CELEX: 62009CJ0402
Vidaus mokesčiai
SESV 110 straipsnis
Aplinkos taršos mokestis, imamas pirmą kartą registruojant variklines transporto priemones
Importuotoms naudotoms variklinėms transporto priemonėms ir jau esančioms nacionalinėje rinkoje panašioms transporto priemonėms taikomo mokesčio neutralumas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 90 straipsnio aiškinimo.
Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp I. Tatu ir
Statul român prin Ministerul Finanţelor şi Economiei
(Rumunijos valstybė, atstovaujama Finansų ir ekonomikos ministerijos),
Direcţia Generală a Finanţelor Publice Sibiu
(Sibiu viešųjų finansų generalinis direktoratas),
Administraţia Finanţelor Publice Sibiu
(Sibiu viešųjų finansų administracija),
Administraţia Fondului pentru Mediu
(Aplinkos fondo administracija) bei
Ministerul Mediului
(Aplinkos ministerija) dėl mokesčio, kurį I. Tatu turėjo sumokėti registruodamas variklinę transporto priemonę iš kitos valstybės
narės.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
„Europos išmetamųjų teršalų kiekio standartuose“ numatyti priimtini Europos Sąjungos valstybėse narėse parduodamų naujų transporto
priemonių išmetamų teršalų apribojimai. Pirmieji iš šių standartų (paprastai vadinami
Euro 1
) buvo numatyti 1991 m. birželio 26 d. Tarybos direktyvoje 91/441/EEB, iš dalies keičiančioje Direktyvą 70/220/EEB dėl valstybių
narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis oro apsaugai nuo motorinių transporto priemonių išmetamųjų
teršalų, suderinimo (OL L 242, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 10 t., p. 329), kuri įsigaliojo 1992 m.
sausio 1 dieną. Nuo to laiko taisyklės palaipsniui griežtinamos, siekiant pagerinti oro kokybę Sąjungoje.
Nuo 1996 m. sausio 1 d. buvo įtvirtinti standartai
Euro 2
. Vėliau Bendrijos teisės aktų leidėjas numatė naujus standartus. Pagal 2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentą (EB) Nr. 715/2007 dėl variklinių transporto priemonių tipo patvirtinimo atsižvelgiant į išmetamųjų teršalų kiekį
iš lengvųjų keleivinių ir komercinių transporto priemonių (
Euro 5
ir
Euro 6
) ir dėl transporto priemonių remonto ir priežiūros informacijos prieigos (OL L 171, p. 1) dabar galiojantys apribojimai numatyti
standartais
Euro 5
, o standartų
Euro 6
įgyvendinimas nukeltas į 2014 metus.
Be to, 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2007/46/EB, nustatančioje motorinių transporto priemonių
ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus
(Pagrindų direktyva) (OL L 263, p. 1) atskiriamos M kategorijos transporto priemonės, kurios apima „[variklines transporto
priemones] su ne mažiau kaip keturiais ratais, suprojektuotas ir pagamintas keleiviams vežti“, ir N kategorijos transporto
priemonės, kurios apima „[variklines transporto priemones] su ne mažiau kaip keturiais ratais, suprojektuotas ir pagamintas
kroviniams vežti“. Šios kategorijos toliau skirstomos pagal vietų skaičių bei didžiausią masę (M kategorija) ir tik pagal
didžiausią masę (N kategorija).

Nacionalinės teisės aktai
2008 m. balandžio 21 d. Nepaprastojo vyriausybės potvarkio Nr. 50/2008 dėl variklinių transporto priemonių aplinkos taršos
mokesčio įvedimo (
Ordonanţă de Urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru autovehicule
,
Monitorul Oficial al României
,
Partea I
, Nr. 327, 2008 m. balandžio 25 d., toliau – OUG Nr. 50/2008), įsigaliojusio 2008 m. liepos 1 d., 3 straipsnyje buvo nustatytas
aplinkos taršos mokestis už M1–M3 ir N1–N3 transporto priemones.
Pagal OUG Nr. 50/2008 preambulę šis mokestis yra priemonių, „skirtų, kad būtų pagerinta oro kokybė ir laikomasi šios srities
Sąjungos teisės aktuose numatytų ribinių verčių“, dalis ir numatytas taip, kad būtų „užtikrintas taikytinų [Sąjungos teisės]
normų, įskaitant ir [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismo praktiką, laikymasis“.
OUG Nr. 50/2008 1 straipsnyje numatyta:
„1.      Šiuo nepaprastuoju vyriausybės potvarkiu nustatomas teisinis pagrindas įvesti aplinkos taršos mokestį už variklines transporto
priemones (toliau – mokestis), kuris renkamas į Aplinkos fondo biudžetą ir kurį administruoja Aplinkos fondo aplinkos apsaugos
programų ir projektų finansavimo administracija.
2.      Pagal šį nepaprastąjį potvarkį surinktomis lėšomis finansuojamos tokios aplinkos apsaugos programos ir projektai:
a)       valstybės automobilių parko atnaujinimo skatinimo programa;
b)       nacionalinė aplinkos kokybės gerinimo įrengiant žaliąsias zonas vietovėse programa;
c)       įprastų šildymo sistemų pakeitimo ar papildymo sistemomis, naudojančiomis saulės energiją, geoterminę energiją ir vėjo energiją,
projektai;
d)       projektai, susiję su iš atsinaujinančių energijos išteklių gaunamos energijos <...> gamyba;
<...>“
Remiantis OUG Nr. 50/2008 4 straipsnio a punktu pareiga mokėti šį mokestį kyla „pirmą kartą registruojant variklinę transporto
priemonę Rumunijoje“. Šio potvarkio 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse patikslinama, kad „mokestį apskaičiuoja kompetentinga mokesčių
institucija“ ir kad „siekiant nustatyti mokestį fizinis ar juridinis asmuo <...>, ketindamas įregistruoti variklinę transporto
priemonę, pateikia dokumentus, kuriuose yra mokesčiui apskaičiuoti reikalinga informacija, numatyta šio nepaprastojo potvarkio
taikymo metodinėse taisyklėse“.
OUG Nr. 50/2008 5 straipsnio 3 dalyje numatyta „mokesčio suma lėjomis nustatoma pagal ankstesnių metų spalio mėnesio pirmąją
darbo dieną galiojusį valiutų kursą, paskelbtą
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
“. Taigi 2007 m. spalio 2 d.
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 230, p. 2) buvo paskelbtas pirmas taikytinas valiutų kursas, pagal kurį 1 euras buvo lygus 3,3565 lėjos.
OUG Nr. 50/2008 6 straipsnyje numatyta:
„1.       Mokesčio dydis <...> apskaičiuojamas taip:
<...>
b)       už M1 kategorijos variklines transporto priemones, kurios arba neatitinka nurodytų Europos išmetamųjų teršalų kiekio standartų,
arba atitinka
Euro 1
arba
Euro 2
išmetamųjų teršalų kiekio standartus, pagal formulę:
Mokėtinas mokestis = C x D x (100‑E): 100,
kai:
C =       variklio darbinis tūris,
D =       specialus mokestis už variklio darbinį tūrį, nurodytas 2 priedo lentelės trečioje skiltyje,
E =       mokesčio sumažinimo procentinė dalis, nurodyta 4 priedo lentelės antroje skiltyje;
<...>
3.       4 priede nurodyta mokesčio sumažinimo procentinė dalis nustatyta atsižvelgiant į transporto priemonės amžių, vidutinę metinę
ridą, variklinės transporto priemonės techninę būklę ir įrangą. Apskaičiuojant mokestį nustatyta suma dar mažinama, jeigu
kriterijai, į kuriuos atsižvelgiant apskaičiuota nustatyta suma, skiriasi nuo standarto, remiantis sąlygomis, kurios bus įtvirtintos
šio nepaprastojo potvarkio įgyvendinimo taisyklėse.
4.       Naudotos variklinės transporto priemonės amžius skaičiuojamas nuo pirmosios jos registracijos dienos.
<...>“
Pagal OUG Nr. 50/2008 10 straipsnį:
„1.      Mokesčio dydis gali būti ginčijamas, jai asmuo, kuris įregistruos savo naudotą variklinę transporto priemonę, gali įrodyti,
kad jo transporto priemonė nuvertėjo daugiau, nei numatyta pagal 4 priede įtvirtintą fiksuotą skalę.
2.      Nuvertėjimo lygis vertinamas pagal kriterijus, į kuriuos atsižvelgiama nustatant 6 straipsnio 3 dalyje numatytą mokesčio sumažinimo
procentinę dalį.
3.      Užginčijus mokesčio dydį, remiantis nepaprastojo potvarkio įgyvendinimo metodinėse taisyklėse numatyta procedūra autonominės
viešųjų paslaugų įmonės „Rumunijos automobilių registras“ už atlygį atlikta technine ekspertize nustatomos 2 dalyje įtvirtintos
naudotos variklinės transporto priemonės charakteristikos.
4.      Autonominė viešųjų paslaugų įmonė „Rumunijos automobilių registras“ nustato atlygio už techninę ekspertizę tarifą pagal veiksmus,
kurių reikia ekspertizei atlikti, ir šis tarifas negali viršyti šių veiksmų savikainos.
5.      Techninės ekspertizės rezultatai pateikiami autonominės viešųjų paslaugų įmonės „Rumunijos automobilių registras“ parengtame
dokumente, kuriame nurodoma informacija, susijusi su kiekvienu iš 2 dalyje numatytų kriterijų, ir taip nustatyta mokesčio
sumažinimo procentinė dalis.
6.      Apmokestinamasis asmuo kompetentingoms mokesčių institucijoms pateikia autonominės viešųjų paslaugų įmonės „Rumunijos automobilių
registras“ parengtą dokumentą, susijusį su techninės ekspertizės rezultatais.
7.      Gavusi 6 dalyje numatytą dokumentą, kompetentinga mokesčių institucija iš naujo apskaičiuoja mokesčio dydį, dėl ko gali reikėti
grąžinti apskaičiuoto ir įregistruojant transporto priemonę sumokėto mokesčio skirtumą.
8.      Asmuo, nepatenkintas atsakymu į skundą, pagal įstatymą gali kreiptis į kompetentingus teismus.
<...>“
OUG Nr. 50/2008 4 priedas išdėstytas taip:
Lentelė, kurioje pateikiamos mokesčio sumažinimo procentinės dalys
Transporto priemonės amžius
Sumažinimo dalis (%)
Nauja
≤ 1 mėnesio
> 1 mėnesio iki 3 mėnesių imtinai
> 3 mėnesių iki 6 mėnesių imtinai
> 6 mėnesių iki 9 mėnesių imtinai
> 9 mėnesių iki 1 metų imtinai
> 1 metų iki 2 metų imtinai
> 2 metų iki 3 metų imtinai
> 3 metų iki 4 metų imtinai
> 4 metų iki 5 metų imtinai
> 5 metų iki 6 metų imtinai
> 6 metų iki 7 metų imtinai
> 7 metų iki 8 metų imtinai
> 8 metų iki 9 metų imtinai
> 9 metų iki 10 metų imtinai
> 10 metų iki 11 metų imtinai
> 11 metų iki 12 metų imtinai
> 12 metų iki 13 metų imtinai
> 13 metų iki 14 metų imtinai
> 14 metų iki 15 metų imtinai
Daugiau nei 15 metų
2008 m. birželio 24 d. buvo priimtos Metodinės OUG Nr. 50/2008 įgyvendinimo taisyklės (
Normele metodologice de aplicare a Ordonanţei de urgenţă a Guvernului nr. 50/2008 pentru instituirea taxei pe poluare pentru
autovehicule
,
Monitorul Oficial al României
,
Partea I
, Nr. 480, 2008 m. birželio 30 d., toliau – metodinės taisyklės).
Metodinių taisyklių 3 straipsnio 5 ir 6 dalyse numatyta:
„5.      Apmokestinamieji asmenys moka mokestį lėjomis pavedimu ar grynaisiais pinigais valstybės iždo mokesčių įstaigos padaliniuose,
kuriuose jie įregistruoti kaip mokesčių mokėtojai ir kur yra jų rezidavimo vieta mokesčių tikslais, į sąskaitą <...> „Variklinių
transporto priemonių aplinkos taršos mokesčio lėšos“ <...>.
6.      Paskutinę mėnesio darbo dieną valstybės iždo padaliniai perveda į sąskaitą <...> „Aplinkos fondo lėšos“, atidarytą ižde Aplinkos
fondo administracijos vardu, surinktas sumas <...>“
Metodinių taisyklių 4 straipsnio „Mokesčio apskaičiavimas“, esančio šių taisyklių IV skyriuje, 4 ir 5 dalyse numatyta:
„4.      Kriterijai, pagal kuriuos buvo nustatytos mokėtino mokesčio už variklinę transporto priemonę, laikomą „standartine“, sumažinimo
procentinės dalys, kurios numatytos [OUG Nr. 50/2008] 4 priede, yra šie:
a)       amžius, kurį sudaro skirtumas tarp dienos, kai apskaičiuojamas mokestis, ir pirmojo įregistravimo dienos;
b)       vidutinė metinė rida:
–      M1 – 15 000 km,
–      N1 – 30 000 km,
–      M2 ir N2 – 60 000 km,
–      M3 ir N3 – 100 000 km;
c)       variklinės transporto priemonės bendra standartinė būklė, pagal galiojančius teisės aktus atitinkanti per patvirtinimą ir
periodinę techninę apžiūrą visas nustatytas technines sąlygas, tarp kurių – kėbulas be korozijos ir gedimo ženklų, kėbulas
nebuvo perdažytas, stabdžių antdėklai tvarkingi ir nesugedę, o transporto priemonės prietaisų skydelis geros būklės;
d)       įranga: oro kondicionieriai, ABS ir oro pagalvės.
5.       Naudotų variklinių transporto priemonių, pirmą kartą registruojamų Rumunijoje, pirmojo registravimo diena, kuria remiantis
apskaičiuojamas mokestis, yra ta, kuri nurodyta užsienio įregistravimo dokumento atitinkamoje skiltyje.“
Metodinių taisyklių 5 straipsnyje „Naudotos variklinės transporto priemonės faktinio nuvertėjimo nustatymas“, esančio šių
taisyklių V skyriuje, numatyta:
„1.      Mokėtino mokesčio dydis, apskaičiuotas pagal [OUG Nr. 50/2008] 6 straipsnio nuostatas, gali būti pakoreguotas, kai prašantis
įregistruoti naudotą transporto priemonę asmuo patvirtina, kad faktinė vidutinė metinė rida yra didesnė nei 4 straipsnio 4 dalies
b punkte numatyta vidutinė metinė rida, laikoma normalia atitinkamai transporto priemonių kategorijai.
2.      1 dalyje numatytu atveju mokesčio dydis apskaičiuojamas pagal sumažinimo procentinę dalį, nustatytą remiantis [OUG Nr. 50/2008]
4 priede numatyta procentine dalimi, pridėjus 1 priede įtvirtintą papildomą sumažinimo dalį. <...>
3.      Vidutinė metinė rida apskaičiuojama remiantis naudotos transporto priemonės ridos skaitiklyje nurodyta rida <...>.
<...>
6.      Mokėtinas mokesčio dydis taip pat gali būti pakoreguotas, kai prašantis įregistruoti naudotą transporto priemonę asmuo, remdamasis
autonominės viešųjų paslaugų įmonės „Rumunijos automobilių registras“ atlikta technine ekspertize, įrodo, kad naudota transporto
priemonė nuvertėjo daugiau, nei nurodyta [OUG Nr. 50/2008] 4 priede pateiktoje fiksuotoje skalėje.
<...>“
Metodinių taisyklių 1 priede pateikta ši lentelė:
Papildomų procentinių sumažinimo dalių pagal variklinės transporto priemonės faktinę vidutinę metinę ridą lentelė
Transporto priemonės kategorija
Skirtumas tarp faktinės ir standartinės vidutinės metinės ridos (km)
Papildoma sumažinimo dalis (%)
M1
<5 000
5 001 – 10 000
10 001 – 15 000
15 001 – 20 000
20 001 – 25 000
25 001 – 30 000
>30 001
1,0
1,5
2,0
2,5
3,0
3,5
N1
<10 000
10 001 – 20 000
20 001 – 30 000
30 001 – 40 000
40 001 – 50 000
>50 0001
1,0
1,5
2,0
2,5
3,0
M2 ir N2
<15 000
15 001 – 30 000
30 001 – 45 000
45 001 – 60 000
60 001 – 75 000
>75 001
1,0
1,5
2,0
2,5
3,0
M3 ir N3
<25 000
25 001 – 50 000
50 001 – 100 000
100 001 – 150 000
150 001 – 200 000
>200 001
1,0
1,5
2,0
2,5
3,0

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
2008 m. liepos mėnesį Rumunijos pilietis I. Tatu, gyvenantis savo valstybėje narėje, nusipirko naudotą automobilį Vokietijoje.
Šis automobilis pateko į M1 kategoriją, jo variklio darbinis tūris buvo 2155 cm
ir pagal jo išmetamų teršalų kiekį atitiko
Euro 2
išmetamųjų teršalų kiekio standartus. Automobilis buvo pagamintas 1997 metais ir tais pačiais metais įregistruotas Vokietijoje.
I. Tatu norėjo įregistruoti šią transporto priemonę Rumunijoje. Todėl pagal 2008 m. spalio 27 d.
Administraţia Finanţelor Publice Sibiu
sprendimą jis turėjo sumokėti 7 595 lėjų aplinkos taršos mokestį, numatytą OUG Nr. 50/2008.
2008 m. gruodžio 17 d. paduotu skundu
Tribunalul Sibiu
I. Tatu prašė, kad atsakovams būtų nurodyta grąžinti jam šią sumą. Grįsdamas savo skundą, jis nurodė, kad nagrinėjamas mokestis
nesuderinamas su Sąjungos teise būtent dėl to, kad jis imamas už naudotas transporto priemones, importuotas į Rumuniją iš
kitos valstybės narės ir pirmą kartą įregistruotas Rumunijoje, nors už panašias transporto priemones, jau įregistruotas Rumunijoje,
perparduodamas kaip naudotos transporto priemonės, šis mokestis nebeimamas. Taigi importuotos naudotos transporto priemonės
apmokestinamos didesniu mokesčiu nei Rumunijoje jau įregistruotos panašios transporto priemonės, o tai skatina Rumunijos vartotojus
pirkti būtent šias transporto priemones.
Diskriminavimo apimtis atskleidžiama pagrindinės bylos aplinkybėmis – nagrinėjamas naudotas automobilis, pirktas Vokietijoje
už 6 600 eurų, registruojant Rumunijoje buvo apmokestintas 7 595 lėjomis, o tai yra daugiau nei 2 200 eurų atitinkanti suma.
Todėl sumokėto mokesčio suma gerokai viršija Rumunijoje jau įregistruotos panašios transporto priemonės vertę sudarančio mokesčio
likutį.
I. Tatu taip pat tvirtino, kad OUG Nr. 50/2008 tikslas, t. y. aplinkos apsauga, galėjo būti pasiektas tinkamesnėmis priemonėmis,
pavyzdžiui, įvedus visų eksploatuojamų variklinių transporto priemonių, o ne tik įregistruotų po 2008 m. liepos 1 d. aplinkos
taršos mokestį.

Tribunalul Sibiu
patvirtina, kad OUG Nr. 50/2008 įvestas mokestis imamas tik už variklines transporto priemones, pirmą kartą įregistruotas
Rumunijoje po 2008 m. liepos 1 dienos, t. y. dienos, kai įsigaliojo šis potvarkis, o ne už transporto priemones, iki šios
dienos jau eksploatuojamas Rumunijos teritorijoje.
Be to, jis nurodo vėlesnius OUG Nr. 50/2008 pakeitimus, iš kurių pirmieji, numatyti 2008 m. gruodžio 4 d. Nepaprastuoju vyriausybės
potvarkiu Nr. 208/2008 dėl atitinkamų priemonių, susijusių su aplinkos taršos mokesčiu už variklines transporto priemones
(
ordonanţă de Urgenţă a Guvernului nr. 208/2008 pentru stabilirea unor măsuri privind taxa pe poluare pentru autovehicule
,
Monitorul Oficial al României
,
Partea I
, Nr. 825, 2008 m. gruodžio 8 d., toliau – OUG Nr. 208/2008), įsigaliojo nuo 2008 m. gruodžio 15 dienos.
Tokiomis aplinkybėmis
Tribunalul Sibiu
nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar iš dalies pakeistos OUG Nr. 50/2008 nuostatos prieštarauja EB 90 straipsniui ir ar šios nacionalinės teisės nuostatos
yra akivaizdžiai diskriminacinė priemonė?“

Dėl prejudicinio klausimo
Pirmiausia reikia priminti, kad nors klausimams dėl Sąjungos teisės aiškinimo taikoma svarbumo prezumpcija, Teisingumo Teismas
gali juos atmesti, jei akivaizdu, jog Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis
ar dalyku (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2006 m. gruodžio 5 d. Sprendimo
Cipolla ir kt.
, C‑94/04 ir C‑202/04, Rink. p. I‑11421, 25 punktą; 2010 m. birželio 1 d. Sprendimo
Blanco Pérez ir Chao Gómez
, C‑570/07 ir C‑571/07, Rink. p. I‑0000, 36 punktą ir 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimo
Jakubowska
, C‑225/09, Rink. p. I‑0000, 28 punktą).
Nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos matyti, kad pagrindinei bylai taikytinas nacionalinis teisės aktas yra pirminės redakcijos
OUG Nr. 50/2008, nes nagrinėjamam automobiliui aplinkos taršos mokestis buvo pritaikytas 2008 m. spalio 27 dieną. Iš tiesų,
pagal nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktus paaiškinimus OUG Nr. 50/2008 įsigaliojo 2008 m. liepos
1 d., o šio potvarkio pakeitimai, įtvirtinti OUG Nr. 208/2008, įsigaliojo tik 2008 m. gruodžio 15 dieną.
Todėl, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui duoti naudingą atsakymą, pateiktą klausimą reikia
suprasti taip, kad juo siekiama išsiaiškinti, ar EB 90 straipsniu draudžiama tokia apmokestinimo schema, kokia įtvirtinta
pirminės redakcijos OUG Nr. 50/2008.
Atsižvelgiant į šį patikslinimą ir OUG Nr. 50/2008 įtvirtinto mokesčio tikslą, reikia manyti, kad prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar SESV 110 straipsnis, kurio tekstas yra toks pats kaip EB 90 straipsnio, turi
būti aiškinamas taip, jog juo draudžiama valstybei narei įvesti aplinkos taršos mokestį už pirmą kartą registruojamas šioje
valstybėje variklines transporto priemones.
I. Tatu tais pačiais argumentais, kokie išdėstyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme ir trumpai nurodyti
šio sprendimo 21–23 punktuose, tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas mokestis nesuderinamas su SESV 110 straipsniu.
Čekijos vyriausybė pritaria šiam požiūriui. Rumunijos vyriausybė ir Europos Komisija laikosi priešingos nuomonės.
Kaip generalinė advokatė priminė savo išvados 20 ir paskesniuose punktuose, mokestis, valstybės narės renkamas pirmą kartą
jos teritorijoje registruojant variklines transporto priemones siekiant jas eksploatuoti, nėra nei muitas, nei muitui lygiaverčio
poveikio mokestis, kaip jie suprantami pagal SESV 28 ir 30 straipsnius. Taigi toks mokestis yra vidaus mokestis, todėl turi
būti nagrinėjamas atsižvelgiant į SESV 110 straipsnį (žr., be kita ko, 2003 m. birželio 17 d. Sprendimo
De Danske Bilimportører
, C‑383/01, Rink. p. I‑6065, 34 punktą ir 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo
Nádasdi ir Németh
, C‑290/05 ir C‑333/05, Rink. p. I‑10115, 38–41 punktus).
Be to, kadangi SESV 34 straipsnio taikymo sritis neapima SESV 110 straipsnyje numatytų vidaus mokesčių, registracijos mokestis,
kaip antai nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, negali būti vertinamas atsižvelgiant į teisės normas, susijusias su kiekybiniais
importo apribojimais ir šiems apribojimams lygiaverčio poveikio priemonėmis (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
De Danske Bilimportører
, 32 punktą ir 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo
Brzeziński
, C‑313/05, Rink. p. I‑513, 50 punktą).
Tačiau SESV 110 straipsnio tikslas – užtikrinti laisvą prekių judėjimą tarp valstybių narių įprastomis konkurencijos sąlygomis.
Juo siekiama panaikinti bet kokią protekcijos formą, galinčią atsirasti kitų valstybių narių prekes apmokestinus diskriminaciniais
vidaus mokesčiais (žr., be kita ko, 1990 m. gruodžio 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Daniją
, C‑47/88, Rink. p. I‑4509, 9 punktą; minėto Sprendimo
Brzeziński
27 punktą ir 2010 m. birželio 3 d. Sprendimo
Kalinchev
, C‑2/09, Rink. p. I‑0000, 37 punktą).
Todėl SESV 10 straipsnio pirmoje pastraipoje kiekvienai valstybei narei draudžiama apmokestinti kitų valstybių narių gaminius
vidaus mokesčiais, didesniais, nei ji apmokestina panašius vietos gaminius. Šia Sutarties nuostata siekiama užtikrinti visišką
vidaus mokesčių neutralumą konkurencijos tarp jau esančių nacionalinėje rinkoje ir importuotų gaminių atžvilgiu (minėto Sprendimo
Komisija prieš Daniją
8 ir 9 punktai ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Weigel
, C‑387/01, Rink. p. I‑4981, 66 punktas).
Pagrindinėje byloje konstatuota, kad OUG Nr. 50/2008 įtvirtinta apmokestinimo tvarka formaliai neskiriamos nei variklinės
transporto priemonės pagal jų kilmę, nei jų savininkai pagal jų pilietybę. Iš tiesų nagrinėjamas mokestis mokėtinas neatsižvelgiant
į šios transporto priemonės savininko pilietybę, valstybę narę, kurioje ji buvo pagaminta, ir į tai, ar kalbama apie nacionalinėje
rinkoje nusipirktą, ar importuotą transporto priemonę.
Vis dėlto nors tiesioginės diskriminacijos sąlygos netenkinamos, vidaus mokestis gali būti netiesiogiai diskriminacinis dėl
savo pasekmių (minėto Sprendimo
Nádasdi ir Németh
47 punktas).
Kad būtų aišku, ar tokiu mokesčiu, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, sukuriama netiesioginė diskriminacija tarp importuotų
naudotų variklinių transporto priemonių ir panašių naudotų transporto priemonių, jau esančių nacionalinėje teritorijoje, reikia,
atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus ir Teisingumo Teismui pateiktas pastabas,
pirmiausia išnagrinėti, ar šis mokestis yra neutralus konkurencijos tarp importuotų naudotų transporto priemonių ir panašių
naudotų transporto priemonių, jau įregistruotų nacionalinėje teritorijoje ir registruojant apmokestintų OUG Nr. 50/2008 numatytu
mokesčiu, atžvilgiu. Be to, reikia išsiaiškinti šio mokesčio neutralumą importuotų naudotų transporto priemonių ir panašių
naudotų transporto priemonių, kurios įregistruotos nacionalinėje teritorijoje prieš įsigaliojant OUG Nr. 50/2008, atžvilgiu.

Mokesčio neutralumas importuotų naudotų transporto priemonių ir panašių naudotų transporto priemonių, jau įregistruotų nacionalinėje
teritorijoje ir registruojant apmokestintų tuo pačiu mokesčiu, atžvilgiu
Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad SESV 110 straipsnis pažeidžiamas, kai mokesčio už importuotą naudotą
transporto priemonę suma yra didesnė už nacionalinėje teritorijoje jau įregistruotos panašios transporto priemonės vertę sudarančio
mokesčio likutį (1995 m. kovo 9 d. Sprendimo
Nunes Tadeu
, C‑345/93, Rink. p. I‑479, 20 punktas; 2001 m. vasario 22 d. Sprendimo
Gomes Valente
, C‑393/98, Rink. p. I‑1327, 23 punktas ir 2002 m. rugsėjo 19 d.
Tulliasiamies ir Siilin
, C‑101/00, Rink. p. I‑7487, 55 punktas).
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pabrėžia, kad, sumokėjus registracijos mokestį valstybėje narėje, transporto priemonės vertė
apima šio mokesčio sumą. Taigi kai tam tikroje valstybėje narėje įregistruota transporto priemonė perparduodama šioje valstybėje
kaip naudota transporto priemonė, jos pardavimo kaina, apimanti registracijos mokesčio likutį, bus lygi pagal šios transporto
priemonės nuvertėjimą nustatytai procentinei daliai nuo jos pradinės vertės (minėto Sprendimo
Nádasdi ir Németh
54 punktas). Taigi, siekiant užtikrinti mokesčio neutralumą, importuoto naudoto automobilio vertė, laikoma mokesčio baze,
turi atspindėti panašaus jau įregistruoto nacionalinėje teritorijoje automobilio vertę (minėto Sprendimo
Weigel
71 punktas ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, C‑74/06, Rink. p. I‑7585, 28 punktas).
Kad tai būtų pasiekta, apskaičiuojant mokesčio dydį turi būti atsižvelgiama į faktinį naudotų transporto priemonių nuvertėjimą.
Atsižvelgimas į faktinį automobilių nuvertėjimą nebūtinai reiškia, jog reikia vertinti kiekvieną automobilį ar atlikti jo
ekspertizę. Iš tikrųjų siekdama išvengti tokiai sistemai būdingo sudėtingumo ir įstatymuose ar kituose teisės aktuose įtvirtinusi
fiksuotas skales, apskaičiuotas pagal kriterijus, kaip antai: transporto priemonės amžius, rida, bendra būklė, variklio tipas,
markė arba modelis, valstybė narė gali nustatyti automobilių vertę, paprastai labai panašią į jų tikrąją vertę (minėtų sprendimų
Gomes Valente
24 punktas,
Weigel
73 punktas ir
Komisija prieš Graikiją
29 punktas).
Šių objektyvių kriterijų, kuriais remiantis nustatomas variklinių transporto priemonių nuvertėjimas, Teisingumo Teismo neišvardijo
kaip privalomųjų (minėto Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
37 punktas). Taigi jie nebūtinai turi būti taikomi visi. Vis dėlto taikant skalę, pagrįstą vieninteliu kriterijumi, pavyzdžiui,
variklinės transporto priemonės amžiumi, neužtikrinama, kad lentelėje atspindi faktinis transporto priemonės nuvertėjimas
(šiuo klausimu žr. minėtų sprendimų
Gomes Valente
28 ir 29 punktus bei
Komisija prieš Graikiją
38–42 punktus). Konkrečiai kalbant, neatsižvelgiant į ridą, pagal nagrinėjamuose teisės aktuose įtvirtintą skalę paprastai
negalima pagrįstai įvertinti importuotų naudotų automobilių realios vertės (minėto Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
43 punktas).
Pagrindinėje byloje iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos neabejotinai matyti, kad mokesčio dydis nustatomas, pirma,
remiantis kriterijais, pagal kuriuos daugmaž sprendžiama, kiek transporto priemonė teršia aplinką, kaip antai jos variklio
darbinis tūris ir
Euro
standartai, kuriuos ji atitinka, taip pat, antra, atsižvelgiant į šios transporto priemonės nuvertėjimą. Nuvertėjimas, dėl
kurio sumažinamas dydis, gautas apskaičiavus mokestį pagal aplinkos apsaugos kriterijus, nustatomas ne tik pagal transporto
priemonės amžių (OUG Nr. 50/2008 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos formulės E elementas), bet taip pat, kaip matyti iš OUG
Nr. 50/2008 6 straipsnio 3 dalies bei metodinių taisyklių 4 ir 5 straipsnių, pagal šios transporto priemonės faktinę vidutinę
metinę ridą, jei apmokestinamasis asmuo pateikė pareiškimą, kuriame nurodyta ši rida. Be to, jei apmokestinamasis asmuo mano,
kad pagal amžių ir faktinę vidutinę metinę ridą negalima teisingai ir pakankamai nustatyti transporto priemonės faktinio nuvertėjimo,
pagal OUG Nr. 50/2008 jis gali prašyti, jog šis nuvertėjimas būtų nustatytas atlikus ekspertizę, už kurią apmokestinamojo
asmens mokamas atlygis negali viršyti per ekspertizę atliekamų veiksmų savikainos.
Tokiuose teisės aktuose, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, įtvirtinant, kad mokestis apskaičiuojamas pagal transporto
priemonės amžių ir faktinę vidutinę metinę ridą, ir priduriant, jog taikant šiuos kriterijus papildomai atsižvelgiama į per
institucijos, kompetentingos variklinių transporto priemonių registravimo srityje, atliktą ne per brangią ekspertizę nustatytą
šios transporto priemonės ir jos įrangos būklę, užtikrinama, kad mokesčio dydis sumažinamas protingai pritaikant prie faktinės
transporto priemonės vertės.
Ši išvada patvirtinama tuo, kad OUG Nr. 50/2008 4 priede įtvirtintoje fiksuotoje skalėje tinkamai atsižvelgiama į tai, kad
paprastai per metus automobilių vertė sumažėja gerokai daugiau nei 5 % ir kad toks nuvertėjimas nėra linijinis, ypač pirmaisiais
metais, kai jis didesnis nei paskesniais metais (žr. minėto Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
30 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Be to, Rumunijos vyriausybė galėjo teisingai manyti, kad nuvertėjimo kriterijai, susiję su transporto priemonės ir jos įrangos
būkle, gali būti tinkamai taikomi tik ekspertui atlikus individualų šios transporto priemonės patikrinimą ir kad tam, kad
šios ekspertizės nebūtų per dažnos ir kad jomis įgyvendinta sistema nebūtų apsunkinta administraciniais formalumais ir finansiškai,
turi būti reikalaujama, kad apmokestinamasis asmuo padengtų ekspertizės išlaidas.
Iš šių svarstymų matyti, kad sistema, kaip antai įtvirtintoji OUG Nr. 50/2008, pagal kurią apskaičiuojant registracijos mokestį
atsižvelgiama į variklinės transporto priemonės nuvertėjimą remiantis detaliomis ir statistiškai pagrįstomis fiksuotomis skalėmis,
paremtomis kriterijais, susijusiais su šios transporto priemonės amžiumi ir faktine metine vidutine rida, kai kartu apmokestinamojo
asmens prašymu ir jam prisiimant finansinę naštą gali būti atlikta šios transporto priemonės bendros būklės ir jos įrangos
ekspertizė, užtikrinama, kad šis mokestis, imamas už importuotas naudotas transporto priemones, neviršija nacionalinėje teritorijoje
jau įregistruotų panašių transporto priemonių, kurios registruojant buvo apmokestintos OUG Nr. 50/2008 įtvirtintu mokesčiu,
vertę sudarančio šio mokesčio likučio.

Mokesčio neutralumas importuotų naudotų transporto priemonių ir panašių naudotų transporto priemonių, įregistruotų nacionalinėje
teritorijoje prieš įvedant šį mokestį, atžvilgiu
I. Tatu nurodo, kad norint Rumunijoje eksploatuoti kitoje valstybėje narėje pirktą naudotą transporto priemonę reikia sumokėti
aplinkos taršos mokestį, t. y. jo atveju 7 595 lėjų mokestį už 1997 metais pagamintą 2 155 cm
variklio darbinio tūrio transporto priemonę, kuri atitinka
Euro 2
standartus, tačiau Rumunijos naudotų transporto priemonių rinkoje pirkti naudotą transporto priemonę, kuri Rumunijoje įregistruota
prieš įsigaliojant OUG Nr. 50/2008 ir kuri yra tokio paties amžiaus ir tokių pačių techninių charakteristikų, kaip ir minėta
importuota transporto priemonė, iš esmės finansiškai gerokai palankiau, nes nereikia mokėti jokio tokio paties dydžio mokesčio,
kaip reikalaujama pagal OUG Nr. 50/2008, ir toks mokestis nėra įtrauktas į šios Rumunijos rinkoje nusipirktos transporto priemonės
vertę.
Rumunijos vyriausybė tvirtina, kad SESV 110 straipsniu nesikėsinama į valstybių narių autonomiją mokesčių srityje ir kad Rumunijos
naudotų transporto priemonių rinka, palyginti su importuotų naudotų transporto priemonių rinka, kaip nurodė I. Tatu, yra patrauklesnė
dėl to, kad OUG Nr. 50/2008 netaikomas transporto priemonėms, kurios Rumunijoje įregistruotos prieš įsigaliojant šiam potvarkiui.
Šiuo klausimu ši vyriausybė remiasi minėtu Sprendimu
Nádasdi ir Németh
, kuriame Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad nustatant mokesčio diskriminacinį poveikį negalima taikyti SESV 110 straipsnio
remiantis vien tuo, jog šis mokestis imamas už transporto priemones, įregistruotas įsigaliojus su šiuo mokesčiu susijusiam
įstatymui, o ne už transporto priemones, įregistruotas prieš jam įsigaliojant.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, jog minėto Sprendimo
Nádasdi ir Németh
49 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad SESV 110 straipsniu nesiekiama uždrausti valstybėms narėms įvesti naujų mokesčių
ar iš dalies keisti egzistuojančių mokesčių tarifų arba bazės.
Be to, akivaizdu, kad kai valstybė narė priima naują mokesčių įstatymą, ji nustato jo taikymą nuo tam tikros nurodytos datos.
Darytina išvada, kad įsigaliojus šiam įstatymui taikomo mokesčio tarifas gali skirtis nuo anksčiau galiojusio mokesčio tarifo.
Kaip minėto Sprendimo
Nádasdi ir Németh
49 punkte, kuriuo rėmėsi Rumunijos vyriausybė, nurodė Teisingumo Teismas, ši aplinkybė, vertinama atskirai, negali būti laikoma
lemiančia nevienodą anksčiau buvusių ir įsigaliojus naujai normai susiklosčiusių situacijų traktavimą.
Anaiptol iš minėto Sprendimo
Nádasdi ir Németh
niekaip negalima daryti išvados, kad valstybių narių galios nustatant naujus mokesčius yra neribotos. Iš nusistovėjusios
teismo praktikos matyti, atvirkščiai, kad SESV 110 straipsnyje įtvirtintas draudimas turi būti taikomas kiekvienu atveju,
kai dėl mokesčių priemonės tampa sudėtingesnis kitų valstybių narių prekių importas vidaus gaminių naudai (šiuo klausimu žr.
1988 m. kovo 3 d. Sprendimo
Bergandi
, 252/86, Rink. p. 1343, 25 punktą; 1995 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
Ayuntamiento de Ceuta
, C‑45/94, Rink. p. I‑4385, 29 punktą ir 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
Stadtgemeinde Frohnleiten ir Gemeindebetriebe Frohnleiten
, C‑221/06, Rink. p. I‑9643, 40 punktą).
Iš tiesų SESV 110 straipsnis netektų prasmės ir tikslo, jei valstybėms narėms būtų leidžiama įvesti naujus mokesčius, kurių
tikslas ir poveikis būtų atgrasyti nuo importuotų produktų pardavimo, sudarant palankesnes nacionalinėje rinkoje esančių panašių
produktų, patiektų į šią rinką prieš įsigaliojant šiems mokesčiams, pardavimo sąlygas. Susiklosčius tokiai situacijai nustatydamos
vidaus mokesčius taip, kad jie darytų anksčiau aprašytą poveikį, valstybės narės galėtų apeiti SESV 28, 30 ir 34 straipsnius.
Kalbant apie mokesčius už variklines transporto priemones, pažymėtina, jog dėl to, kad ši sritis nesuderinta, kiekviena valstybė
narė gali nustatyti savo mokesčių priemones remdamasi savo pačios vertinimais. Tačiau vis dėlto šie vertinimai ir juos įgyvendinant
priimtos priemonės neturi daryti ankstesniame punkte nurodyto poveikio (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 21 d. Sprendimo
Cura Anlagen
, C‑451/99, Rink. p. I‑3193, 40 punktą; 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Daniją
, C‑464/02, Rink. p. I‑7929, 74 punktą ir 2006 m. birželio 1 d. Sprendimo
De Danske Bilimportører
, C‑98/05, Rink. p. I‑4945, 28 punktą).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad valstybės narės rinkoje esančios transporto priemonės yra šios valstybės narės „vietos
gaminiai“, kaip jie suprantami pagal SESV 110 straipsnį. Kai šie gaminiai parduodami šios valstybės narės naudotų transporto
priemonių rinkoje, jie turi būti laikomi „panašiais gaminiais“, palyginti su tokio paties tipo, turinčiomis vienodas charakteristikas
ir tiek pat naudotomis transporto priemonėmis. Iš tiesų šios valstybės narės rinkoje pirktos naudotos transporto priemonės
ir tos, kurios pirktos kitose valstybėse narėse ketinant importuoti ir eksploatuoti pirmojoje valstybėje narėje, yra konkuruojantys
gaminiai (žr., be kita ko, minėtų sprendimų
Komisija prieš Daniją
17 punktą ir
Kalinchev
32 ir 40 punktus).
Iš primintų principų matyti, kad SESV 110 straipsnyje kiekviena valstybė narė įpareigojama pasirinkti ir nustatyti mokesčius
už transporto priemones taip, kad jais nebūtų sudaromos palankesnės vidaus naudotų transporto priemonių pardavimo sąlygos
ir nebūtų atgrasoma nuo panašių naudotų transporto priemonių importo.
Pagrindinėje byloje, neatsižvelgdama į pateiktus neužginčytus statistinius duomenis, iš kurių matyti, kad įsigaliojus OUG
Nr. 50/2008 importuotų transporto priemonių registracijų Rumunijoje labai sumažėjo, per posėdį Teisingumo Teisme Rumunijos
vyriausybė pabrėžė, kad pagrindinis šiais teisės aktais siekiamas tikslas – aplinkos apsauga.
Vis dėlto iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos neabejotinai darytina išvada, kad remiantis šiais teisės aktais
už importuotas transporto priemones, kurios yra labai senos ir nusidėvėjusios, neatsižvelgiant į tai, kad mokesčio dydis labai
sumažinamas siekiant atsižvelgti į transporto priemonių nuvertėjimą, renkamas mokestis, kurio dydis gali būti apie 30 % jų
rinkos vertės, nors panašios transporto priemonės, parduodamos vidaus naudotų transporto priemonių rinkoje, neapmokestinamos
jokiu panašiu mokesčiu. Negalima ginčyti, kad šiomis aplinkybėmis OUG Nr. 50/2008 atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse nei
Rumunija pirktų naudotų transporto priemonių importo ir jų eksploatavimo Rumunijoje.
Šiuo klausimu, vadovaujantis šio sprendimo 50–53 punktuose minėtais principais, reikia patikslinti, kad nors mokesčių srityje
valstybės narės turi didelę diskreciją, kuria naudodamosi jos gali priimti įvairias priemones, vis dėlto reikia, kad jos laikytųsi
SESV 110 straipsnyje įtvirtinto draudimo.
Be to, reikia konstatuoti, kad, kaip teisingai pažymėjo I. Tatu, Rumunijos vyriausybės nurodytas tikslas, t. y. siekis, taikant
atgrasomąjį mokestį, pirma, užkirsti kelią tokių labai teršiančių transporto priemonių, kaip atitinkančiosios standartus
Euro 1
ir
Euro 2
, naudojimui Rumunijoje ir, antra, surinkti pajamų iš šio mokesčio aplinkos apsaugos projektams finansuoti, galėtų būti visapusiškiau
ir nuosekliau įgyvendintas, jei aplinkos taršos mokestis būtų taikomas visoms Rumunijoje eksploatuojamoms šio tipo transporto
priemonėms. Tokiu apmokestinimu, kurio įgyvendinimas visiškai galimas įvedant metinį kelių mokestį, nebūtų sudaromos palankesnės
sąlygos naudotų transporto priemonių vidaus rinkai, palyginti su importuotų transporto priemonių eksploatavimu, ir atitiktų
principą „teršėjas moka“.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip,
kad juo valstybei narei draudžiama įvesti aplinkos taršos mokestį už pirmą kartą šioje valstybėje narėje registruojamas variklines
transporto priemones, jei ši mokestinė priemonė yra tokia, kad ja atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse pirktų naudotų transporto
priemonių eksploatavimo šioje valstybėje narėje, tačiau tiek pat neatgrasoma nuo tokio paties amžiaus ir nusidėvėjimo transporto
priemonių pirkimo nacionalinėje rinkoje.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo valstybei narei draudžiama įvesti aplinkos taršos mokestį už pirmą
kartą šioje valstybėje narėje registruojamas variklines transporto priemones, jei ši mokestinė priemonė yra tokia, kad ja
atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse pirktų naudotų transporto priemonių eksploatavimo šioje valstybėje narėje, tačiau tiek
pat neatgrasoma nuo tokio paties amžiaus ir nusidėvėjimo transporto priemonių pirkimo nacionalinėje rinkoje.
Parašai.
*
Proceso kalba: rumunų.