nėra grindžiamas išvada, jog vien tai, kad dėl nagrinėjamų valstybės priemonių DEI padėtis yra palankesnė nei jos konkurentų, jau yra piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi. Atvirkščiai, minėtame sprendime išsamiai apibūdintas pažeidimas ir nurodoma, kad nagrinėjamomis valstybės priemonėmis buvo sukurtos nelygios galimybės DEI ir jos konkurentams, ir vien naudodamasi šiomis valstybės priemonėmis suteiktomis teisėmis DEI galėjo išplėsti savo dominuojančią padėtį lignito tiekimo (gamybinių žaliavų) rinkoje į Graikijos didmeninę elektros energijos (produkcijos pardavimo) rinką. Dėl šio išplėtimo į produkcijos pardavimo rinką apribojama konkurencija ir net priėmus šios rinkos liberalizavimo priemones užkertamas kelias į ją patekti naujiems konkurentams. Be to, nepaisant atitinkamų prašymų, DEI konkurentams nebuvo suteikta teisė į jokį didelį telkinį.
Kadangi ginčijamame sprendime paaiškinta, kaip, pirma, ginčijamų valstybės priemonių palikimas galioti ir, antra, vien naudojimasis DEI suteiktomis privilegijomis bei jos elgesys produkcijos pardavimo rinkoje sukūrė galimybę piktnaudžiauti dominuojančia padėtimi toje rinkoje, užkertant kelią į ją patekti naujiems konkurentams arba sudarant tam kliūtis, reikia pažymėti, kad Komisija įvykdė visus Teisingumo Teismo praktikoje, susijusioje su EB 86 straipsnio 1 dalies taikymu kartu su EB 82 straipsniu, nustatytus kriterijus.
DEI ir Graikijos Respublika mano, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas. Iš Teisingumo Teismo praktikos iš tiesų matyti, kad siekdama taikyti EB 86 straipsnio 1 dalį kartu su EB 82 straipsniu Komisija turi įrodyti atitinkamos įmonės piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, kurį lėmė ar galėjo lemti nagrinėjama valstybės priemonė. Tai, kad nagrinėjama valstybės priemonė sukuria nelygias galimybes, yra neabejotinai būtina, bet nepakankama minėtų straipsnių taikymo sąlyga. Iš esmės Komisija bando paversti EB 86 straipsnio 1 dalį savarankiška ir viršesne nuostata. Bendrasis Teismas minėtą teismo praktiką teisingai pritaikė bylos faktinėmis aplinkybėmis.
Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad pagal EB 86 straipsnio 1 dalį valstybės įmonėms ir įmonėms, kurioms valstybės narės suteikia specialias arba išimtines teises, valstybės narės nepriima naujų teisės aktų ir nepalieka galiojančiųjų, prieštaraujančių EB sutartyje nurodytoms taisyklėms, ypač numatytoms EB 82 straipsnyje.
Šia nuostata draudžiamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, galintis paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą.
Primintina, kad pagal teismo praktiką valstybė narė pažeidžia EB 86 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su EB 82 straipsniu, nustatytus draudimus tuo atveju, kai atitinkama įmonė vien dėl to, kad naudojasi jai suteiktomis specialiomis ar išimtinėmis teisėmis, yra priversta piktnaudžiauti savo dominuojančia padėtimi arba kai dėl šių teisių gali susidaryti situacija, kuriai esant ši įmonė bus priversta taip piktnaudžiauti (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Connect Austria
,
EU:C:2003:297
, 80 punktą ir Sprendimo
MOTOE
,
EU:C:2008:376
, 49 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką). Tokiu atveju nebūtina, kad piktnaudžiavimas būtų realus (Sprendimo
GB-Inno-BM
,
EU:C:1991:474
, 23–25 punktai; Sprendimo
Raso ir kt
.,
EU:C:1998:54
, 31 punktas ir Sprendimo
MOTOE
,
EU:C:2008:376
, 49 punktas).
Be to, šios nuostatos yra pažeidžiamos, jei dėl valstybei narei priskiriamos priemonės gali kilti pavojus, kad bus piktnaudžiaujama dominuojančia padėtimi (žr. Sprendimo
MOTOE
,
EU:C:2008:376
, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš tiesų iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad Sutartyje numatyta neiškraipyta konkurencija gali būti užtikrinta, tik jeigu atskiri rinkos subjektai turi lygias galimybes (žr. Sprendimo
GB-Inno-BM
,
EU:C:1991:474
, 25 punktą; Sprendimo
MOTOE
,
EU:C:2008:376
, 51 punktą ir Sprendimo
Connect Austria
,
EU:C:2003:297
, 83 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką).
Darytina išvada, kad jei dėl valstybės priemonės ūkio subjektų galimybės nelygios ir todėl yra iškraipyta konkurencija, tokia priemone pažeidžiama EB 86 straipsnio 1 dalis, siejama su EB 82 straipsniu (žr. Sprendimo
Connect Austria
,
EU:C:2003:297
, 84 punktą).
Beje, Teisingumo Teismas šiuo klausimu yra paaiškinęs, kad vien tai, jog dėl valstybės narės suteiktų išimtinių teisių sukuriama dominuojanti padėtis, savaime nėra nesuderinama su EB 86 straipsniu; Sutartimi valstybės narės įpareigojamos nepriimti ir nepalikti galioti teisės aktų, dėl kurių ši nuostata gali tapti neveiksminga (Sprendimo
ERT
, C‑260/89,
EU:C:1991:254
, 35 punktas; Sprendimo
Corbeau
, C‑320/91,
EU:C:1993:198
, 11 punktas ir Sprendimo
Deutsche Post
, C‑147/97 ir C‑148/97,
EU:C:2000:74
, 39 punktas).
Iš šio sprendimo 41–45 punktuose minėtų samprotavimų matyti, kad, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 55 punkte, susijusios EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatos gali būti pažeidžiamos neatsižvelgiant į tai, ar egzistuoja realus piktnaudžiavimas. Tik svarbu, kad Komisija nustatytų potencialų ar realų antikonkurencinį poveikį, galintį kilti dėl aptariamos valstybės priemonės. Toks pažeidimas taip pat gali būti konstatuotas, jei aptariamomis valstybės priemonėmis daromas poveikis rinkos struktūrai, nes įmonėms sukuriamos nelygios galimybės konkuruoti, o valstybės įmonei arba įmonei, kuriai suteiktos išimtinės arba specialios teisės, leidžiama išsaugoti, pavyzdžiui, užkertant kelią patekti į rinką naujiems dalyviams, sustiprinti ar išplėsti savo dominuojančią padėtį į kitą rinką ir taip apriboti konkurenciją; tokiu atveju nereikalaujama įrodyti realaus piktnaudžiavimo.
Šiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas tvirtino skundžiamo sprendimo 105 ir 118 punktuose, pakanka įrodyti, jog toks potencialus arba realus antikonkurencinis poveikis gali kilti dėl aptariamos valstybės priemonės ir nebūtina nustatyti kitokio piktnaudžiavimo nei tas, kuris atsirado dėl situacijos, susiklosčiusios dėl aptariamos valstybės priemonės. Taip pat darytina išvada, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog konstatavusi, kad ieškovė, kuri anksčiau buvo monopolinė įmonė, ir toliau išlaiko dominuojančią padėtį didmeninėje elektros energijos rinkoje dėl pranašumo, kurį turi dėl privilegijuotos prieigos prie lignito, ir kad esant tokiai situacijai ieškovei ir kitoms įmonėms sudarytos nelygios galimybės šioje rinkoje, Komisija teisiškai nenustatė ir neįrodė, kokį DEI piktnaudžiavimą pagal EB 82 straipsnį lėmė ar galėjo lemti nagrinėjama valstybės priemonė.
Todėl reikia pritarti pirmajam apeliacinio skundo pagrindui ir panaikinti skundžiamą sprendimą, o Teisingumo Teismas neturi nagrinėti antrojo apeliacinio skundo pagrindo, kuris yra tik papildomas, palyginti su pirmuoju.
Dėl ieškinio Bendrajame Teisme
Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, kai Bendrojo Teismo sprendimas yra panaikinamas, Teisingumo Teismas pats gali priimti galutinį sprendimą, jeigu toje bylos stadijoje tai galima daryti.
Šioje byloje Teisingumo Teismas turi duomenų, kurie yra būtini siekiant priimti galutinį sprendimą dėl pirmojo pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio pagrindo antros ir ketvirtos dalių.
Skundžiamo sprendimo 59 punkte Bendrasis Teismas manė, kad pirmiausia reikėjo išnagrinėti antrą pirmojo ieškinio pagrindo dalį, susijusią su Komisijos klaida, kurią ši padarė tvirtindama, jog išimtinių ar specialių teisių buvimas nėra būtina susijusių EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatų pažeidimo sąlyga, ir ketvirtą minėto pagrindo dalį, susijusią su tuo, kad dėl tariamai privilegijuotos prieigos prie pirminio kuro DEI neišplėtė lignito tiekimo rinkoje turimos dominuojančios padėties į didmeninę elektros energijos rinką.
Tame pačiame punkte Bendrasis Teismas teigė, kad šioje stadijoje nebūtina priimti sprendimo dėl ginčijamame sprendime Komisijos pateikto atitinkamų rinkų apibrėžimo, su kuriuo buvo susijusi DEI pirmojo ieškinio pagrindo pirma dalis, pagrįstumo, ir rėmėsi prielaida, kad minėtame apibrėžime, kitaip, nei tvirtino DEI, nebuvo padaryta akivaizdžios vertinimo klaidos.
Šioje byloje, remiantis ta pačia prielaida, Teisingumo Teismas turi duomenų, kurie yra būtini siekiant priimti galutinį sprendimą dėl pirmojo DEI pateikto pagrindo antros ir ketvirtos dalių.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo antros dalies
Šalių argumentai
DEI, palaikoma Graikijos Respublikos, tvirtina, kad Komisija neteisingai manė, jog DEI teisinio kvalifikavimo kaip „valstybės įmonės“ pakanka siekiant pagrįsti susijusių EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatų pažeidimą. Iš tiesų iš teismo praktikos matyti, kad siekdama taikyti teoriją, kad valstybės įmonė yra išplėtusi savo dominuojančią padėtį iš vienos rinkos į kitą gretimą ir atskirą rinką, Komisija būtinai turi įrodyti, kad priemone suteikiamos arba sustiprinamos išimtinės ar specialios teisės. Tačiau šiuo atveju DEI neturėjo išimtinių teisių, nes negalėjo vykdyti aptariamos ekonominės veiklos viena. Be to, DEI turimos teisės tirti ir eksploatuoti negali būti pripažintos „specialiomis teisėmis“, kaip tai suprantama pagal EB 86 straipsnio 1 dalį, nes yra suteiktos ribotam gavėjų skaičiui.
Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, atsako, pirma, kad susijusių EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatų taikymo sritis neribojama vien valstybės priemonėmis, kuriomis suteikiamos specialios arba išimtinės teisės, antra, kad bet kuriuo atveju DEI buvo suteiktos tokios teisės.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš EB 86 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad ši nuostata taikoma, pirma, valstybės įmonėms, antra, įmonėms, kurioms valstybės narės suteikia specialias arba išimtines teises. Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad DEI yra valstybės įmonė.
Be to, kaip buvo paminėta šio sprendimo 41–44 punktuose, jei dėl valstybės priemonės ūkio subjektų galimybės yra nelygios ir todėl iškraipyta konkurencija, tokia priemone, nesvarbu, įstatymu ar kitu teisės aktu, pažeidžiama EB 86 straipsnio 1 dalis, siejama su EB 82 straipsniu.
Todėl DEI neteisingai tvirtina, kad siekiant taikyti teoriją, jog valstybės įmonė yra išplėtusi savo dominuojančią padėtį iš vienos rinkos į kitą gretimą ir atskirą rinką, teismo praktikoje reikalaujama, kad Komisija būtinai įrodytų, jog aptariama valstybės priemone suteikiamos arba sustiprinamos išimtinės arba specialios teisės.
Iš tikrųjų pakanka, kad dėl aptariamos priemonės susidarytų situacija, kuriai esant valstybės įmonė arba įmonė, kuriai valstybė suteikė specialių arba išimtinių teisių, bus priversta piktnaudžiauti turima dominuojančia padėtimi (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Connect Austria
,
EU:C:2003:297
, 80 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Taigi reikia atmesti pirmojo ieškinio pagrindo antrą dalį.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo ketvirtos dalies
Šalių argumentai
DEI ginčija Komisijos išvadą, kad pasinaudojusi jai suteiktomis lignito eksploatavimo teisėmis ji išplėtė savo dominuojančią padėtį lignito tiekimo rinkoje į didmeninę elektros energijos rinką ir taip pažeidė susijusias EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatas, nes šiuo atveju nėra įvykdytos dominuojančios padėties išplėtimo teorijos taikymo sąlygos. Pirma, visose bylose, kuriose Sąjungos teismas taikė šią teoriją, įmonė teisiškai arba faktiškai turėjo monopolį rinkoje, o nagrinėjama valstybės priemone jai buvo suteiktos išimtinės arba specialios teisės gretimoje ir atskiroje rinkoje, tačiau šiuo atveju taip nėra. Antra, DEI neturėjo nei reguliavimo kompetencijos, leidžiančios jai apibrėžti konkurentų veiklą, nei galimybės priskirti sąnaudų savo konkurentams. Trečia, nagrinėdama galimą piktnaudžiavimą Komisija turėjo nustatyti tariamo pažeidimo poveikį vartotojų interesams. Galiausiai, ketvirta, Komisija lignitą apibūdino kaip absoliučiai būtiną gamybos veiksnį (
essential facility
), tačiau neįrodė, kad jis absoliučiai būtinas norint vykdyti veiklą didmeninėje elektros energijos rinkoje.
Graikijos Respublika tvirtina, kad Komisija visiškai neužsimena apie kokį nors esamą ar net potencialų ieškovės piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi. Tačiau šioje byloje tokio piktnaudžiavimo buvimas yra būtina ir išankstinė sąlyga norint taikyti EB 86 straipsnio 1 dalį kartu su EB 82 straipsniu.
Komisija, palaikoma į bylą įstojusių šalių, nurodo, pirma, kad valstybės priemonės, kurios gali būti numatytos EB 86 straipsnio 1 dalyje ir EB 82 straipsnyje, neapsiriboja specialiomis ar išimtinėmis teisėmis. Antra, šių nuostatų pažeidimo konstatavimas nepriklauso nuo teisės aktuose numatytų įgaliojimų ir kompetencijos įgyvendinimo. Trečia, pagal teismų praktiką nereikalaujama, kad būtų įvertinta žala, kurią dėl minėtų nuostatų pažeidimo galėjo patirti vartotojai. Ketvirta, DEI neteisingai tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 132 ir 238 konstatuojamosiose dalyse Komisija manė, jog prieiga prie lignito yra absoliučiai būtinas gamybos veiksnys (
essential facility
).
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia Graikijos Respublikos argumentus reikia atmesti dėl šio sprendimo 39–46 punktuose nurodytų priežasčių.
Be to, reikia paneigti tariamas „dominuojančios padėties išplėtimo teorijos „taikymo sąlygas“, trumpai išdėstytas šio sprendimo 61 punkte, kurios, anot DEI, išplaukia iš Teisingumo Teismo praktikos.
Iš tiesų reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką dominuojančią padėtį užimančios įmonės, kuri iškreipia konkurenciją ir siekia išplėsti šią padėtį į gretimą, bet atskirą rinką, veiksmai yra EB 82 straipsnyje numatytas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Connect Austria
,
EU:C:2003:297
, 81 ir 82 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką).
Lygiai taip pat Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad dominuojančios padėties išplėtimas be objektyvios priežasties yra „savaime“ draudžiamas su EB 82 straipsniu siejama EB 86 straipsnio 1 dalimi, jeigu tai daroma valstybės priemone. Kadangi taip konkurencija negali būti panaikinta, ji juo labiau negali būti iškraipyta (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Ispanija ir kt. / Komisija
, C‑271/90, C‑281/90 ir C‑289/90,
EU:C:1992:440
, 36 punktą ir Sprendimo
GB-Inno-BM
,
EU:C:1991:474
, 21, 23 ir 24 punktus).
Taigi nebūtina, kaip tvirtina DEI, kad Komisija visais atvejais įrodytų, jog atitinkama įmonė turi monopolį arba aptariama valstybės priemone jai suteikiamos išimtinės arba specialios teisės gretimoje ir atskiroje rinkoje, arba ji neturi jokios reguliavimo kompetencijos. Atsižvelgiant į šio sprendimo 41–44 punktuose primintą teismo praktiką, taip pat reikia paneigti tariamą Komisijos pareigą įrodyti susijusių EB 86 straipsnio 1 dalies ir EB 82 straipsnio nuostatų pažeidimo poveikį vartotojų interesams, nes pastarasis straipsnis gali, beje, būti taikomas veiksmams, kuriais žala padaroma dėl poveikio veiksmingos konkurencijos struktūrai (šiuo klausimu žr. Sprendimo
Europemballage ir Continental Can / Komisija
, 6/72,
EU:C:1973:22
, 26 punktą). Galiausiai DEI argumentas, kad, Komisijos nuomone, lignitas yra absoliučiai būtinas gamybos veiksnys, grindžiamas klaidinga prielaida, nes Komisija rėmėsi tik „beveik monopoline“ DEI padėtimi didmeninėje elektros energijos rinkoje.
Todėl pirmojo ieškinio pagrindo ketvirtą dalį reikia atmesti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti antrą ir ketvirtą DEI Bendrajame Teisme pateikto pirmojo pagrindo dalis ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis išnagrinėtų ieškinio pirmojo pagrindo pirmą, trečią ir penktą dalis bei kitus DEI nurodytus pagrindus.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1.
Panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą
DEI / Komisija
(T‑169/08,
EU:T:2012:448
).

2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad jis išnagrinėtų šiame teisme pateiktus pagrindus, dėl kurių Europos Sąjungos Teisingumo Teismas nėra pateikęs savo nuomonės.

3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: graikų.