CELEX: 62010CJ0557
Valsts pienākumu neizpilde
Transports
Kopienas dzelzceļa attīstība
Direktīva 91/440/EEK
5. panta 3. punkts
Dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumi
Pārvaldības neatkarība
Lēmumi par personālu, aktīviem un iegādēm
7. panta 3. punkts
Finansējuma piešķiršana infrastruktūras pārvaldītājam
Direktīva 2001/14/EK
6. panta 1. punkts
Rēķinu līdzsvars
Atbilstoši nosacījumi
Nepilnīga transponēšana

Savā prasības pieteikumā Eiropas Komisija lūdz Tiesai konstatēt, ka, izvirzot prasību, ka ikvienam individuālam lēmumam par sabiedrību kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu, ko īsteno publiskais dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums
CP Comboios de Portugal EPE
(turpmāk tekstā – “
CP
”), ir vajadzīgs valdības apstiprinājums, un neveicot valsts pasākumus, kuri vajadzīgi, lai izpildītu pienākumu izstrādāt atbilstošus nosacījumus, lai nodrošinātu, ka infrastruktūras pārvaldītāja
Rede Ferroviária Nacional
–
REFER EP
(valsts dzelzceļu tīkls, turpmāk tekstā – “
REFER
”) rēķini būtu līdzsvarā, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti, pirmkārt, Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (
OV L 237, 25. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvu 2001/12/EK (
OV L 75, 1. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 91/440”), 5. panta 3. punktā un, otrkārt, Direktīvas 91/440 7. panta 3. punktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju (
OV L 75, 29. lpp.
), kas pēdējoreiz grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Direktīvu 2007/58/EK (
OV L 315, 44. lpp.
; turpmāk tekstā – “Direktīva 2001/14”), 6. panta 1. punktā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Saskaņā ar Direktīvas 91/440 3. panta noteikumiem:
“Šajā direktīvā:
—
“dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums” ir jebkurš publisks vai privāts uzņēmums, kas ir licencēts saskaņā ar attiecīgiem Kopienas tiesību aktiem un kura galvenais darbības veids ir dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu sniegšana attiecībā uz kravām un/vai pasažieriem ar noteikumu, ka uzņēmumam jānodrošina vilce; minētais attiecas arī uz uzņēmumiem, kas nodrošina tikai vilci;
[..].”
Šīs direktīvas 4. panta 1. punktā, kas ir ietverts tās II iedaļā ar nosaukumu “Pārvaldības neatkarība”, ir noteikts:
“Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka, ciktāl tas attiecas uz apsaimniekošanu, vadību un iekšējo administratīvo, saimniecisko un uzskaites lietu kontroli, dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir neatkarīgs statuss, saskaņā ar kuru viņu rīcībā ir tādi līdzekļi, budžeti un konti, kas ir nošķirti no valsts līdzekļiem, budžeta un kontiem.”
Minētās direktīvas 5. panta 3. punktā ir paredzēts:
“Vispārējo to politikas pamatnostādņu kontekstā, kādas nosaka valsts, un ņemot vērā valsts plānus un līgumus (kuri var būt noslēgti uz vairākiem gadiem), ieskaitot ieguldījumu un finanšu plānus, dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir jo īpaši tiesības brīvi:
[..]
—
pieņemt lēmumus par personālu, aktīviem un iegādēm;
[..].”
Tās pašas direktīvas 7. panta 3. punktā ir noteikts:
“Dalībvalstis, pienācīgi ievērojot Līguma 73., 87. un 88. pantu, var arī vienoties ar infrastruktūras pārvaldītāju par uzdevumiem, apmēriem un finanšu prasībām atbilstīgu finansējumu, īpaši jaunu investīciju segšanai.”
Saskaņā ar Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punkta noteikumiem:
“Dalībvalstis izstrādā nosacījumus, attiecīgā gadījumā ieskaitot priekšapmaksas nosacījumus, lai nodrošinātu, ka normālos uzņēmējdarbības apstākļos un saprātīgā laikposmā infrastruktūras pārvaldītāja grāmatvedības rēķinos ienākumiem no infrastruktūras maksas, citas saimnieciskās darbības un valsts iemaksām, no vienas puses, jābūt vismaz līdzsvarā ar infrastruktūras izdevumiem, no otras puses.
Neskarot lietotāja iespējamo ilgtermiņa mērķi segt visu transporta veidu infrastruktūras izmaksas, pamatojoties uz dažādo transporta veidu godīgu, nediskriminējošu konkurenci, kur dzelzceļa transports spēj konkurēt ar citiem transporta veidiem, saskaņā ar 7. un 8. pantā noteikto maksāšanas sistēmu dalībvalsts var prasīt, lai infrastruktūras pārvaldītājs savelk rēķinus bez valsts finansējuma.”
Portugāles tiesības
Ar 1997. gada 29. aprīļa Dekrētlikumu Nr. 104/97 (1997. gada 29. aprīļa
Diário da República
I, A sērija, Nr. 99) tika izveidots
REFER
. Tā statūti ir publicēti šī dekrētlikuma I pielikumā.
Minētā dekrētlikuma 12. panta 2. punktā saskaņā ar tā nosaukumu minēto statūtu priekšmets un piemērošanas joma ir noteikti šādi:
“Valdība seko līdzi uzņēmuma attīstībai nākotnē, lai uzraudzītu tā saimnieciskā un finansiālā līdzsvara saglabāšanu un attiecīgo parādsaistību izpildi, kuras uzņēmums uzņēmies saistībā ar dzelzceļa infrastruktūras būvi, aprīkošanu un atjaunošanu, ievērojot noteikumus, kas nerada kaitējumu centieniem īstenot piemērotu dzelzceļa modernizācijas politiku.”
2003. gada 28. oktobra Dekrētlikumā Nr. 270/2003 (2003. gada 28. oktobra
Diário da República
I, A sērija, Nr. 250) ir definēti nosacījumi, ar kuriem tiek sniegti dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumi un pārvaldīta dzelzceļa infrastruktūra. Šis dekrētlikums it īpaši reglamentē infrastruktūras pārvaldītāja rēķinu līdzsvaru atbilstoši tā 63. panta noteikumiem, kurā ir paredzēts:
“1.   Infrastruktūras pārvaldītāja rēķinos ir jānodrošina līdzsvars starp:
a)
ieņēmumiem, kas gūti, iekasējot maksu par infrastruktūras izmantošanu, citiem ieņēmumiem no saimnieciskās darbības, kā arī valsts finansējumu, kas vajadzības gadījumā maksāts iepriekš [
ex ante
], no vienas puses, un
b)
valsts infrastruktūras pārvaldības un uzturēšanas dienestu izmaksām, no otras puses.
2.   Neskarot eventuālu ilgtermiņa mērķi panākt, lai lietotājs pakāpeniski nosedz infrastruktūras izmaksas visiem transporta veidiem uz godīgas un nediskriminējošas dažādu transporta veidu konkurences pamata, infrastruktūras pārvaldītājam ir jāpanāk 1. punktā minētais līdzsvars bez valsts finansējuma palīdzības, ievērojot šajā nodaļā paredzēto maksas iekasēšanas struktūru, ja dzelzceļa transports spēj konkurēt ar citiem transporta veidiem, proti, kad pastāv līdzvērtīgs vides izmaksu internalizācijas līmenis citos transporta veidos.
3.   Lai sasniegtu 1. punktā minēto līdzsvaru un novērtētu iespējamo vajadzību, ka valstij vajadzēs maksāt kompensācijas valsts infrastruktūras pārvaldības dienestam, ir jāpieņem aprēķinu metode, kas pārskatāmi parādītu, ka tiek ņemtas vērā tikai tās izmaksas, ko ir radījis infrastruktūras apsaimniekošanas, uzturēšanas, saglabāšanas un nodrošināšanas darbs.
[..]
7.   Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā finanšu un ārkārtas izmaksas neuzskata par infrastruktūras pārvaldības valsts dienesta izmaksām.
8.   Ārkārtas izmaksas, kas rodas dabas katastrofu rezultātā, jākompensē valstij.”
Ar 2007. gada 23. augusta Dekrētlikumu Nr. 300/2007 (2007. gada 23. augusta
Diário da República
a
, A sērija, Nr. 162) tika grozīts režīms, kas reglamentēja valsts konkurējošo sektoru un publiskos uzņēmumus Portugālē.
Šī dekrētlikuma 10. pantā ir noteikts:
“1.   Valsts akcionāra tiesības īsteno Valsts kases un finanšu ģenerāldirekcija finanšu ministra pakļautībā, kurš, ievērojot pamatnostādnes, kas paredzētas nākamajā pantā, un veicot attiecīgas konsultācijas, var tās deleģēt ar rīkojumu, kas ir izdots kopīgi ar pārējiem par nozari atbildīgajiem ministriem.
[..]
3.   Tiesības, kas minētas iepriekšējos punktos, var īstenot arī netieši, ar kapitālsabiedrību starpniecību, kam ir tikai valsts kapitāls.”
Šī paša dekrētlikuma 37. panta 1. punktā, kas attiecas uz sabiedrību izveidi un kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu, ir precizēts:
“Valsts dalību vai citu valsts iestāžu un publisko uzņēmumu dalību sabiedrību izveidē un kapitāla daļu iegādē vai atsavināšanā atļauj finanšu ministrs un par nozari atbildīgais ministrs [..].
[..]”
Ar 2009. gada 12. jūnija Dekrētlikumu Nr. 137-A/2009 (2009. gada 12. jūnija
Diário da República
1, pielikums, Nr. 112) ir noteikts darbības mērķis un juridiskais režīms, ko piemēro
CP
. Šī dekrētlikuma I pielikumā ir ietverti arī statūti, kas ir saistoši minētajam uzņēmumam.
Minētā dekrētlikuma 2. pants ir formulēts šādi:
“Juridiskā forma
[
CP
] ir konkurējošs valsts sektora uzņēmums, kas ir juridiska persona, kam ir administratīva un finansiāla autonomija, kā arī savs īpašums, ko pārzina un uzrauga tie valdības locekļi, kas ir atbildīgi par finansēm un transportu.”
CP
statūtu 1. panta ar virsrakstu “Nosaukums un mītne” 1. punktā ir noteikts:
“[
CP
] ir konkurējošs valsts sektora uzņēmums, kas ir juridiska persona, kam ir administratīva un finansiāla autonomija, kā arī savs īpašums, kam ir tiesībspēja, kas attiecas uz visām tiesībām un pienākumiem, kuri ir nepieciešami vai piemēroti tā mērķa sasniegšanai.”
CP
darbības mērķis ir noteikts tā statūtu 2. pantā. Saskaņā ar šo normu:
“1.   [
CP
] galvenais mērķis ir sniegt pasažieru un preču dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumus pa dzelzceļu, tā posmiem un atzariem, kas veido vai veidos valsts dzelzceļa tīklu.
[..]
3.   Papildus [
CP
] var veikt arī šādas darbības [..].
4.   Īstenojot savu darbības mērķi, kas noteikts iepriekšējā punktā, [
CP
] var:
a)
izveidot sabiedrības un iegādāties kapitāla daļas saskaņā ar likumu;
[..]”
Saskaņā ar minēto statūtu 9. pantu
CP
ir šādas pilnvaras:
“1.   Valdei ir virkne vadības un administrācijas pilnvaru saskaņā ar likumu un statūtiem.
2.   Valdei jo īpaši ir:
[..]
1)
jāapspriežas par sabiedrību izveidi un kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu atbilstoši likumam;
[..].”
21. pants ietilpst šo pašu statūtu IV nodaļā ar virsrakstu “Aizbildnība”. Šajā pantā ar virsrakstu “Pārvaldības vadlīnijas” ir paredzēts:
“1.   Valdība saskaņā ar likumu nosaka vispārīgos mērķus, kas [
CP
] jāsasniedz, raugoties, lai tie būtu saderīgi ar tiesību aktos noteiktajām globālajām un nozaru politikām.
2.   Valdība seko līdzi situācijas attīstībai uzņēmumā, lai nodrošinātu pietiekamu kolektīvo vajadzību apmierināšanu, lai nodrošinātu saimniecisku un finansiālu līdzsvaru un garantētu, ka tiek īstenota atbilstoša dzelzceļa pārvadājumu modernizācijas politika.”
Pirmstiesas procedūra
Ar savu 2008. gada 26. janvāra brīdinājuma vēstuli Komisija vērsa Portugāles iestāžu uzmanību uz apstākli, ka tai ir šaubas par to, vai ar Savienības tiesībām ir saderīgi valsts tiesību akti, ar kuriem ir transponēta Direktīva 91/440 un Direktīva 2001/14. Portugāles iestādes atbildēja uz brīdinājuma vēstuli, sniedzot informāciju un argumentus saistībā ar Portugāles tiesību aktu atbilstību šīm direktīvām.
Ar 2009. gada 9. oktobra vēstuli Komisija nosūtīja Portugāles iestādēm argumentētu atzinumu, kurā tā tomēr uzskatīja, ka Portugāles Republika nav izpildījusi savus pienākumus, kas ir paredzēti Direktīvas 91/440 5. panta 3. punktā un 7. panta 3. punktā un Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punktā.
Ar 2009. gada 14. decembra vēstuli Portugāles iestādes atbildēja uz šo argumentēto atzinumu un sniedza dažādus paskaidrojumus.
Tā kā Komisija nebija apmierināta ar Portugāles iestāžu sniegto atbildi, tā nolēma iesniegt šo prasību.
Par prasību
Par lūgumu apturēt tiesvedību šajā lietā
Portugāles valdība galvenokārt izvirzīja argumentus, ar kuriem tā apstrīdēja apgalvojumus par valsts pienākumu neizpildi, un pakārtoti lūdza Tiesu apturēt tiesvedību šajā lietā līdz 2011. gada 31. decembrim, dienai, kad būtu jāstājas spēkā leģislatīviem un līgumiskiem pasākumiem, kas, kā apgalvo šī dalībvalsts, vairos dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma pārvaldības neatkarību no valsts un grozīs dzelzceļa infrastruktūras maksas iekasēšanas sistēmu.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē, ņemot vērā dalībvalsts situāciju, kādā tā atrodas argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, un ka Tiesa nedrīkst ņemt vērā vēlākas izmaiņas (it īpaši skat. 2007. gada 27. septembra spriedumu lietā C-9/07 Komisija/Francija, 8. punkts, un 2010. gada 18. novembra spriedumu lietā C-48/10 Komisija/Spānija).
Portugāles valdības izvirzītie argumenti ir jāaplūko atkarībā no situācijas, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, un tie ir jānoraida, ciktāl tie attiecas uz valsts tiesību aktu vēlāku attīstību.
Tādējādi lūgums apturēt tiesvedību šajā lietā ir jānoraida.
Par pirmo iebildumu, kas attiecas uz Direktīvas 91/440 5. panta 3. punkta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka Portugāles tiesību akti, kas
CP
pakļauj valdības locekļu aizbildnībai un pārraudzībai, ir pretrunā Direktīvas 91/440 5. panta 3. punktam.
Šī iestāde īpaši balstās uz apstākli, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem Portugāles valsts pakārto katru individuālo lēmumu par
CP
veiktu sabiedrību kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu valdības apstiprinājumam.
Prasība iegūt iepriekšēju valdības atļauju dažu darbību veikšanai neļauj uzskatīt dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumus par neatkarīgiem vai tādiem, kam būtu autonoms statuss attiecībā pret valsti un kas brīvi varētu pārvaldīt savas darbības, kā to prasa Savienības tiesības.
Faktiski no Direktīvas 91/440 5. panta 3. punkta skaidri izrietot, ka valsts nedrīkst ietekmēt individuālos lēmumus par aktīvu iegādi vai atsavināšanu. Lai gan šajā pašā pantā ir paredzēts, ka šādi lēmumi ir jāpieņem kopējās valsts politikas noteikto pamatnostādņu ietvaros, šajās pamatnostādnēs drīkst tikai definēt kritērijus, kas šādos lēmumos jāņem vērā.
Komisija tāpat uzskata, ka valdības dalība
CP
pārvaldībā ir kas vairāk nekā tikai vienkārša akcionāra tiesību īstenošana, jo valsts kā akcionārs iejaucas ar finanšu un transporta ministru veiktās pārraudzības palīdzību, pamatojoties uz atsevišķu tādu noteikumu kopumu, kas ir piemērojami visam valsts sektoram.
Portugāles valdība apstrīd Komisijas secinājumus. Tā apgalvo, ka prasība saņemt ministrijas atļauju, lai iegādātos vai atsavinātu kapitāla daļas, ir piemērojama visu veidu valsts uzņēmumiem. Šī prasība esot saistīta ar valsts kā kapitāla turētājas lomu. Portugāles valdība piebilst, ka šīs sabiedrības struktūrvienībās noritot apspriedes saistībā ar kapitāla daļu pirkšanu vai pārdošanu, tā ka dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma pārvaldības autonomija esot nodrošināta saskaņā ar Direktīvas 91/440 5. panta 3. punkta prasībām.
Tiesas vērtējums
Jākonstatē, kā ģenerāladvokāts to ir norādījis secinājumu 28. punktā, ka Direktīvā 91/440 un Direktīvā 2001/14 nav paredzēta dzelzceļu privatizācija. Direktīvas 91/440 3. pantā tieši pretēji “dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums” ir definēts kā “jebkurš publisks vai privāts uzņēmums”. Tādējādi dzelzceļa nozares vēsturiskais operators var saglabāt publiska uzņēmuma statusu.
Turklāt Direktīvas 91/440 4. panta 1. punktā, kas ir ietverts tās II iedaļā ar nosaukumu “Pārvaldības neatkarība”, ir paredzēts, ka dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir “neatkarīgs statuss, saskaņā ar kuru viņu rīcībā ir tādi līdzekļi, budžeti un konti, kas ir nošķirti no valsts līdzekļiem, budžeta un kontiem”.
Komisija būtībā Portugāles Republikai pārmet, ka tās sistēma prasa transporta ministra iepriekšēju atļauju jebkuram akciju pirkumam vai atsavināšanai, ko veic
CP
, kuram ir saglabājies pilnībā publisks statuss, kā izriet no Dekrētlikuma Nr. 300/2007 37. panta 1. punkta. Sakarā ar šo iepriekšējo atļauju, kas dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir nepieciešama dažu darbību veikšanai, pēdējie nav uzskatāmi par neatkarīgiem vai tādiem, kam būtu autonoms statuss attiecībā pret valsti, jo tie nevar brīvi pārvaldīt savas darbības.
Komisija uzskata, ka no Direktīvas 91/440 5. panta 3. punkta skaidri izriet, ka valsts nedrīkst ietekmēt individuālos lēmumus par aktīvu atsavināšanu vai iegādi. Minētajā tiesību normā ir paredzēts, ka dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem ir tiesības brīvi pieņemt lēmumus par personālu, aktīviem un iegādēm.
Šajā ziņā Direktīvas 91/440 preambulas trešajā apsvērumā, kā arī Direktīvas 2001/12, ar ko groza Direktīvu 91/440, preambulas 8. apsvērumā ir paredzēta nepieciešamība nodrošināt, lai dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem tiktu piešķirts neatkarīgu uzņēmēju statuss un brīvība pārvaldīt savas darbības.
Kā ģenerāladvokāts to ir uzsvēris secinājumu 33. punktā, kaut arī Direktīvas 91/440 5. panta 3. punktā dalībvalstīm patiešām ir ļauts izveidot vispārējās politikas pamatnostādnes, tomēr ir jāsecina, ka, lai nodrošinātu dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu pārvaldības neatkarības mērķi, valsts nedrīkst ietekmēt to atsevišķos lēmumus par aktīvu atsavināšanu vai iegādi.
Turklāt, pakļaujot katru individuālo lēmumu par sabiedrību kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu valdības apstiprinājumam, Portugāles tiesību akti ir pakļāvuši
CP
ārējai politiska rakstura kontrolei, kas nekādā gadījumā neatbilst privātas akciju sabiedrības akcionāru rīcībā esošajiem rīcības un pārraudzības līdzekļiem un kārtībai.
Līdz ar to ir jāsecina, ka Portugāles valsts ir saglabājusi noteicošo lomu iekšējos dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu lēmumu pieņemšanas procesos, kas neatbilst dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumam atzītajai brīvībai pieņemt lēmumus par tā pārvaldītajiem aktīviem.
Turklāt, kaut arī saskaņā ar kādu likumprojektu, kas vēl nebija pieņemts argumentētajā atzinumā noteiktajā termiņā, Portugāles Republika ir svītrojusi nosacījumu, ka ir nepieciešama iepriekšēja atļauja, ir jāatgādina, ka saskaņā ar šī sprieduma 24. punktā minēto judikatūru pienākumu neizpildes esamība ir jāvērtē, ņemot vērā dalībvalsts situāciju, kādā tā atradās argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās, un Tiesa nedrīkst ņemt vērā vēlākas izmaiņas.
Šajos apstākļos pirmais Komisijas iebildums ir jāuzskata par pamatotu.
Par otro iebildumu, kas attiecas uz Direktīvas 91/440 7. panta 3. punkta un Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punkta pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija atgādina, ka Direktīvas 91/440 7. panta 3. punktā un Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punktā ir noteikts dalībvalstīm pienākums izstrādāt atbilstošus nosacījumus, lai nodrošinātu, ka infrastruktūras pārvaldītāja rēķini ir līdzsvarā. Taču tā uzskata, ka Portugālē ieņēmumi no maksas par infrastruktūras izmantošanu, valsts finansējums un citi ieņēmumi no saimnieciskās darbības nav pietiekami, lai līdzsvarotu infrastruktūras pārvaldītāja
REFER
rēķinus.
Komisija apgalvo, ka, neraugoties uz Portugāles tiesību aktu normām, kas nosaka Portugāles valstij pienākumu sekot līdzi situācijas attīstībai infrastruktūras pārvaldības uzņēmumā, lai nodrošinātu tā saimniecisko un finansiālo līdzsvaru, kā arī pienākumu sekot līdzi infrastruktūras pārvaldītāja finansiālās situācijas attīstībai,
REFER
nelīdzsvarotajā finansiālajā situācijā nav vērojamas labvēlīgas tendences.
Portugāles valdība apliecina, ka tā ir apņēmusies, noslēdzot ar
REFER
daudzgadīgus līgumus, noteikt publiskā pakalpojuma standartus infrastruktūras pārvaldības jomā un noteikt atbilstīgo finanšu kompensāciju. Līdz ar to būšot iespējams panākt
REFER
rēķinu līdzsvaru, kas noteiktu dažus konkrētus darbības un tehnikas kvalitātes līmeņus, turpretim valsts iestādes apņemtos piešķirt tādas summas, kas būtu samērīgas ar nepieciešamo ieguldījumu daudzumu un publiskā pakalpojuma būtību.
Portugāles valdība norāda, ka ar publiskajiem pakalpojumiem saistītu līgumu noslēgšana ar
CP
un
REFER
ir paredzēta, ņemot vērā, pirmkārt, skaidru publiskā pakalpojuma pienākumu definīciju, otrkārt, nepieciešamību racionalizēt vai samazināt ekspluatācijas izmaksas un, treškārt, nepieciešamo pakāpenisko un progresīvo konverģenci starp attiecīgo publisko pakalpojumu un ar to saistīto publisko finanšu kompensāciju.
Visbeidzot Portugāles valdība norāda, ka tā esot uzsākusi procedūru, kuras gaitā tiks pieņemti leģislatīvi pasākumi, lai, no vienas puses, nostiprinātu dzelzceļa pārvadājumu uzņēmuma pārvaldības neatkarību no valsts un, no otras puses, ar piemērotiem pasākumiem veicinātu infrastruktūras pārvaldītāja rēķinu līdzsvaru, konkrēti, mainot dzelzceļa infrastruktūras maksas iekasēšanas sistēmu un līgumā ar
REFER
nosakot ar infrastruktūras būvi, uzturēšanu un finansēšanu saistītās tiesības un pienākumus.
Tiesas vērtējums
Jākonstatē, ka Portugāles Republika neapstrīd to, ka argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās tā nebija veikusi pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu pienākumus, kas ir paredzēti Direktīvas 91/440 7. panta 3. punktā un Direktīvas 2001/14 6. panta 1. punktā, kurā dalībvalstīm ir noteikts pienākums izstrādāt atbilstošus nosacījumus, lai nodrošinātu, ka infrastruktūras pārvaldītāja rēķini būtu līdzsvarā.
Kā tika norādīts šī sprieduma 24. un 25. punktā, Tiesai fakti ir jāpārbauda, ņemot vērā situāciju, kāda pastāvēja argumentētajā atzinumā noteiktā termiņa beigās.
Šajos apstākļos otrais Komisijas iebildums ir jāuzskata par pamatotu.
Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kam spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Portugāles Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:

1)
izvirzot prasību, ka ikvienam individuālam lēmumam par sabiedrību kapitāla daļu iegādi vai atsavināšanu, ko īsteno publiskais dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums
CP Comboios de Portugal EPE
, ir vajadzīgs valdības apstiprinājums, un neveicot valsts pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu pienākumu izstrādāt atbilstošus nosacījumus, lai nodrošinātu, ka infrastruktūras pārvaldītāja
Rede Ferroviária Nacional
–
REFER EP
rēķini būtu līdzsvarā, Portugāles Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir paredzēti, pirmkārt, Padomes 1991. gada 29. jūnija Direktīvas 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvu 2001/12/EK, 5. panta 3. punktā, otrkārt, Direktīvas 91/440, kas grozīta ar Direktīvu 2001/12, 7. panta 3. punktā un Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 26. februāra Direktīvas 2001/14/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un maksas iekasēšanu par dzelzceļa infrastruktūras lietošanu un drošības sertifikāciju, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. oktobra Direktīvu 2007/58/EK, 6. panta 1. punktā;

2)
Portugāles Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – portugāļu.