CELEX: 62012CJ0571
Begäran om förhandsavgörande
Tullkodex för gemenskapen
Artiklarna 70.1 och 78
Tulldeklarationer
Partiell undersökning av varor
Provtagning
Felaktigt nummer
Utvidgning av resultatet till identiska varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer efter det att varorna har frigjorts
Efterhandskontroll
Avsaknad av möjlighet att begära en ytterligare undersökning av varorna

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 70.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 302, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4) (nedan kallad tullkodexen).
Begäran har framställts i ett mål mellan Greencarrier Freight Services Latvia SIA (nedan kallat GFSL), ett enligt lettisk rätt bildat bolag med begränsat ansvar, och Valsts ieņēmumu dienests (lettisk skattemyndighet, nedan kallad VID), angående uttag av importtull och påförande av böter i samband med en efterhandskontroll av flera tulldeklarationer.
Tillämpliga bestämmelser
Femte och sjätte skälen i tullkodexen har följande lydelse:
”För att garantera jämvikt mellan å ena sidan tullmyndigheternas behov av att säkerställa en korrekt tillämpning av tullagstiftningen och å andra sidan marknadsaktörernas rätt till rättvis behandling, måste de nämnda myndigheterna bl.a. få omfattande kontrollbefogenheter och marknadsaktörerna måste få överklagningsrätt. Genomförandet av ett system med överklagningsrätt i tullfrågor kommer att kräva att Förenade kungariket (Storbritannien och Nordirland) inför nya administrativa förfaranden som inte kan träda i kraft före den 1 januari 1995.
Med hänsyn till utrikeshandelns utomordentliga betydelse för gemenskapen, bör tullformaliteter och tullkontroller avskaffas eller åtminstone inskränkas så mycket som möjligt.”
I artikel 68 i tullkodexen föreskrivs följande:
”Tullmyndigheterna får för att kontrollera riktigheten av de deklarationer de har mottagit göra följande:
a)
Granska de handlingar som ingår i deklarationen och de dokument som bifogats den. Tullmyndigheterna får ålägga deklaranten att visa upp andra dokument som bestyrker riktigheten av de upplysningar som finns i deklarationen.
b)
Undersöka varorna och ta prover för analys eller för fördjupad kontroll.”
I artikel 70 i nämnda tullkodex föreskrivs följande:
”1.   Om endast en del av de varor som omfattas av en deklaration undersöks, skall resultatet av denna partiella undersökning gälla alla de varor som omfattas av deklarationen.
Deklaranten får dock begära en ytterligare undersökning av varorna om han anser att resultatet av den partiella undersökningen inte är representativt för resten av de deklarerade varorna.
2.   Om ett deklarationsformulär omfattar två eller flera varuposter skall uppgifterna för var och en av varuposterna vid tillämpningen av punkt 1 anses utgöra en särskild deklaration.”
Artikel 71 i samma kodex har följande lydelse:
”1.   De resultat som erhållits vid kontrollen av deklarationen skall användas för tillämpningen av de bestämmelser som gäller det tullförfarande till vilket varorna hänförs.
2.   Om deklarationen inte har kontrollerats, skall de bestämmelser som avses i punkt 1 tillämpas på grundval av de uppgifter som lämnats i deklarationen.”
I artikel 78 i tullkodexen föreskrivs följande:
”1.   Tullmyndigheterna får på eget initiativ eller på deklarantens begäran ändra deklarationen efter det att varorna har frigjorts.
2.   Tullmyndigheterna får, efter att de frigjort varorna och för att försäkra sig om riktigheten av de i deklarationen lämnade uppgifterna, kontrollera de kommersiella dokument och data som avser import- eller exportförfarandena för varorna i fråga eller de efterföljande kommersiella förfaranden som berör varorna. Denna kontroll får genomföras hos deklaranten och hos varje annan person som av yrkesmässiga skäl är direkt eller indirekt inblandad i nämnda förfaranden samt hos varje annan person som innehar nämnda dokument och data i affärssyfte. Tullmyndigheterna får också undersöka varorna om dessa fortfarande kan uppvisas.
3.   Om granskningen av deklarationen eller kontrollen i efterhand tyder på att de bestämmelser som gäller det berörda tullförfarandet har tillämpats på basis av felaktiga eller bristfälliga upplysningar, skall tullmyndigheterna i enlighet med fastställda bestämmelser vidta de åtgärder som krävs för att reglera situationen med hänsyn till de nya upplysningar som föreligger.”
I artikel 221.1 och 221.3 i kodexen föreskrivs följande:
”1.   Gäldenären skall på lämpligt sätt underrättas om tullbeloppet så snart detta bokförts.
...
3.   Underrättelse till gäldenären får inte ske senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom.
…”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
GFSL importerar, för Hantas SIA:s räkning, kakor och chokladöverdragna kex från Ryssland i syfte att låta dem övergå till fri omsättning i Europeiska unionen.
Under månaderna april och maj 2007 genomförde skattemyndigheten en kontroll av de tullar som Hantas SIA betalat under perioden 1 maj 2004‑31 december 2006 på grundval av 35 tulldeklarationer som GFSL, som ska anses som gäldenär om en tullskuld uppkommer, inkommit med.
Kontrollen föranledde VID att ta prover och göra en analys avseende sex tulldeklarationer som hade ingetts under månaderna oktober och november 2005 (nedan kallade de aktuella tulldeklarationerna). Med stöd av resultatet av denna kontroll fann skattemyndigheten att GFSL i 29 tulldeklarationer, som ingetts under perioden 4 juni 2004–29 november 2005, inbegripet de sex aktuella deklarationerna, hade deklarerat varor för import till unionen för övergång till fri omsättning under felaktiga nummer i Kombinerade nomenklaturen för klassificeringen av varorna i den integrerade tulltaxan för Europeiska gemenskaperna (nedan kallad TARIC), som införts i artikel 2 i rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (
EGT L 256, s. 1
; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4), i dess ändrade lydelse.
Genom beslut av den 31 maj 2007 upplyste VID GFSL om att en tullskuld hade uppkommit, fastställde beloppen på importtullarna och mervärdesskatten jämte dröjsmålsränta och ålade GSFL böter för felaktig tillämpning av nummer i Kombinerade nomenklaturen.
VID avslog GFSL:s begäran om omprövning av detta beslut genom beslut av den 14 september 2007.
GFSL överklagade detta beslut till Administratīvā rajona tiesa (lokal förvaltningsdomstol) vilken i sitt avgörande av den 29 juni 2009 delvis biföll överklagandet. Detta avgörande fastställdes av Administratīvā apgabaltiesa (regional förvaltningsdomstol i andra instans) genom dom av den 8 december 2011, i vilken det slogs fast att, importtullen, mervärdesskatten och böterna avseende de varor som avsågs i de sex deklarationer som undersökts visserligen hade fastställts korrekt men att beslutet av den 14 september 2007 skulle ogiltigförklaras av det skälet att VID i strid med artikel 70.1 i tullkodexen, felaktigt tillämpat resultatet av undersökningen av de varor som avsågs i de aktuella deklarationerna på varor som omfattades av 23 andra tulldeklarationer som ingetts under perioden 4 juni 2004–6 september 2005 (nedan kallade de tidigare tulldeklarationerna), det vill säga på varor som hade importerats mer än ett år före de kontrollerade varorna. Eftersom VID inte visat att felaktiga nummer tillämpats avseende de aktuella varorna var GFSL inte skyldigt att inkomma med bevisning avseende varornas objektiva kännetecken. Detta gäller i än högre grad som GFSL inte längre har möjlighet att kontrollera dessa varor.
Såväl VID som GFSL har överklagat denna dom till Augstākās tiesas Senāts (Högsta domstolen).
VID har till stöd för sitt överklagande gjort gällande att de varor som omfattades av tidigare tulldeklarationer var identiska med de varor som avsågs i de aktuella deklarationerna då de hade samma sammansättning, namn, utseende och tillverkare, vilket bekräftades av uppgifterna i de intyg som sistnämnda ingett. VID har således, med stöd av principen om rättsekonomi, rätt att avstå från att undersöka resten av varorna och tillämpa resultatet av identifieringen på andra identiska varor. Det ankom på GFSL att inkomma med bevisning på att varorna skilde sig åt.
Den hänskjutande domstolen har emellertid påpekat att de tidigare tulldeklarationerna upprättades mer än ett år före de aktuella tulldeklarationerna, för vilka provtagningar gjorts. GFSL anser att det i praktiken inte gick att göra en efterhandskontroll av de varor som omfattades av nämnda deklarationer eller att utöva rätten att begära en ytterligare undersökning.
Under dessa omständigheter beslutade Augstākās tiesas Senāts att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1.
Ska artikel 70.1 första stycket i [tullkodexen] tolkas så, att resultatet av undersökningen av en del av de varor som omfattas av en deklaration kan tillämpas på varor som omfattas av äldre deklarationer för vilka det inte har gjorts någon partiell undersökning men som har deklarerats med samma nummer från Kombinerade nomenklaturen, som härrör från samma tillverkare och som, enligt upplysningar i deklarationen om varornas namn och sammansättning, var identiska med de varor som omfattades av den deklaration för vilken prov tagits för en partiell undersökning?
Med andra ord:
Omfattar begreppet deklaration i den mening som avses i artikel 70.1 första stycket i [tullkodexen] även sådana deklarationer för vilka inga prov tagits men i vilka har deklarerats identiska varor (varorna har deklarerats under samma nummer i Kombinerade nomenklaturen, de härrör från en och samma tillverkare, och i certifikaten anges samma namn och sammansättning för varorna)?
2.
För det fall den första frågan besvaras jakande: Är det tillåtet att utvidga tillämpningen av resultatet från den partiella undersökningen av varor som föreskrivs i artikel 70.1 första stycket i [tullkodexen] till deklarationer för vilka det objektivt sett inte är möjligt för deklaranten att begära en ytterligare undersökning i enlighet med artikel 70.1 andra stycket, eftersom det inte går att uppvisa varorna för en undersökning i enlighet med artikel 78.2 i [kodexen]?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Augstākās tiesas Senāts har ställt frågorna, som ska prövas tillsammans, i syfte att få klarhet i huruvida artikel 70.1 i tullkodexen ska tolkas på så sätt, att tullmyndigheterna får utvidga resultaten från den partiella undersökningen av de varor som avses i en tulldeklaration, som gjorts efter provtagningar på de sistnämnda, till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer ingivna av samma tulldeklarant och som varken har eller inte längre kan bli föremål för en sådan undersökning då de redan har övergått till fri omsättning, när det framgår av skriftliga uppgifter som deklaranten i fråga har gett in att samtliga varor omfattas av samma nummer i Kombinerade nomenklaturen, att de härrör från samma tillverkare och har samma namn och sammansättning.
Domstolen erinrar om att det framgår av artikel 68 i tullkodexen att tullmyndigheterna kan kontrollera riktigheten av den deklaration de har mottagit genom att antingen granska de handlingar som ingår i deklarationen och de dokument som bifogas den, eller undersöka varorna och ta prover för analys eller fördjupad kontroll.
I sistnämnda fall föreskrivs i artikel 70.1 i tullkodexen att om endast en del av de varor som omfattas av en deklaration undersöks, skall resultatet av denna partiella undersökning gälla alla de varor som omfattas av deklarationen, med förbehåll för att deklaranten får begära en ytterligare undersökning av varorna om han anser att resultatet av den partiella undersökningen inte är representativt för resten av de deklarerade varorna.
Med denna allmänna bestämmelse införs således en fiktiv enhetlig kvalitet som gör det möjligt för tullmyndigheterna att utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en och samma deklaration till att gälla samtliga varor i denna deklaration (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 september 2006 i mål
C-353/04, Nowaco Germany, REG 2006, s. I-7357
, punkterna 54 och 55, och av den 24 november 2011 i de förenade målen C‑323/10–C‑326/10, Gebr. Stolle, REU 2011, s. I‑12177, punkterna 100 och 101).
Bestämmelsen avser i det avseendet att säkerställa snabba och effektiva förfaranden för övergången till fri omsättning genom att inte tvinga tullmyndigheterna att utföra en fördjupad undersökning av samtliga de varor som är föremål för en tulldeklaration. Detta skulle inte ligga i de ekonomiska aktörernas intresse, då dessa i regel är angelägna om att de deklarerade varorna skall frigöras för att snabbt kunna saluföras. Det skulle inte heller ligga i tullmyndigheternas intresse, eftersom en systematisk undersökning av de deklarerade varorna skulle medföra en avsevärt ökad arbetsbörda för dem (se, för ett liknande resonemang, dom av den 4 mars 2004 i mål
C-290/01, Derudder, REG 2004, s. I-2041
, punkt 45).
Domstolen konstaterar att det följer av såväl lydelsen i artikel 70.1 i tullkodexen som av systematiken i artiklarna 68–74 i denna kodex att denna möjlighet till utvidgning av resultatet av en partiell undersökning enbart avser varor som omfattas av ”samma deklaration” när dessa varor har kontrollerats av tullmyndigheterna före deras frigörande (se, för ett liknande resonemang domen i det ovannämnda målet Derudder, punkt 43).
Samma bestämmelse gör det således inte möjligt för tullmyndigheterna att, i ett mål som det förevarande, utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en tulldeklaration till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer och som redan har frigjorts av dessa myndigheter.
Detta innebär dock inte att sådana tidigare tulldeklarationer inte längre kan ifrågasättas av tullmyndigheterna.
Domstolen påpekar att det inom ramen för det genom artikel 267 FEUF inrättade samarbetet mellan de nationella domstolarna och EU-domstolen ankommer på EU-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar så att den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den (se, bland annat, dom av den 8 mars 2007 i mål
C-45/06, Campina, REG 2007, s. I-2089
, punkt 30, och av den 14 oktober 2010 i mål C‑243/09, Fuß, REU 2010, s. I‑9849, punkt 39).
Såsom den tjeckiska och spanska regeringen har angett i sina skriftliga yttranden kan tullmyndigheterna, efter att de har frigjort varor som omfattas av en tulldeklaration, i förekommande fall på eget initiativ kontrollera en sådan deklaration med stöd av artikel 78 i tullkodexen (se för ett liknande resonemang dom av den 20 oktober 2005 i mål
C-468/03, Overland Footwear, REG 2005, s. I-8937
, punkterna 62, 64 och 66).
Enligt artikel 78.2 i tullkodexen får nämligen tullmyndigheterna, efter att de frigjort varorna, kontrollera de kommersiella dokument och data som avser import- eller exportförfarandena för varorna i fråga eller de efterföljande kommersiella förfaranden som berör varorna. Tullmyndigheterna får också undersöka varorna om dessa fortfarande kan uppvisas.
Bestämmelsen möjliggör för tullmyndigheterna att ifrågasätta tidigare tulldeklarationer som inte har kontrollerats enligt artikel 68 i tullkodexen och som således har handlagts med stöd av artikel 71.2 i denna kodex i enlighet med vad som föreskrivs där (se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 september 2011 i mål C‑138/10, DP grup, REU 2011, s. I‑8369, punkt 37).
Det finns ingenting som hindrar att tullmyndigheterna i det avseendet utvidgar resultatet av en partiell undersökning av varor som avses i en tulldeklaration till varor som omfattas av en tidigare tulldeklaration och som redan har frigjorts av dessa myndigheter, när varorna är identiska, vilket det enbart ankommer på den nationella domstolen att kontrollera. Huruvida varorna är identiska kan bland annat grunda sig på en kontroll av de kommersiella dokument och data som avser import- eller exportförfarandena för varorna i fråga eller de efterföljande kommersiella förfaranden som berör varorna, och i synnerhet av de uppgifter som tulldeklaranten har ingett enligt vilka varorna härrör från samma tillverkare, har samma namn och sammansättning som de varor som var föremål för dessa tidigare tulldeklarationer.
En sådan utvidgningsmöjlighet motiveras av själva syftet med tullkodexen som enligt femte skälet i denna kodex är att säkerställa en korrekt tillämpning av de tullar som föreskrivs och, såsom framgår av punkt 23 ovan, att i såväl marknadsaktörernas som tullmyndigheternas intresse garantera snabba och effektiva förfaranden, genom att befria de sistnämnda från skyldigheten att göra en systematisk undersökning av samtliga varor som omfattas av en tulldeklaration och därigenom så långt som möjligt begränsa tullformaliteterna och tullkontrollerna, såsom anges i sjätte skälet i samma kodex (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Derudder, punkterna 42 och 45).
Denna möjlighet är även förenlig med den särskilda systematiken i artikel 78 i tullkodexen, vilken innebär att tullförfarandet ska anpassas till den verkliga situationen genom en korrigering av såväl de materiella felen och bristerna som felaktiga tolkningar av tillämpliga bestämmelser (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Overland Footwear, punkt 63, dom av den 14 januari 2010 i de förenade målen C‑430/08 och C‑431/08, Terex Equipment m.fl, REU 2010, s. I‑321, punkt 56, och av den 12 juli 2012 i de förenade målen C-608/10, C-10/11 och C-23/11, Südzucker m.fl., punkt 47).
Det saknar i sammanhanget betydelse att tulldeklaranten inte längre har någon möjlighet att, i ett mål som det förvarande, begära ytterligare en undersökning av de aktuella varorna och i förekommande fall ytterligare provtagningar.
Artikel 78 i tullkodexen är nämligen principiellt tillämplig efter det att varorna har frigjorts, i ett skede när det kan vara omöjligt att visa upp dessa varor (se domen i det ovannämnda målet Overland Footwear, punkt 66).
Såsom merparten av dem som ingett skriftliga yttranden har påpekat, framgår det i vilket fall som helst av själva lydelsen i artikel 78.2 i tullkodexen att efterhandskontrollen av tulldeklarationer kan avse skriftliga handlingar utan att tullmyndigheterna behöver undersöka varorna fysiskt, då en sådan kontroll endast kan göras när varorna ”fortfarande kan visas upp” (se, för ett liknande resonemang, dom av den 22 november 2012 i de förenade målen C‑320/11, C‑330/11, C‑382/11 och C‑383/11, Digitalnet m.fl., punkterna 66 och 67).
Under dessa omständigheter – det vill säga när de varor som varit föremål för en partiell undersökning och dem som avses i tidigare tulldeklaratoner är identiska, med hänsyn bland annat till att det framgår av en kontroll av de kommersiella dokument och data som avser import- eller exportförfarandena för varorna i fråga eller de efterföljande kommersiella förfaranden som berör varorna, och i synnerhet av de uppgifter som tulldeklaranten har ingett enligt vilka varorna härrör från samma tillverkare, har samma namn, utseende och sammansättning, vilket enbart ankommer på den nationella domstolen att kontrollera – har tullmyndigheterna rätt att utvidga resultatet av denna partiella undersökning till sistnämnda varor.
Tulldeklaranten har emellertid rätt att ifrågasätta en sådan utvidgning, i synnerhet när han, såsom i det nationella målet, trots de uppgifter han själv lämnat i sina tulldeklarationer, anser att resultatet av den partiella undersökning av de varor som avses i en deklaration inte kan överföras till varor som omfattas av tidigare deklarationer, genom att inkomma med all den bevisning som krävs för att vederlägga påståendet och visa att varorna i fråga inte är identiska (se, analogt, domen i det ovannämnda målet Derudder, punkt 42).
Det ska i det avseendet emellertid understrykas att ett allmänt och abstrakt påstående, såsom det som GFSL har anfört i sitt skriftliga yttrande till domstolen, enligt vilket, i fråga om sådana livsmedel som avses i det nationella målet, olika faktorer har kunnat ändra deras kemiska sammansättning, bland annat deras stärkelseinnehåll, inte kan ha någon som helst bäring, eftersom sådana omständigheter, om de hade kunnat styrkas, inte hade föranlett tulldeklaranten att, med avseende på de varor som omfattas av de tidigare tulldeklarationerna, inkomma med andra uppgifter än dem som lämnades avseende de varor som var föremål för en partiell undersökning eller, i förekommande fall, begära en omprövning av dessa deklarationer. GFSL har därför inte visat, eller ens påstått, att sådana faktorer skulle kunna påverka klassificeringen av dessa varor i Kombinerade nomenklaturen. Det ankommer emellertid på den nationella domstolen att göra de nödvändiga bedömningarna i detta avseende.
Det ska slutligen påpekas att även om det i artikel 78 i tullkodexen inte föreskrivs någon särskild frist inom vilken tulldeklarationer får kontrolleras, kan tullmyndigheterna enligt artikel 221.3 i denna kodex utfärda en underrättelse om en ny tullskuld under en treårsperiod räknat från den dag då skulden uppkom.
I förevarande fall och med förbehåll för den hänskjutande domstolens prövning framgår det av de uppgifter som inkommit till domstolen att denna frist, såsom GFSL har bekräftat i sitt svar på en av domstolen ställd fråga under förhandlingen, har iakttagits eftersom, såsom framgår ovan i punkterna 11 och 12, den första tulldeklarationen som omprövades är daterad till den 4 juni 2004, medan underrättelsen om den nya tullskulden ägde rum den 31 maj 2007.
Mot bakgrund av det ovan anförda ska de ställda frågorna besvaras enligt följande. Artikel 70.1 i tullkodexen ska tolkas på så sätt att, eftersom bestämmelsen enbart är tillämplig på varor som omfattas av ”en och samma deklaration”, tullmyndigheterna inte har någon möjlighet att, under sådana omständigheter som avses i det nationella målet, när varorna kontrollerats av tullmyndigheterna före deras frigörande, utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en tulldeklaration till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer och som redan har frigjorts av dessa myndigheter.
Däremot ska artikel 78 i denna kodex tolkas på så sätt, att tullmyndigheterna får utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en tulldeklaration utifrån provtagningar på dessa varor, till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer som ingetts av samma deklarant, vilka inte har eller kan bli föremål för en sådan undersökning, då de redan har frigjorts, när varorna är identiska, vilket det ankommer på den nationella domstolen att kontrollera.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande:

Artikel 70.1 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen ska tolkas på så sätt, att, eftersom bestämmelsen enbart är tillämplig på varor som omfattas av ”en och samma deklaration”, tullmyndigheterna inte har någon möjlighet att, under sådana omständigheter som avses i det nationella målet, när varorna kontrollerats av tullmyndigheterna före deras frigörande, utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en tulldeklaration till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer och som redan har frigjorts av dessa myndigheter.

Däremot ska artikel 78 i nämnda förordning tolkas på så sätt, att tullmyndigheterna får utvidga resultatet av en partiell undersökning av varor som omfattas av en tulldeklaration utifrån provtagningar på dessa varor, till varor som omfattas av tidigare tulldeklarationer som ingetts av samma deklarant, vilka inte har eller kan bli föremål för en sådan undersökning, då de redan har frigjorts, när varorna är identiska, vilket det ankommer på den nationella domstolen att kontrollera.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: lettiska.