CELEX: 62013CJ0345
Regula (EK) Nr. 6/2002
Kopienas dizainparaugs
6. pants
Individuāls raksturs
Atšķirīgs kopējais iespaids
85. panta 2. punkts
Nereģistrēts Kopienas dizainparaugs
Spēkā esamība
Nosacījumi
Pierādīšanas pienākums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem (
OV 2002, L 3, 1. lpp.
) 6. pantu un 85. panta 2. punktu.
Šis lūgums ir izteikts tiesvedībā starp
Karen Millen Fashions Ltd
(turpmāk tekstā – “
KMF
”), no vienas puses, un
Dunnes Stores
un
Dunnes Stores (Limerick) Ltd
(turpmāk tekstā kopā sauktas – “
Dunnes
”), no otras puses, jautājumā par
KMF
pieteikumu aizliegt
Dunnes
izmantot dizainparaugus.
Atbilstošās tiesību normas
TRIPS līgums
Līgums par ar tirdzniecību saistītām intelektuālā īpašuma tiesībām (turpmāk tekstā – “
TRIPS
līgums”) ir ietverts 1.C pielikumā Līgumam par Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kurš 1994. gada 15. aprīlī parakstīts Marakešā un apstiprināts ar Padomes 1994. gada 22. decembra Lēmumu 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (
OV L 336, 1. lpp.
).
Minētā līguma II nodaļas “Intelektuālā īpašuma tiesību pieejamības, darbības sfēru un izmantošanas standarti” 4. sadaļas “Rūpnieciskais dizains” 25. pantā “Aizsardzības prasības” ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina aizsardzību patstāvīgi radītiem, jauniem vai oriģināliem rūpnieciskā dizaina paraugiem. Dalībvalstis var noteikt, ka dizaina paraugi nav uzskatāmi par jauniem vai oriģināliem, ja nav konstatējamas ievērojamas atšķirības no zināmiem dizaina paraugiem vai zināmu dizaina iezīmju kombinācijām. Dalībvalstis var noteikt, ka šāda aizsardzība netiek attiecināta uz dizaina paraugiem, kas būtībā ir izveidoti, vadoties no tehniskiem vai funkcionāliem apsvērumiem.
[..]”
Regula Nr. 6/2002
Regulas Nr. 6/2002 preambulas 9., 14., 16., 17., 19. un 25. apsvērumā ir noteikts:
“(9)
Šīs regulas noteikumi par dizainparaugu tiesību aktiem būtu jāsaskaņo ar attiecīgajiem noteikumiem Direktīvā 98/71/EK.
[..]
(14)
Novērtējums attiecībā uz to, vai dizainparaugam ir individuāla iedaba, būtu jāpamato ar to, vai informēta lietotāja vispārējais iespaids, kas radies, dizainparaugu apskatot, skaidri atšķiras no iespaida, kas viņam radies no jau esoša dizainparauga veidojuma, ņemot vērā tā ražojuma būtību, kuram dizainparaugs ir izmantots vai kurā tas ir iekļauts, un jo īpaši ņemot vērā to ražošanas nozari, kurai tas piederīgs, kā arī dizainparauga autora brīvību, izveidojot dizainparaugu.
[..]
(16)
Dažās no šīm nozarēm izveido lielu skaitu dizainparaugu tādiem produktiem, kam bieži ir īss ekonomiskās dzīves cikls, un aizsardzība bez apgrūtinājuma ar reģistrācijas formalitātēm ir priekšrocība, bet aizsardzības ilgums ir mazāk svarīgs. No otras puses, ir tādas rūpniecības nozares, kas piešķir lielu nozīmi reģistrācijas priekšrocībām sakarā ar lielāku juridisko noteiktību, kuru tā sniedz, un kas vēlas ilgāku aizsardzību atbilstīgi attiecīgo produktu paredzamajam ekonomiskās dzīves ciklam.
(17)
Tas liek izstrādāt divus aizsardzības veidus: vienu attiecībā uz īstermiņa nereģistrētiem dizainparaugiem un otru attiecībā uz ilgāka termiņa reģistrētiem dizainparaugiem [īstermiņa aizsardzību nereģistrētiem dizainparaugiem un ilgāka termiņa aizsardzību reģistrētiem dizainparaugiem].
[..]
(19)
Kopienas dizainparaugs būtu jāpieņem tikai tad, ja tas ir jauns un ja tam ir arī individuāla būtība salīdzinājumā ar citiem dizainparaugiem.
[..]
(25)
Tās rūpniecības nozares, kurās izveido lielu skaitu dizainparaugu, kam iespējams īss ekonomiskās dzīves cikls un no kuriem tikai dažus laidīs tirgū, uzskatīs par izdevīgāku nereģistrētu Kopienas dizainparaugu. Reģistrēts Kopienas dizainparaugs ir jāpadara pieejamāks arī šīm rūpniecības nozarēm. Šim nolūkam būtu lietderīgi paredzēt vairāku dizainparaugu apvienošanu vienā kombinētā pieteikumā. Tomēr kombinētā pieteikumā ietvertus dizainparaugus var izskatīt atsevišķi attiecībā uz tiesību izpildi, licencēšanu, lietu tiesībām, izpildes panākšanu, maksātnespējas procedūrām, atsaukšanu, pārreģistrāciju, pārņemšanu, atliktu publicēšanu vai spēkā neesamības pasludināšanu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 6/2002 1. pantu:
“1.   Dizainparaugu, kas atbilst šajā regulā izstrādātajiem noteikumiem, turpmāk sauc “Kopienas dizainparaugs”.
2.   Dizainparaugu aizsargā:
a)
kā “nereģistrētu Kopienas dizainparaugu”, ja to dara pieejamu sabiedrībai šajā regulā izstrādātajā kārtībā;
[..].”
Saskaņā ar šīs regulas 4. panta 1. punktu dizainparaugs ir aizsargāts kā Kopienas dizainparaugs tikai tad, ja tas ir jauns un savdabīgs.
Minētās regulas 5. pantā ir noteikts:
“1.   Dizainparaugu uzskata par jaunu, ja sabiedrībai nav darīts pieejams identisks dizainparaugs, šādos gadījumos:
a)
attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai;
b)
attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, pirms tā datuma, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums attiecībā uz to dizainparaugu, kura aizsardzību pieprasa, vai, ja attiecina prioritāti, pirms prioritātes datuma.
2.   Dizainparaugus uzskata par identiskiem, ja to iezīmes atšķiras tikai nebūtiski.”
Šīs pašas regulas 6. pantā ir noteikts:
“1.   Uzskata, ka dizainparaugam ir individuāla būtība, ja vispārējais iespaids, ko tas rada informētam lietotājam, atšķiras no vispārējā iespaida, ko šādam lietotājam rada jebkurš dizainparaugs, kas ir darīts pieejams sabiedrībai, šādos gadījumos:
a)
attiecībā uz nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad dizainparaugs, kura aizsardzību pieprasa, ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai;
b)
attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu, līdz tam datumam, kad ir aizpildīts reģistrācijas pieteikums, vai, ja attiecina prioritāti, pirms prioritātes datuma.
2.   Novērtējot individuālo būtību, ņem vērā dizainparauga autora radošo pieeju, izveidojot dizainparaugu.”
Regulas Nr. 6/2002 11. panta redakcija ir šāda:
“1.   Dizainparaugu, kas atbilst 1. iedaļā izstrādātajiem noteikumiem, aizsargā kā nereģistrētu Kopienas dizainparaugu trīs gadus ilgi pēc datuma, kad tas ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai Kopienā.
2.   Šā panta 1. punkta nolūkā dizainparaugu uzskata par darītu pieejamu sabiedrībai Kopienā, ja tas ir bijis publicēts, izstādīts, izmantots tirdzniecībā vai citādi atklāts tādā veidā, ka parastā uzņēmējdarbības gaitā par šiem notikumiem ir varējis uzzināt to personu loks, kuras ir specializējušās attiecīgajā nozarē un darbojas Kopienā. Dizainparaugu tomēr neuzskata par darītu pieejamu sabiedrībai tikai tādēļ, ka tas ir atklāts trešajai personai ar tieši vai netieši izteiktu konfidencialitātes nosacījumu.”
Šīs regulas 19. pantā ir noteikts:
“1.   Reģistrēts Kopienas dizainparaugs piešķir tā īpašniekam ekskluzīvas tiesības to izmantot un neļaut trešām personām to izmantot bez viņa piekrišanas. Minētā izmantošana attiecas, jo īpaši, uz tāda ražojuma, kurā dizainparaugs ir iekļauts vai kuram tas ir izmantots, izgatavošanu, piedāvāšanu, laišanu tirgū, importu, eksportu vai izmantošanu, vai šāda ražojuma glabāšanu šiem mērķiem.
2.   Tomēr nereģistrēts Kopienas dizainparaugs piešķir tā īpašniekam tiesības novērst 1. punktā minētās darbības tikai tad, ja apstrīdēto izmantošanu rada aizsargātā dizainparauga kopēšana.
Apstrīdēto izmantošanu neuzskata par aizsargātā dizainparauga kopēšanas rezultātu, ja tā rodas tāda modelētāja neatkarīgā radošā darbā, par kuru var uzskatīt, ka tam nav bijis zināms dizainparaugs, ko tā īpašnieks darījis pieejamu sabiedrībai.
[..]”
Saskaņā ar minētās regulas 85. panta 2. punktu:
“Tiesvedībā attiecībā uz nereģistrēta Kopienas dizainparauga tiesību pārkāpumu vai pārkāpuma draudiem Kopienas dizainparaugu tiesa uzskata Kopienas dizainparaugu par spēkā esošu, ja tā tiesību īpašnieks pierāda, ka ir izpildīti 11. pantā noteiktie nosacījumi, un norāda, kas veido viņa Kopienas dizainparauga individuālo būtību. Tomēr atbildētājs var apstrīdēt tā spēkā esamību ar iebildumiem vai pretprasību par spēkā neesamības pasludināšanu.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
KMF
ir atbilstoši Apvienotās Karalistes tiesībām dibināta sabiedrība, kas nodarbojas ar sieviešu apģērbu ražošanu un tirdzniecību.
Dunnes
ir liels mazumtirdzniecības uzņēmumu koncerns Īrijā, kas nodarbojas ar sieviešu apģērbu tirdzniecību.
2005. gadā
KMF
modelēja un Īrijā tirgoja svītrainas blūzes divos variantos: zilā un pelēkbrūnā krāsā, kā arī izšūtus melnas krāsas topiņus (turpmāk tekstā – “
KMF
apģērbi”).
KMF
apģērbu paraugus kādā no šīs sabiedrības Īrijā esošajām tirdzniecības vietām iegādājās
Dunnes
pārstāvji. Pēc tam
Dunnes
ārpus Īrijas pasūtīja izgatavot šo apģērbu pakaļdarinājumus un 2006. gada nogalē šos pakaļdarinājumus tirgoja savos Īrijā esošajos veikalos.
2007. gada 2. janvārī
KMF
, apgalvodama, ka tai attiecībā uz šiem apģērbiem pieder nereģistrēti Kopienas dizainparaugi, cēla prasību
High Court
[Augstajā tiesā], lai tostarp aizliegtu
Dunnes
izmantot šos dizainparaugus, kā arī saņemtu atlīdzinājumu par kaitējumu.
Šo prasību
High Court
apmierināja.
High Court
nolēmumu
Dunnes
apelācijas kārtībā pārsūdzēja
Supreme Court
[Augstākajā tiesā].
Šī tiesa norāda, ka
Dunnes
gan neapstrīd, ka tā atdarinājusi
KMF
apģērbus, gan atzīst, ka nereģistrētie Kopienas dizainparaugi, par kuru īpašnieci uzdodas
KMF
, ir jauni.
Tomēr no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka
Dunnes
apstrīd, ka
KMF
piederētu nereģistrēts Kopienas dizainparaugs attiecībā uz katru no
KMF
apģērbiem, pamatodamās uz to, ka, pirmkārt, tiem nepiemītot savdabīgums Regulas Nr. 6/2002 izpratnē un, otrkārt, šajā regulā
KMF
patiesībā esot noteikts pienākums pierādīt, ka šiem apģērbiem šāds savdabīgums piemīt.
Šādos apstākļos
Supreme Court
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai, izvērtējot dizainparauga savdabīgumu, par kuru ir apgalvots, ka tas ir aizsargāts kā nereģistrēts Kopienas dizainparaugs [Regulas Nr. 6/2002] izpratnē, vispārējais iespaids, ko tas rada informētam lietotājam, minētās regulas 6. panta izpratnē ir jāvērtē, ņemot vērā, vai tas atšķiras no vispārējā iespaida, kas šādam lietotājam rodas:
a)
saistībā ar jebkuru individuālu dizainparaugu, kurš agrāk darīts pieejams sabiedrībai, vai
b)
saistībā ar jebkādu zināmu dizainparaugu iezīmju apkopojumu no vairākiem šādiem agrākiem dizainparaugiem?
2)
Vai Kopienas dizainparaugu tiesai ir pienākums [Regulas Nr. 6/2002] 85. panta 2. punkta kontekstā par spēkā esošu uzskatīt nereģistrētu Kopienas dizainparaugu, ja tiesību īpašnieks tikai norāda, kā izpaužas attiecīgā dizainparauga savdabīgums, vai tiesību īpašniekam ir pienākums pierādīt, ka konkrētajam dizainparaugam ir savdabīgums saskaņā ar attiecīgās regulas 6. pantu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Ar pirmo prejudiciālo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 6/2002 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai kāds dizainparaugs varētu tikt uzskatīts par apveltītu ar savdabīgumu, kopiespaidam, ko šis dizainparaugs rada informētam lietotājam, ir jāatšķiras no kopiespaida, ko šādam lietotājam rada vai nu viens, vai vairāki agrāki dizainparaugi atsevišķi, vai arī vairāku agrāku dizainparaugu atsevišķu iezīmju apvienojums.
Šajā ziņā jākonstatē, ka no Regulas Nr. 6/2002 6. panta formulējuma neizriet, ka šajā pantā minētajam kopiespaidam jābūt šāda apvienojuma radītam.
Proti, minētajā 6. pantā esošā norāde uz kopiespaidu, ko informētam lietotājam rada “jebkurš dizainparaugs”, kas ir darīts pieejams sabiedrībai, ir jāinterpretē tādējādi, ka dizainparauga savdabīguma novērtējums ir jāveic attiecībā uz vienu vai vairākiem konkrētiem dizainparaugiem, kuri individualizēti, noteikti un identificēti visā dizainparaugu kopumā, kas sabiedrībai agrāk darīts pieejams.
Šī interpretācija, kā norāda Apvienotās Karalistes valdība un Eiropas Komisija, ir atbilstīga judikatūrai, kurā noteikts, ka gadījumā, ja tas ir iespējams, informēts lietotājs veiks strīdīgo dizainparaugu tiešu salīdzināšanu (skat. spriedumus
PepsiCo
/
Grupo Promer Mon Graphic
, C‑281/10 P,
EU:C:2011:679
, 55. punkts, kā arī
Neuman
u.c./
José Manuel Baena Grupo
, C‑101/11 P un C‑102/11 P,
EU:C:2012:641
, 54. punkts), jo šāda salīdzināšana patiesībā attiecas uz iespaidu, ko šim lietotājam rada nevis agrāku dizainparaugu specifisko iezīmju vai daļu kopums, bet gan individualizēti un noteikti agrāki dizainparaugi.
Tiesa patiešām ir arī nospriedusi, ka nevar izslēgt, ka attiecīgajā jomā tiešs salīdzinājums nav iespējams vai ir neparasts, tostarp īpašu apstākļu dēļ vai priekšmetu, ko pārstāv agrākā preču zīme un apstrīdētais dizainparaugs, īpašību dēļ. Šajā kontekstā tā noteica, ka, tā kā šajā ziņā nav precīzu norāžu Regulā Nr. 6/2002, nevar uzskatīt, ka Savienības likumdevējam būtu bijis nolūks iespējamo dizainparaugu vērtējumu noreducēt līdz tiešai salīdzināšanai (skat. spriedumus
PepsiCo
/
Grupo Promer Mon Graphic
,
EU:C:2011:679
, 55. un 57. punkts, kā arī
Neuman
u.c./
José Manuel Baena Grupo
,
EU:C:2012:641
, 54. un 56. punkts).
Tomēr šajā ziņā jānorāda, ka Tiesa, lai arī ir atzinusi iespēju strīdīgos dizainparaugus salīdzināt netieši, pēc tam ir vienīgi nospriedusi, ka Eiropas Savienības Vispārējā tiesa varēja, nepieļaujot kļūdu tiesību piemērošanā, pamatot savu argumentāciju ar nepilnīgajām atmiņām par šo dizainparaugu radīto kopiespaidu (skat. spriedumus
PepsiCo
/
Grupo Promer Mon Graphic
,
EU:C:2011:679
, 58. punkts, kā arī
Neuman
u.c./
José Manuel Baena Grupo
,
EU:C:2012:641
, 57. punkts).
Taču, kā savu secinājumu 48.–50. punktā norāda ģenerāladvokāts, šāda netieša salīdzināšana, kuras pamatā ir nepilnīgas atmiņas, attiecas nevis uz vairāku dizainparaugu konkrētu iezīmju, bet gan uz noteiktu dizainparaugu atcerēšanos.
Iepriekš izklāstītos apsvērumus
Dunnes
argumenti neatspēko.
Tādējādi, pirmkārt, par argumentiem, kas balstīti uz Regulas Nr. 6/2002 preambulas 14. un 19. apsvērumu, kuros attiecīgi ir izmantots formulējums “jau esoša dizainparauga veidojuma” un “salīdzinājumā ar citiem dizainparaugiem”, jāatgādina, ka tiesību akta preambula nav juridiski saistoša un uz to nevar atsaukties ne tāpēc, lai atkāptos no tiem pašiem attiecīgā akta noteikumiem, ne arī lai interpretētu tā noteikumus tādā veidā, kas acīmredzami būtu pretēji to formulējumam (spriedums
Deutsches Milch-Kontor
, C‑136/04,
EU:C:2005:716
, 32. punkts un tajā minētā judikatūra).
Katrā ziņā jākonstatē, ka, lai arī Regulas Nr. 6/2002 preambulas 14. apsvērumā ir norādīts uz iespaidu, ko informētam lietotājam rada “jau esoša dizainparauga veidojums”, šāda formulējuma nav nevienā šīs regulas normā.
Turklāt ne šā formulējuma, ne Regulas Nr. 6/2002 preambulas 19. apsvērumā rodamā formulējuma “salīdzinājumā ar citiem dizainparaugiem” izmantošana nenozīmē, ka saistībā ar šīs regulas 6. panta piemērošanu attiecīgais iespaids būtu tas, ko rada nevis agrāki individualizēti dizainparaugi, bet gan šādu dizainparaugu atsevišķu iezīmju apvienojums.
Otrkārt, par
TRIPS
līguma 25. panta 1. punkta otrajā teikumā rodamo norādi uz “zināmu dizaina iezīmju kombinācijām” pietiek vien norādīt, ka šī norma ir formulēta fakultatīvi un ka tāpēc šā nolīguma pusēm nav pienākuma paredzēt, ka dizainparauga novitāte vai oriģinalitāte ir jāvērtē salīdzinājumā ar šādiem apvienojumiem.
Šajos apstākļos uz pirmo jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 6/2002 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai kāds dizainparaugs varētu tikt uzskatīts par apveltītu ar savdabīgumu, kopiespaidam, ko šis dizainparaugs rada informētam lietotājam, ir jāatšķiras no kopiespaida, ko šādam lietotājam rada nevis vairāku agrāku dizainparaugu atsevišķu iezīmju apvienojums, bet gan viens vai vairāki agrāki dizainparaugi atsevišķi.
Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai Kopienas dizainparaugu tiesa uzskatītu nereģistrētu Kopienas dizainparaugu par spēkā esošu, šā dizainparauga īpašniekam ir pienākums pierādīt, ka šim dizainparaugam piemīt savdabīgums šīs regulas 6. panta izpratnē, vai tikai jānorāda, kā minētā dizainparauga savdabīgums izpaužas.
No paša Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkta formulējuma izriet, ka, lai Kopienas dizainparaugu uzskatītu par spēkā esošu, tā tiesību īpašniekam jāpierāda, pirmkārt, ka ir izpildīti šīs regulas 11. pantā noteiktie nosacījumi, un, otrkārt, jānorāda, kā izpaužas šā dizainparauga savdabīgums.
Atbilstoši Regulas Nr. 6/2002 11. panta 1. punktam dizainparaugu, kas atbilst šīs regulas 1. iedaļā izstrādātajiem noteikumiem, aizsargā kā nereģistrētu Kopienas dizainparaugu trīs gadus ilgi pēc datuma, kad šis dizainparaugs ir pirmo reizi darīts pieejams sabiedrībai Eiropas Savienībā.
Kā liecina jau pats Regulas Nr. 6/2002 85. panta nosaukums, šā panta 1. punktā ir noteikta reģistrētu Kopienas dizainparaugu spēkā esamības prezumpcija un 2. punktā – nereģistrētu Kopienas dizainparaugu spēkā esamības prezumpcija.
Taču ar šīs spēkā esamības prezumpcijas īstenošanu jau pašā tās būtībā ir nesavienojama
Dunnes
piedāvātā Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkta interpretācija, ka pierādījums, kas dizainparauga īpašniekam jāsniedz saskaņā ar šo normu, proti, ka ir izpildīti šīs regulas 11. pantā noteiktie nosacījumi, ietver pierādījumu, ka attiecīgais dizainparaugs atbilst arī visiem minētās regulas II nodaļas 1. sadaļā, proti, šīs pašas regulas 3.–9. pantā, minētajiem nosacījumiem.
Arīdzan, ja Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punktu interpretētu, kā to piedāvā
Dunnes
, kopsakarā ar šīs regulas 11. pantu, otrajam no minētajā 85. panta 2. punktā paredzētajiem nosacījumiem, proti, ka dizainparauga īpašniekam jānorāda, kādā ziņā šis dizainparaugs ir savdabīgs, tiktu atņemta jēga un būtība.
Turklāt šī interpretācija nebūtu atbilstīga mērķim nodrošināt vienkāršību un ātrumu, ar kuru, kā izriet no Regulas Nr. 6/2002 preambulas 16. un 17. apsvēruma, ir pamatota nereģistrēta Kopienas dizainparauga aizsardzība.
Šajā kontekstā jānorāda, ka Regulas Nr. 6/2002 85. pantā noteiktā atšķirība procedūrās attiecībā uz reģistrētu Kopienas dizainparaugu un nereģistrētu Kopienas dizainparaugu izriet no vajadzības šo otro gadījumā noteikt datumu, kopš kura attiecīgais dizainparaugs bauda šajā regulā paredzēto aizsardzību, kā arī šīs aizsardzības konkrēto priekšmetu. Proti, tā kā nav reģistrācijas formalitāšu, šie aspekti ir grūtāk identificējami nereģistrēta dizainparauga gadījumā nekā reģistrēta dizainparauga gadījumā.
Turklāt, ja Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkts būtu jāinterpretē tādējādi, ka nereģistrēts Kopienas dizainparaugs par spēkā esošu ir uzskatāms tikai tad, ja tā īpašnieks pierāda, ka šis dizainparaugs atbilst arī visiem minētās regulas II nodaļas 1. sadaļā minētajiem nosacījumiem, minētā 85. panta 2. punkta otrajā teikumā paredzētajai iespējai atbildētājam apstrīdēt minētā dizainparauga spēkā esamību ar iebildumiem vai pretprasību par spēkā neesamības pasludināšanu lielā mērā tiktu atņemta jēga un būtība.
Savukārt par otro Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punktā paredzēto nosacījumu pietiek vien norādīt, ka šīs normas formulējums, kurā nereģistrēta Kopienas dizainparauga īpašniekam ir vienīgi prasīts norādīt, kā izpaužas šā dizainparauga savdabīgums, ir gluži nepārprotams un nav interpretējams tādējādi, ka tajā būtu paredzēts pienākums pierādīt, ka attiecīgais dizainparaugs ir savdabīgs.
Proti, lai arī tāpēc, ka šīs kategorijas dizainparaugiem nav reģistrācijas formalitāšu, ir vajadzīgs, lai attiecīgā dizainparauga īpašnieks norādītu, kam konkrēti tas vēlas aizsardzību saskaņā ar minēto regulu, ir pietiekami, ja tas identificē sava dizainparauga iezīmi vai iezīmes, kas to apvelta ar savdabīgumu.
Šajos apstākļos uz otro jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai Kopienas dizainparaugu tiesa nereģistrētu Kopienas dizainparaugu uzskatītu par spēkā esošu, tā īpašniekam nav jāpierāda, ka šim dizainparaugam piemīt savdabīgums šīs regulas 6. panta izpratnē, bet tikai jānorāda, kā minētā dizainparauga savdabīgums izpaužas, proti, jāidentificē attiecīgā dizainparauga iezīme vai iezīmes, kas, pēc šā īpašnieka domām, to apvelta ar savdabīgumu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
Padomes 2001. gada 12. decembra Regulas (EK) Nr. 6/2002 par Kopienas dizainparaugiem 6. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai kāds dizainparaugs varētu tikt uzskatīts par apveltītu ar savdabīgumu, kopiespaidam, ko šis dizainparaugs rada informētam lietotājam, ir jāatšķiras no kopiespaida, ko šādam lietotājam rada nevis vairāku agrāku dizainparaugu atsevišķu iezīmju apvienojums, bet gan viens vai vairāki agrāki dizainparaugi atsevišķi;

2)
Regulas Nr. 6/2002 85. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, lai Kopienas dizainparaugu tiesa nereģistrētu Kopienas dizainparaugu uzskatītu par spēkā esošu, tā īpašniekam nav jāpierāda, ka šim dizainparaugam piemīt savdabīgums šīs regulas 6. panta izpratnē, bet tikai jānorāda, kā minētā dizainparauga savdabīgums izpaužas, proti, jāidentificē attiecīgā dizainparauga iezīme vai iezīmes, kas, pēc šā īpašnieka domām, to apvelta ar savdabīgumu.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.