CELEX: 62009CJ0230
Põllumajandus
Piima- ja piimatootesektor
Määrus (EÜ) nr 1788/2003
Maksude kehtestamine piima- ja piimatootesektoris
Määrus (EÜ) nr 1782/2003
Ühise põllumajanduspoliitika raames kehtestatud otsetoetuste kava
Individuaalse piimakvoodi üleandmine
Mõju maksu arvutamisele
Mõju piimatoetuse arvutamisele

Eelotsusetaotlused käsitlevad seda, kuidas tõlgendada nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1788/2003, millega
kehtestatakse tasu piima- ja piimatootesektoris (ELT L 270, lk 123, ELT eriväljaanne 3/40, lk 391), mida on muudetud nõukogu
22. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2217/2004 (ELT L 375, lk 1; edaspidi „määrus nr 1788/2003”).
Taotlused on esitatud kohtuasjas C‑230/09 Hauptzollamt Koblenzi (Koblenzi kesktolliasutus) ja Kurt und Thomas Etling GbR‑i
vahelises kohtuvaidluses, ja kohtuasjas C‑231/09 Hauptzollamt Oldenburgi (Oldenburgi kesktolliasutus) ning T. Aisseni ja H. Rohaani
vahelises kohtuvaidluses seoses vastavalt esiteks piimakvoodi arvutamisega, mille alusel arvutatakse piimatoetuse summa, ja
teiseks selle aluse arvutamisega, millest lähtuvalt määratakse kindlaks osalus „kogu tarnete jaoks eraldatud tootmiskvoodi
kasutamata osa” ümberjaotamisel.

Õiguslik raamistik

Liidu õigusnormid
Piimatooteturul maksustamist käsitlevad õigusnormid
1984. aastal kehtestati piimatooteturul pakkumise ja nõudluse vahelise püsiva tasakaalu puudumise tõttu nõukogu 31. märtsi
1984. aasta määrusega (EMÜ) nr 856/84, millega muudeti määrust (EMÜ) nr 804/68 piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta
(EÜT L 90, lk 10), lisamaksukava, mille aluseks on põhimõte, et maksustatakse piima ja/või piimaekvivalentide kogust, mis
ületab kindlaksmääratavat kvooti.
Samal päeval võeti vastu nõukogu määrus (EMÜ) nr 857/84 millega võetakse vastu määruse (EMÜ) nr 804/68 artiklis 5c osutatud
maksu kohaldamise üldeeskirjad piima- ja piimatootesektoris (EÜT L 90, lk 13).
Lisamaksukava pikendati mitmel korral, eeskätt nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määrusega (EMÜ) nr 3950/92, millega piima-
ja piimatootesektoris kehtestatakse lisamaks (EÜT L 405, lk 1), mida on korduvalt muudetud.
Eeskätt lihtsustamise ja selguse huvides tunnistati viimati nimetatud määrus kehtetuks ja asendati määrusega nr 1788/2003,
mis omakorda tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse
põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne
määrus) (ELT L 299, lk 1), mis jõustus 1. aprillil 2008. Põhikohtuasjades kuulub
ratione temporis
siiski kohaldamisele määrus nr 1788/2003.
Määruse nr 1788/2003 põhjendused 5, 10 ja 14 on sõnastatud järgmiselt:
„(5)      Tasu tuleks kehtestada hoiataval tasemel ning liikmesriik peab seda maksma kohe, kui tootmiskvooti on ületatud. Seejärel peaks
asjaomane liikmesriik jagama maksekohustuse ületurustanud tootjate vahel. Kõnealused tootjad kohustuvad maksma liikmesriigile
oma osa tasust üksnes asjaolu tõttu, et nad on ületanud neile eraldatud kvoote.
[…]
(10)      […] Liikmesriikide poolt tootjatele eraldatud kogused kokku ei tohi ületada tootmiskvoote. […]
[…]
(14)      Selleks, et kava haldamine jääks piisavalt paindlikuks, tuleks liikmesriikidel lubada kvoodiaasta lõpus kasutamata kvoodid
kas riigi tasandil või kokkuostjate vahel ümber jaotada.”
Määrusega nr 1788/2003 kehtestati eeskirjad siseriikliku piimakvoodi jagamiseks tootjate vahel individuaalsete kvootide alusel.
Nimetatud määruse artikkel 4 sätestab:
„Tasu jaotatakse vastavalt artiklite 10 ja 12 sätetele tervenisti nende tootjate vahel, kes on artikli 1 lõikes 2 osutatud
tootmiskvootide ületamisele kaasa aidanud.
Ilma et see piiraks artikli 10 lõike 3 ja artikli 12 lõike 1 kohaldamist, kohustuvad tootjad maksma liikmesriigile oma osa
tasust, mis arvutatakse 3. peatüki sätete kohaselt, üksnes asjaolu tõttu, et nad on ületanud kasutada olevaid kvoote.”
Määruse nr 1788/2003 artikkel 5 sätestab:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
i)
tootmiskvoot
– I lisas iga liikmesriigi jaoks kindlaksmääratud kvoot;
j)
individuaalne kvoot
– tootja individuaalne piimakvoot mis tahes kvoodiaasta 1. aprillil;
k)
kasutada olev kvoot
– piimakvoot, mis on tootja kasutuses selle kvoodiaasta 31. märtsil, mille jaoks tasu on arvutatud, võttes arvesse kõiki
käesoleva määrusega ettenähtud ülekandmisi, müüke, ümberarvestamisi ja ajutisi ümberjaotamisi, mis on kõnealuse kvoodiaasta
jooksul aset leidnud.”
Määruse nr 1788/2003 artikli 6 lõige 5 sätestab:
„Vajadusel kohandatakse individuaalseid kvoote iga asjaomase kvoodiaasta puhul nii, et iga liikmesriigi tarnete ja otseturustamise
jaoks ettenähtud individuaalsed kvoodid kokku ei ületaks tootmiskvoodi vastavat osa, mida on kohandatud artikli 8 kohaselt,
võttes arvesse mis tahes riigi reservi jaotamiseks tehtud vähendusi, nagu on ette nähtud artikliga 14.”
Sama määruse artikli 10 lõige 3 näeb ette võimaluse jaotada ümber tarnete jaoks eraldatud tootmiskvoodi kasutamata osa. See
sätestab:
„Iga tootja osa makstavast tasust kehtestatakse liikmesriigi otsusega pärast seda, kui kogu tarnete jaoks eraldatud tootmiskvoodi
kasutamata osa on või ei ole ümber jaotatud, proportsionaalselt iga tootja individuaalsete kvootidega või vastavalt liikmesriikide
kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele:
a)      kas siseriiklikul tasandil selle summa põhjal, mille võrra iga tootja individuaalset piimakvooti on ületatud,
b)      või kõigepealt kokkuostja tasandil ja seejärel vajadusel siseriiklikul tasandil”.
Määruse nr 1788/2003 artiklid 15–20 kehtestavad teatud tingimused, mille korral võib individuaalseid kvoote üle anda.
Selle määruse artikli 16 lõike 1 esimene lõik sätestab:
„Liikmesriigid lubavad iga kvoodiaasta lõpus kanda asjaomase ajavahemiku jooksul ajutiselt üle individuaalsete kvootide osa,
mida tootjad, kelle kasutuses need on, ei kavatse kasutada.”
Sama määruse artikli 17 lõige 1 sätestas:
„Individuaalsed kvoodid lähevad koos põllumajandusettevõttega üle selle üle võtnud tootjatele, kui ettevõtte müüakse, liisitakse,
antakse üle tegeliku või eeldatava pärandina või mis tahes muul viisil, millel on tootjatele samalaadsed õiguslikud tagajärjed,
vastavalt liikmesriikide määratletavatele üksikasjalikele eeskirjadele, võttes arvesse piimatootmiseks kasutatavat maa-ala
või muid objektiivseid kriteeriume ning vajadusel mis tahes kokkuleppeid poolte vahel. See osa kvoodist, mida ei ole koos
põllumajandusettevõttega üle kantud, lisatakse riigi reservi.”
Määruse nr 1788/2003 artikli 18 lõige 1 näeb ette:
„Piimatootmise edukaks ümberkorraldamiseks või keskkonna parandamiseks võivad liikmesriigid kooskõlas enda sätestatavate eeskirjadega,
võttes arvesse asjaomaste poolte seaduslikke huvisid
[…]
b)      määrata objektiivsete kriteeriumide alusel kindlaks tingimused, mille korral pädev asutus või selle asutuse määratud organ
võib kvoodiaasta alguses tootjatele tasu eest ümber jaotada individuaalseid kvoote, millest teised tootjad on eelmise kvoodiaasta
lõpuks lõplikult loobunud, saades selle eest hüvitist ühe või mitme aastase osamaksuna, mis on võrdne eespool nimetatud tasuga;
[…]
e)      määrata objektiivsete kriteeriumide alusel kindlaks piirkonnad või varumisalad, mille piires piimatootmise struktuuri parandamiseks
lubatakse individuaalseid piimakvoote kanda üle, ilma et läheks üle vastav maavaldus;
f)      lubada juhul, kui tootja esitab taotluse pädevale asutusele või selle asutuse määratud organile, kanda piimatootmise struktuuri
põllumajandusettevõtte tasandil parandamiseks või tootmise ekstensiivistamise võimaldamiseks individuaalseid piimakvoote lõplikult
üle, ilma et läheks üle vastav maavaldus, või vastupidi.”
Põllumajanduspoliitika raames otsetoetuste andmist käsitlevad õigusnormid
Eeskätt eesmärgiga tagada põllumajanduses hõivatud rahvastikuosa rahuldav elatustase kehtestas nõukogu 29. septembri 2003. aasta
määrus (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad
ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr
1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja
(EÜ) nr 2529/2001, muudetud komisjoni 26. jaanuari 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 118/2005 (ELT L 24, lk 15, edaspidi „määrus
nr 1782/2003”), ühtne otsemaksete kava ja muud toetuskavad, millega nähakse ette otsetoetusi, sealhulgas piimatoetuse ja lisatoetustega
seoses. See määrus tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 19. jaanuari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 73/2009, millega kehtestatakse
ühise põllumajanduspoliitika raames põllumajandustootjate suhtes kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad
toetuskavad põllumajandustootjate jaoks, muudetakse määruseid (EÜ) nr 1290/2005, (EÜ) nr 247/2006, (EÜ) nr 378/2007 ning tunnistatakse
kehtetuks määrus (EÜ) nr 1782/2003 (ELT L 30, lk 16). Kohtuasja C‑230/09 põhikohtuasjas kuulub
ratione temporis
siiski kohaldamisele määrus nr 1782/2003.
Viimati nimetatud määrusega kehtestatud süsteem põhines eeskätt üleminekul tootmise toetamiselt tootjate toetamisele, kehtestades
iga põllumajandustootja jaoks toodanguga sidumata sissetulekutoetuse süsteemi ja ühendades põllumajandustootjale eri kavade
alusel makstavad mitmed otsetoetused ühtseks otsemakseks, mis määratakse kindlaks varasemate toetusõiguste alusel võrdlusperioodi
jooksul.
Selle määruse põhjenduse 29 viimane lause sätestab, et ühtne otsemakse tuleks kehtestada põllumajandusettevõtte kohta.
Määruse nr 1782/2003 artikkel 62 käsitles ühtse otsemaksete kava piirkondlikku rakendamist. See artikkel sätestab:
„[…] liikmesriigid [võivad] otsustada, et artiklitega 95 ja 96 ettenähtud piimatoetusest ja lisamaksest tulenevad summad hõlmatakse
täielikult või osaliselt ühtse otsemaksete kavaga alates 2005. aastast. Käesoleva lõike kohaselt kehtestatud toetusõigusi
muudetakse vastavalt.
Kõnealuste toetuste võrdlussumma on võrdne artiklite 95 ja 96 kohaselt makstavate summadega, mis arvutatakse selle aasta 31. märtsi
seisuga põllumajandusettevõtte käsutuses oleva individuaalse piimakvoodi alusel, mil kõnealused toetused hõlmati osaliselt
või täielikult ühtse otsemaksete kavaga.
[…]”.
Määruse nr 1782/2003 artikkel 95 sätestab:
„1.      Aastatel 2004–2007 võib piimatootjatele maksta piimatoetust. Piimatoetust makstakse kalendriaasta, põllumajandusettevõtte
ja selle kasutuses oleva toetuse saamise toetuskõlbliku individuaalse piimakvoodi tonni kohta.
[…]
3.      Individuaalseid piimakvoote, mis on vastavalt […] aasta määruse (EMÜ) nr 3950/92 […] artiklile 6 või nõukogu […] aasta määruse
(EÜ) nr 1788/2003 […] artiklile 16 kõnealuse kalendriaasta 31. märtsil ajutiselt üle antud, käsitatakse sel kalendriaastal
ülevõtja põllumajandusettevõtte kasutuses olevate kvootidena.
[…]”

Siseriiklikud õigusnormid
9. augusti 2004. aasta piimatoetuste määruse (Verordnung zur Durchführung der EG-Milchabgabenregelung (Milchabgabenverordnung))
(
BGBl.
I, lk 2143, edaspidi „MilchAbgV”) artikli 14 lõige 1 sätestas:
„Ostja võib asjaomase kvoodiaasta jooksul kasutamata jäänud tarnekvoodid (alatarne) üle anda teistele piimatootjatele, kes
on tarninud neile eraldatud tarnekvootidest rohkem (üle kvoodi tarnijad). Kasutamata tarnekvoodid eraldatakse asjaomasele
üle kvoodi tarnijale järgmise valemi alusel:
Alatarne kokku x üle kvoodi tarnija tarnekvoot
Kõikide üle kvoodi tarnijate tarnekvoodid kokku
[…]”.
Seaduse, millega rakendatakse ühtne otsemaksete kava (Gesetz zur Durchführung der einheitlichen Betriebsprämie (Betriebsprämiendurchführungsgesetz,
BGBl
. I 2004, lk 1868)), artikli 2 lõikega 1 kehtestas Saksamaa Liitvabariik 1. jaanuarist 2005 otsemaksed piirkondlikul tasandil.
18. veebruari 2004. aasta määrus, millega rakendatakse piimatoetused ja lisamaksed (Verordnung über die Durchführung der Milchprämie
und der Ergänzungszahlung zur Milchprämie (Milchprämienverordnung) (
BGBl.
I, lk 267, edaspidi „MilchPrämV”) kuulus kohaldamisele otsemaksete arvutamisele vastavalt 3. detsembri 2004. aasta ühtse
haldus- ja kontrollsüsteemi määrusele (Verordnung über die Durchführung von Stützungsregelungen und gemeinsamen Regeln für
Direktzahlungen nach der Verordnung (EG) Nr. 1782/2003 im Rahmen des Integrierten Verwaltungs- und Kontrollsystems sowie zur
Änderung der Kartoffelstärkeprämienverordnung (InVeKoS-Verordnung)) (
BGBl.
I, lk 3194) artikli 34 lõikele 1.
MilchPrämV artikkel 6 sätestas:
„1.      Taotluse esitamise aasta 31. märtsil tootja kasutuses oleva piimakvoodi kohta, mida võetakse arvesse piimatoetuse andmisel,
tuleb esitada [...] lõike 2 punktis 2 nimetatud ostja tarnekvoodi puhul pädeva tolliasutuse poolt väljastatud tõend (kesktolliasutus)
(kvooditõend).
2.      Kvooditõendis tuleb üheaegselt esitada järgmine teave:
1)      piima ja piimatoodete kogus, mille tootja on lõppeva kvoodiaasta jooksul taotluse esitamise aasta 31. märtsi seisuga tegelikult
tarninud [...]
[...]”.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused

Kohtuasi C‑231/09
Kohtuasjas C‑231/09 esitatud eelotsusetaotlus puudutab kahte eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetlust, millest ühe algatas
T. Aissen ja teise H. Rohaan, piimatootjad, kes tarnisid kaupa 2004/2005 kvoodiaastal. Mõlemad võtsid selles ajavahemikus
üle piimatootmise põllumajandusettevõtte, millel oli piimakvoot, mis läks üle koos põllumajandusettevõtjaga, kuid mida oli
osaliselt selles ajavahemikus kasutanud üleandja.
Mõlemad palusid pädevalt asutuselt kinnitust selle kohta, et piimakvoot anti neile üleandja poolt tervikuna üle. Nimetatud
asutus andis mõlemale selle kohta tõendi, kuid täpsustas tõendis, et kvoodiaastal toimuva ülemineku korral peab piimatootja
näitama ülevõtvale tootjale kasutamata piimakvoodi, võttes arvesse eelmise omaniku poolt samas ajavahemikus juba tarnitud
piima kogust.
Nende tõendite ja asjaomase piimatootja esitatud teabe alusel arvutas Hauptzollamt Oldenburg T. Aisseni ja H. Rohaani piimakvoodi
ümber ning määras kummalegi kvoodiaastaks 2004/2005 üksnes üleantud piimakvoodi, mille ulatuses üleandja ei olnud piima tarninud
ja jättis teise osa sellest kvoodist nimetatud ajavahemikus viimasele.
Kuna T. Aissen ja H. Rohaan olid mõlemad ületanud vastavaid tarnete jaoks eraldatud piimakvoote, määras Hauptzollamt Oldenburg
mõlemale piimamaksu.
Piimamaksu kindlaksmääramisel jaotas Hauptzollamt Oldenburg määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3 ette nähtud tarnete jaoks
eraldatud tootmiskvoodi kasutamata osa. Kvoodi jaotamisel ei võtnud ta ei T. Aisseni ega H. Rohaani puhul arvesse seda osa
piimakvoodist, mis vastas eelmise omaniku poolt asjaomases ajavahemikus tarnitud piima kogustele.
T. Aissen ja H. Rohaan esitasid piimamaksu teatiste peale kaebused.
Finanzgericht Hamburg (Hamburgi maksukohus) tegi otsuse kaebajate kasuks, kuna leidis, et piimakvoot tervikuna, mis kuulus
selliselt ülevõetud põllumajandusettevõttele, tuleb arvesse võtta uue kasutaja osas tarneteks ettenähtud siseriikliku kasutamata
piimakvoodi ümberjaotamisel, võtmata arvesse eelmise kasutaja tehtud piima tarneid.
Hauptzollamt Oldenburg esitas Bundesfinanzhofile (föderaalne maksukohus) kassatsioonkaebuse.
Viimase arvates tuleneb määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktist k, et arvesse tuleb võtta ülekandmisi, müüke, ümberarvestamisi
ja ajutisi ümberjaotamisi, mis on kõnealuse kvoodiaasta jooksul aset leidnud selle analüüsimisel, pärast nimetatud ajavahemikku,
kas piimatootja tarnis rohkem maksuvaba piima kui tal oli õigus tarnida. See õigus lõppeb siis, kui seda kasutatakse. Juba
kasutatud kvoodi üleandmine ei saa seega, sõltumata juriidilisest kontekstist, taastada õigust tarnida piima asjaomase kvoodiaasta
jooksul maksuvabalt.
Bundesfinanzhof leiab siiski, et piimakvooti võib vaadelda abstraktse õigusena. Selles osas ei näe liidu õigus ette, juhul
kui kasutuskvoot antakse üle kvoodiaasta jooksul, teise kvoodi kehtestamist või arvutamist, vaid sätestab, et arvesse tuleb
võtta ainult ühte piimakvooti, mida võib siiski eelkõige kasutada üks piimatootja, ja seejärel teine tootja, kusjuures viimane
võib piimakvooti kasutada ulatuses, milles esimene ei ole piima tarninud. Seega ei näi, et piimakvooti tuleb mis tahes meetodil
piimatootjate vahel jagada.
Seega võib tarneteks ettenähtud siseriikliku kasutamata piimakvoodi ümberjaotamisel võtta arvesse põllumajandusettevõtte kvoodiaastal
ülemineku korral kogu individuaalse piimakvoodi kogust, mis on selle aasta lõpus uue tootja käsutuses, isegi kui viimasel
ei ole olnud täielikku õigust nimetatud piimakogust tarnida maksuvabalt.
Seevastu ei välista Bundesfinanzhof seda, et eeskätt tulenevalt võimalikust kvoodi spekulatiivse üleandmise ohust, mille ainus
eesmärk on saavutada parem seisund tarneteks ettenähtud siseriikliku kasutamata piimakvoodi ümberjaotamisel, võib niisugune
põhimõtteline individuaalse piimakvoodi ja selle ümberjaotamisel „kasutada oleva kvoodina” määruse nr 1788/2003 artikli 5
punkti k tähenduses arvesse võtmise eristamine olla vastuolus liidu õiguse sõnastuse ja mõttega, kaasa arvatud piimaturu korralduse
üldpõhimõtetega.
Neil asjaoludel otsustas Bundesfinanzhof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [Euroopa Liidu] õigust, eeskätt nõukogu määruse nr 1788/2003, millega kehtestatakse tasu piima- ja piimatootesektoris,
artikli 5 punkti k tuleb tõlgendada nii, et selle tootja kvoot, kes võttis jooksval kvoodiaastal üle teise tootja põllumajandusettevõtte,
ei hõlma piimakogust, mille teine tootja oli asjaomasel kvoodiaastal enne ettevõtte üleminekut juba tarninud?
2.      Kas [Euroopa Liidu] õigusega või piima- ja piimatoodete turu ühise korralduse üldpõhimõtetega on vastuolus siseriiklik õigusnorm,
mis lubab määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3 ette nähtud tootmiskvoodi kasutamata osa ja kvooti ületava toodangu tasakaalu
viimise raames esimese küsimuse aluseks oleval juhul osaleda kõnealuse tootmiskvoodi ümberjaotamises tootjal, kes võttis põllumajandusettevõtte
kvoodiaastal üle, kusjuures tema puhul võetakse arvesse ka seda osa kvoodist, millega ettenähtud koguse oli teine tootja juba
tarninud?”

Kohtuasi C-230/09
Saksamaal asutatud seltsing Kurt und Thomas Etling GbR toodab piima. Kvoodiaastal 2004/2005 eraldati sellele äriühingule 553 678
kg tarneteks ettenähtud kvoot, võttes eeskätt arvesse seda, et alates 2000. aastast oli ta rentinud oma tarneteks ettenähtud
kvoodist ühe osa 50 000 kg ulatuses. Rendileping lõpetati veebruaris 2005, nii et see kvoodi osa läks nimetatud äriühingule
üle alates 1. märtsist 2005.
Viimase taotlusel väljastas pädev põllumajandusasutus tõendi selle kohta, et talle anti alates 1. märtsist 2005 üle tarneteks
ettenähtud piimakvoot 50 000 kg, kuid milles oli täpsustatud, et ajavahemikus 2004/2005 võib kasutada üksnes selle piimakvoodi
kasutamata osa, mille määrab kindlaks meierei.
Üleandev rentnik oli juba enne lepingu lõpetamist tarninud selle kvoodiaasta jooksul 50 000 kg piima. Eelnimetatud tõendi
ja meierei poolt esitatud teabe alusel arvutas Hauptzollamt Koblenz eeskätt tasumisele kuuluva maksu määramiseks ümber Kurt
und Thomas Etling GbR‑ile ja nimetatud rentnikule tarneteks ettenähtud kvoodi ja kuna ta leidis, et viimane on üleantud piimakvoodi
juba ära kasutanud, tuleb kvoot selle aasta eest määrata viimasele, mitte Kurt und Thomas Etling GbR‑ile.
Piimatoetuse arvutamiseks väljastas Hauptzollamt Koblenz nimetatud äriühingule tõendi, milles ei võetud arvesse eelnevalt
renditud kvooti, nii et selles oli märgitud kvoodina üksnes 553 678 kg.
Kuna Kurt und Thomas Etling GbR‑i poolt selle tõendi peale esitatud kaebus jäeti rahuldamata, esitas ta Finanzgericht Rheinland-Pfalz‑ile
(Rhénanie‑Palatinat maksukohus) kaebuse, mille viimane rahuldas, kuna ta leidis, et põhikohtuasja asjaoludel ei sõltu kõnealuse
toetuse saamine määruse nr 1782/2003 alusel rentniku poolt tehtud võimalikest tarnetest.
Hauptzollamt Koblenz esitas Bundesfinanzhofile selle otsuse peale kassatsioonkaebuse.
Viimane leiab, et vastavalt määruse nr 1782/2003 artikli 95 lõikele 1, mis sätestab, et piimatoetust makstakse põllumajandusettevõtte
ja selle kasutuses oleva toetuse saamise toetuskõlbliku individuaalse piimakvoodi alusel, võib kvoodiaasta jooksul individuaalse
piimakvoodi üleandmisel seda toetust anda individuaalse piimakvoodi alusel, mis selle ajavahemiku lõpus on kvoodi omandaja
käsutuses, isegi kui viimasel ei ole olnud täielikku õigust nimetatud piimakogust tarnida maksuvabalt.
Seevastu ei välista Bundesfinanzhof seda, et niisugune põhimõtteline individuaalse piimakvoodi kasutamise ja selle piimatoetuse
arvutamisel „kasutada oleva kvoodina” määruse nr 1788/2003 artikli 5 punkti k tähenduses arvesse võtmise eristamine võib olla
vastuolus liidu õiguse sõnastuse ja mõttega, kaasa arvatud piimaturu korralduse üldpõhimõtetega.
Neil asjaoludel otsustas Bundesfinanzhof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [Euroopa Liidu] õigust, eeskätt nõukogu määruse nr 1788/2003, millega kehtestatakse tasu piima- ja piimatootesektoris,
artikli 5 punkti k tuleb tõlgendada nii, et tootja kvoot sellel kvoodiaastal, mil teine tootja talle kvoodi üle kandis, ei
hõlma kogust, mille teine tootja oli asjaomasel kvoodiaastal juba tarninud?”
Euroopa Kohtu presidendi 6. augusti 2009. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑230/09–C‑231/09 kirjaliku ja suulise menetluse
ning kohtuotsuse huvides.

Eelotsuse küsimused

Sissejuhatavad märkused
Määrus nr 1788/2003 reguleeris erinevaid olukordi, kus piimatootjad annavad üle individuaalse piimakvoodi või selle osa. Selles
küsimuses pidas seadusandja vajalikuks esiteks näha ette erandid põhimõttest, mille kohaselt põllumajandusettevõttele vastav
kvoot antakse üle koos sellega ja teiseks säilitada ajutisi üleandmisi ja ümberjaotust lubav kord, mille eesmärk on võimaldada
tootjatel suurendada siseriiklike kvootide ulatuses piima maksuvaba turustamist asjaomase kvoodiaasta jooksul. Sellise korraga
on tegemist määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3 sätestatud korra näol, mis lubab jaotada siseriikliku kasutamata piimakvoodi
ümber tootjatele, kes on kvoodiaastal tarneteks ettenähtud kvooti ületanud.
See määrus nägi lisaks artiklites 17 ja 18 ette sellise piimakvootide ülemineku, mis küll toimub kvoodiaasta jooksul või selle
alguses, kuid mõjutab üldjuhul piimatootja kvooti pärast selle ajavahemiku lõppemist. Selle ülemineku osas tuleneb määruse
nr 1788/2003 üldisest ülesehitusest, eesmärgist taastada pakkumise ja nõudluse tasakaal piimaturul, mida iseloomustab struktuuriline
ületootmine, piirates piimatootmist, mille elluviimise tagamine on selle määruse eesmärk, ning määruse põhjenduses 10 viidatud
ja artikli 6 lõikes 5 sätestatud põhimõttest, mille kohaselt liikmesriigi poolt piimatootjatele ja viimaste poolt reservi
eraldatud kvoodid ei või ületada siseriiklikku kvooti, et üleantav individuaalne piimakvoot ei võimalda üleandval tootjal
turustada piima maksuvabalt sellises ajavahemikus ja ulatuses, mida eelmine kvoodi omanik ei kasutanud.

Kaks küsimust kohtuasjas C‑231/09
Kohtuasjas C‑231/09 esitatud kahe küsimusega, mida tuleb analüüsida koos ja kõigepealt, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus
Euroopa Kohtult sisuliselt, millistel tingimustel võib kehtestada sellise tootja osaluse määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3
sätestatud tarneteks ettenähtud siseriikliku kasutamata piimakvoodi ümberjaotamisel, kes on piima tarninud üle kvoodi, kui
see tootja on asjaomasel kvoodiaastal üle võtnud põllumajandusettevõtte, millele on eraldatud individuaalne kvoot, mille ulatuses
eelmine tootja on nimetatud ajavahemikus piima tootnud ja tarninud.
Kõigepealt tuleb märkida, et määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõige 3 annab liikmesriikidele valiku, kas jaotada tarneteks
ettenähtud siseriiklikku kasutamata piimakvooti sellistele tootjatele, kes on piima tarninud üle kvoodi, enne seda kui määrata
kindlaks selle sätte punktis a või b ette nähtud korra kohaselt asjaomase kvoodiaasta osas iga tootja osa makstavast tasust.
Lisaks tuleb märkida, et tarneteks ettenähtud siseriikliku kasutamata piimakvoodi ümber jagamine ja iga tootja osa kehtestamine
makstavast tasust on kaks eraldi toimingut isegi siis, kui need on omavahel seotud, kuna esimene on teisele toimingule valikuliselt
eelnev ja mõjutab selle tulemust.
Lisaks tuleneb määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõike 3 sõnastusest, et selle sätte punktis a või b sätestatu puudutab üksnes
tootjate osa kehtestamist makstavast tasust.
Seega, erinevalt sellest, mida väidab Euroopa Komisjon, ei puuduta määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõike 3 punktis a sätestatud
kriteerium „selle summa põhjal, mille võrra iga tootja individuaalset piimakvooti on ületatud” tarneteks ettenähtud siseriikliku
kasutamata piimakvoodi ümberjagamist.
Igal juhul ei või määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis k sätestatud kasutada olev kvoot kujutada endast nimetatud ümberjaotamise
kriteeriumi. Selle mõiste definitsioonist tuleneb, et kvoot määratakse kindlaks, võttes eeskätt arvesse „[...] määrusega ettenähtud
[...] ajutisi ümberjaotamisi”, mis hõlmab selle määruse artikli 10 lõikes 3 sätestatud ümberjaotamist. Kasutada olev kvoot
artikli 5 punkti k tähenduses tekib seega üksnes pärast seda, kui kõnealune ümberjaotamine on aset leidnud.
Seevastu tuleb analüüsida, kas muud artikli 10 lõikes 3 sätestatud kriteeriumid on kohaldatavad juhul, kui liikmesriik otsustab
ümberjaotamise läbi viia.
Selle sätte saksa-, prantsus-, sloveeni- ja portugalikeelses versioonis on seadusandja kasutanud vastavalt järgmist sõnastust:
„Neuzuweisung […], die proportional zu den Referenzmengen der einzelnen Erzeuger oder nach objektiven, von den Mitgliedstaaten
festzulegenden Kriterien erfolgt” („ümberjaotamine, mis viiakse läbi proportsionaalselt iga tootja individuaalsete kvootidega
või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele”), „après réallocation ou non, proportionnellement
aux quantités de référence individuelles de chaque producteur ou selon des critères objectifs à fixer par les États membres,
de la partie inutilisée de la quantité de référence nationale affectée aux livraisons”, „porazdeljen ali ne, v sorazmerju
z individualnimi referenčnimi količinami vsakega proizvajalca ali skladno z objektivnimi merili, ki jih določijo države članice”
(„on või ei ole ümber jaotatud, proportsionaalselt iga tootja individuaalsete kvootidega või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele
objektiivsetele kriteeriumidele”) ja „após eventual reatribuição – proporcionalmente às quantidades de referência individuais
de cada produtor ou de acordo com critérios objectivos a definir pelos Estados-Membros – da parte não utilizada da quantidade
de referência nacional afectada às entregas” („pärast seda, kui tarnete jaoks eraldatud tootmiskvoodi kasutamata osa on või
ei ole ümber jaotatud, proportsionaalselt iga tootja individuaalsete kvootidega või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele
objektiivsetele kriteeriumidele”).
Siiski ilmneb määruse nr 1788/2003 muudest keeleversioonidest, nagu inglis-, hollandi- ja bulgaariakeelne versioon, et artikli 10
lõikes 3 sisalduv mõiste „proportsionaalselt iga tootja (individuaalsete) kvootidega või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele
objektiivsetele kriteeriumidele” ei puuduta mitte tarnete jaoks eraldatud siseriikliku kvoodi kasutamata osa võimalikku ümberjaotamist,
vaid makstavast tasust tootjate osa kindlaksmääramist.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa ühes keeleversioonis kasutatud ühenduse sätte sõnastus olla selle sätte tõlgendamise
ainsaks aluseks ja sellele keeleversioonile ei saa tõlgendamisel anda eelist muude keeleversioonide ees. Niisugune lähenemine
oleks vastuolus ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudega (vt eelkõige 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑187/07:
Endendijk, EKL 2008, lk I‑2115, punkt 23, ja 9. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑239/07: Sabatauskas jt, EKL 2008,
lk I‑7523, punkt 38). Selles osas on kohane meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb Euroopa Liidu akti
erinevaid keeleversioone tõlgendada ühetaoliselt, ning seega juhul, kui keeleversioonid üksteisest erinevad, peab kõnealust
normi tõlgendama vastavalt selle normistiku üldisele ülesehitusele ja eesmärgile, mille osa see säte on (vt selle kohta eespool
viidatud kohtuotsus Endendijk, punkt 24, ja 29. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑340/08: M jt, kohtulahendite kogumikus
veel avaldamata, punkt 44).
Selles osas tuleb esiteks märkida, et – nagu on öeldud määruse nr 1788/2003 põhjenduses 14 – seadusandja soovis säilitada
piima- ja piimatootesektori maksustamise haldamisel teatud paindlikkust, lubades liikmesriikidel kvoodiaasta lõpus kasutamata
kvoodid ümber jaotada.
Siiski ei näi, et see võimalus oli eelnenud korraga võrreldes uuenduslik või seadusandja oleks sellega nimetatud korda teinud
olulise muudatuse.
Vastupidi, määruse nr 3950/92, mille määrus nr 1788/2003 asendas, põhjendus 7 sätestas juba, et „maksukava haldamise teatud
paindlikkuse säilitamise eesmärgil tuleb ette näha individuaalse kvoodi ületamise tasakaalustamine kõigi sama liiki individuaalsete
piimakvootide vahel liikmesriigi territooriumil”. Sama loogika kohaselt sätestas määruse nr 3950/92 artikli 2 lõike 1 teine
lõik, mis vastab määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikele 3, et „liikmesriigi otsuse kohaselt määratakse tootjate osa tasumisele
kuuluvast maksust kindlaks, pärast seda, kui kvoodi kasutamata osa on või ei ole ümber jaotatud, kas müüjate tasandil, võttes
arvesse pärast kasutada oleva kvoodi ümberjaotamist allesjäävat ületatud kvooti vastavalt iga tootja individuaalsele kvoodile,
või riiklikul tasandil vastavalt sellele, kui palju iga tootja on kvooti ületanud”.
Viimati nimetatud sätte erinevatest keeleversioonidest tuleneb selgelt, et just kasutamata piimakvoot tuli jagada, st ümber
jaotada, „proportsionaalselt iga tootja individuaalsete kvootidega” ja et iga tootja osa makstavast tasust määrati omakorda
kindlaks selle alusel, kui palju iga tootja on kvooti ületanud.
Teiseks tuleb märkida, et kui määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõiget 3 tuleks tõlgendada nii, et fraasi „proportsionaalselt
iga tootja individuaalsete kvootidega või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele” puudutab
iga tootja osa kindlaksmääramist makstavast tasust, siis see sõnastus täiendaks artikli 10 lõike 3 punkti a sõnastust „selle
summa põhjal, mille võrra iga tootja individuaalset piimakvooti on ületatud”, mis muudaks maksustamise korra vähemalt põhjendamatult
keeruliseks.
Eeltoodust tuleneb, et selle sätte sõnastuses sisalduvad kriteeriumid puudutavad tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi
kasutamata osa ümberjaotamist.
Mis puudutab nende kriteeriumide ulatust, siis tuleb märkida, et selle sätte saksakeelses versioonis on kasutatud mõistet
„Referenzmengen” („kvoot”).
Nagu on meenutatud käesoleva otsuse punktis 60, ei saa ühes keeleversioonis kasutatud ühenduse sätte sõnastus olla selle sätte
tõlgendamise ainus alus.
Tuleb märkida, et artikli 10 lõike 3 keeleversioonides, välja arvatud saksakeelne versioon, on kasutatud mõistet „individuaalne
piimakvoot”, mida on lisaks määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis j määratletud kui „tootja individuaalne piimakvoot mis
tahes kvoodiaasta 1. aprillil”.
Neil asjaoludel, nagu väidavad ka Hauptzollamt Koblenz ja Hauptzollamt Oldenburg, tuleb määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõiget 3
tõlgendada nii, et tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa tuleb ümber jaotada proportsionaalselt
üle kvoodi tarninud tootjate individuaalsete kvootidega, ehk asjaomase kvoodiaasta 1. aprillil kindlaks määratud kvootidega,
või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele.
Selles küsimuses tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kindlaks teha, kas MilchAbgV artikli 14 lõiget 1 vastu võttes soovis
Saksamaa Liitvabariik rakendada valikuvõimalust, mille annab määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõige 3, mille kohaselt tuleb
ümberjaotus teha proportsionaalselt üle kvoodi tarninud tootjate individuaalsete kvootidega, või soovis see liikmesriik, tuginedes
kõnealuses sättes ette nähtud õigusele kehtestada ümberjaotamisele muid objektiivseid kriteeriume, lubada niisugusel tootjal,
kes on asjaomase kvoodiaasta jooksul üle võtnud kvoodi, mille ulatuses on üleandev tootja selle aasta jooksul piima juba tootnud
ja tarninud, kõnealuses ümberjaotamises osaleda, kusjuures tema puhul võetakse arvesse osaliselt või täielikult ka seda osa
kvoodist.
Kui Saksamaa Liitvabariik valis esimese lahenduse, tuleb märkida, et määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis j määratletud
individuaalse piimakvoodi mõiste – kuna see viitab asjaomase tootmisaasta alguse kuupäevale – ei võimalda mingil juhul arvesse
võtta selle aasta jooksul üle antud kvooti.
Kui Saksamaa Liitvabariik valis teise lahenduse, siis tuleb märkida, et nähes liikmesriikidele ette võimaluse kehtestada tarnete
jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa ümberjaotamiseks muid objektiivseid kriteeriume kui individuaalne
piimakvoot, andis liidu seadusandja liikmesriikidele selleks laia kaalutlusõiguse. Samas ei ole liikmesriikidel õigust kehtestada
selles osas mis tahes kriteeriume.
Nimelt, kui liikmesriigid võtavad vastu liidu õigusnorme rakendavaid meetmeid, on nad kohustatud kasutama oma kaalutlusõigust,
järgides eeskätt liidu õiguse üldisi põhimõtteid (vt selle kohta 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑313/99: Mulligan
jt, EKL 2002, lk I‑5719, punkt 35, ja 25. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑495/00: Azienda Agricola Giorgio, Giovanni
ja Luciano Visentin jt, EKL 2004, lk I‑2993, punkt 40), sealhulgas õiguskindluse, õiguspäraste ootuste kaitse, proportsionaalsuse
ja diskrimineerimiskeelu põhimõtted. Samuti peavad need rakendusmeetmed olema kooskõlas selliste põhiõigustega nagu omandiõigus
(vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mulligan jt, punkt 36).
Lisaks, võttes arvesse asjaolu, et niisugune siseriiklik õigusnorm nagu see, mis on arutusel põhikohtuasjas, on osa ühisest
põllumajanduspoliitikast, ei või seda kehtestada ega kohaldada nii, et see kahjustab kõnealuse poliitika eesmärke, eeskätt
piimaturu korralduse üldisi eesmärke (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mulligan jt, punkt 33). Selles küsimuses
tuleb viidata eeskätt määrusega nr 1788/2003 kehtestatud maksukava põhimõtetele, sealhulgas piimakvoodi üleandmisega seotud
põhimõtted.
Kuigi käesoleva otsuse punktis 50 nimetatud põhimõte, mille kohaselt liikmesriigi poolt piimatootjatele eraldatud ja viimaste
poolt reservi antud kvoodid ei või ületada siseriiklikku kvooti, mõjutab sellise tootja, kes on üle võtnud juba osaliselt
või täielikult kasutatud individuaalse kvoodi, õigust tarnida piima maksuvabalt, ei saa see põhimõte mõjutada määruse nr 1788/2003
artikli 10 lõikes 3 sätestatud ümberjaotamist. Nimelt, kuna ümberjaotamise ainus eesmärk on võimaldada liikmesriikidel tootmisaasta
lõpus jaotada tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa nende tootjate vahel, kes on piimakvooti ületanud,
ei mõjuta see kasutamata osa kogust ja ei saa seega mõjutada ühelt poolt individuaalsete kvootide summa ja asjaomase liikmesriigi
poolt reservi eraldatud kvootide vahelist tasakaalu ja teiselt poolt siseriiklikku piimakvooti.
Seega oli liikmesriikidel määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3 sätestatud õigust rakendades õigus kehtestada „objektiivseid
kriteeriume” selleks, et lubada tootjatel, kellele läheb kvoodiaasta jooksul üle piimakvoot, mille ulatuses on seda kvooti
eelnevalt kasutanud tootja asjaomase kvoodiaasta jooksul juba piima tarninud, osaleda nimetatud ümberjaotamises, kusjuures
tema puhul võetakse arvesse osaliselt või täielikult ka seda osa kvoodist, tingimusel et asjaomane õigusnorm vastab muudele
käesoleva otsuse punktides 74 ja 74 nimetatud kohustuslikele kriteeriumidele.
Liikmesriikidel tuleb siiski jälgida seda, et niisugused õigusnormid kehtestataks selliselt, et nende alusel ei toimuks sellised
üleandmise tehingud, mille ainus eesmärk, vaatamata kooskõlale määruses nr 1788/2003 sätestatud tingimustega, on asetada teatud
tootjad, kes on piimakvooti ületanud, soodsamasse olukorda tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa
ümberjaotamisel. Nimelt tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et liidu õigusnormide kohaldamisala ei saa laiendada nii kaugele,
et see kataks ettevõtjate kuritarvitusi (vt selle kohta 2. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑206/94: Paletta, EKL 1996, lk I‑2357,
punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑110/99: Emsland-Stärke, EKL 2000,
lk I‑11569, punkt 51).
Kõiki eeltoodud kaalutlusi silmas pidades tuleb kohtuasjas C‑231/09 esitatud küsimustele vastata järgmiselt:
–        Määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata
osa tuleb ümber jaotada proportsionaalselt iga sellise tootja individuaalse kvoodiga, kes on piimakvooti ületanud, st kvoodiga,
mis on kindlaks määratud asjaomase kvoodiaasta 1. aprillil või vastavalt liikmesriikide kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele.
Selles sättes kasutatud individuaalse kvoodi mõiste ei võimalda arvesse võtta kvootide üleandmist, mis on aset leidnud kõnealuse
kvoodiaasta jooksul.
–        Siseriiklikud õigusnormid, mis rakendavad määruse nr 1788/2003 artikli 10 lõikes 3 sätestatud õigust kehtestada objektiivseid
kriteeriume, mille alusel jaotatakse ümber tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa, peavad olema
kooskõlas eeskätt liidu õiguse üldpõhimõtetega ja ühise põllumajanduspoliitika eesmärkidega, eelkõige piima- ja piimatoodete
turu ühise korralduse üldpõhimõtetega.
–        Nende eesmärkidega ei ole vastuolus kõnealuse õiguse rakendamiseks vastu võetud siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad üle
kvoodi tarninud tootjatel, kellele läheb asjaomase kvoodiaasta jooksul vastavalt määrusele nr 1788/2003 üle piimakvoot, mille
ulatuses on seda kvooti eelnevalt kasutanud tootja asjaomase kvoodiaasta jooksul juba piima tarninud, osaleda nimetatud ümberjaotamises,
kusjuures tema puhul võetakse arvesse osaliselt või täielikult ka seda osa kvoodist. Liikmesriikidel tuleb siiski jälgida
seda, et niisugused õigusnormid kehtestataks selliselt, et nende alusel ei toimuks sellised üleandmise tehingud, mille ainus
eesmärk, vaatamata kooskõlale nimetatud määruses sätestatud tingimustega, on asetada teatud tootjad, kes on piimakvooti ületanud,
kõnealusel ümberjaotamisel soodsamasse olukorda.

Kohtuasjas C-230/09 esitatud küsimus
Kohtuasjas C‑230/09 esitatud eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasi puudutab sellise kvoodi kindlaksmääramist, mille
alusel määratakse kindlaks piimatoetus, mida Kurt und Thomas Etling GbR‑il on õigus saada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus
palub selles küsimuses tõlgendada määruse nr 1788/2003 artikli 5 punkti k üksnes osas, milles ta leiab, et määruse nr 1782/2003
artikli 95 lõige 1, mis piimatoetuse arvutamist reguleeris põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, viitas piimatoetuse
arvutamise osas kõnealusele artikli 5 punktile k.
Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusest aru saada nii, et viimane küsib sisuliselt seda, kas määruse
nr 1782/2003 artikli 95 lõikes 1 sisalduvat väljendit „kasutuses olev toetuse saamise toetuskõlblik individuaalne piimakvoot”
tuleb mõista nii, et see hõlmab juhul, kui tootjale läheb asjaomasel kvoodiaastal üle piimakvoot, mida seda kvooti eelnevalt
kasutanud tootja on asjaomase kvoodiaasta jooksul juba kasutanud, ka viimati nimetatud kvooti.
Kõigepealt tuleb analüüsida, kas eeldus, mille kohaselt määruse nr 1782/2003 artikli 95 lõige 1 viitas määruse nr 1788/2003
artikli 5 punktis k määratletud kasutada olevale kvoodile, on õige.
Nagu on märkinud komisjon oma kirjalikes märkustes ja kohtujurist oma ettepaneku punktides 19 ja 20, ei sisalda määruse nr 1782/2003
artikli 95 lõike 1 sõnastus määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis k määratletud täpset mõistet „kasutada olev kvoot”. Sellegipoolest,
kuna nimetatud artikli 95 lõikes 1 on kasutatud väljendit „individuaalne piimakvoot”, oleks fraasi osa „kasutuses olev” sisutühi,
kui seadusandja oleks soovinud viidata määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis j ette nähtud individuaalsele piimakvoodile.
Lisaks tuleneb määruse nr 1782/2003 artikli 95 lõikest 3, et individuaalseid piimakvoote, mis on vastavalt määruse nr 1788/2003
artiklile 16 kõnealuse kalendriaasta 31. märtsil ajutiselt üle antud, käsitatakse sel kalendriaastal ülevõtja põllumajandusettevõtte
kasutuses olevate kvootidena. Seega tuleb just sel kuupäeval toetuskõlbliku tootja olukorda hinnata piimatoetuse saamiseks.
Määruse nr 1788/2003 artikli 5 punkti k kohaselt määratakse selle kuupäeva alusel kindlaks „kasutada olev kvoot”.
Neil asjaoludel tuleb märkida, et määruse nr 1782/2003 artikli 95 lõikes 1 pidas seadusandja tegelikult silmas määruse nr 1788/2003
artikli 5 punktis k määratletud kasutada olevat kvooti.
Seejärel tuleb analüüsida, kas juhul kui tootjale läheb asjaomase kvoodiaasta jooksul üle piimakvoot, mida seda kvooti eelnevalt
kasutanud tootja on asjaomase kvoodiaasta jooksul juba kasutanud, hõlmab see mõiste ka viimati nimetatud kvooti.
Määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis k määratletud „kasutada olev kvoot” on „piimakvoot, mis on tootja kasutuses selle kvoodiaasta
31. märtsil, mille jaoks tasu on arvutatud, võttes arvesse kõiki käesoleva määrusega ettenähtud ülekandmisi, müüke, ümberarvestamisi
ja ajutisi ümberjaotamisi, mis on kõnealuse kvoodiaasta jooksul aset leidnud”. Sellel on niisiis selle määruse ülesehituses
eriomane tähendus ja seega ei saa seda analüüsida väljaspool kõnealust konteksti.
Nimelt tuleneb määruse nr 1788/2003 põhjendusest 5 ning selle artikli 4 teisest lõigust ja artikli 10 lõike 3 punktist a,
et see kvoot on üksnes tootja poolt võimaliku kvooti ületanud tarne ja seega tasumisele kuuluva maksu kindlaksmääramise alus,
kuna üheski muus selle määruse sättes ei ole mõistet „kasutada olev kvoot” kasutatud.
Kui individuaalset piimakvooti või selle osa võib tootja kvoodi üleminekul kasutada selleks, et tarnida kvoodiaastal piima
maksuvabalt ja seejärel ülevõttev tootja selleks, et arvata see enda kasutada oleva kvoodi hulka, vähendades seega selle aja
jooksul kvooti ületanud tarnete hulka, kasutatakse sama kvooti samas ajavahemikus kaks korda, mis on vastuolus käesoleva otsuse
punktis 50 mainitud ja punktis 76 meenutatud põhimõttega, mille kohaselt liikmesriigi poolt piimatootjatele eraldatud ja viimaste
poolt reservi antud kvoodid ei või ületada siseriiklikku kvooti.
See järeldus on ka kooskõlas määruse nr 1782/2003 üldise ülesehitusega, kuna välistab selle, et piimatoetus antakse samas
ajavahemikus kahele erinevale tootjale sama kasutada oleva kvoodi alusel.
Seega ei saa kasutada oleva kvoodi mõistet lahutada sellest, kuidas tootjad seda kasutavad ja seega ei hõlma nimetatud mõiste
üle antud individuaalset kvooti või selle osa, mida seda kvooti eelnevalt kasutanud tootja on sama kvoodiaasta jooksul juba
kasutanud.
Seega tuleb kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes kohtuasjas C‑230/09 esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1782/2003
artikli 95 lõikes 1 sisalduvat väljendit „kasutuses olev toetuse saamise toetuskõlblik individuaalne piimakvoot”, mis vastab
määruse nr 1788/2003 artikli 5 punktis k määratletud mõistele „kasutada olev kvoot”, tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma
juhul, kui tootjale läheb asjaomasel kvoodiaastal üle piimakvoot, mille ulatuses kvoodi üleandnud tootja on selles ajavahemikus
juba piima tarninud, üleantud kvoodi seda osa, mille ulatuses on üleandev tootja juba piima maksuvabalt tarninud.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1788/2003, millega kehtestatakse tasu piima- ja piimatootesektoris (muudetud
nõukogu 22. detsembri 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 2217/2004) artikli 10 lõiget 3 tuleb tõlgendada nii, et tarnete jaoks
eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi kasutamata osa tuleb ümber jaotada proportsionaalselt iga sellise tootja individuaalse
kvoodiga, kes on piimakvooti ületanud, st kvoodiga, mis on kindlaks määratud asjaomase kvoodiaasta 1. aprillil või vastavalt
liikmesriikide kehtestatavatele objektiivsetele kriteeriumidele. Selles sättes kasutatud individuaalse kvoodi mõiste ei võimalda
arvesse võtta kvootide üleandmist, mis on aset leidnud kõnealuse kvoodiaasta jooksul.
2.
Siseriiklikud õigusnormid, mis rakendavad määruse nr 1788/2003 (muudetud määrusega nr 2217/2004) artikli 10 lõikes 3 sätestatud
õigust kehtestada objektiivseid kriteeriume, mille alusel jaotatakse ümber tarnete jaoks eraldatud siseriikliku tootmiskvoodi
kasutamata osa, peavad olema kooskõlas eeskätt liidu õiguse üldpõhimõtetega ja ühise põllumajanduspoliitika eesmärkidega,
eelkõige piima- ja piimatoodete turu ühise korralduse üldpõhimõtetega.
3.
Nende eesmärkidega ei ole vastuolus kõnealuse õiguse rakendamiseks vastu võetud siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad üle
kvoodi tarninud tootjatel, kellele läheb asjaomase kvoodiaasta jooksul vastavalt määrusele nr 1788/2003 (muudetud määrusega
nr 2217/2004) üle piimakvoot, mille ulatuses on seda kvooti eelnevalt kasutanud tootja asjaomase kvoodiaasta jooksul juba
piima tarninud, osaleda nimetatud ümberjaotamises, kusjuures tema puhul võetakse arvesse osaliselt või täielikult ka seda
osa kvoodist. Liikmesriikidel tuleb siiski jälgida seda, et niisugused õigusnormid kehtestataks selliselt, et nende alusel
ei toimuks sellised üleandmise tehingud, mille ainus eesmärk, vaatamata kooskõlale nimetatud määruses sätestatud tingimustega,
on asetada teatud tootjad, kes on piimakvooti ületanud, kõnealusel ümberjaotamisel soodsamasse olukorda.
4.
Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate
otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93,
(EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000,
(EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (muudetud komisjoni 26. jaanuari 2005. aasta määrusega (EÜ) nr 118/2005) artikli 95
lõikes 1 sisalduvat väljendit „kasutuses olev toetuse saamise toetuskõlblik individuaalne piimakvoot”, mis vastab määruse
nr 1788/2003 (muudetud määrusega nr 2217/2004) artikli 5 punktis k määratletud mõistele „kasutada olev kvoot”, tuleb tõlgendada
nii, et see ei hõlma juhul, kui tootjale läheb asjaomasel kvoodiaastal üle piimakvoot, mille ulatuses kvoodi üleandnud tootja
on selles ajavahemikus juba piima tarninud, üleantud kvoodi seda osa, mille ulatuses on üleandev tootja juba piima maksuvabalt
tarninud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.